ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 213, 1994-05-09 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת, יום שני, כ"ח באייר התשנ"ד, 9 במאי 1994, יום ירושלים.

שבח וייס: בראשית הישיבה אני רוצה לברך בשמכם-בשמנו אורח מכובד מאוד שנמצא אתנו היום, עכשיו, בכנסת.

שבח וייס: אנחנו קיבלנו את פניו בטקס המקובל, נארח אותו הערב גם לשיחה.

שבח וייס: מדובר בנשיא הפרלמנט של קפריסין, מר אלכסיס גלאנוס, והפמליה שלו.

שבח וייס: יחסי ישראל-קפריסין עומדים בשנים האחרונות בסימן של שיפור ניכר, אחרי תקופה די ארוכה שאופיינה ביחסים צוננים וקרירים ולעתים אפילו קפואים.

שבח וייס: לנו יש היסטוריה מרתקת עם קפריסין, גם בגלל השכנות ההיסטורית בת אלפי השנים וגם בגלל העובדה שבזמן מן הזמנים, כאשר שערי הארץ היו נעולים, והמנדט הבריטי נעל אותם בתקופות הטרגיות ביותר בתולדות עמנו, חלק מן היהודים שנתפסו כאן ליד חופי הארץ, או שהצליחו להיכנס ונתפסו בתוך הארץ, הוגלו לקפריסין, ונרקמה החוויה המרתקת בין העם הקפריסאי לבין היהודים שהיו שם בעצם במין מחנות מעצר.

שבח וייס: על בסיס ידידות זו התפתחו אחר כך יחסים פחות טובים, ובשנים האחרונות הם טובים ואפילו טובים מאוד בכמה תחומים.

שבח וייס: הביקור הזה מסמל עוד דרגה אחת בשיפור היחסים הבילטרליים בין שתי האומות שלנו ושתי המדינות שלנו.

שבח וייס: אני מאחל לנשיא אלכסיס גלאנוס, נשיא הפרלמנט של קפריסין, ביקור מעניין ופורה בארצנו.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש לקום.

שבח וייס: חברי הכנסת, הלך לעולמו חיים בר-לב, זכרו לברכה, והובא למנוחת עולמים ביום אתמול בבית-העלמין ברמת-השרון.

שבח וייס: חיים בר-לב היה חבר בכנסות השמינית, התשיעית, העשירית, האחת-עשרה והשתים-עשרה; כיהן כחבר ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים.

שבח וייס: כיהן כשר התעשייה והמסחר, כשר המשטרה, וכמובן היה בעבר רמטכ"ל צה"ל.

שבח וייס: ייצג בכנסת את מפלגת העבודה.

שבח וייס: הכנסת שולחת את תנחומיה הכנים למשפחת בר-לב ולמפלגת העבודה.

שבח וייס: הכנסת תקיים אזכרה לחיים בר-לב ביום שלישי הבא, ז' בסיוון התשנ"ד, 17 במאי 1994, במלאות שבעה למותו.

שבח וייס: יהי זכרו ברוך.

שבח וייס: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

שבח וייס: )

שבח וייס: מה לעשות והאבל הוא לעתים כפול ומשולש.

שבח וייס: הלך לעולמו גם אהרן יריב, זכרו לברכה, ומובא למנוחת עולמים ממש בשעות אלה בבית-העלמין בקריית-שאול.

שבח וייס: אהרן יריב היה חבר בכנסת השמינית וחבר בוועדה לענייני ביקורת המדינה.

שבח וייס: כיהן כשר התחבורה וכשר ההסברה.

שבח וייס: ייצג בכנסת את מפלגת העבודה.

שבח וייס: הכנסת שולחת את תנחומיה למשפחת יריב ולמפלגת העבודה.

שבח וייס: כמו-כן, הכנסת תקיים אזכרה לאהרן יריב ביום שלישי הבא, ז' סיוון התשנ"ד, 17 במאי 1994, במלאות שבעה למותו.

שבח וייס: יהי זכרו ברוך.

שבח וייס: כאמור, אנחנו נקיים אזכרה משותפת לשני האישים האלה בשבוע הבא.

שבח וייס: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

שבח וייס: )

שבח וייס: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, בבקשה, דקה אחת, מהמקום בבקשה, כי אנחנו מתחילים מייד בדיון על ירושלים.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הממשלה שצריכים להצביע ביום רביעי על ההסכמים עם הפלשתינים, דרשו וקיבלו את ההסכמים אתמול, ארבעה ימים לפני ההצבעה.

אריאל ויינשטיין: גם אנו בכנסת אמורים להצביע ביום רביעי, וההסכמים אינם על שולחננו.

אריאל ויינשטיין: ידוע אומנם שזוהי ממשלה שמתקשה להבין, אבל לתת להם את ההסכמים שלושה ימים לפני חברי הכנסת, עם כל הצניעות, פער כל כך גדול בהבנה לא קיים בינינו.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, שנדון בהסכמים שלושה ימים לאחר שיונחו על שולחננו.

שבח וייס: חבר הכנסת ויינשטיין, העניין הפעם, עד כמה שזה מוזר, הוא תמים וטכני.

שבח וייס: ההסכמים משתרעים על פני מאות עמודים, ונעשה מאמץ אדיר במדפיס הממשלתי, כך קוראים לזה עדיין, להכין 200-150 עותקים עבור הכנסת.

שבח וייס: ממש עובדים במשמרות.

שבח וייס: מסובך מאוד, וצריך לדייק מאוד בדברים האלה.

שבח וייס: לא זו בלבד, אלא אני רוצה לומר שככל הנראה נתקשה לקבל עד יום רביעי את התרגום העברי, כי גם התרגום מאוד מסובך.

שבח וייס: הממשלה פנתה אלי בתום לב ואמרה, בואו נחכה עוד ימים מספר – השר המתאם, השר שחל, פנה – כשהכול יהיה מוכן, כי גם הממשלה מודעת לכך שחשוב מאוד לקיים דיון כזה כאשר הסכמים באנגלית ובעברית מונחים על שולחננו.

שבח וייס: זה דיון מאוד חשוב.

שבח וייס: אני מוכרח לומר שאני התלבטתי, משום שסבור הייתי שלפחות האופוזיציה תתקשה מאוד לעכל את הרעיון שאנחנו נדון בהסכם כשהוא כבר בסוף ביצועו.

שבח וייס: לכן החלטתי החלטה, שבעצם במובנים רבים היא החלטה אופוזיציונית.

שבח וייס: היום, סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת שילנסקי, העלה את הנושא בנשיאות ואף הוא תבע שההסכמים יהיו בעברית וכן הלאה.

שבח וייס: שאלתיו אם מובנת לו המשמעות שהדיון יידחה בשבוע, כי פשוט אי-אפשר, התרגום מסובך מאוד מבחינה מקצועית, יש פה שיטפון של חומר.

שבח וייס: זה המצב.

שבח וייס: אני יודע שהחלטתי החלטה לא פשוטה, אבל בין העניין המהותי, אם כדאי לאשר או לא לאשר את ההסכם, כפי שהכנסת תחליט, כשהוא עוד באיזה שלב ראשוני, התחלתי, של ביצועו, או לחכות לתרגום העברי, אולי כאשר הדיון הזה ברובו יהיה כבר מיותר – זאת הדילמה.

שבח וייס: אני מודיע שההכרעה תיפול מחר בערב.

שבח וייס: במקביל לכך, אנחנו מאוד משתדלים להביא גם תרגום עברי.

שבח וייס: זה הסיפור האמיתי, תמים לגמרי.

דן תיכון: לא הבנו.

דן תיכון: הדיון יתקיים ביום רביעי וביום חמישי?

שבח וייס: בינתיים ביום רביעי, מכיוון שהאופוזיציה תבעה זאת.

שבח וייס: זאת אומרת, חבר הכנסת שילנסקי דיבר כנראה עם כמה סיעות.

שבח וייס: אין לנו מוסד פרלמנטרי של אופוזיציה, יש סיעות אופוזיציה.

שבח וייס: יכול להיות שאם תבוא פנייה, נראה מה יהיה המצב מחר בערב, אם יהיה תרגום של רוב ההסכם – אין בעיה.

שבח וייס: אם לא יהיה, ואם יבואו רוב סיעות האופוזיציה או הקואליציה בתביעה – אני מדגיש פה את האופוזיציה – לדחות את הדיון עד שיהיה תרגום, נדחה אותו לשבוע הבא.

שבח וייס: אני הגנתי פה מאוד על האופוזיציה.

דן תיכון: לא שמעת את שאלתי.

דן תיכון: שאלתי אם אתה מייעד גם את יום חמישי לצורך הדיון.

שבח וייס: לא.

דן תיכון: ומתי תתקיים ההצבעה?

דן תיכון: אני מקווה שיינתן לחברי הכנסת להתבטא, ושהזמן שיוקצה לכל אחד יעלה על שלוש דקות.

דן תיכון: אני חוזר ומבקש ממך להקצות יותר זמן לכל דובר.

שבח וייס: חבר הכנסת דן תיכון, אני העליתי הצעה לקיים דיון ארוך, שכל חבר כנסת יוכל להתבטא.

שבח וייס: ועדת הכנסת קיבלה היום הצעה אחרת.

שבח וייס: פרטים תקבל אצל חברי ועדת הכנסת.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום מלאות 49 שנים לסיום מלחמת העולם השנייה.

שבח וייס: אנחנו נקיים דיון קצר בנושא, אחרי שנקדיש את ראשיתה של הישיבה לדיון על ירושלים, לסמליה, לאיכויותיה, למשמעויותיה, למעמדה, וכל אשר נחפוץ.

שבח וייס: היום יום ירושלים.

שבח וייס: חגגנו היום בכנסת עם אלפי ילדים רכים מגני-ילדים.

שבח וייס: זאת מסורת שהתחלנו בה בשנה שעברה ביוזמתה של חברת הכנסת דליה איציק.

שבח וייס: אני שמח על שראש עיריית ירושלים הנוכחי, אהוד אולמרט, אימץ את המסורת, והמשכנו בה.

שבח וייס: ניתן לזה ביטוי בכל מיני צורות.

שבח וייס: אחד הביטויים הציבוריים החשובים הוא הדיון כאן.

שבח וייס: מכיוון שכבר לפני חודשים אחדים העלו חבר הכנסת יהושע מצא, ומאוחר יותר חברת הכנסת דליה איציק, את הנושא לדיון כאן, והיתה החלטה לקיים דיון במליאה, אנחנו מרכזים את שתי ההצעות ומקיימים את הדיון במליאה.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת יהושע מצא לפתוח את הדיון.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום לפני 27 שנים שוחררה ירושלים, זו העיר שחוברה לה יחדיו.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, ספק אם יש עוד עיר בעולם שכה רבים שמותיה וכינוייה כעיר ירושלים.

יהושע מצא: "שבעים שמות לירושלים", אמרו חכמינו, "כנגד שבעים שמות שנקראו לקדוש-ברוך-הוא".

יהושע מצא: החוקר הירושלמי המהולל, ד"ר זאב וילנאי, מביא בספריו אף יותר מ-70 שמות וכינויים של עיר בירתנו.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, ביום שחרור ירושלים רצוני לעמוד רק על אחד השמות העתיקים של העיר, והוא ציון.

יהושע מצא: השם הזה מופיע כ-150 פעמים במקרא, והוא רשום גם על המטבעות מימי החשמונאים, משנת 140 לערך לפני ספירת הנוצרים.

יהושע מצא: שמעון הנשיא צייר על המטבעות עץ דקל ובצדיו סלים גדושים תמרים, ורשם על אותן מטבעות: "לגאולת ציון".

יהושע מצא: כבר בימי המקרא סימל השם ציון את עם ישראל.

יהושע מצא: הנביא ישעיהו אומר: "ואשם דברי בפיך ובצל ידי כסית

יהושע מצא: יך לנטע שמים וליסד ארץ ולאמר לציון עמי אתה".

יהושע מצא: אולם, יותר משמסמל השם ציון את עם ישראל, הוא מסמל את ארץ-ישראל.

יהושע מצא: ציון נקראת הארץ בפי היהודים.

יהושע מצא: ושיבת ציון, כלומר קיבוץ גלויות עם ישראל בארץ-ישראל, היא אחת השאיפות העתיקות של עמנו.

יהושע מצא: אין פלא אפוא שכאשר הקים ד"ר בנימין זאב הרצל את תנועתו המדינית הוא קרא לה התנועה הציונית, היינו התנועה אשר פניה אל ציון.

יהושע מצא: הציונות, אדוני היושב-ראש, היא תמצית שאיפותיהם ומאווייהם של רובם ככולם של בני העם היהודי היושבים בארץ-ישראל ושל חלקים ניכרים מבני העם היהודי שעדיין בגולה.

יהושע מצא: ופסגת השאיפות האלה, עיקרן ואף סמלן הגדול היא העיר ציון, שממנה נגזרה המלה ציונות.

יהושע מצא: עבותות של אהבה עזה, אהבת עולם, מקשרות את עם ישראל, מאז ימי המלך דוד, אל העיר ירושלים, עיר מלכי ישראל, כוהניו, נביאיו וחכמיו, עיר הרוח, המדע והתורה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, ספק רב אם יש בתולדות העמים תופעה כה מיוחדת כתופעת הקשר שהוא קשר בל יינתק בין העם היהודי לבין העיר ירושלים.

יהושע מצא: יעמוד היהודי בכל מקום בתבל, את תפילותיו יישא כאשר פניו לירושלים.

יהושע מצא: ואם בירושלים יעמוד, יהיו פניו אל הר-הבית מקום מקדשנו.

יהושע מצא: זאת וגם זאת, אדוני היושב-ראש.

יהושע מצא: ספק אם יש בתולדות העמים שבועה כה עתיקת יומין שעם רשם על לוח לבו והוא נושא אותה ביגונותיו ובשמחותיו זה כ-2,500 שנים, כאותה שבועה כה מוכרת לנו: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

יהושע מצא: זו שבועה שמלווה את היהודי למן חורבן הבית הראשון, בשנת 586 לפני הספירה הנוצרית.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, המתבונן בהתפתחותה של עיר בירתנו – ואולי תורשה לי כאן איזו נימה אישית, כיליד ירושלים – – –

שבח וייס: איזה דור?

יהושע מצא: מצד אמי, זיכרונה לברכה, דור שלושה-עשר, ומצד אבי, זיכרונו לברכה, "רק" דור שביעי.

יהושע מצא: והיתה לי גם הזכות לכהן כסגן ראש העיר בשלהי מלחמת ששת הימים וסמוך לה לא מעט שנים, עשר שנים תמימות.

יהושע מצא: ובכן, כמי שמתבונן בהתפתחותה של עיר בירתנו, אני רוצה לומר שניתן לשים לב לשתי תקופות עיקריות בהתפתחותה של ירושלים, זו שלפני מלחמת ששת הימים וזו שלאחר מלחמת ששת הימים.

יהושע מצא: גם לפני מלחמת ששת הימים נבנתה ירושלים, אלא שבשל המציאות המדינית של אותם ימים לא יכלו סגולות העיר לבוא לידי ביטוי.

יהושע מצא: עיר זו, השוכנת בלב הארץ, וממנה דרכים לצפון הארץ ולדרומה, למזרח הארץ ולמערבה, מצאה את עצמה בשלהי מלחמת העצמאות כעיר מחולקת שלבה ניטל ממנה, כעיר ספר שבלבה חומה, בתוככי החומה.

יהושע מצא: רק מצד מערב, מצד אותו פרוזדור, ניתן היה להגיע לירושלים.

יהושע מצא: ומי שבא משם מצא את עצמו בקו הגבול בלי יכולת לנוע צפונה, דרומה ומזרחה.

יהושע מצא: אם נבנתה העיר באותן שנים, כלפי מערב נבנתה.

יהושע מצא: לא היתה אפשרות אחרת.

יהושע מצא: היטיבה לתאר מציאות זו על סף מלחמת ששת הימים המשוררת והמלחינה הדגולה נעמי שמר, כלת פרס ישראל, בשירה הגדול "ירושלים של זהב".

יהושע מצא: ובאותו קטע היא אומרת: "איכה יבשו בורות המים,/ כיכר השוק ריקה,/ ואין פוקד את הר-הבית בעיר העתיקה.

יהושע מצא: / ובמערות אשר בסלע מייללות רוחות,/ ואין יורד אל ים-המלח בדרך יריחו".

יהושע מצא: ובשנת התשכ"ז, היום לפני 27 שנים, פרצה מלחמת ששת הימים.

יהושע מצא: ואחת מתוצאותיה היא איחוד ירושלים, ירושלים זו שחוברה לה יחדיו.

יהושע מצא: שמחת אמת פרצה אז בעם, ודומני כי לא אגזים אם אומר כי מעטות היו כמוה בכל תולדותיו.

יהושע מצא: העם חש כי בשחרורה של ירושלים מתגשמות תקוותיו.

יהושע מצא: אז החל גם תהליך הבנייה המואץ של העיר.

יהושע מצא: ירושלים שהיתה עד אז עיר ספר, פרוצה לכל עבר בשטחי הפקר, שבה חיש מהר ותפסה את מקומה משכבר הימים כעיר המרכזית של ארץ-ישראל, כציר התנועה העיקרי מצפון הארץ לדרומה וממערבה למזרחה.

יהושע מצא: שכונות חדשות נבנו, לא רק במערבה, גם במזרחה, בצפונה ובדרומה.

יהושע מצא: בין אלה רמת-אשכול, גבעת-המבתר, גבעת-שפירא, נווה-יעקב ופסגת-זאב בצפון, גילה בדרום, תלפיות במזרח, רמות במערב.

יהושע מצא: ממשלת אחדות לאומית היא שפיקדה באותם ימים על שחרור ירושלים ואיחודה, והיא שהפכה באותם ימים אדריכלית בניין ירושלים.

יהושע מצא: תל-אביב, אשר נשאה במשך שנים רבות את כתר העיר הגדולה ביותר במספר אוכלוסיה, ירדה חיש מהר מגדולתה, והבכורה חזרה לירושלים.

יהושע מצא: בתוך כך חובה להזכיר עובדה רבת חשיבות: זה כשנתיים ימים מהווים היהודים גם רוב מוחלט באוכלוסיית מזרח ירושלים.

יהושע מצא: טול את מספר ערביי מזרח ירושלים כולם והעמד מולם את מספר יהודי ירושלים בשכונות שנבנו בשטחי ירושלים, ששוחררו במלחמת ששת הימים, ותראה כי מספר היהודים גדול יותר.

יהושע מצא: ערי הלוויין היהודיות שהוקמו מסביב לירושלים – בית-אל בצפון, מעלה-אדומים במזרח, גבעת-זאב במערב, אפרת וביתר בדרום, ומבין אלה ראויה לציון מיוחד מעלה-אדומים, שאף זכתה למעמד של עיר – אף הן חגורת ביטחון ומשענת איתנה לבירת ישראל.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, בעת מלחמת ששת הימים היה ראש הממשלה ושר הביטחון דהיום רמטכ"ל צה"ל, וסגן שר הביטחון דהיום – מפקד חטיבת הצנחנים ששחררה את העיר שבין החומות.

יהושע מצא: הודעתו של מוטה גור באותן שעות, "הר-הבית בידינו", עד היום מסמרת שיער מהתרגשות שמחה.

יהושע מצא: בהיסטוריה של ירושלים הן יירשמו באותיות זהב.

יהושע מצא: כולי תפילה, אדוני היושב-ראש, כי אותיות זהב אלו לא ייפגם זוהרן, משום שיש קשר בין חלקי ארץ-ישראל ובין ירושלים.

יהושע מצא: התהליך המדיני שבו החלה הממשלה המכהנת כיום החל לכרסם גם בירושלים ובמעמדה, החל פוגע עד לסכנה של אובדן ריבונותנו על חלקים מירושלים.

יהושע מצא: אדריאנוס, אחרי ניצחונו על בר-כוכבא, רצה לעקור את שם ישראל מארצם וקרא לארץ "סוריה-פלשתינה", ובקיצור קרא לה "פלשתינה".

יהושע מצא: בד בבד ניסה לעקור מלב היהודים את זכרה ושמה של ירושלים.

יהושע מצא: הוא בנה בעיר מקדש לאל יופיטר, האליל הראשי של הרומאים, והציג שם גם את פסל עצמו וקרא לעיר "איליה קפיטולינה".

יהושע מצא: נשים לב לכך, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שיש אפוא קשר ישיר בין השאיפות למה שנקרא "פלשתינה" לבין ירושלים.

יהושע מצא: אני אומר את הדברים האלה על רקע הסכם אוסלו האומלל, שאת המשכו ראינו, לצערנו הרב, בטקס ההשפלה הלאומית בקהיר.

יהושע מצא: אני חייב לומר על רקע זה גם מלה אחת נוספת, והיום פניתי לנשיא המדינה במברק.

יהושע מצא: להערכתי, אדוני היושב-ראש, פגישתו של נשיא המדינה, שצריך להיות סמל מעל כל מחלוקת, תיתן לאותו ערפאת רב-מרצחים מעמד של נשיא, כי הוא מקיים את הפגישה יחד עם נשיא נוסף, הנשיא החדש, שזה עתה נבחר.

רפאל אלול: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, תתנחם בכך שממלא-מקום הנשיא לא נפגש עם ערפאת.

יהושע מצא: יכולה להיות לי מחלוקת קשה, ויש לי, עם ראש הממשלה, עם אחרים – כן פגישה, לא פגישה – – –

תמר גוז'נסקי: שאלה: כשרבין נפגש עם ערפאת, ערפאת הפך לראש ממשלה?

תמר גוז'נסקי: אני לא מבינה, אם מישהו נפגש עם מישהו הוא מאציל עליו את תפקידו?

שבח וייס: השאלה נשמעה, עכשיו תבוא התשובה.

יהושע מצא: גברתי, אני מבין שהקטעים שלא מוצאים חן בעינייך מקפיצים אותך, ובכל זאת, גברתי, נשיא המדינה צריך להיות מעל לכל מחלוקת בעם הזה.

יהושע מצא: יש לי מחלוקת קשה עם ראש הממשלה, נתווכח בעוד יומיים.

יהושע מצא: נשיא המדינה צריך לייצג גם אותו חלק בעם שכופר במפגשים האלה, ולא אוסיף יותר ביום חגה של ירושלים.

יהושע מצא: אני אומר לממשלת ישראל, אדוני היושב-ראש: אל תשלחו יד אל העיר הזאת.

יהושע מצא: קיבלתם עיר מאוחדת, עיר ואם בישראל, בירת העם היהודי, רבת אוכלוסין, משגשגת, מתפתחת.

יהושע מצא: לא עוד הרים, שכונות סביב לה.

יהושע מצא: יושב אתנו מי שכיהן שנים רבות כשר הבינוי והשיכון, דוד לוי.

יהושע מצא: ידו לא מעט בבניין השכונות סביב ירושלים, כפי שגם ממשלות אחרות עשו.

דוד מנע: עוד יתגעגעו אליו.

יהושע מצא: זו ירושלים שחוברה לה יחדיו, שכונות שכונות סביב לה, ועליכם לשמור על העיר המאוחדת ולהוסיף לחזקה כדרך שעשו כל ממשלות ישראל למן מלחמת ששת הימים ועד תמול שלשום.

יהושע מצא: אין היא נושא לדיון ואף לא לערעור קל שבקלים.

יהושע מצא: אל תאפשרו לאיש בתוככם להשתעשע בפתרונות לגבי מעמדה של ירושלים, אף לא במשחקי מלים שמאחוריהם הפגיעה בשלמות ירושלים.

יהושע מצא: ירושלים היא בירת ישראל, אחת היא ירושלים על כל שכונותיה.

יהושע מצא: תדחו כל הצעות שיכולות להתפרש כפגיעה בעיר הזאת.

יהושע מצא: אל לה לממשלת ישראל לתת לגורמים עוינים אף להשתעשע ברעיון של חלוקה מחדש של עיר בירתנו, אף לא באופן סמלי.

יהושע מצא: לעולם לא עוד עיר מחולקת, לעולם לא עוד עיר ובלבה חומה, לעולם לא עוד עיר ספר.

יהושע מצא: לממשלת ישראל אומר: אל תיטעו אשליות בקרב האוכלוסייה הפלשתינית הערבית.

יהושע מצא: האשליות לנגוס בשלמות ירושלים מרחיקות את השלום, לא מקרבות אותו.

יהושע מצא: חובתכם, אם רצונכם להביא שלום, קודם כול להבהיר למנהיגות הפלשתינית, על ארגוני הטרור שבתוכה, כי אל להם אף להשתעשע ברעיון ליטול מאתנו ולו גרגר אחד מריבונותנו על ירושלים.

יהושע מצא: חובת

יהושע מצא: כם עכשיו ומייד לשים קץ לכל סממן פלשתיני השולח יד לריבונותנו על ירושלים.

יהושע מצא: היום קיימתי, אדוני היושב-ראש, דיון בוועדת הפנים על ביטחונה של העיר הזאת מבחינת המטיילים.

יהושע מצא: אני רוצה לומר לך, שנדהמתי לשמוע שירושלים הוכרזה על-ידי גורמים ביטחוניים כאזור מסוכן.

יהושע מצא: ומונעים טיולים במזרחה של העיר, מונעים טיולים ברחבי העיר העתיקה, מאפשרים רק במקום שאזור הסיכון מאפשר זאת, וזה גם כן תוך דאגה זו או אחרת מבחינת נשיאת נשק.

יהושע מצא: לאיזה ימים הגענו, שיהודים מדירים רגליהם מהעיר העתיקה, מירושלים המזרחית?

יהושע מצא: זו כמעט, הייתי אומר, חלוקתה למעשה של העיר הזאת.

יהושע מצא: חייבים להחזיר את הביטחון לעיר הזאת.

יהושע מצא: יש לחזק ולהבטיח את הביטחון בעיר.

יהושע מצא: לא עוד תורם יד על תושב העיר הזאת.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, לא תורם יד, וכולנו רואים מול עינינו אותה תמונת חרפה מלפני כחודשיים, כשיהודי הולך לו אל הכותל ורגל טמאה של טרור מכה בו אל בין הרגליים, תמונה שהזכירה לנו נוראות מאותו יום שאתה הולך לציין – 49 שנים לסיום מלחמת העולם, אותם ימים קשים לעולם היהודי.

יהושע מצא: אנחנו חייבים לשים לזאת קץ, אדוני היושב-ראש, חייבים להלך בירושלים חופשיים ובטוחים, כפי שכל תושביה זכאים לכך.

יהושע מצא: רק ירושלים איתנה, רבת יהודים, עם ערי לוויין יהודיות פורחות סביבותיה, כשהיא ניצבת בלב מדינת ישראל, וממנה דרכים לצפון המדינה ולדרומה, למזרחה ולמערבה, רק ירושלים זו היא ערובה להיאחזותנו לעולמי-עד במולדתנו הקדומה, בארץ ציון וירושלים.

יהושע מצא: ואסיים, אדוני היושב-ראש, אתאים עצמי לשעון המצפצף ומבקש ממני לסיים, ועל כן אסיים.

שבח וייס: ירושלים היא נצחית, אבל סדר-היום הוא קצר.

יהושע מצא: אדוני, אסיים עוד בדברי ישעיהו הנביא.

יהושע מצא: פתחתי בדבריו ואסיים בדבריו: "עורי עורי לבשי עזך ציון, לבשי בגדי תפארתך ירושלים עיר הקדש, כי לא יוסיף יבא בך עוד ערל וטמא".

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת מצא.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, לסדר הדיון.

שבח וייס: סדר הדיון היה בראשית הישיבה.

זאב בנימין בגין: לא לסדר הדיון, לסדר.

זאב בנימין בגין: אם ירשה לי אדוני, מן המקום.

שבח וייס: עכשיו אי-אפשר, באמצע הישיבה.

שבח וייס: זה בראשית הישיבה, ואני נתתי הצעה לסדר לחבר הכנסת ויינשטיין – רק אם זה נוגע לירושלים.

זאב בנימין בגין: זה נוגע גם לירושלים.

שבח וייס: לא, לא בעקיפין.

שבח וייס: אני לא יכול להפסיק את הדיון באמצע.

שבח וייס: עכשיו תורה של חברת הכנסת דליה איציק.

שבח וייס: אחרי חברת הכנסת דליה איציק.

זאב בנימין בגין: יש דחיפות בהערה הזאת הנוגעת ללוח זמנים שהולך ומצטמצם.

זאב בנימין בגין: אם ירשה לי, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אם זה בקשר להסכם, אחרי נאומה של חברת הכנסת דליה איציק.

זאב בנימין בגין: קבעת דיון ליום ד' – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, בכל הכבוד, אני דנתי בזה עם חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, לפני חצי שעה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: רק אחרי חברת הכנסת דליה איציק.

שבח וייס: אני לא אחתוך בין שני נואמים שפותחים דיון על ירושלים.

שבח וייס: אחרי זה נברר את זה.

שבח וייס: היה דיון על זה, חבר הכנסת בני בגין.

שבח וייס: בבקשה, חברת הכנסת דליה איציק.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמנהגי, כמו בכל דיון, בכל מקום שיתאפשר לי אפתח את דברי בנושא תאונות הדרכים.

דליה איציק: בכל נושא, בכל ישיבה ובכל הזדמנות שתינתן לי אפתח תמיד את הנאום שלי בנושא תאונות הדרכים.

דליה איציק: אדוני שר המשטרה, אני חושבת שזו מכה, מכת מדינה קשה מאוד, ואני רוצה להזכיר לך ולשר התחבורה ולממשלת ישראל, שבשבוע שעבר נהרגו 13 בני-אדם בכבישי ישראל.

דליה איציק: 13 אנשים הובלו למנוחת עולמים, איש כבר לא זוכר את השמות, ואני לא רואה שום תוכנית שתיאבק בקטל הנורא הזה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לנו הזכות לדון היום באופן רציני במצבה של ירושלים בירת ישראל.

דליה איציק: אני לתומי סברתי שביום כזה דווקא, כשירושלים עומדת על סדר-היום – צריך היה ראש הממשלה וצריכים היו שרי הממשלה לשוות ליום הזה אופי קצת חגיגי ולהטריח את עצמם לבוא לכאן.

דליה איציק: אני מאוד מצטערת שלא נהגו כך.

דליה איציק: אני גם רוצה להגיד לחברי, חבר הכנסת אלי דיין, יושב-ראש הסיעה, שמפלגת העבודה, שהיא הגדולה ביותר, אולי לא היתה צריכה ללמוד ממפלגות אחרות והיתה צריכה לקיים איזה דיון בנושא ובמצבה של ירושלים.

דליה איציק: היא לא עשתה כך, וחבל.

אלי דיין: היא נאבקת על ההסתדרות.

אלי דיין: היא נאבקת על הבית.

שבח וייס: מוחקת קריקטורות עכשיו.

דליה איציק: אמר חבר הכנסת מצא, שאין עוד עיר בעולם אשר זכתה לכל כך הרבה שמות ואשר שמה מופיע לכל אורך ההיסטוריה.

דליה איציק: אנחנו כולנו גאים בירושלים, אבל בעצם לא מפנימים את האחריות הכבדה שרובצת על כתפינו.

דליה איציק: אנחנו בעצם יכולים לומר שירושלים היא מיקרוקוסמוס של כל בעיות העולם.

דליה איציק: זוהי עיר רבת ניגודים, עיר חדשה שבטבורה יש עיר עתיקה, כנסיות לצד מסגדים, כמרים לצד רבנים ואנשי דת אחרים.

דליה איציק: זוהי עיר ירוקה ששוכנת על גבול המדבר, זוהי עיר של מרכז העולם, עיר של ערש היופי והאור.

דליה איציק: אבל, אדוני היושב-ראש, לצד כל הסופרלטיבים האלה צריך להודות ששום ממשלה, לא זו ולא קודמותיה, לא טיפלה טיפול יסודי ואמיתי בבעיות של העיר הזו.

דליה איציק: רק טיפול מעמיק יכול להבטיח את מעמדה של ירושלים כבירה שמשקפת נאמנה את ישראל ואת הסמלים שלה.

דליה איציק: לפי הנתונים של מכון ירושלים, ממוקמת העיר הזאת בשליש התחתון מבין 96 הרשויות המקומיות.

דליה איציק: ירושלים, שהיא הגדולה שבערי ישראל, שיש לה בעצם השטח המוניציפלי הגדול ביותר, לא ניכר בה שום שינוי במגמות כלכליות, חברתיות, במאזני הגירה.

דליה איציק: ובעצם, גם בלי להכיר את הנתונים האלה, כל אחד יודע שהעיר הזאת היא עיר מורכבת, רבת ניגודים, הטרוגנית אבל מאוד מקוטבת.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, בשנים האחרונות מאופיין גידול האוכלוסייה בשני מגזרים, החרדי והלא-יהודי.

דליה איציק: יש בירושלים ביטוי ברור לפער בין בעלי הכנסה נמוכה לבין אלה שהם בעלי הכנסה גבוהה.

דליה איציק: מי שיבדוק את נתוני הרווחה של העיר יגלה, כי מבין הערים הגדולות יש בה בירושלים האחוז הגבוה ביותר של מקבלי קצבת נכות, יש בה האחוז הגבוה ביותר של מקבלי קצבת ניידות ויש בה האחוז הגבוה ביותר של נפגעי עבודה.

דליה איציק: הנתונים האלה מצביעים על כך שיש בירושלים יותר מקבלי קצבת הבטחת הכנסה מאשר בכל אחת מן הערים הגדולות במדינה.

דליה איציק: מראשית ינואר 1993 ועד אוגוסט 1993 פנו כ-4,000 איש לאגף הרווחה, ואני מניחה שהמספר הזה עוד יגדל.

דליה איציק: זאת עיר ענייה באמת.

דליה איציק: ההכנסה ברוטו הממוצעת של תושבי ירושלים נמוכה מזו שקיימת בחיפה ובתל-אביב.

דליה איציק: חברי, חברי הכנסת, כרבע מכלל תושבי העיר, 22.4% מהם, חיים מתחת לקו העוני.

דליה איציק: 156,000 תושבים חיים מתחת לקו העוני בירושלים.

דליה איציק: ב-1993 נמדדה עלייה של 11% במספר האנשים המחפשים עבודה; עלייה של 11%.

דליה איציק: לצערי, בכל מה שקשור לנתוני ההגירה, גם שם המצב אינו מאיר פנים.

דליה איציק: נמשכת עזיבה של צעירים.

דליה איציק: צעירים עוזבים את ירושלים.

דליה איציק: זאת עיר שחונקת צעירים.

דליה איציק: זאת עיר שנשלטת על-ידי חרדים שיש להם רוב, ובעצם הם קובעים את המדיניות של העיר הזו ואינם מאפשרים כמעט אורך נשימה לאחרים שחיים בה.

דליה איציק: אין לי טענה אליהם.

דליה איציק: כך הם בחרו לחיות, הם מהווים רוב בעיר הזאת, אבל אולי צריך פעם לחשוב איך לאזן את הרוב הזה.

דליה איציק: העזיבה העיקרית היא של צעירים עד גיל 29.

דליה איציק: 18% מן העוזבים עוזבים לפריפריה סביב ירושלים.

דליה איציק: 25% עזבו לתל-אביב והמרכז.

דליה איציק: גוש-דן, למשל, הפך למרחב בחירה שבו הירושלמים מעדיפים לגור.

דליה איציק: הנתונים האלה הם בעצם סימן לחוסר תכנון ולקוצר ראות, ומעמידים את ירושלים כעיר בירה בסימן שאלה ענק.

דליה איציק: רוב רובם של הצעירים בירושלים הם בני העדה החרדית.

דליה איציק: דבר זה מצביע על מגמה, שבה עיר שבעצם מהווה את בירתו היהודית-הציונית של העם הזה, הולך וגובר בה רוב אנטי-ציוני.

דליה איציק: בניגוד גמור לנתונים האלה, הרי אוכלוסיית העולים, שהיא מבוגרת יחסית – שיעור העולים שמגיעים לירושלים הוא נמוך ביחס לתל-אביב ולחיפה.

דליה איציק: גם מאזן ההגירה מקרב העולים הוא שלילי.

דליה איציק: צריך להקטין את מספר העולים שעוזבים את ירושלים כבר בשלב הקליטה.

דליה איציק: העולים האלה שומעים על ירושלים עוד כשהם נמצאים בארצות שלהם, אבל כשהם באים לכאן הם מאוכזבים מאוד, אין פה מגורים בשבילם.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, היתה לי הזכות לכהן כסגניתו של ראש עיריית ירושלים הקודם טדי קולק, שזכה להיות הורדוס המודרני של ירושלים.

דליה איציק: אולי מכאן צריכה הכנסת הזאת לומר תודה לראש העיר הזה, שהפך את ירושלים, בנתונים הקשים שיש בה, לעיר מודרנית.

דליה איציק: כמי שהחזיקה את תיק החינוך בעיר, אני מודעת היטב לאינדיקציות שמערכת החינוך מספקת, עיר שבה 52% מתלמידי כיתה א' הם חרדים.

דליה איציק: יש מגמה ברורה של שינוי המרקם האנושי החשוב כל כך לאופי של העיר הזאת, עיר שתהיה מגוונת.

דליה איציק: למרות זאת אני גאה בנתוני בחינות הבגרות של שנת הלימודים הקודמת, שמצביעים בבירור על כך ששיעור ההצלחה בבחינות הבגרות בירושלים הוא הגבוה ביותר בכל הערים הגדולות.

אלי דיין: אם כך, יש אינטגרציה טובה.

אלי דיין: למה משמיצים את האינטגרציה?

דליה איציק: הגענו להישגים האלה למרות העובדה שהתקציב שמופנה לכל תלמיד בעיר הוא הנמוך ביותר ביחס לערים האחרות.

דליה איציק: אגב, זאת הוכחה שלא רק עם כסף עושים חינוך.

דליה איציק: אני מצירה על כך שראש העיר הנוכחי אפילו לא הטריח את עצמו לבוא היום לכאן.

דליה איציק: אני מצירה, חבר הכנסת מצא, על כך שראש העיר שלנו, של ירושלים, אפילו לא הטריח את עצמו, ביום חשוב כל כך, לשבת פה.

דליה איציק: אולי זה מעיד על משהו.

שבח וייס: ברשותך, בשמו.

שבח וייס: יש לו עכשיו שני טקסים.

שבח וייס: הוא אכן יבוא.

יהושע מצא: הוא עכשיו בטקסים.

שבח וייס: רבותי, את זה נפתור ברוח טובה.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, הוא נמצא בטקס בגבעת-התחמושת.

שבח וייס: אני יודע.

שבח וייס: חברתי, חברת הכנסת דליה איציק, מכיוון שהערת אני אומר, ראש העיר אמר לי שהוא יאחר לדיון כיוון שהוא עכשיו בגבעת-התחמושת.

שבח וייס: זה הסיפור כרגע.

יהושע מצא: יחד עם ראש הממשלה.

דליה איציק: חבר הכנסת מצא, כשאמרתי שראש הממשלה איננו פה, לא ראיתי ולא שמעתי שכל כך נזעקת.

שבח וייס: היום חבר הכנסת מצא תומך בראש הממשלה תמיכה מלאה.

יהושע מצא: את ראית את הדברים שלי היום.

יהושע מצא: אם לא היה זה יום חג היו לי דברים אחרים לומר.

שבח וייס: אני אכריז חג בכל פעם שראש הממשלה יופיע כאן.

יהושע מצא: אז אני אהיה, בשם יכולת ההתבטאות שלי, בבחינת ביקורת.

שבח וייס: תתאמץ.

שבח וייס: אנחנו חוזרים לחברת הכנסת דליה איציק, הירושלמית שלנו.

שבח וייס: בבקשה.

דליה איציק: רבותי חברי הכנסת, שינוי המגמות שעליו הצבעתי יכול להיעשות רק בהתערבות מגבוה, התערבות של קבינט ממשלתי לנושא ירושלים, תוך הפניית תקציב מתאים.

דליה איציק: זה סוד הפתרון, אדוני שר המשטרה היושב כאן ומייצג את הממשלה.

דליה איציק: מטבע הדברים, אדם הולך קודם כול אחרי פרנסתו ואחר כך בא ביתו, ואין מקום של פרנסה בירושלים.

דליה איציק: אין פה די מקומות תעסוקה.

דליה איציק: למעלה מ-50% מתושבי העיר מועסקים בענפי שירותים, רובם בשירות הציבורי.

דליה איציק: בעיר יש 540 מפעלים, רובם קטנים מאוד.

דליה איציק: 5.4% מכלל המפעלים בארץ מצאו את משכנם בעיר הזאת, כי עשו הכול בשביל להבריח אותם.

דליה איציק: סגירת תע"ש, אדוני השר, במישור-אדומים ובירושלים תהיה הרת-אסון מן הבחינה הכלכלית ומן הבחינה האנושית-החברתית.

דליה איציק: אני מבקשת ממך שלא תיתן יד להוצאת תע"ש מירושלים.

דליה איציק: זה פותח פתח נוסף לנטישת כוחות צעירים בעלי משפחות את העיר הזאת.

דליה איציק: הסחבת הננקטת לגבי אישור הרחבת "אינטל" ומפעלים עתירי ידע נוספים, כל אלה מאיימים על פיתוחה הכלכלי של העיר.

דליה איציק: רבותי חברי הכנסת, אין ראייה מערכתית כוללת של כל הנוגעים בדבר בעניין פיתוחה של ירושלים.

דליה איציק: בעצם אני מאשימה את כל ממשלות ישראל במצבה של ירושלים, גם את הממשלה הזו.

דליה איציק: העדר פתרונות דיור משביעים רצון לצעירים ומחירים בלתי סבירים של הדירות הם בין הגורמים לעזיבתם.

דליה איציק: מחיר דירה בירושלים הוא מן הגבוהים בארץ.

דליה איציק: יש מחסור רב בקרקעות בירושלים.

דליה איציק: צריך להתחיל מייד בבנייה ציבורית בהיקף רחב, במתן פתרונות של שכירות.

דליה איציק: העדר פרנסה, בצירוף קושי בדיור, יוצרים תנאים מצטברים לעזיבת העיר.

דליה איציק: צריך להפוך את ירושלים למרכז עסקי ופיננסי, ולכך יש חשיבות גדולה, אפילו בבניית בורסה; אפילו על זה הייתי מתפשרת בעיר הזו.

יהושע מצא: מה עם קזינו?

דליה איציק: אני נגד קזינו.

דליה איציק: בכל מקום בארץ אני נגד קזינו, בעיקר בירושלים.

דליה איציק: הבאתי את כל הנתונים האלה כדי להצביע על המשמעות העתידית שיש להרכב האוכלוסייה בירושלים על עתידה ועל אופיה הציוני של העיר הזו.

דליה איציק: בימים שבהם כולנו מדברים על אחדותה של ירושלים – איך אנחנו יודעים לדבר בסופרלטיבים – אף לא אחד מאתנו מוכן להתחייב על עשייה.

דליה איציק: ירושלים תמיד היתה בראש שמחתנו, אבל היא אף פעם לא היתה בראש תקציבנו.

דליה איציק: ידועה אמרתו של המשורר: "עומדות היו רגלינו בשערייך ירושלים".

דליה איציק: אני הייתי מוסיפה: עומדות היו רגלינו בשערייך ירושלים, אבל לא ידענו לבוא אליה.

דליה איציק: עיר בירה שצריכה להיות מייצגת את החתך של מדינת ישראל, הבבואה של החברה הישראלית.

דליה איציק: אנחנו לא רוצים לוותר על ירושלים לא רק בוויתור מדיני, אסור לנו להיכנע גם בביטויים החברתיים והכלכליים.

דליה איציק: בנושא ירושלים כל ממשלות ישראל נכנעו כניעה חברתית וכלכלית מוחלטת.

דליה איציק: הבה נגדיל את כוחות המשיכה של העיר הזו.

דליה איציק: ביופי ובהיסטוריה אין די.

דליה איציק: רק כלכלה בריאה, ביטחון והרכב דמוגרפי מאוזן יקטינו את כוחות הדחיפה של האנשים מירושלים.

דליה איציק: אני קוראת לראש הממשלה להקים לאלתר צוות בין-משרדי שיעסוק בביצורה, בחיזוקה של ירושלים, כדי שהאהבה שלנו לירושלים תבוא לידי ביטוי לא רק במלל אלא גם בעשייה.

יהושע מצא: מי יעמוד בראשה, שבס?

דליה איציק: אדוני השר, בהצעת הסיכום שלך, שאני מקווה שתבוא מטעם כל חוגי הבית הזה, אני מאוד מבקשת ממך לכלול לא רק את הצד המדיני, שנדמה לי שהוא מוסכם על כל חלקי הבית, אלא גם את הצד החברתי, הכלכלי והדמוגרפי, כדי שבשנה הבאה, כשחבר הכנסת יהושע מצא ידבר כאן, ואני וחברים אחרים, נוכל לראות תחילה של הליכים ותהליכים, שלא יגידו לנו כאן דבר אחד, שאולי, אולי יש מי מאתנו שרוצה לוותר על העיר הזאת כעיר בירה; אז תגידו את זה.

דליה איציק: אתם בעצם עושים הכול, בזה שאינכם תורמים תרומה של עשייה – מוותרים על ירושלים כעיר בירה.

דליה איציק: אם החלטתם לא לוותר עליה כעיר בירה, בבקשה להצטרף להצעת הסיכום שלי.

דליה איציק: אני מודה לכם.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחברת הכנסת דליה איציק.

שבח וייס: אדוני שר המשטרה ושר האנרגיה והתשתית, ומבחינתנו השר המתאם, השר שחל, בבקשה.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רבותינו אומרים כי לירושלים שבעים שמות, אך משמעות אחת.

משה שחל: בירת ישראל, עיר הקודש, עיר דוד, עיר של זהב ועוד עשרות השמות שכונתה בהם ירושלים במהלך אלפי השנים לא יצליחו לתאר ולהמחיש את המשמעות, החשיבות, הקדושה והאהבה שהעם היהודי רוחש לה לירושלים.

משה שחל: מעולם לא ויתר העם היהודי על עיר קודשו.

משה שחל: אלפי שנים אנו נושאים תפילה לשלומה ולרוממותה של ירושלים.

משה שחל: בסידור התפילה אנו אומרים: "וקרב פזורינו מבין הגויים – – – והביאנו לציון עירך ברינה ולירושלים – – –".

משה שחל: ירושלים מעולם לא פסקה מלהיות עירו הקדושה של העם היהודי.

משה שחל: אלפי שנים אנו מברכים זה את זה ואומרים: לשנה הבאה בירושלים הבנויה והשלמה.

משה שחל: אנו נמשיך לברך ונעשה לתפארתה, לבניינה ולשמירת שלמותה.

משה שחל: לעמים אחרים מקומות קדושים משלהם.

משה שחל: לעם היהודי ירושלים אחת הקדושה לו.

משה שחל: ירושלים מסמלת יותר מכול את הווייתו של העם היהודי.

משה שחל: ראשית, היא מוקפת חומה כבדה.

משה שחל: שנים רבות נאלצנו לגדר את עצמנו כדי שלא יגדרו את בני עמנו עוד.

משה שחל: שנית, היא רבת-שנים ומפוארת ומגלמת את ההיסטוריה רבת-השנים של העם היהודי.

משה שחל: שלישית, היא גבוהה ונישאה ממש כמו העם הזה, הדורש מעצמו ערכים מוסריים גבוהים ונוהג בבני-האדם ובשכניו בכבוד.

משה שחל: רביעית, רוחניותה מגלמת יותר מכול את רוחניותו של עם הספר היושב בארץ הזאת.

משה שחל: וחמישית, היא מסמלת בחזון הנביאים את הסובלנות היהודית והשאיפה לשלום בשעה שבני דתות אחרות דרים בכפיפה אחת, בשכנות וברוח טובה.

משה שחל: בימים אלה, אדוני היושב-ראש, עושה ממשלת ישראל לניתוץ חרבות ולריסוק חומות.

משה שחל: על חומה אחת לא נוותר, על חומתה של ירושלים.

משה שחל: ירושלים היתה ותישאר בירת הנצח של מדינת ישראל, מאוחדת בריבונות ישראלית.

משה שחל: רגליו של העם הזה לקחו אותו אל מסעות אלפי השנים, בניגוד לרצונו, רחוק מהארץ הזאת, אך לרגע לא פסק לבה של האומה הזאת לפעום, ולא יפסיק – למענה של ירושלים.

משה שחל: חדרי הלב של האומה היהודית הם סמטאותיה וחומותיה של ירושלים.

משה שחל: אילו יכלו אבני ירושלים לדבר ולספר את שראו, הרי הן היו מספרות על שעות הסבל, את שאון השרפה של בית-המקדש, את צעדיהם של החיילים הרומאים בין סמטאותיה, את צעקותיו של יהודה המכבי בראש לוחמיו, את ימי המצור שעמדה בהם בסבל רב טרם שחרורה ועמידת הגבורה של תושבי ירושלים בשעות הקשות, את הצנחנים המתייפחים בשעריה מול הכותל, ואת זעקת היגון שנשמעת עד היום, של 180 משפחות החללים שנפלו על שחרורה.

משה שחל: יהי זכרם ברוך.

משה שחל: במשך 19 שנים, עד לשחרורה של ירושלים, לא ניתנה גישה חופשית לבני הדתות השונות אל המקומות הקדושים, אך מאז שחרורה מקפידה מדינת ישראל ותקפיד על גישה חופשית לכל המקומות הקדושים בעיר, תמשיך ותקפיד על קיום חופש הפולחן הדתי לבני כל הדתות.

משה שחל: אנו מייחלים כי התפילה המתנגנת מגרונותיהם של בני כל הדתות בעיר הזאת תהיה תפילת שלום.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, מאז שחרורה של ירושלים עמלו תושביה על בניית מרקם יחסים מיוחד.

משה שחל: ירושלים זכתה להיות עיר מפוארת ועתיקה וזכתה גם למנהיג שזכה, ובצדק, לכינוי "בונה ירושלים".

משה שחל: טדי קולק באישיותו, במנהיגותו, בנחישותו ובאומץ לבו עשה יותר מכל אדם לבניינה של ירושלים.

משה שחל: הוא מצא מסילות של הבנה ושלום אל כל התושבים, יהודים וערבים, חרדים וחילונים, ועיצב את ירושלים המתחדשת לתפארת.

משה שחל: יום חג זה הוא גם המקום הנכון והעיתוי הראוי להעריך את פועלו של טדי קולק, שביטא את כל השאיפות שאנו כמהים להן, ולהודות לו.

משה שחל: אני רוצה לברך את ראש העיר החדש, חבר הכנסת אהוד אולמרט, שילך בדרכו של טדי קולק, ידע וישכיל לבנות כפי שבנה קודמו, ויעשה למען אחדותה וייחודה של העיר כפי שעשה טדי.

אלי דיין: הוא יצטרך הרבה זמן.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, יום ירושלים הוא יום חגו של כל יהודי, יום חגה של הארץ הזאת.

משה שחל: ממשלת ישראל מתחייבת לעשות כדי לפאר את ירושלים, לבנות אותה ולחזק אותה.

משה שחל: רבותי חברי הכנסת שהעלו את ההצעה, חברת הכנסת דליה איציק וחבר הכנסת מצא, מותר לי לבוא ולהגיד כמבוגר אולי משניכם, אפילו אם רק מחברת הכנסת דליה איציק, אבל אני מוכן גם להגיד שאני מבוגר מחבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: בשיער השיבה שלך בוודאי.

משה שחל: אבל, רבותי, אם מותר לי, יום חגה של ירושלים ראוי שיודגשו בו הדברים שיש להתפאר בהם.

משה שחל: יש דברים רבים.

משה שחל: כאיש שהוא תושב חיפה וגר בירושלים כמעט רוב ימות השבוע, רשאי אני כאזרח ישראלי גאה להביט, לראות ולהבחין יותר מכם – ירושלים היא יפהפייה, אין דומה לה, והיא תישאר כזאת.

משה שחל: היא צומחת, פורחת, גדלה ונבנית.

משה שחל: את החלק הזה, לדעתי, אסור לקפח.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל תקיים את מה שביכולתה, אבל היא תעמוד כחומה בצורה להבטיח את שלמותה ומרכזיותה של ירושלים, בירת הנצח של עם ישראל.

משה שחל: היא תעשה, כפי שכתוב בספר ישעיה: "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלים לא אשקט, עד יצא כנגה צדקה וישועתה כלפיד יבער".

משה שחל: וכנאמר בישעיה נ"ב: "עורי עורי לבשי עזך ציון, לבשי בגדי תפארתך ירושלים עיר הקדש".

משה שחל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מי ייתן כי יתקיים מה שאמר דוד בדברי הימים א': "הניח ה' אלהי ישראל לעמו וישכן בירושלים עד לעולם".

משה שחל: אמן, כך יהיה, אנחנו נשכון בירושלים עד עולם.

משה שחל: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר משה שחל.

שבח וייס: זאת גם דוגמה של יכולת תמצות.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש לתנות לפניכם את צרותי בגילוי לב.

יגאל ביבי: כמה נואמים יש?

שבח וייס: בערך מיליון וחצי נואמים, קצת יותר.

שבח וייס: אנחנו ניאלץ כנראה לסיים את ישיבת הכנסת בשעה 19:00 מסיבה בלתי שגרתית; לדאבון לבי – ואני אומר את זה כאן, בפרהסיה – נעלמים לי הסגנים.

שבח וייס: אבל לחלקם יש סיבה מוצדקת היום.

יהושע מצא: אני מציע לך למנות כמה מהשרים.

שבח וייס: ברצינות, אני מבקש התחשבות.

משה שחל: אם תמנה אותי אני מבטיח לך שש או שבע שעות.

שבח וייס: הסגניות עסוקות היום במערכת הבחירות ההסתדרותית.

דן תיכון: אני מציע שתמנה סגנים לשעת-חירום, ואני לא צוחק.

שבח וייס: נעשה את זה כנראה.

שבח וייס: היום לא, אבל אני אשקול את זה.

אלי דיין: אני מציע את דן תיכון.

שבח וייס: חברי הכנסת, תנו לי לסיים את ההודעה.

שבח וייס: שתי הסגניות עסוקות בבחירות להסתדרות.

שבח וייס: מה לעשות?

שבח וייס: לא באותו צד.

שבח וייס: חבר הכנסת עובדיה עלי עוד מעט ינהל את הישיבה, אבל הוא יכול לנהל אותה שעתיים היום.

שבח וייס: חבר הכנסת דב שילנסקי מסייע לי.

שבח וייס: אני מציין בצער, שחלק מן הסגנים שלי, בשל כל מיני סיבות ונסיבות, לא מנהלים ישיבות כנסת.

שבח וייס: תאמינו לי, אם אני כבר אומר את זה כאן, תאמינו לי שהגיעו מים עד נפש.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר לך שהיו תקופות שהיו שלושה – יושב-ראש ושני סגנים.

שבח וייס: אני אציע את זה.

שבח וייס: אולי זה הפתרון.

דן תיכון: והם ניהלו את הכנסת.

שבח וייס: אני זוכר שלחבר הכנסת שילנסקי כשהיה יושב-ראש, במשך חודש וחצי היו שני סגנים – חבר הכנסת תיכון ואני, וניהלנו את הכנסת.

שבח וייס: צריך למנות לתפקיד הזה את אוהבי הבית הזה, את אוהבי המשכן.

שבח וייס: כן, אדוני השר, תעזור לנו.

יוסי שריד: יש לי הצעה: לפעמים עושים ניסיון והתזמורת מנגנת בלי מנצח.

שבח וייס: זה יכול להיות נפלא.

שבח וייס: יש כאן הצעה של השר שריד, שנקיים את ישיבת הכנסת בלי יושב-ראש ישיבה.

שבח וייס: תאמין לי שיש ישיבות שבהן אני הייתי מוכן.

יגאל ביבי: יש הרבה דברים שאיבדו את הראש בבית הזה.

אריאל ויינשטיין: ישיבות בלי חברי כנסת כבר יש.

שבח וייס: אני מוכן לאמץ את הרעיון של השר שריד, בייחוד בישיבות מסוימות.

שבח וייס: בואו נעשה היום ברוח אחדות ירושלים והאחווה מה שאני מבקש מכם, חברי הכנסת.

שבח וייס: כל אחד מכם שיוזמן עכשיו לרשות הדיבור ישתדל לומר בתוך שתי דקות את לב העניין.

מנחם פרוש: איך אפשר?

מנחם פרוש: זה צחוק.

שבח וייס: בשביל חבר הכנסת מנחם פרוש – שלוש דקות, ארבע דקות, כי הוא באמת ירושלמי דור שלושה-עשר.

מנחם פרוש: יותר טוב שלא נדבר.

שבח וייס: אבל יש עוד שעתיים, אפשר עוד לברר את זה.

שבח וייס: אני לא רוצה לפגוע באחרים.

שבח וייס: מה אני יכול לעשות?

שבח וייס: אני לא יכול להביא בכוח את הסגנים לכאן.

שבח וייס: נשתדל.

דן תיכון: מה דעתך על כך שאתה ממלא-מקום הנשיא, ובעבר היה נהוג תמיד שממלא-מקום הנשיא לא מנהל ישיבות?

שבח וייס: בגלל זה אני מנהל את הישיבה, אין לי סגנים.

דן תיכון: ממלא-מקום הנשיא לא מנהל ישיבות.

שבח וייס: אתה צודק, חבר הכנסת דן תיכון.

דן תיכון: אבקש להקפיד על הנוהל הזה.

דן תיכון: זה נוהל מכובד.

שבח וייס: אתה צודק לגמרי.

שבח וייס: בתוקף הנסיבות, כשרק חלק מן הסגנים נוטל עמי פה אחריות ואחרים, מסיבות שונות ומוזרות, אינם, הפרתי נוהל שהוא מאוד חשוב, ואני מתנצל על כך.

אריאל ויינשטיין: אנחנו מתחייבים שלא להפריע לממלא-מקום הנשיא.

שבח וייס: אני מבקש, גם ביום רביעי, כשראש הממשלה ינאם.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון.

שבח וייס: אנא, תקצרו.

שבח וייס: חבר הכנסת יורם לס – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת שלמה בוחבוט – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם יחזקאל – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן – איננו.

שבח וייס: חברת הכנסת נעמי בלומנטל – איננה.

שבח וייס: חבר הכנסת אלי גולדשמידט – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת שאול יהלום, אתה הראשון, בתוך שלוש דקות תאמר דברים חשובים לאומה.

שבח וייס: שלוש דקות לכל מתדיין.

שבח וייס: הרשימה סגורה.

שבח וייס: לך אני אתן יותר, חבר הכנסת פרוש.

שבח וייס: לך יש מעמד של "וטרן" של הכנסת, אנחנו ננהג כלפיך לפנים משורת הדין.

שבח וייס: בהסכמה כללית של הבית, חבר הכנסת מנחם פרוש ידבר יותר.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת שאול יהלום.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי.

שאול יהלום: היום, ביום חגה של ירושלים, ביום שמחתי, ביום שמחתנו, נחטא לאמת אם לא נעלה את ירושלים על ראש שמחתנו, אם אפילו ביום חגה של ירושלים לא נבוא ונאמר ונברר מה קורה היום לירושלים, משום שאנחנו נכנסים לחגה של ירושלים בחששות קשים מהממשלה, שמובילה אותנו מעברי פי פחת לעברי פי פחת מיום ליום.

שאול יהלום: לפני שחרור ירושלים, הזכיר את זה חבר הכנסת יהושע מצא, התרגשה המדינה, על כל חייליה, ובפרט בימי ההמתנה למלחמת ששת הימים, משירה של נעמי שמר, שבו נאמר בבתים האמצעיים: "איכה יבשו בורות המים,/ כיכר השוק ריקה,/ ואין פוקד את הר-הבית בעיר העתיקה/ ובמערות אשר בסלע מייללות רוחות,/ ואין יורד אל ים-המלח בדרך יריחו".

שאול יהלום: וכעבור שבועות ספורים, כאשר צבא-הגנה לישראל שחרר את ירושלים, שינתה נעמי שמר שני בתים בשיר: "חזרנו אל בורות המים, לשוק ולכיכר,/ שופר קורא בהר-הבית בעיר העתיקה/ ובמערות אשר בסלע אלפי שמשות זורחות,/ נשוב נרד אל ים-המלח בדרך יריחו".

שאול יהלום: והיום, לצערנו, צריכה כנראה נעמי שמר לשנות שוב שני בתים, או לחזור לשני הבתים שאותם שינתה, משום שדרך יריחו סגורה.

שאול יהלום: מי שרוצה היום לרדת אל ים-המלח דרך יריחו, מודיעים לו במחסומים: יריחו סגורה ומסוגרת בפני יהודים.

שאול יהלום: ואפילו אם שלושה חברי כנסת, יישר כוחם, נמצאים במקומות האלה, הם זוכים לקיתונות של התקפה ושל השתלחות מצד ראש הממשלה.

שאול יהלום: הם ממלאים את חובתם הדמוקרטית, והוא מתקיף אותם על מילוי חובתם.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, מה היתה החשיבה, מדוע פרצה שמחה גדולה כל כך עם שחרור העיר ירושלים?

שאול יהלום: משום ששחרור העיר ירושלים סימל את שחרור יהודה ושומרון.

שאול יהלום: שחרורה של ירושלים ביחד עם שחרור חברון, יחד עם שחרור בית-אל, יחד עם שחרור קבר רחל, יחד עם שחרור מערת המכפלה, היוו את שחרורה של ארץ-ישראל.

שאול יהלום: והנה כיום, כאשר חלקי ארץ-ישראל נמסרים לשלטון זר של רשות שהיא ערש המדינה הפלשתינית, אנו חוששים גם ממה שיקרה לירושלים.

שאול יהלום: התופעות, הסימנים, האורות האדומים דולקים אל מול עינינו; ה"אוריינט האוס" עם דגל אש"ף, שהוא מפקדת הטרוריסטים של אש"ף שמנהלים אותה רשות, שתהפוך, לצערנו, למדינה.

שאול יהלום: אנחנו עדים לכך שהטיולים מופסקים בהוראת משרד החינוך והמשטרה, גם לירושלים.

שאול יהלום: אנחנו עדים לכך שההתיישבות הפכה למלה גסה בכלל בארץ-ישראל.

שאול יהלום: הטנק חשוב יותר מהיישוב.

שאול יהלום: כל הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, אומרים לנו שיש יסוד לחשש שלנו לגבי ירושלים.

שאול יהלום: מי יודע מה ממשלה זו, מה ראש ממשלה זה, שהבטיח לתושבי הבקעה והגולן, לחלקים חלוציים מגשימים בארץ-ישראל, לשמור על מקומות התיישבותם, והיום חוזר בו, מי יודע לאן יכול להוביל אותנו גם בירושלים גופה.

שאול יהלום: אי לכך אני קורא לכל חלקי הבית – אני עדיין מאמין שגם במפלגתו של ראש הממשלה וגם בחלקי הקואליציה ירושלים עדיין חשובה מעבר לכל חשבון – לחשוב רגע לאיזו דרך הפוכה הם מובילים את הציונות, את ההתיישבות, את גאולת הארץ, שירושלים מסמלת אותה בראש ובראשונה, ולחזור בהם מהדרך שבסופו של דבר תביא גם לפגיעה בירושלים.

שאול יהלום: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת שאול יהלום.

עובדיה עלי: חבר הכנסת גונן שגב – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת מיכאל איתן, בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר לאיכות הסביבה יוסי שריד, יש מי שסבורים שירושלים החצויה דווקא היא ירושלים השלמה, וביום ירושלים יש לנו עמם מחלוקת קשה, אולי מחלוקת שאינה ניתנת כלל לגישור.

מיכאל איתן: לעומת זאת, יש אחרים שמדברים גבוהה גבוהה על אחדותה של ירושלים, על ריבונות ישראל, על מעמד ישראל, על נצחיותה של ירושלים כבירת ישראל, על ירושלים השלמה, על שלמותה הטריטוריאלית, ודבריהם נשמעים טובים, אנחנו שותפים לדברים האלה.

מיכאל איתן: אבל אותם אנחנו שואלים שאלה פשוטה אחת, מה אתם עושים בפועל על מנת שאנחנו נוכל לבצע את הדברים האלה שעליהם אתם מדברים?

מיכאל איתן: לא די לעמוד כאן לדבר בשם ממשלת ישראל ולומר שירושלים תישאר מאוחדת, ישראל תהיה ריבונית ומעמדה בירושלים ייחודי, כאשר מבצעים מדיניות שצעד אחרי צעד מוליכה לכיוון הפוך מכך.

מיכאל איתן: למה מכוונים דברי?

מיכאל איתן: בהסכם אוסלו נאמר במפורש, וממשלת ישראל הנוכחית היתה זאת שהתחייבה קבל עם ועולם לדון בעתידה של ירושלים בעת שיתקיים דיון על הסדר הקבע בינינו ובין מי שהם חתמו עמו על אותו הסכם – הארגון לשחרור פלשתין.

מיכאל איתן: כלומר, ממשלת ישראל, שמדברת פה אלינו גבוהה גבוהה על אחדות ירושלים, התחייבה כלפי חוץ לדון במעמדה של ירושלים.

מיכאל איתן: אני שואל, איך אפשר לעלות על הדעת שתקום ממשלה בישראל שתתחייב לקיים דיון על מעמדה של ירושלים בפורום בין-לאומי?

מיכאל איתן: לעומת זאת, אלה שהם הפרטנרים של הממשלה הזאת במהלך המדיני, אומרים השכם והערב, יום יום, שעה שעה: אנחנו לא נוותר על ירושלים, דעו לכם, ירושלים תהיה בירת המדינה הפלשתינית ודגל אש"ף יתנוסס עליה.

מיכאל איתן: נשאלת היום שאלה, אם אותה ממשלת ישראל מנהלת היום משא-ומתן ועושה ויתורים בלתי פוסקים לאש"ף, ובאמת ירושלים חשובה לה, מדוע היא לא תאמר בצורה הברורה ביותר כבר היום: דעו לכם, אנשי אש"ף, על ירושלים לא יהיה שום ויתור.

מיכאל איתן: כי אם היא לא אומרת את זה היום, בבוא העת, כאשר היא תצטרך על-פי התחייבותה לקיים דיון על מעמד ירושלים, היא לא תוכל לבוא ולהגיד: באנו לדון, אבל אנחנו אומרים מראש שלא נוותר בשום דבר, ירושלים תהיה בירתנו הנצחית המאוחדת – וכל המלים הגדולות הללו.

מיכאל איתן: היא פשוט לא תוכל לומר את הדברים, כי הצד השני יבוא ויאמר: רגע אחד, התחייבתם במשך כל השנים, אנחנו אמרנו שגם אם נקבל את הכול אבל לא נקבל את ירושלים, אנחנו ניאבק בנשק ובטרור נגדכם; שתקתם, אמרתם נדון בבוא היום, היום הגיע המועד, האם אתם יכולים היום לומר שרימיתם אותנו כל התקופה הזאת?

מיכאל איתן: אמרתם לנו כי נקיים בעת המשא-ומתן דיון על מעמדה של ירושלים רק כדי שכאשר מתקיים המשא-ומתן יגידו לנו: אין לנו כוונה לוותר על שום דבר?

מיכאל איתן: יש כאן הונאה ברורה של עם ישראל או הונאה ברורה של הצד השני.

מיכאל איתן: שני הדברים האלה לא יכולים להתקיים בכפיפה אחת.

מיכאל איתן: ודווקא היום, ביום ירושלים, אנחנו חייבים ללכת על-פי האמת, והממשלה הזאת צריכה להחליט על דרכה ולדבר אמת – או דרכם של אלה שאומרים: ירושלים החצויה היא ירושלים השלמה; או דרכנו, דרך הליכוד, שנשבע שבועת אמונים לירושלים, לנצחיותה כבירת ישראל.

מיכאל איתן: אין דרך שלישית.

מיכאל איתן: כל החלטה מחייבת היערכות, גם פוליטית, גם מדינית אחרת.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: אני מבקש, לכל נואם יש שלוש דקות.

עובדיה עלי: אני מבקש לעמוד בלוח הזמנים.

עוזי לנדאו: שלוש דקות?

עובדיה עלי: כך נמסר לי.

דן תיכון: עד שעולים ועד שיורדים עוברות שלוש דקות.

עובדיה עלי: שאלתי כמה דקות, אמרו לי שלוש דקות.

עובדיה עלי: את זה קבע יושב-ראש הכנסת.

עובדיה עלי: אני מבקש לעמוד בלוח הזמנים.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דן תיכון, אתה ראית שלא הייתי כל כך בית-שמאי; הפעם הייתי בית-הלל.

סילבן שלום: עכשיו כדאי שתהיה בית-שמאי.

עובדיה עלי: צריך לדעת מה המסגרת.

עובדיה עלי: המסגרת היא שלוש דקות.

עובדיה עלי: אני מזמין את חברת הכנסת לימור לבנת – היא איננה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה.

עובדיה עלי: אני מבקש לומר, שמי שלא יימצא, כמובן יאבד את תורו.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ירושלים ידועה כעיר קדושה לשלוש הדתות.

סילבן שלום: נשאלת השאלה, וכי מדוע קדושה היא לשלוש הדתות?

סילבן שלום: הרי כידוע לנו, בקוראן לא מופיעה העיר ירושלים, אפילו לא פעם אחת.

טלב אלסאנע: כמה פעמים – – –

סילבן שלום: תן לי רגע.

סילבן שלום: תיכף נגיע לזה.

טלב אלסאנע: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

סילבן שלום: אני תיכף אגיע לזה.

סילבן שלום: למה אתה קופץ?

סילבן שלום: יש לך קפיץ?

סילבן שלום: חכה ותשמע מה שאני אומר בעוד שנייה.

טלב אלסאנע: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת אלסאנע, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

עובדיה עלי: אצלי אין משחקים, אתה יודע.

סילבן שלום: בקוראן לא מופיעה ירושלים אפילו פעם אחת.

סילבן שלום: וכמה פעמים מופיעה ירושלים בתורה?

סילבן שלום: אף לא פעם אחת.

סילבן שלום: נשאלת השאלה, כיצד ירושלים אינה מופיעה בתורה ולו פעם אחת?

סילבן שלום: הרי ירושלים היא העיר הקדושה לעם היהודי.

סילבן שלום: קודם כול, מופיע "מלך שלם".

סילבן שלום: מלך שלם, ולא ירושלים.

סילבן שלום: אבל אמרו, לפי ההלכה, מדוע לא מופיעה ירושלים?

קריאות: – – –

סילבן שלום: רבותי, תנו לי רגע.

סילבן שלום: תנו לי לדבר שני משפטים רצופים.

עובדיה עלי: רבותי, כל אחד יפגין את ידיעותיו בתורו.

עובדיה עלי: כל אחד יפגין את בקיאותו במקורות ובתנ"ך כאשר הוא יעלה על הבמה.

טלב אלסאנע: – – –

סילבן שלום: מה קרה לך היום?

סילבן שלום: תן לי לדבר מלה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, לא הצלחתי עוד להגיד משפט.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דן תיכון, זה מפריע לנואם.

עובדיה עלי: מה לעשות, זה מפריע לו.

סילבן שלום: נשאלת השאלה, הכיצד לא מופיעה ירושלים בתורה?

סילבן שלום: שהרי היה מחייב שירושלים תופיע בתורה.

סילבן שלום: היא מופיעה בשם שלם, אבל לכך יש שתי אפשרויות או שתי פרשנויות שלימדני ידידי, חבר הכנסת חנן פורת, ששאלתיו את השאלה מדוע לא מופיעה העיר ירושלים בתורה.

סילבן שלום: הוא אמר לי כדלקמן: הפירוש הראשון שניתן הוא, כדי לא להביא אותה לאיזה מצב של עיר כמו כל הערים שהכול יודעים איפה היא.

סילבן שלום: צריך למצוא אותה, צריך לחפש אותה.

סילבן שלום: גם כשאמרו לאברהם אבינו: "קח נא את בנך את יחידך אשר אהבת – – – ולך לך אל – – – אחד ההרים אשר אמר אליך" – לא אל ההר המסוים הזה, אלא רק כאשר תגיע לשם אומר לך בדיוק לאן אתה מגיע – – –

אבנר-חי שאקי: – – –

סילבן שלום: הפירוש השני נראה לי פירוש יותר הגיוני.

סילבן שלום: הפירוש השני מדבר על כך שרצו לחלק את כל נחלת ישראל לשבטים השונים.

סילבן שלום: וכך, אם היה נוצר מצב שכולם היו יודעים מראש שירושלים היא עיר הקדושה ביותר, כולם היו רוצים להיות בעיר ירושלים.

סילבן שלום: ובכן, מתי מופיעה ירושלים בפעם הראשונה במקרא?

סילבן שלום: בספר יהושע פרק ט"ו.

סילבן שלום: שם מופיעה העיר ירושלים בפעם הראשונה בשמה המלא.

סילבן שלום: אבל, אנחנו מגיעים למצב שבו העיר ירושלים הופכת להיות נקודת המחלוקת המרכזית אולי שתהיה בין הממשלה הנוכחית ובין אש"ף בעתיד.

סילבן שלום: כידוע, הממשלה הנוכחית מוכנה לוותר על כל החלקים, וירושלים היא הדבר היחיד שתיאחז בו.

סילבן שלום: לצערי הרב, אז תעמוד אולי השאלה, האם לאחר שוויתרנו על עזה ונתנו אותה ולא רצו האנשים, האם לאחר שוויתרנו על כל יהודה ושומרון, האם בגלל ירושלים לא נגיע למצב של שלום?

סילבן שלום: האם ירושלים תעצור אותנו מלחיות בשלווה בנחלה?

סילבן שלום: נגיע למצב שיהיה חופש פולחן, אולי נוכל להגיע לכך שירושלים תהיה מחולקת.

סילבן שלום: אבל, רבותי חברי הכנסת, ירושלים כבר עמדה פעם אחת בפני מצב של הכרעה, לא לפני הרבה זמן.

סילבן שלום: לפני שלוש-ארבע שנים נפלה ממשלת האחדות הלאומית על דבר שקראו לו אז "כן לבייקר".

סילבן שלום: מה היו אותן שאלות של "כן לבייקר"?

סילבן שלום: דרשו מראש הממשלה דאז, יצחק שמיר, שבמשלחת הפלשתינית, מלבד נציגים מהפזורה, יהיה גם נציג מירושלים.

סילבן שלום: אמרו אז: בגלל זה, שיהיה נציג מירושלים, לא תלך לשיחות שלום?

סילבן שלום: על זה תפרק את ממשלת האחדות הלאומית?

סילבן שלום: בגלל זה אולי תגיע למצב שלא תהיה ראש ממשלה.

סילבן שלום: כי הרי היה ידוע שש"ס, שמשתפת פעולה עם השמאל מאז 1988, בסופו של דבר תפיל את הממשלה, ואתה לא תמשיך להיות ראש ממשלה.

סילבן שלום: אבל אמר אז יצחק שמיר: יודע אני שלא אהיה ראש ממשלה, אבל מעדיף אני ללכת הביתה מאשר להיות ראש הממשלה שבעצם יכריע את גורלה של ירושלים, לפי ראות עיניו, לשבט.

סילבן שלום: לכן, אנחנו נמצאים היום במצב שבו, לצערי הרב, הקרב על ירושלים כמעט מוכרע, ולא לכיוון שבו רצינו.

סילבן שלום: אני יודע שיש מי שיאמרו שאולי טוב הדבר שתהיה מדינה פלשתינית, כי זה טוב לעם ישראל.

סילבן שלום: חלק אומרים את זה, אפילו ממפלגת העבודה, שזה דבר טוב לעם ישראל.

סילבן שלום: רוב החברים אומרים שייאבקו על עניין ירושלים, אבל, אם זו השאלה שתעמוד בסופו של דבר, ונגיע לשלווה ולרגיעה ובמצב של עיר מאוחדת אבל בין-לאומית, לא בטוח שעל זה נשבור את הכול.

סילבן שלום: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש, ירושלים היתה ידועה כעיר שדואגת לבניה.

סילבן שלום: כבר נאמר: "ציון הלא תשאלי לשלום אסיריך".

סילבן שלום: אנחנו נמצאים היום במצב שאנחנו מנהלים שיחות עם אש"ף, מנסים לנהל שיחות עם סוריה, עם ירדן ועם לבנון.

סילבן שלום: ומה קורה עם האסירים?

סילבן שלום: מה קורה עם אותם שבויים, עם אותם בנים שנמצאים בשבי?

סילבן שלום: עורך-הדין אורי סלונים, כשהיה ממנהלי המשא-ומתן, יצא בהודעה, שאכן לא עושים מספיק כדי לקבל מאותן מדינות או מאותם ארגונים מידע, אולי פירור מידע, אולי קמצוץ, מה קורה בעניין, ולא מתנים את עצם קיום השיחות בנושא השבויים והנעדרים.

סילבן שלום: אני חושב שנושא השבויים הוא מעבר לכל מחלוקת.

סילבן שלום: אני בטוח שגם ממשלה זו תעשה כל אשר לאל ידה כדי להביא לשחרור השבויים.

סילבן שלום: אני חושב שביום ירושלים, כשציון שואלת לשלום אסיריה, אנחנו צריכים לצאת מכאן בקריאה רמה לממשלה הזאת: ביום ירושלים, תקראי את לשלום אסירייך ותגיעי למצב שתחזירי את השבויים והנעדרים הביתה.

עובדיה עלי: תודה לחבר הכנסת סילבן שלום.

עובדיה עלי: רשות הדיבור לחבר הכנסת שאול עמור – איננו.

עובדיה עלי: רשות הדיבור לחבר הכנסת דוד מגן, ואחריו – לחבר הכנסת מאיר שטרית.

טלב אלסאנע: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה בכוונה רוצה – – –

טלב אלסאנע: יש לך רגישות – – –

עובדיה עלי: יש לי רגישות להתנהגות שלך כאן.

עובדיה עלי: אני מבקש להפסיק עם המשחקים האלה.

עובדיה עלי: אנחנו לא בגן-ילדים.

עובדיה עלי: מספיק עם זה.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, נקראנו היום לדיון באווירה חגיגית לציין 27 שנים לשחרור ירושלים במלחמת ששת הימים.

דוד מגן: יפה דאגה נשיאות הכנסת, כי המשכן ילבש אווירת חג.

דוד מגן: גם הגורמים הממשלתיים דאגו כי קריית הממשלה הסמוכה למשכננו תלבש אווירת חג.

דוד מגן: נהנינו לפגוש את התלמידים ואת התלמידות השרים את שירי ירושלים ומעלים את ירושלים על ראש שמחת הכול.

דוד מגן: אבל כאשר אנו מעמיקים ובודקים מהו הסעיף שהכנסת ביקשה לדון בו דווקא היום, אנחנו רואים את יוזמתו של חבר הכנסת יהושע מצא, המגדיר את הנושא: הסכנה למעמד ירושלים, ואת ההגדרה של חברת הכנסת דליה איציק, השואלת: ירושלים – לאן?

דוד מגן: לא עת לנאומים חגיגיים, לא עת להעלאת מסות חגיגיות, בשעה שהרבה מאוד סימני שאלה ניצבים, לצערנו הרב, על בירתנו השלמה, המאוחדת לנצח, ירושלים.

דוד מגן: יום החג הזה מלווה בדאגה עמוקה.

דוד מגן: עננה כבדה מלווה אותנו היום, כאשר אנו רוצים לציין אירוע חגיגי, היסטורי, ולבנו מלא חרדה ודאגה לקראת הבאות.

דוד מגן: נמצאים כאן באולם חבר הכנסת חיים דיין וחבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, לפני כמה שבועות, בעת הפגרה, היתה לי הזכות, עם קבוצת חברי כנסת שהיו בארצות-הברית בסיור לימודי, לשמוע אנשי ממשל, אנשי קונגרס, עיתונאים, אנשי ציבור בארצות-הברית, לרבות נציגי הלובי הערבי.

דוד מגן: ויעידו חברי, חברי אותה משלחת, כאשר למדנו את הלך הרוחות מעבר לים, ושמענו כיצד רואים את הבעיות המדיניות האמיתיות של ישראל.

דוד מגן: אנחנו רגילים בימי השגרה להתכתש, קואליציה כנגד אופוזיציה, ואין אנו רואים מה המעצמה הגדולה, או נכון יותר גורמים בקרב המעצמה הגדולה, בעידוד של הלובי הערבי, בעידוד של גורמים אינטרסנטיים שונים, מה הם מנסים לעולל לנו.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך באחריות רבה, שבמסדרונות הממשל ובמסדרונות המעצמה השביעית, בעיתונות האמריקנית, כבר מכינים את ההסתערות על ירושלים.

דוד מגן: בעודנו מדברים על עזה ויריחו, העיתונות בארצות-הברית, מעצבי דעת הקהל יעצו לחברי המשלחת, ובוודאי תאשרו זאת, אריאל וחיים: התעוררו, חברי כנסת, על מה אתם מדברים?

דוד מגן: המאבק כאן בוושינגטון, כפי שאנחנו כבר שומעים באוזניים הרגישות שלנו, הוא על ירושלים; תביעו כבר את דעתכם, כי הלובי הערבי כבר הכין את העמדות לגבי ירושלים.

דוד מגן: וכאשר אנו מגיעים הנה, אנחנו שומעים כי יש דרישות מיוחדות לממשלת ישראל בגין המחיר הגבוה, הגבוה ביותר, שאנו משלמים תמורת מה שקרוי שלום.

דוד מגן: ומה הדרישה?

דוד מגן: – אנחנו שומעים מושג חדש: לקנות שלום תמורת כסף.

דוד מגן: שמעתי היום את חבר הכנסת שילנסקי, המגיש גם הצעה דחופה בעניין הזה.

דוד מגן: מה זה?

דוד מגן: יש דרישה של ממשלת ישראל מארצות-הברית לקבל 5 מיליארדי דולר לצורכי הגנה תמורת הנכונות לסגת ברמת-הגולן.

דוד מגן: איפה הערכים שלנו?

דוד מגן: וכאשר אנו בודקים את הערכים, הזכיר כאן ידידי, חבר הכנסת סילבן שלום, שאתה מדבר על החזרת אלפי מחבלים לגבולות ארץ-ישראל – היכן הנעדרים והשבויים שלנו?

דוד מגן: מי דרש זאת?

דוד מגן: מי עומד על דעתו להחזיר אותם?

דוד מגן: וביום ירושלים, כאשר אתה מדבר על עמדות מדיניות חדשות ומצטט חלק מהגורמים האמריקניים האומרים לנו שישראל עקפה אותם משמאל והסכם אוסלו העמיד אותם בפני עובדה מפתיעה ומביכה מבחינתם, אנחנו נדבר היום על הסכם שלום בלי לבקש ערבויות אמריקניות בעניין ירושלים?

דוד מגן: צריכים היינו, ולקראת יום רביעי, בדיון שיהיה כאן בכנסת, נצטרך, חברי הכנסת, לבקש מהממשלה כי תמורת הוויתורים המסוכנים והמרחיקים לכת, ארצות-הברית תשנה את עמדתה המסורתית בנוגע לירושלים ותסכים עמנו, כפי שאני מאמין שאנחנו מסכימים מקיר לקיר, כי ירושלים היא אחת, ירושלים היא מאוחדת ולדורי דורות.

דוד מגן: אלה התביעות המדיניות שצריכות להיות לנו כלפי האמריקנים, בבחינת צמצום הנזקים שכבר נעשו על-ידי הממשלה.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, בגלל אווירת החג ובגלל מגבלות הזמן לא אמשיך להעמיק בעניין זה.

דוד מגן: יש לנו הזדמנות ביום רביעי, בדיון של חולין, בדיון המדיני, להעלות את הנושא.

דוד מגן: אני מאמין כי חברי הכנסת, במיוחד ממפלגת העבודה, ואליהם אני פונה, יעלו את הדרישה לשנות עמדות – דרישה שלנו, של כנסת ישראל, של ממשלת ישראל, מארצות-הברית המלווה אותנו בכל מה שקרוי תהליך השלום, לשנות את גישתה בכל מה שקשור לעתידה של ירושלים.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת דוד מגן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת מאיר שטרית – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת הכנסת אפרים גור.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

עמנואל זיסמן: מה אתי?

עמנואל זיסמן: אני רשום.

עובדיה עלי: קראתי לך, לא רצית לבוא.

עמנואל זיסמן: זו לא אשמתי.

עמנואל זיסמן: אני רשום.

דן תיכון: לזיסמן מקום מרכזי בדיון על ירושלים.

עובדיה עלי: לא תהיינה אי-הבנות.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אפרים גור, בבקשה.

אפרים גור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחד הדברים החשובים ביותר שיבטיחו בסופו של דבר את אחדותה של בירתנו ההיסטורית והנצחית, ירושלים, הוא עובדת היות מרבית תושביה יהודים.

אפרים גור: חלק מן הדוברים כאן ציינו את העובדה, שבשנים האחרונות גדל מספר היהודים בירושלים, גם באופן אבסולוטי וגם באחוזים.

אפרים גור: אין ספק שהגידול הזה נובע מן העלייה הברוכה שהגיעה במאות אלפים למדינת ישראל בשנים האחרונות.

אפרים גור: בעוד מאות אלפי יהודים, כמו גם כולנו והורינו, חולמים על ציון ועל ירושלים, וכמהים להגיע אליה, לצערי, מדיניותה של הממשלה הזאת בתחום השיכון והדיור מובילה לכך שיהודים לא יוכלו להגשים את המאוויים ואת החלומות הנ"ל.

אפרים גור: עשרות אלפי יהודים שחיים כאן

אפרים גור: – ואני מתכוון לעולים חדשים שחיים בירושלים במסגרות מעבר שונות, או בשכר דירה בשוק הפרטי – לא יכולים להישאר בעיר הזאת כתושבי קבע, משום שלממשלה הזאת אין דירות ולא נראה גם כי בעתיד הקרוב יהיו לה דירות על מנת לשכן אותם בהן.

אפרים גור: בעצם אומרים להם שילכו להתגורר בערי הדרום ובערי הצפון, ובלבד שלא יישארו כאן בירושלים.

אפרים גור: ביום חג זה אני קורא לממשלת ישראל להתחיל לאלתר, וללא כל דיחוי, בבנייה ציבורית מסיבית כאן, בירושלים ובסביבותיה, על מנת לחזק את העיר ולהבטיח את הרוב היהודי בה גם עתה וגם לדורות הבאים.

אפרים גור: האם יש לי זמן למשפט נוסף?

עובדיה עלי: יש לך עוד דקה כמעט.

אפרים גור: הדבר השני הוא בכל הקשור לתחום השלום, ורוב הדוברים התייחסו בדבריהם היום לאספקטים של השלום.

אפרים גור: החשש הגדול ביותר שלי ביחסינו עם הפלשתינים הוא, שהם לא יוותרו בשום פנים ואופן על דרישתם לקבל את מזרח-ירושלים.

אפרים גור: אני גם חושש שמדינות העולם הערבי, ולא רק הפלשתינים, לא יוותרו במסגרת הסדר שלום כולל במזרח התיכון על דרישתן לקבל לידיהן את מזרח-ירושלים.

אפרים גור: מן הבחינה הזאת אני תמה לא רק על כך שממשלת ישראל הסכימה שמעמד ירושלים יידון בשלב האחר של המשא-ומתן, אלא אני גם חושב שמן הטעם הזה – כמובן מסיבות טקטיות אחרות לא היה ראוי וגם לא היה חכם, ואולי אף לא היה ניתן לדבר כבר עכשיו גם על נושא ירושלים, אם בכלל ממשלה כלשהי התכוונה לדבר על מעמד ירושלים; אבל מן הטעם הזה ומן התבונה המדינית אני חושב שלאחר יציאת כוחותינו מעזה ומיריחו ולפני שמוסרים לידיים פלשתיניות שטחים נוספים או ערים נוספות, מן הראוי יהיה לעגן את מעמד הקבע של ירושלים בכל הסכם אחר שיושג עם הפלשתינים ועם העולם הערבי, באופן שמעמדה כעיר מאוחדת, בלתי מחולקת וכבירתה הנצחית של מדינת ישראל, יובטח.

אפרים גור: כי אם לא יובטח הדבר הזה, אני חושש שאת מרבית השטחים אנחנו נמסור לפלשתינים.

אפרים גור: לא יהיה אפשר להשיב את המצב לקדמותו, משום שאנחנו לא נוכל לנהוג כמו שחלק מדוברי הקואליציה אומרים: אנחנו נותנים להם, אבל אם הם לא יעמדו במה שהם מתחייבים, בתוך יום או יומיים אנחנו יכולים לשוב לשטחים הללו.

אפרים גור: העולם הנאור, במיוחד עם הסדר החדש שמעצמות גדולות הולכות לעשות בעולם, לא ייתן לנו.

אפרים גור: על כל פנים, זה לא יהיה קל כלל ועיקר להחזיר את שליטתנו בשטחים, אם אנחנו לא נדאג להבטיח את מעמדה של ירושלים כבירתה המאוחדת של ישראל.

עובדיה עלי: תודה לחבר הכנסת אפרים גור.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עובדיה עלי: אני מבקש להודיע שרשימת הנואמים סגורה, אין יוצא ואין בא.

אריאל ויינשטיין: היה זה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, היה זה צריך להיות יום של התרוממות רוח, אבל בלב תחושת מועקה.

אריאל ויינשטיין: ההסכם שנדון בו ביום רביעי, שהופך את המדינה הפלשתינית לבלתי נמנעת.

אריאל ויינשטיין: ההתיישבות של אש"ף בירושלים במאחזים אקסטרא-טריטוריאליים, ההימנעות מלבקר בה.

אריאל ויינשטיין: הייתי אתמול בעיר דרומית במסגרת מסע הבחירות להסתדרות.

אריאל ויינשטיין: אמר לי אחד המשתתפים, בשיחת אקראי, אדוני היושב-ראש:

אריאל ויינשטיין: אני מפחד להגיע לירושלים, אני כבר שנתיים-שלוש שנים לא מגיע אליה.

אריאל ויינשטיין: יהודי מפחד לבקר בירושלים.

אריאל ויינשטיין: שבעים ומאה שמות לירושלים; ירושלם.

אריאל ויינשטיין: האם זו ירושלים השלמה והמאוחדת כפי שחלמנו עליה, כפי שרצינו בה?

אריאל ויינשטיין: קראו לנו פעם "ממשלת תל-אביב" ועוד קוראים לנו.

אריאל ויינשטיין: אני מציע שנתחיל לקרוא לממשלתנו "ממשלת ירושלים", כדי להזכיר שירושלים היא לב העם היהודי, כדי להזכיר לממשלה זו שיש לה מחויבות.

אריאל ויינשטיין: זו ממשלת ירושלים.

אריאל ויינשטיין: יש ממשלת פרטוריה, יש ממשלת וושינגטון, וזוהי ממשלת ירושלים.

אריאל ויינשטיין: ירושלים היא הלב, אבל בצער אני מבקש לקבוע, שהראש של הממשלה הזאת רחוק, רחוק מאוד, מהלב.

אריאל ויינשטיין: אומרים לנו: ירושלים מעבר לכל ויכוח.

אריאל ויינשטיין: אבל, מה לא אמרו לנו, וזה היה מן המוסכמות, לפני חודשים – אמרו לנו: לא דיונים עם אש"ף, לא נדבר.

אריאל ויינשטיין: אמרו: לא בנק מרכזי, לא רשות מונטרית, לא דרכון, לא בול, לא, לא, לא מדינה פלשתינית.

אריאל ויינשטיין: והיום ה"לא" כבר הופך לאולי, לשמא, לאפשרות.

אריאל ויינשטיין: ממשלת ירושלים, מהיום כך נקרא לה, צריכה לדעת, שהיא צריכה לעשות הכול.

אריאל ויינשטיין: זוהי מחויבות בשם העם היהודי.

אריאל ויינשטיין: ונכון, צדק חבר הכנסת דוד מגן, בוושינגטון אמרו לנו: ההסכם עם אש"ף הוא כבר ההסכם.

אריאל ויינשטיין: מה שנעשה – נעשה.

אריאל ויינשטיין: היום מדברים כאן על ירושלים, מדברים על העתיד, מה יהיה בירושלים.

אריאל ויינשטיין: אני העליתי הצעה לסדר-היום, שתידון בקרוב, אני מקווה, על דרכי גישה לירושלים.

אריאל ויינשטיין: יש אפשרויות לממשלה הזאת לעשות הרבה, ועוד מעט ישיב לי שר השיכון, או סגן השר, על שאילתא שהגשתי על תאורה למעלה-אדומים.

אריאל ויינשטיין: מאות אלפי שקלים הוקצו לתאורה, הכול מוכן, חסרים 200,000 שקל, ואין תאורה.

אריאל ויינשטיין: וצריכה לעבור מנהרה מתחת לאוניברסיטה העברית כדי לקשר את מעלה-אדומים עם ירושלים.

אריאל ויינשטיין: כל מזרח העיר, כל הרצועה המזרחית שדיברנו עליה, זה מוקפא.

אריאל ויינשטיין: ויש, אדוני היושב-ראש, נושאים רבים שמראים על כך, שממשלת ירושלים נקראת כך, אבל היא איננה פועלת ואיננה עושה כל אשר לאל ידה כדי להצדיק ולהוכיח שהיא לא תוותר על ירושלים, שהיא לא מוכנה לדבר על ירושלים, שההסכם שנעשה עם אש"ף, אם הוא הסכם ואם הוא יחזיק, צריך להיות הנקודה האחרונה.

אריאל ויינשטיין: אין דיונים על הסדר קבע לגבי ירושלים.

אריאל ויינשטיין: אני מצפה ממי שישיב בשם הממשלה ביום זה, 27 שנים לאחר איחוד העיר, זמן כל כך קצר, דור אחד בלבד, שישיב על השאלות הרבות שעמיתי מכל חלקי הבית ואני מציגים כאן.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת ויינשטיין.

עובדיה עלי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני לשאול את חברי, שדיברו לפני, מדוע הם חושבים שזכותם בירושלים חזקה יותר מזכותם של הפלשתינים.

אברהם הירשזון: אה, יצא המרצע מן השק.

טלב אלסאנע: מדוע הם סבורים שזכותם בירושלים היא יותר חזקה?

אברהם הירשזון: ירושלים היא לב העם היהודי.

עוזי לנדאו: איפה הממשלה?

עובדיה עלי: חבר הכנסת הירשזון.

טלב אלסאנע: אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה, המציאות היא מציאות.

עובדיה עלי: חבר הכנסת הירשזון.

אברהם הירשזון: אי-אפשר לשמוע את זה.

עובדיה עלי: אני מבקש ממך להקשיב בקשב.

עובדיה עלי: הוא מביע את עמדתו, שאינה מוצאת חן בעיניך, אני משוכנע, אבל תן לו להשמיע את דבריו.

טלב אלסאנע: מדוע ירושלים היא יותר קדושה – – –

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אני מציע שחבר הכנסת אלסאנע ידבר – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת פורז, אני אדאג שחבר הכנסת אלסאנע יוכל להשמיע דברו בשקט.

טלב אלסאנע: מדוע אמונתם כי ירושלים היא קדושה ליהודים, והם אינם מצליחים להבין את חשיבותה וקדושתה של ירושלים למוסלמים, ואם הם חושבים שהם לא יכולים לוותר על מזרח-ירושלים, מדוע הם סבורים שהפלשתינים דווקא הם אלה שיוותרו, ואם הפלשתינים יוותרו, מדוע שהערבים יוותרו?

טלב אלסאנע: ואם הערבים יוותרו, מדוע המוסלמים צריכים לוותר?

חיים דיין: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת חיים דיין.

עובדיה עלי: חבר הכנסת חיים דיין.

טלב אלסאנע: אתה לא יכול להשלות את עצמך, אתה לא יכול להיות כבת-יענה, לטמון ראשך בחול.

אברהם הירשזון: אתם לא נתתם – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת הירשזון.

רון נחמן: אתה ישראלי, או אתה אש"ף?

אברהם הירשזון: פעם יכולנו להתפלל בכותל?

עובדיה עלי: חבר הכנסת הירשזון.

עובדיה עלי: חבר הכנסת הירשזון, אני אקרא אותך לסדר.

עובדיה עלי: אני אבקש להפסיק.

רון נחמן: אפשר לשאול שאלה?

עובדיה עלי: לא.

עובדיה עלי: תן לו לדבר.

טלב אלסאנע: המוסלמים מאמינים בקדושת ירושלים המזרחית לא פחות משהיהודים מאמינים בקדושת ירושלים המערבית, ולא כל מקום קדוש צריך לכבוש אותו.

טלב אלסאנע: וצריך להבין, שללא פתרון הבעיה הזו, ללא מציאת פתרון המקובל על שני הצדדים, לא יהיה שלום.

טלב אלסאנע: ירושלים היא בנפשם של המוסלמים, היא בנפשו של העם הפלשתיני.

חיים דיין: ירושלים היא בירת ישראל.

טלב אלסאנע: אתה צריך להכניס את זה לראש שלך, אתה צריך ללמוד שיש לצד השני זכויות, לא פחות מאשר לך.

טלב אלסאנע: לא הכול הוא עניין של מה שאתם מאמינים בו.

טלב אלסאנע: גם לצד השני יש האמונה שלו, יש הזכויות שלו, והוא לא יוותר, כמו שאתה אומר שאתה לא תוותר.

טלב אלסאנע: אבל הוא צודק.

טלב אלסאנע: מדוע?

טלב אלסאנע: כי הבסיס לקיומה של מדינת ישראל הוא החלטה 181 של מועצת הביטחון, ועל-פי החלטת מועצת הביטחון 181 יש החלוקה, והרי על-פי זה מזרח-ירושלים היא שטח כבוש.

טלב אלסאנע: אומנם היא סופחה על-פי החוק הישראלי, אבל החוק הישראלי לא מחייב את הפלשתינים, לא מחייב את המוסלמים, לא מחייב את הערבים, אולי הוא מחייב את המפד"ל, שהם היורשים של תנועת "כך", והם מאמינים בארץ-ישראל כולה, בשלמותה, ולא מאמינים שיש עם אחר שלוחם למען זכויותיו ויש לו זכות למדינה עצמאית לא פחות מאשר לעם היהודי.

שאול יהלום: הוא מדבר כמו רבין.

טלב אלסאנע: אתם מצטטים את התנ"ך.

טלב אלסאנע: אני רוצה להגיד שגם בקוראן מוזכרת אל-קודס.

טלב אלסאנע: אתם יודעים מה משמעות המלה אל-קודס בערבית?

טלב אלסאנע: אל-קודס זה מקום קדוש, קדושה, זו ירושלים בשביל המוסלמים, והיא מקום קדוש.

טלב אלסאנע: המוסלמים לא יוותרו על מזרח-ירושלים.

טלב אלסאנע: צריך להבין זאת.

טלב אלסאנע: אני רוצה להגיד דבר אחד.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת סילבן שלום הזכיר את השם "שלם" מן התנ"ך.

טלב אלסאנע: מדוע הוא סבור שמה שכתוב בתנ"ך צריך לחייב את המוסלמים?

טלב אלסאנע: למה הוא צריך לחייב אותם?

טלב אלסאנע: על-פי החוק הבין-לאומי מזרח-ירושלים שייכת לפלשתינים, והיא שטח כבוש, והיא מקום דתי גם למוסלמים, גם לנוצרים וגם ליהודים.

טלב אלסאנע: מאחר שהיא מקום קדוש לשלוש הדתות, יש להכיר בזכותם של המוסלמים לא פחות מאשר בזכותם של היהודים.

טלב אלסאנע: וצריך למצוא את הפתרון המקובל על המוסלמים, על הנוצרים ועל היהודים, ולא כל פעם להגיד: ירושלים המאוחדת.

שאול יהלום: אתה כל כך מזדהה עם המשלחת הישראלית, מדוע רבין לא צירף אותך למשלחת?

עובדיה עלי: בבקשה לסיים.

עובדיה עלי: נתתי לך עוד שתי דקות.

טלב אלסאנע: משפט אחרון.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת יהלום, אתה אומר כאן: ירושלים המאוחדת.

טלב אלסאנע: אני לא שמעתי מישהו שאומר: וושינגטון המאוחדת.

טלב אלסאנע: מדוע אתה צריך להדגיש את "המאוחדת"?

טלב אלסאנע: מדוע אתה צריך להדגיש "בירתנו ירושלים"?

טלב אלסאנע: מדוע אתה צריך להדגיש "לנצח"?

טלב אלסאנע: יש לך ספקות, אתה לא מאמין בזה, אתה יודע שזה לא נכון, ולכן אתה משלה את עצמך ואתה רוצה להדגיש את זה.

שאול יהלום: איך אני יכול להאמין בממשלה שאתה תומך בה?

טלב אלסאנע: תודה בזכות הצד השני, תודה שמזרח-ירושלים היא בירתה של המדינה הפלשתינית.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת אלסאנע.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביקשתי מחבר הכנסת טלב אלסאנע בעדינות: אולי בכל זאת היום, ביום ירושלים, יום שהכנסת מאוחדת בו, יום שלנו הוא חג – – –

טלב אלסאנע: – – –

עובדיה עלי: סליחה, חבר הכנסת אלסאנע, כשעמדת על הדוכן שמרתי שלא יפריעו לך.

עובדיה עלי: אל תפריע גם לאחרים.

יגאל ביבי: יום של חג, יום שקראנו בו "הלל", יום שהרבנים הראשיים ויושב-ראש הכנסת היו כאן בחגיגה.

יגאל ביבי: אמרתי לו בעדינות: אולי בכל זאת תן לנו לחגוג בלי פרובוקציות.

יגאל ביבי: לשמוע משפטים שירושלים בירת הנצח שלנו לא מקובלת ככזאת על אש"ף – הבנתי אותך, כי אתה לפעמים דובר בשם אש"ף, לצערנו.

יגאל ביבי: אבל להגיד בשם המוסלמים?

יגאל ביבי: עד עכשיו חשבתי, ואני בטוח בזה שאתה מודה שהמוסלמים תושבי ואזרחי מדינת ישראל מכירים בחוקי המדינה, מכירים במדינת ישראל.

יגאל ביבי: אז אתה בא ומערער על ההנחה ואומר שהמוסלמים כאילו לא מכירים באחדותה של ירושלים?

יגאל ביבי: אני לא יודע אם כל המוסלמים אתך.

טלב אלסאנע: אתה לא יודע על מה אתה מדבר.

טלב אלסאנע: אתה בכלל לא מבין מה אתה אומר.

תמר גוז'נסקי: – – –

יגאל ביבי: לכבודה של ירושלים אני רוצה לומר שאני מזועזע מכך.

יגאל ביבי: חבר הכנסת זיסמן שיושב כאן, איש ירושלים – שום אירוע ממלכתי, בכל אופן לא ראיתי בשום מודעה, לא בעיתונות, לא בשטח, שום אירוע ממלכתי לכבודה של ירושלים.

יגאל ביבי: העירייה עשתה, הציונות הדתית עשתה – – –

עמנואל זיסמן: ראש הממשלה היה אורח – – –

יגאל ביבי: אורח, אבל המדינה כמדינה, כממלכה, זו אפילו הפעם הראשונה שמשרד הדתות – אני לא יודע מי נתן לו את ההוראה – שום מודעה של מדינת ישראל על אירועי יום ירושלים.

יגאל ביבי: הדבר הזה הוא חמור ביותר ואינו לכבודה של ירושלים, והוא מרמז שגם כשאומרים בפה אולי הלב של כמה פוליטיקאים מש מאחדותה, מייחודה ומחוסנה של ירושלים.

יגאל ביבי: אני מאוד שמחתי לראות אתמול בלילה, בשעות המאוחרות והמוקדמות, כל היום, יהודים עם רוחניות, אנשי הציונות הדתית מצד אחד, אנשים חרדים מצד שני, באים לכותל, מתפללים, צועדים בירושלים, שמחים בירושלים, וראיתי שלמרות הדיבורים, למרות הכוונות, יש שורשים טובים של ציבור יהודי אמיתי, שורשי, שיבנה את ירושלים יחד עם בוני ירושלים.

יגאל ביבי: דוד המלך אמר: "ירושלים הרים סביב לה וה' סביב לעמו מעתה ועד עולם".

יגאל ביבי: יש הרים שנתקדשו בירושלים: הר המורייה, הר הצופים, הר הזיתים; אבל בימינו התקדש הר נוסף – הר הרצל.

יגאל ביבי: אנחנו באים, מתפללים ובוכים בהר המורייה, בכותל, בהר-הבית, הכותל המערבי, שהמדרש אומר שאחת הסיבות לכך שהכותל המערבי קיים עד ימינו הוא שבנו אותו האנשים העניים.

יגאל ביבי: הם בנו אותו לא לשם כבוד, אלא מכל לבם, משורש לבם, ממחשבה טהורה, אנשים שבנו את הכותל במסירות נפש.

יגאל ביבי: דבר שנבנה במסירות נפש יש לו קיום לעולמים.

יגאל ביבי: אנחנו הולכים גם להר הרצל ומבכים את הבנים שבדמם נתנו לנו את עצמאותנו ואת שחרור ירושלים.

יגאל ביבי: ואנחנו היום, בימים אלה, אולי בוכים יותר בהר הרצל ונזכרים בדם שנשפך, בבנים שנתנו את נפשם על שחרור ירושלים, ולצערי שומעים את הקולות החדשים שנשמעים בירושלים.

יגאל ביבי: היום דנו בוועדת הפנים על אבסורד נורא.

יגאל ביבי: אסור לתלמידי בתי-הספר לסייר בירושלים, פרט לרובע היהודי והכותל.

יגאל ביבי: אסור לתלמידי בתי-הספר לטייל על חומות ירושלים; אסור, לא נותנים אישור.

יגאל ביבי: אסור לילדים יהודים לטייל בירושלים.

יגאל ביבי: היום שמענו זאת ממשרד החינוך.

יגאל ביבי: חבל שחבר הכנסת טלב אלסאנע איננו פה.

יגאל ביבי: האם מישהו מהתלמידים מרהט או מתל-שבע שמטייל בתל-אביב צריך לטייל עם נשק?

יגאל ביבי: אסור לו לטייל בכל מקום בארץ?

יגאל ביבי: מפאת קוצר הזמן אנחנו רוצים לומר שני דברים של אחדות.

יגאל ביבי: ירושלים נכבשה כשהעם היה מאוחד, ואני מקווה שבנושא של ירושלים, גם חבר הכנסת טמקין ואחרים ירגישו את ירושלים של מטה יחד עם ירושלים של מעלה, כי אם אתה לא מרגיש את הרוחניות של ירושלים של מעלה אתה לא תילחם על ירושלים של מטה.

יגאל ביבי: לפחות בנושא ירושלים נהיה כולנו מאוחדים בלי פקפוקים.

יגאל ביבי: ואז, אם נזכה לכך, עוד יישמע בערי יהודה ובחוצות ירושלים קול ששון וקול שמחה, על-ידי כל העם.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת יגאל ביבי.

עובדיה עלי: חברת הכנסת ענת מאור – איננה.

עובדיה עלי: חברת הכנסת אסתר סלמוביץ – איננה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה.

אברהם פורז: אני מוותר.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת פורז מוותר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת אברהם בורג.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הכנתי נאום שבו רציתי לומר דברים מספר.

אליעזר זנדברג: אבל שמעתי את חבר הכנסת אלסאנע, ואינני יכול להתחיל את דברי בלי להתייחס למה שהוא אמר, מכיוון שחבר הכנסת אלסאנע הוכיח כאן קבל עם ועדה עד כמה מסוכן ההסכם שממשלת ישראל חתמה עליו, עד כמה ההסכם הזה עלול להוביל אותנו לנקודה שממנה אין מוצא, תוך סיכון עצם קיומנו.

אליעזר זנדברג: למה הכוונה?

אליעזר זנדברג: חבר הכנסת אלסאנע אמר – אני שמעתי זאת, חברי שהיו באולם שמעו זאת, ואני משוכנע שגם היושב-ראש שמע זאת – הוא אמר חד וחלק: אנחנו לא נוותר על ירושלים.

אליעזר זנדברג: הערבים לא מתכוננים לוותר על ירושלים.

אליעזר זנדברג: והיום אנחנו הולכים וחותמים על הסכם שהתוצאה שלו עלולה או עתידה להיות מדינה פלשתינית.

אליעזר זנדברג: מוותרים על אדמה, נותנים שלטון למדינת אש"ף וליאסר ערפאת על אדמה, כאשר בעוד חמש שנים, או לפני כן, אחת הנקודות המרכזיות שתעלינה לדיון תהיה שאלת ירושלים.

תמר גוז'נסקי: ובלי העדות של חבר הכנסת אלסאנע לא ידעתם זאת?

אליעזר זנדברג: ואז, כאשר אנחנו נצטרך לשאול את השאלה מה עושים, מול עמדה ערבית קשוחה שאומרת:

אליעזר זנדברג: אנחנו לא מוותרים על ירושלים; מה האלטרנטיבה, או איך אנחנו חוזרים בנו – אין תשובה, אין פתרון.

אליעזר זנדברג: מה נאמר?

אליעזר זנדברג: תחזירו את האנשים שהבאתם?

אליעזר זנדברג: את השוטרים?

אליעזר זנדברג: תנו את הנשק שחימשנו אתכם בו?

אליעזר זנדברג: ערפאת, תחזור לתוניס, לא מכירים בך עוד?

אליעזר זנדברג: תן את יריחו?

אליעזר זנדברג: זה מעשה בלתי הפיך, כאשר התוצאה הסופית איננה ידועה, איננה מבוקרת, ולממשלה אין תשובה לגביה.

אליעזר זנדברג: בעוד חמש שנים אנחנו עתידים להיות במצב שבו הסכסוך נמשך, רק בתנאים קשים יותר, גרועים יותר, אחרי שהוקמה מדינה פלשתינית, אחרי שאנחנו סייענו לחמש אותה, אחרי שוויתרנו על שטח, שחלקו לפחות חיוני מבחינה אסטרטגית.

אליעזר זנדברג: והשאלות הקריטיות, ירושלים, זכות שיבה של פליטים – עדיין נותרות פתוחות.

אליעזר זנדברג: זאת מדיניות מסוכנת ואומללה של הממשלה הזאת, ותשובה אמיתית היא לא נתנה לנו.

בנימין טמקין: אני מבקש לשאול שאלה.

עובדיה עלי: אין שאלות.

עובדיה עלי: לא אפשרתי לאף אחד לשאול, גם לך לא אאפשר.

עובדיה עלי: לכל נואם יש שלוש דקות.

עובדיה עלי: אי-אפשר לשאול שאלות.

אליעזר זנדברג: כששוחררה שירושלים הייתי כבן חמש.

אליעזר זנדברג: עבורי הקריאה "הר-הבית בידינו" היא קריאה שקראתי בספר או שמעתי עליה מסיפורים.

אליעזר זנדברג: אינני יכול לומר שאני זוכר אותה מהשידורים שהיו אז ברדיו.

אליעזר זנדברג: אני ובני דורי גדלנו על ירושלים השלמה.

אליעזר זנדברג: זאת המציאות היחידה שאנחנו מכירים מאז אנחנו כאן במדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: איננו מכירים מציאות אחרת.

אליעזר זנדברג: לנו, ירושלים השלמה, המאוחדת, נראית מציאות ודבר טבעי וברור.

אליעזר זנדברג: אין בעינינו אלטרנטיבה אחרת.

אליעזר זנדברג: במשך שנים הטמיעו בנו את העובדה כי ירושלים היא שלנו, שלנו ורק שלנו, בירתנו הנצחית, שלנו ובלתי ניתנת לחלוקה.

אליעזר זנדברג: לכן, אדוני היושב-ראש, נחרדתי שעה שקיבלתי אתמול עצומה חתומה על-ידי כ-1,500 תלמידים מבתי-הספר התיכוניים בחיפה.

אליעזר זנדברג: יש לי כאן רשימת בתי-הספר: עירוני א', עירוני ג', עירוני ה', חוגים, הריאלי, כפר-גלים, ליאו בק, יבנה ועוד.

אליעזר זנדברג: ובעצומה הזאת, שאותה הם מפנים אל ממשלת ישראל ואל ראש הממשלה, הם מבקשים דבר מאוד פשוט ומאוד קטן.

אליעזר זנדברג: הם כותבים שהם מאוחדים בדעתם שעל ממשלת ישראל לשמור על שלמות העיר ירושלים כבירת ישראל במסגרת כל הסכם מדיני.

אליעזר זנדברג: אגב, מלכתחילה העצומה היתה צריכה להיות מועברת על-ידי ראש עיריית חיפה.

אליעזר זנדברג: הם פנו אליו וביקשו שיעביר אותה לראש הממשלה רבין.

אליעזר זנדברג: כי בסך הכול תלמידי תיכון לא פוגשים את ראש הממשלה כל יום.

אליעזר זנדברג: הבנתי שהוא סירב ואמר שהוא לא שליח.

אליעזר זנדברג: אז אני השליח, ואני מעביר את העצומה כאן מעל הדוכן לראש הממשלה.

אליעזר זנדברג: אבל אני רוצה לבטא עוד חשש, עוד דבר שהדהים אותי.

אליעזר זנדברג: רבותי, אנחנו מדברים על דור שנולד וגדל אחרי איחוד ירושלים.

אליעזר זנדברג: אנחנו מדברים על דור שגדל למציאות שבה ירושלים, בירתנו ההיסטורית הנצחית, לעולם לא תחולק.

אליעזר זנדברג: אנחנו מדברים על דור ששומע את ראש הממשלה אומר: לא נוותר על ירושלים.

אליעזר זנדברג: ובכל זאת הם מוצאים לנכון לפנות לממשלה ולראשה ולומר: בבקשה אל תוותר.

אליעזר זנדברג: אני חושב שזה צריך להדליק נורה אדומה אצל ראש הממשלה וממשלתו, כי הם איבדו את האמון של הציבור, הם איבדו את האמון של הנוער.

אליעזר זנדברג: אנשים צעירים שינקו את האהבה ואת הידיעה שירושלים היא שלנו, תוהים: אולי כשראש הממשלה אומר "לא נוותר", הוא מתכוון "כן נוותר"; אולי כשראש הממשלה אומר: אנחנו לא נוותר ולא נסכים לוויתור, הוא מתכוון לעשות את ההיפך, ממש כפי שעשה עד עכשיו, שהוא מנהל את מדיניות ממשלתו תוך הטעיית הציבור והטעיית הבוחרים.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני מקווה ומאמין שהממשלה הזאת תלך בקרוב, מכיוון שהיא לא זוכה באמון הציבור, אין לה האמון של הציבור.

אליעזר זנדברג: אבל ירושלים תישאר מאוחדת, בירתנו הנצחית.

אליעזר זנדברג: זה המסר שצריך להעביר גם לבני הנוער שחרדים כל כך וחוששים לגורלה.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת אליעזר זנדברג.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אברהם בורג – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה; אחריו – חבר הכנסת שאול גוטמן.

עובדיה עלי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום, בבואי לכנסת בירושלים, ראיתי את מאות ואלפי ילדי ירושלים בחולצות לבנות, בדגלים, באים אל רחבת הכנסת, והלב עלץ.

אברהם הירשזון: זה היה מחזה בלתי רגיל לראות אותם.

אברהם הירשזון: אבל מייד אתה חושב: מה קורה מאחורי החזות היפה הזאת, החזות הנחמדה הזאת.

אברהם הירשזון: ואתה אומר: הרי בעצם הזמן הזה, בעצם הימים האלה, בתי-הספר במדינת ישראל לא באים לבקר בירושלים, לא באים לסייר בירושלים.

אברהם הירשזון: תנועות הנוער מדירות את רגליהן מירושלים.

אברהם הירשזון: מדוע?

אברהם הירשזון: כי בירושלים של היום חיים בפחד.

אברהם הירשזון: חיים בפחד, ולא יודעים מה יהיה בעתיד.

דן תיכון: מי חי בפחד?

אברהם הירשזון: חיים בפחד, אדוני.

דן תיכון: תושבי ירושלים?

אברהם הירשזון: תושבי רובעים שלמים בירושלים שאינם יודעים מה יהיה מחר, אינם יודעים מה יהיה גורל ירושלים.

עמנואל זיסמן: מה אתה מדבר?

עמנואל זיסמן: אין שמץ של אמת במה שאתה אומר.

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת תיכון מדבר בכנות.

עמנואל זיסמן: הדברים האלה גורמים לפאניקה ולהיסטריה.

עמנואל זיסמן: אין דבר כזה, אין פחד בירושלים.

אברהם הירשזון: הממשלה שלך גורמת לפאניקה ולהיסטריה, לא הדברים האלה.

אברהם הירשזון: ולא תוכל לזרוק את זה מעל הממשלה הזאת.

אברהם הירשזון: הם גורמים לכך.

אברהם הירשזון: בעוד שנתיים אנחנו נחגוג 3,000 שנים לירושלים.

אברהם הירשזון: איזו ירושלים זו תהיה?

אברהם הירשזון: ירושלים מאוחדת?

אברהם הירשזון: ירושלים חצויה?

עמנואל זיסמן: ירושלים מאוחדת.

אברהם הירשזון: ירושלים שתלמידי בתי-הספר במדינת ישראל פוחדים לבוא אליה?

עמנואל זיסמן: מי פוחד?

אברהם הירשזון: בתי-ספר לא שולחים את ילדיהם לירושלים.

אברהם הירשזון: תנועות הנוער מדירות את רגליהן מירושלים.

אברהם הירשזון: ובאותו זמן אנחנו באים אל יהודי העולם – – –

שאול יהלום: חבר הכנסת זיסמן, משרד החינוך אוסר במפורש על בתי-הספר לסייר בירושלים.

עמנואל זיסמן: שר חינוך שאוסר זאת, צריך להפסיק את כהונתו.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, לא את שר החינוך צריך להחליף, את הממשלה הזאת צריך להחליף.

אברהם הירשזון: שמעתי את דבריו של טלב אלסאנע.

אברהם הירשזון: ואף שהיושב-ראש גער בי, לא יכולתי להתאפק, ועניתי לו.

אברהם הירשזון: אבל לאחר מכן יצאתי החוצה וחשבתי: מה אני בא בטענות אליו?

יצחק לוי: אפשר להתחיל בשר החינוך.

יצחק לוי: אנחנו מסכימים להתחיל בשר החינוך.

אברהם הירשזון: בתנאי שזה יהיה בשיטת הדומינו.

אברהם הירשזון: ובאותו זמן אנחנו פונים אל הנוער היהודי בכל העולם, שבקיץ רוצה לבוא לישראל, רוצה לבוא לירושלים.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת זיסמן, איך אנחנו יכולים לבקש ממנו לבוא, כששר החינוך של ממשלת ישראל אוסר על ילדי ישראל לטייל בטיולים מאורגנים בירושלים?

אברהם הירשזון: באיזו זכות אנחנו יכולים לבקש מהם שיבואו לירושלים?

אברהם הירשזון: זאת בעיה קשה.

אברהם הירשזון: ובא חבר הכנסת טלב אלסאנע ואומר לנו היום בפירוש: רבותי, אנחנו מתכוונים שירושלים תהיה בירת פלשתין.

אברהם הירשזון: אומר לנו את זה פה חבר בכנסת ישראל.

אברהם הירשזון: ואנחנו יושבים ושותקים, אנחנו יושבים ולא מגיבים.

אברהם הירשזון: מדוע אנחנו לא מגיבים?

אברהם הירשזון: משום שלא כלפיו צריך להפנות את האצבע המאשימה.

אברהם הירשזון: הממשלה הזאת, בדרכה, בדבריה, מביאה לידי כך שלא העולם ולא טלב אלסאנע יכולים לחשוב שאנחנו מאמינים כי בשנת 1996, כשימלאו 3,000 שנים לקיומה של ירושלים, תהיה ירושלים המאוחדת.

אברהם הירשזון: אותה ממשלה הבטיחה לפני הבחירות, שהגולן היה ויישאר חלק ממדינת ישראל.

אברהם הירשזון: הרי היא הבטיחה את זה לבוחריה.

אברהם הירשזון: היא אמרה להם את זה.

אברהם הירשזון: ראש הממשלה היה שם ואמר את הדברים האלה: הגולן יהיה חלק ממדינת ישראל.

אברהם הירשזון: והנה היום אנחנו שומעים שהולכים להחזיר את הגולן; לא את כל הגולן, אתם אומרים.

אברהם הירשזון: אתם תחזירו את הגולן עד הסנטימטר האחרון, לא תשאירו יישוב יהודי שם, לצערי הרב.

אברהם הירשזון: אז איך אנחנו יכולים להאמין לאותה ממשלה שבאה ואומרת לנו: ירושלים תהיה בירת ישראל לנצח?

אברהם הירשזון: אני, אדוני היושב-ראש, מקווה שדברי הנביא, "עוצו עצה ותופר", אכן יתקיימו גם לגבי ירושלים, וירושלים אכן תישאר בירת ישראל המאוחדת לנצח נצחים.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת הירשזון.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שאול גוטמן – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת עוזי לנדאו, ואחריו – חבר הכנסת תופיק זיאד.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמובן יש לברך היום ב"חג שמח", אבל את הברכה הזאת אנחנו נושאים בצל סכנה המתרגשת על העיר ועתידה.

עוזי לנדאו: שמענו כאן היום את דבריו של חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עוזי לנדאו: אני סבור שרק עם שנשתבשה עליו דעתו מאפשר לאויביו לשאת דברים מעל במת הכנסת, רק ממשלה שיצאה מדעתה מסתמכת על סיוע של חברי כנסת כטלב אלסאנע ודראושה במדיניותה הביטחונית והציונית נגד בני עמה מן האופוזיציה, היהודים והציונים.

עוזי לנדאו: הנה לפני שבוע, בכ"ג באייר, חתמה הממשלה בקהיר על הסכם למסירת עזה ויריחו.

עוזי לנדאו: יריחו היא המפתח לארץ-ישראל.

עוזי לנדאו: כאשר במאה ה-13 לפני הספירה, לפני כ-3,250 שנה, חוצה יהושע את הירדן, עומד לכבוש את העיר, מוסרת את העיר בידיו, את המידע על העיר, רחב הזונה.

עוזי לנדאו: אני מתכוון, חבר הכנסת זיסמן, לחביבתה התנ"כית של שרת התקשורת שולמית אלוני.

עוזי לנדאו: יריחו מקוללת על-ידי יהושע האומר לאחר כיבושה: "ארור האיש לפני ה' אשר יקום ובנה את העיר הזאת, את יריחו.

עוזי לנדאו: בבכרו ייסדנה ובצעירו יציב דלתיה".

עוזי לנדאו: עוברות כ-400 שנה עד שאיש אחר מממלכת ישראל בונה אותה.

עוזי לנדאו: וכתוב במלכים: "בימיו בנה חיאל בית-האלי את יריחה.

עוזי לנדאו: באבירם בכרו יסדה ובשגיב צעירו הציב דלתיה".

עוזי לנדאו: כל בניו מתו על בניין העיר הזאת.

עוזי לנדאו: כותב אליעזר ליבנה, עליו השלום, על חיאל בית-האלי, עושה ממנו ציוני, איש שבמסירות נפש מחזיר עיר אל חיק ממלכת ישראל, שעם בנייתה נעשית עיר ואם בישראל.

עוזי לנדאו: במה שונה הוא מאנשי יסוד-המעלה, מאנשי ג'אעונה, מאנשי חדרה, שמשפחות שלמות מתוכן מתו מקדחת על בניין הארץ?

עוזי לנדאו: חיאל בית-האלי, הרי תחילתו של הפסוק "בימיו", ו"בימיו" – הכוונה לימיו של אחאב, אחאב המלך, אשר אף שעשה הרע בעיני ה', שביטל מזבחות וביטל קורבנות והרבה עבודה זרה, החטיא וחטא – מדוע בכל זאת זכה למלכות?

עוזי לנדאו: אומר המדרש: משום שכיבד את התורה שנכתבה בכ"ב אותיות.

עוזי לנדאו: ויש סיפור שאף הוא קשור בספר מלכים בעניין זה.

עוזי לנדאו: כיבד את התורה.

עוזי לנדאו: מלך שהיה אנטי-דתי, יצא נגד דת ישראל, אבל כיבד את התורה, והוא מלך, בנו של עמרי, שהוסיף כרך אחד בישראל, את העיר שומרון.

עוזי לנדאו: הממשלה אז רחשה כבוד לדת, למסורת, לעם ישראל ולארץ-ישראל.

עוזי לנדאו: אנחנו מתבוננים על ארץ-ישראל דהיום, ובראשנו ממשלה אשר ראשה מתקלס בהתיישבות ואין חלוציות ממלכתית מטעמה, ובראש העם כולו ממשלה המתדלדלת מיהדות ומתרחקת מציונות.

עוזי לנדאו: גלות בארץ מולדתנו.

עוזי לנדאו: בכ"ג באייר פרצה מלחמת ששת הימים, לפני 27 שנים.

עוזי לנדאו: בכ"ג באייר נחתם ההסכם בקהיר.

עוזי לנדאו: לפני 27 שנה נזדקפנו מלוא קומתנו היהודית, הציונית והלאומית.

עוזי לנדאו: והיום, 27 שנה מאז, באותו תאריך, ללא כל רגישות של הממשלה, ללא שום חוש היסטורי, באטימות גמורה, אנחנו מעבירים את עזה לידי אויבינו.

עוזי לנדאו: ובעזה המאבק איננו על עזה, המאבק הוא כבר על ביטחונה של אשקלון.

עוזי לנדאו: אנחנו מוסרים את יריחו, אבל מתחיל המאבק על שלמותה של ירושלים.

עוזי לנדאו: עזה ויריחו, בכ"ג באייר התשנ"ד, מסמלות את הצעד הראשון בנסיגתה של מדינת ישראל, חלילה וחס, מן הציונות.

עוזי לנדאו: אנחנו חוגגים היום, בימים אלה, את החג הזה כאשר יש לשים אל לב את התהליך, על מנת לעמוד בפרץ.

עוזי לנדאו: מתקיים כרגע טקס בגבעת-התחמושת.

עוזי לנדאו: לוחמי חטיבה 55, ששחררו את העיר, מכבדים את זכר ידידיהם, אבל כיכר השוק ריקה ודגלי – – –

דן תיכון: תרשה לי להעיר בשם שאר הלוחמים:

דן תיכון: אנחנו לא מבינים מדוע לא משתפים את חיילי חטיבת ירושלים בכל הטקסים הללו ומדוע לא נערך טקס מדי שנה לחיילי חטיבת ירושלים.

דן תיכון: אני חושב שזאת שערורייה שאין כמותה.

דן תיכון: אני מביע את מחאתי כאחד החיילים באותה חטיבה.

עובדיה עלי: כלוחם באותה חטיבה.

עמנואל זיסמן: אני מצטרף לדברים של חבר הכנסת דן תיכון.

עובדיה עלי: גם אתה אחד הלוחמים שם?

עמנואל זיסמן: – – –

עובדיה עלי: אתה תושב העיר?

דן תיכון: זו השכחה.

עובדיה עלי: זו אחוות לוחמים, אנחנו רואים כאן אחוות לוחמים.

אריאל ויינשטיין: אם כבר להיסטוריה: חיילי חטיבת ירושלים הגיעו ראשונים לכותל.

עובדיה עלי: רבותי, בסדר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו.

דן תיכון: – – –

עובדיה עלי: שמענו את ההערה שלכם, היא נרשמה בפרוטוקול.

עובדיה עלי: אני מתאר לעצמי ששומע אותה גם מי שצריך לשמוע וייקח לתשומת לבו.

עובדיה עלי: בזה הסתיים פרק הלוחמים בחטיבת ירושלים.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אין רבים הפוקדים כבעבר את הר-הבית ואין יורדים כבעבר, באותם מספרים, בדרך יריחו.

עוזי לנדאו: דגלי אש"ף מתנוססים על רחובות העיר, והדבר המדאיג הוא שראש הממשלה אמר אתמול, ומה הוא אמר?

עוזי לנדאו: – לא יהיו ויתורים בירושלים, העיר לא תחולק.

עוזי לנדאו: ומדוע מדאיג הדבר?

עוזי לנדאו: משום שאין דבר בשנה וחצי האחרונה שראש הממשלה הבטיח וקיים.

עוזי לנדאו: כל דבר שאמר – הפר.

עוזי לנדאו: הוא העלים עין מאינתיפאדה של בנייה ערבית בירושלים, אבל הפסיק בנייה יהודית במזרח-ירושלים.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה הודיע שהוא מתנגד לנציגים של מזרח-ירושלים במשא-ומתן, אבל הוא מסכים לפייצל חוסייני.

עוזי לנדאו: הוא הודיע שהוא יתנגד להשתתפות ערביי מזרח-ירושלים בבחירת נציגיהם למועצת האוטונומיה, והוא הסיר את התנגדותו.

עמנואל זיסמן: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת זיסמן, היה לך באמצע נאום ביניים, ולחבר הכנסת דן תיכון היה נאום ביניים, ולחבר הכנסת אריאל ויינשטיין היה נאום ביניים בעניין חטיבת הלוחמים, אז הוספתי לו כמה דקות.

עובדיה עלי: הוא מסיים.

עוזי לנדאו: אני מסיים.

עוזי לנדאו: אדלג על סדרה של דברים, שלדעתי ראוי היה להזכירם כדי לדבר על הסכנה המתרגשת עלינו.

עוזי לנדאו: לצערי הרב, זו ממשלה ראשונה בתולדות ישראל המוכנה לדון על מעמד העיר.

עוזי לנדאו: לא היתה ממשלה שהיתה מוכנה לעשות זאת בעבר.

עוזי לנדאו: אנחנו שומעים היום שמשרד החינוך מנחה ומורה למורים להיזהר בטיולים בירושלים.

שאול יהלום: לא להיזהר.

שאול יהלום: לא לנסוע, לא לטייל.

עובדיה עלי: רבותי, שר החינוך ביקש להתייחס, והוא יתייחס לדברים עוד מעט.

עוזי לנדאו: אנחנו הופכים עצמנו אסירים בבתינו שלנו.

עוזי לנדאו: זו ממשלה שהונתה את הציבור בעבר, שמונה את הציבור לגבי יכולתה וכוונותיה לעמוד בעניין ירושלים.

עוזי לנדאו: ואני רוצה לומר: המלחמה על ירושלים היא המלחמה על ארץ-ישראל.

עוזי לנדאו: והמלה האחרונה שאני מבקש לסיים בה – הלוא הם דבריו של כבוד ראש הממשלה בקהיר.

עוזי לנדאו: הוא דיבר על ההרוג הראשון, אברהם ילובסקי, שנרצח ב-1889 בוואדי-חנין.

עוזי לנדאו: ואדי-חנין הלוא הוא שמה הראשון של נס-ציונה.

דן תיכון: לרר, לרר.

עוזי לנדאו: ראובן לרר קנה והקים שם את פרדס "נחלת ראובן" – כך קרא למקום – ומיכאל הלפרין, אביו של ירמה הלפרין, הציע לקרוא למקום בשם נס-ציונה, מן הפסוק בירמיהו "שאו נס ציונה, העיזו אל תעמדו".

עוזי לנדאו: "ציון" הלוא הוא שם החיבה של ירושלים.

עוזי לנדאו: גם אם יהודי בונה עיר במקום אחר, הרחק, הפנים והעיניים נשואות אל משאת הנפש, ירושלים.

עוזי לנדאו: צריך שמכאן נקרא לראש הממשלה: העז, אל תעמוד, עשה את הדרוש כדי שהעיר תישאר שלמה.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת עוזי לנדאו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת תופיק זיאד – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת חנן פורת – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יצחק לוי, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – שר החינוך.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר החינוך, דוד המלך כבר אמר בספר תהילים: "ירושלים הרים סביב לה וה' סביב לעמו מעתה ועד עולם".

יצחק לוי: הרבה דוד המלך להזכיר את ירושלים בפרקי התהילים שלו, תיאר את יופיה החיצוני, תיאר את יופיה הרוחני, את סגולותיה הפנימיות.

יצחק לוי: ומתוך הפסוק שאמרנו קודם נלמד את הסגולה העיקרית: ירושלים היא הביטוי המוחשי ביותר להשכנת השכינה על עם ישראל.

יצחק לוי: כמו שירושלים הרים סביב לה כך ה' סביב לעמו מעתה ועד עולם.

יצחק לוי: בה נמצא הר-הבית מקום מקדשנו שממנו, בעוונותינו, שורד רק הכותל המערבי.

יצחק לוי: ירושלים עבור עם ישראל היא מרכז העולם, אליה כל הפיות פונים, לעברה ולכיוונה כולם נוטים בתפילתם, ולכן מובנת התופעה הייחודית, שאני מקווה שכל עם ישראל מאוחד סביבה, סביב עניינה של ירושלים.

יצחק לוי: כי הרי בכל הדורות התפללנו לשיבה לארץ-ישראל, וכאשר התפללנו לשוב לארץ-ישראל התפללנו דרך ירושלים: ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים, וראינו תמיד את מרכזיותה של ירושלים בשיבתנו לארץ-ישראל.

יצחק לוי: על כן, עם ישראל לא יוכל לוותר על בירתו.

יצחק לוי: עם ישראל לא יוכל להסכים לשום נסיגה מירושלים.

יצחק לוי: לכן שגתה הממשלה שגגה חמורה, שגגה הקרובה לפשע, בכך שהסכימה שירושלים תיכלל במסמך העקרונות כנושא לדיון בשלב פתרון הקבע.

יצחק לוי: עצם אזכורה של ירושלים כנושא לדיון מחליש את עמדתה של ממשלת ישראל בתביעה מוחלטת שאין שום ויתור על ירושלים.

יצחק לוי: עם מה תבוא הממשלה כאשר יגיעו לדיון הזה?

יצחק לוי: ראו מה קורה בנושא השיבה וראו מה קורה בנושא ההתנחלויות.

יצחק לוי: לצערי הרב, כבר יש שמועות שיש דיבורים על פינוי נצרים בקרוב.

יצחק לוי: ראש הממשלה מכחיש, אבל השמועות כבר קיימות, כי הרי היישוב נצרים תקוע בלב הישות הפלשתינית, ואיך יסתדרו בציר כפר-דרום–נצרים?

יצחק לוי: איך ייסעו לשם ואיך יבואו ויחזרו?

יצחק לוי: על כן, כבר מתחילים לדבר, אולי על מחווה, כדי לייצב את שלטונו של ערפאת, כדי לסייע לו לבסס את שלטונו, ולכן אולי באמת נסיר את נצרים, אף שראש הממשלה אמר שלא יפונה שום יישוב יהודי.

יצחק לוי: כאשר יבואו לדבר על שלב הקבע, על מה ידברו?

יצחק לוי: על מה ידברו בנושא ההתנחלויות?

יצחק לוי: ידברו על פינוי יישובים.

יצחק לוי: על מה ידברו בנושא זכות השיבה?

יצחק לוי: ידברו על החזרת פלשתינים.

יצחק לוי: על מה ידברו בנושא ירושלים?

יצחק לוי: על כלום.

יצחק לוי: אם כך, בשביל מה כתבו על זה?

יצחק לוי: האם הממשלה עושה צחוק מעצמה?

יצחק לוי: האם הממשלה איננה ממשלה רצינית?

רון נחמן: לא.

יצחק לוי: אתה צודק.

יצחק לוי: הממשלה כתבה את זה.

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת רון נחמן הסכים לקביעות שלך, ואני מרים ידיים.

יצחק לוי: אדוני השר, אני מקבל את דבריך הציניים.

יצחק לוי: אני רק מצטער שאתה תצטרך להרים ידיים במועד קרוב יותר מכפי שאתה חושב, מכיוון שאתה תראה מה יקרה עם מעמדה של ירושלים.

יצחק לוי: כל מה שאנחנו מדברים עכשיו זה בכלל לא עניין של ציניות ולא עניין של הקנטה; זה עניין רציני ביותר.

יצחק לוי: אם ממשלת ישראל כללה את ירושלים כנושא לדיון, המשמעות הפשוטה היא שממשלת ישראל מוכנה לדון על עתידה של ירושלים, זו המשמעות הפשוטה של הדברים.

יצחק לוי: אין משמעות אחרת.

יצחק לוי: מדובר במסמך בין-לאומי, מדובר במסמך רציני, במסמך שחתומים עליו העדים החשובים ביותר היום בעולם, ארצות-הברית ורוסיה.

יצחק לוי: בשביל מה כתבתם ירושלים?

יצחק לוי: בשביל לבוא ולהגיד שאין מה לדבר?

אמנון רובינשטיין: – – –

עובדיה עלי: שר החינוך, כבודו, עוד מעט כבודו יוכל לעלות ולדבר.

שאול יהלום: יהיה מכתב נסיגה, באותיות קטנות.

יצחק לוי: יהיה מכתב נלווה על מעמדו של ה"אוריינט האוס" בירושלים.

יצחק לוי: זה מה שיקרה בסופו של דבר.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים.

יצחק לוי: אני רוצה להודיע בשם סיעתי, שאנחנו כתבנו הצעת החלטה נפרדת.

יצחק לוי: אומנם אין זה הזמן להודיע עכשיו על הצעות ההחלטה, אבל אני מודיע על כך, משום שבשל הבקשה המיוחדת של יושב-ראש הליכוד להתאחד סביב הצעה אחת, בסופו של דבר אנחנו לא נגיש את ההצעה שלנו.

יצחק לוי: אבל אני רוצה לקרוא אותה, כדי שהיא תיכנס לפרוטוקול.

יצחק לוי: ובכן, הצעת ההחלטה מטעם המפד"ל, שהיתה אמורה להיות מוגשת אלמלא הרצון לאחדות, היא כדלהלן: ביום ירושלים, כ"ח באייר התשנ"ד, במלאות כ"ז שנה לשחרור העיר ולאיחודה, כנסת ישראל שבה וקובעת, כי ירושלים, לבה של ארץ-ישראל, ובמרכזה הר-הבית מקום מקדשנו, תישאר לעולם בירת הנצח שלנו מאוחדת ובריבונות מלאה של ישראל.

יצחק לוי: הכנסת קובעת כי תימשך מדיניות הממשלה לאפשר לכל בני הדתות לקיים מנהגי דתם בבחינת "כי ביתי בית תפילה יקרא לכל העמים".

יצחק לוי: הכנסת קוראת לממשלה להודיע לאלתר לארצות-הברית, לרוסיה ולאש"ף, כי ירושלים המאוחדת בירת ישראל אינה נושא למשא-ומתן.

יצחק לוי: ולסיום, הכנסת מתאחדת בתפילתו של דוד המלך, לשלומה של ירושלים: "יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך.

יצחק לוי: למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך.

יצחק לוי: למען בית ה' אלוקינו אבקשה טוב לך".

יצחק לוי: שוב אני אומר, זו הצעת המפד"ל, אבל היא לא תוגש, כדי להיות שותפים להצעה המאוחדת של כל הבית.

יצחק לוי: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק לוי.

עובדיה עלי: שר החינוך, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא התכוונתי לענות כאן מטעם הממשלה בנושא של יום ירושלים, פרט לכך שלדעתי טעות היא ליצור מחלוקת במקום שאין בו מחלוקת.

אמנון רובינשטיין: יש קונסנסוס לאומי בנושא ירושלים.

אמנון רובינשטיין: יש מחלוקת קשה בעניינים אחרים.

אמנון רובינשטיין: אני מכבד את החולקים על דעתי בדברים אחרים, אלה החולקים על דעת הממשלה, זה ויכוח לגיטימי, אני גם מבין את סערות הנפש המלוות אותו משני הצדדים.

אמנון רובינשטיין: בנושא ירושלים יש קונסנסוס לאומי של רוב רובם של חברי הכנסת כאן.

אמנון רובינשטיין: אני חושב שזאת טעות להעליל על הממשלה דברים שאין להם שחר ולומר שכאילו גם בנושא אחדותה של ירושלים ומרכזיותה כבירת ישראל יש מחלוקת בין האופוזיציה ובין הממשלה.

אמנון רובינשטיין: לא לשם כך ביקשתי, אדוני היושב-ראש, את רשות הדיבור.

אמנון רובינשטיין: אני שמעתי שנמסרו כאן, מעל דוכן הכנסת, דברים שמחמת כבוד הכנסת אני קורא להם אי-אמת.

אמנון רובינשטיין: אין שום הנחיה – – –

דן תיכון: טוב שתעמיד דברים על דיוקם.

אבנר-חי שאקי: טוב שתעמיד דברים על דיוקם, כי שמענו כאן – – –

אמנון רובינשטיין: אין שום הנחיה של משרד החינוך שלא לטייל בירושלים.

אמנון רובינשטיין: להיפך.

אמנון רובינשטיין: היום, בפעולה מאורגנת של משרד החינוך, התרבות והספורט, נמצאים למעלה מ-8,000 בני נוער בירושלים.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, הנה הנחיה של משרד החינוך בחתימת קצין הביטחון, מ-25 באפריל.

שאול יהלום: כתוב: הגבלת טיולים באזורי יש"ע ומזרח-ירושלים.

שאול יהלום: האם תכחיש?

שאול יהלום: זה חוזר של משרד החינוך שנשלח לכל בתי-הספר במדינת ישראל.

אלי דיין: במזרח-ירושלים גם אתה לא מטייל.

קריאות: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת שאול יהלום.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רון נחמן.

שאול יהלום: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת שאול יהלום, רצית להבהיר משהו, אפשרתי לך.

עובדיה עלי: מספיק, אל תצעק.

עובדיה עלי: קראת חוזר.

עובדיה עלי: זה מובן.

עובדיה עלי: בסדר, מספיק.

אמנון רובינשטיין: אני חוזר ואומר, מדיניות המשרד, כפי שהצהרתי עליה כאן בתשובה על הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת דוד מגן לפני שלושה שבועות, וכמו שהיא מופיעה בחוזר מנכ"ל מלפני שבועיים, כמו שאמרתי היום בישיבה מיוחדת של ועדת הפנים בנושא "יום ירושלים" ובנושא "טיולים בירושלים", היא לעודד טיולים בכל הארץ, בראש ובראשונה בירושלים.

אריאל ויינשטיין: מזרח-ירושלים זה לא ירושלים?

עובדיה עלי: אולי תאפשרו לו לדבר?

עובדיה עלי: הוא רוצה להתייחס לשאלות, רק תאפשרו לו.

עובדיה עלי: הוא לא קשה-הבנה, הרי קראו לו את החוזר.

אמנון רובינשטיין: ראינו בדאגה ביטול טיולים, בעקבות הטבח בחברון, במסגרת החברה להגנת הטבע ובמסגרות אחרות, ונקטנו גם פעולה בעניין זה, וכתוצאה מכך התופעה הזאת התמעטה מאוד בימים האחרונים, ויום ירושלים, עם אלפי בני נוער, הוא עדות לתוצאה של הפעולה שלנו.

אמנון רובינשטיין: משרד החינוך והתרבות לא קובע הוראות בטיחות, בכלל זה לגבי מזרח-ירושלים.

אמנון רובינשטיין: הוא מעביר את הוראות הביטחון של קציני הביטחון למנהלי בתי-הספר, והוראות הביטחון נקבעות על-פי שיקולי ביטחון, מקורות מידע ומודיעין, שלא משרד החינוך קובע אותם.

אמנון רובינשטיין: נקבע בהוראות אלה, שמשתנות מפקידה לפקידה, שמשתנות בהתאם לנסיבות, שיש לנקוט אמצעים מיוחדים בטיולים במזרח-ירושלים.

שאול יהלום: לא אמצעים.

שאול יהלום: אתם אוסרים אותם בחוזר הזה.

אמנון רובינשטיין: גם היום יש טיולים במזרח-ירושלים, גם במקומות אחרים.

אמנון רובינשטיין: כל המשמעות היא הגבלה מבחינה זו שצריך לקבל אישור לנושא הביטחון, וזו בלבד.

אמנון רובינשטיין: גם את ההוראות האלה ביקשתי לבדוק מחדש לאור הנסיבות המשתנות, כך שנוכל לחזור למתכונות יותר רגילות.

אמנון רובינשטיין: כל הטענה כאילו אני או משרד החינוך לא מעודדים או מגבילים טיולים לירושלים ולמזרח-ירושלים הן פשוט לא נכונות.

אמנון רובינשטיין: להיפך, אני חוזר ואומר – – –

רון נחמן: אדוני השר, אחרי שעזבת את הדיון נמסרו דברים הפוכים גם על-ידי המשטרה וגם על-ידי קצין הביטחון של משרד החינוך.

אמנון רובינשטיין: אני חוזר ואומר, את הוראות הביטחון משרד החינוך מעביר מרשויות הביטחון.

אמנון רובינשטיין: אין לו מדיניות עצמאית של ביטחון – –

רון נחמן: נכון.

אמנון רובינשטיין: – – והוא מעביר את הוראות הביטחון בהתאם למצבים המשתנים של הביטחון.

אמנון רובינשטיין: הוא דורש שבתי-הספר יפעלו באמצעות הנציגים שלהם בהתאם להוראות הביטחון.

אמנון רובינשטיין: מה שקרה הוא, שמעבר להוראות הביטחון הארציות, קב"טים של רשויות מקומיות שונות הוסיפו עליהן הוראות ביטחון במסגרת המגמה שלא לקחת סיכונים, והבהרנו למנהלי בתי-הספר שלהוראות הביטחון האלה של הקב"טים של הרשויות המקומיות אין כל תוקף, וגם פנינו אליהם במישרין.

אמנון רובינשטיין: נעשתה פעולה חשובה מאוד על-ידי מינהל חברה ונוער, כדי לצמצם את התופעה הזאת.

אמנון רובינשטיין: אני חוזר ואומר, משרד החינוך אומר חד-משמעית: טיילנו בארץ גם בימים קשים, גם בימי מהומות, ולא נוותר על הזכות הזו לטייל בארצנו כדי ללמוד להכיר אותה ולאהוב אותה.

אמנון רובינשטיין: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: אני חושב שהתשובה ברורה מאוד.

רון נחמן: לא.

שאול יהלום: לא.

עובדיה עלי: מה לא ברור?

שאול יהלום: אני רוצה לומר משפט אחד.

עובדיה עלי: בבקשה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, תודה שאפשרת לי לומר משפט.

שאול יהלום: אדוני השר, כפי שאמרתי קודם, אני מחזיק בידי חוזר רשמי של משרד החינוך.

שאול יהלום: אני מקבל בהחלט שהוא נובע מהוראות של משטרה או צבא, אבל משרד החינוך והתרבות הוא המוציא לפועל.

שאול יהלום: הוא יכול להתווכח.

שאול יהלום: לפי החוזר הזה, אדוני השר – ואני ערב לכל מלה שכתובה, ולא אקרא אותו – אסורים הטיולים ביהודה, בשומרון ובמזרח-ירושלים.

שאול יהלום: לגבי שאר אזורי הארץ יש העניין של הגברת נשיאת הנשק.

שאול יהלום: עד לרגע זה לא שונה החוזר הזה, ולכן, לומר שמשרד החינוך מעודד טיולים במזרח-ירושלים – אלה דברים שאינם אמת ואינם לכבוד הכנסת.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: שר החינוך רוצה להתייחס לדברים האלה?

עובדיה עלי: בבקשה.

אמנון רובינשטיין: אני חוזר ואומר: לאור מצב הביטחון אנחנו כן מעודדים טיולים, אבל מתנים זאת באישור שאנחנו צריכים לתת, בהתאם להוראות.

עמנואל זיסמן: – – –

שאול יהלום: – – –

עובדיה עלי: רבותי, תשובת השר מאוד ברורה.

עובדיה עלי: אפשר להסכים אתה ואפשר לא להסכים, אבל היא ברורה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דב שילנסקי – איננו באולם.

עובדיה עלי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ירושלים שכשמה היא עיר שלם, עיר שלום, היום אנחנו דנים בהווה שלה ובעתידה בתקופה שתהליך השלום קיבל תאוצה מסוימת.

תמר גוז'נסקי: לכן אי-אפשר לנתק את עתידה של ירושלים, את גורלה של ירושלים, מגורלו של תהליך השלום.

תמר גוז'נסקי: יש מי שחושב שלמען השלום לא צריך להקריב דבר.

תמר גוז'נסקי: יש מי שחושב שהשלום לא חשוב מספיק כדי להעביר, במסגרת התהליך הזה, סמכויות לפלשתינים, להסיג את הצבא לאחור, כפי שזה נעשה בהסכם קהיר.

תמר גוז'נסקי: מי שחושב כך גם אינו מסוגל לחשוב על שום פתרון קונסטרוקטיבי בנושא ירושלים.

תמר גוז'נסקי: דווקא מפני שירושלים צריכה להיות עיר שלום, ודווקא משום שירושלים צריכה להיות עיר מאוחדת מבחינה מוניציפלית ומשום שהיא עיר שלום, לא צריך שבלבה תיבנה שוב גדר תיל כפי שהיה בעבר; צריך להגיע לכך שניתן יהיה לעבור מחלק אחד של העיר לחלק שני שלה ושניתן יהיה לקיים בעיר הזאת דו-קיום, וצריך לחול על ירושלים אותו פתרון הגיוני שיאפשר את הדו-קיום.

תמר גוז'נסקי: כשם שבשטחים האחרים, כשם שבעזה ובגדה הדו-קיום יקום ויתבסס ויישא פירות רק כאשר כל עם יגדיר את עצמו, יחיה את חייו במדינתו, ינהל את ענייניו באופן עצמאי ועל בסיס עצמאות של שני העמים, רק אז ניתן יהיה להגיע גם לדו-קיום בשלום אמיתי בינינו לבין הפלשתינים, לא דו-קיום של כיבוש, שהוא לא דו-קיום, לא דו-קיום של טרור שהוא לא דו-קיום, אלא דו-קיום בשלום, חיים זה בצד זה בשלום.

תמר גוז'נסקי: ההיגיון הזה, שהולך וקורם עור וגידים במהלך השלום הנוכחי – נכון שהממשלה הזאת עדיין לא הסכימה לכל מה שאני אומרת עכשיו, אבל הכיוון קיים – ההיגיון הזה אומר, שבירושלים צריך להימצא פתרון שיאפשר לשני העמים לבטא את הזהות הלאומית שלהם, את הרגשות שלהם, את המקום שירושלים תופסת במסורות הלאומיות שלהם, להקים עירייה ישראלית ועירייה פלשתינית שיהיו מתואמות, לאפשר לעם הפלשתיני להקים את מוסדותיו הלאומיים בירושלים המזרחית, ובירושלים המערבית – בירת מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: הפתרון הזה, שאיננו מחלק את ירושלים מוניציפלית, אבל יוצר בה שתי בירות, יוצר בה שתי ישויות, הוא הפתרון שבסופו של דבר יכירו בו גם אלה שהיום לא מכירים בו, ואז ירושלים, ירושלים שאהובה כל כך על בני העם היהודי ועל בני עמים אחרים, תהיה באמת עיר שלום, עיר ביטחון ועיר של עמים לשני העמים.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחברת הכנסת גוז'נסקי.

עובדיה עלי: חבר הכנסת בנימין טמקין, בבקשה.

בנימין טמקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הדיון הזה, שלכאורה בא לציין את אחדותה של ירושלים, הוא בעצם דיון על משהו אחר.

בנימין טמקין: דוברי האופוזיציה רואים בירושלים קודם כול נשק.

שאול יהלום: מה?

בנימין טמקין: נשק.

בנימין טמקין: עוד מעט תבין.

בנימין טמקין: נשק בוויכוח האידיאולוגי הקיים בישראל לגבי הפתרון של הסכסוך הישראלי-הערבי והסכסוך הישראלי-הפלשתיני.

מיכאל איתן: אתה רואה בירושלים נטל.

בנימין טמקין: אתם רואים בה נשק.

בנימין טמקין: למה?

בנימין טמקין: מכיוון שאתם מוכנים להשתמש בירושלים ומוכנים לעורר כל בעיה אפשרית לגבי ירושלים על מנת לחבל באפשרות להגיע להסדר כלשהו.

בנימין טמקין: עולה לכאן חבר הכנסת זנדברג ומסביר לנו – – –

שאול יהלום: תסביר את ההסבר ונראה אם אנחנו מבינים.

בנימין טמקין: אתה רוצה אולי לכתוב לי את הנאום?

בנימין טמקין: אין שום בעיה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שאול יהלום, היום קיבלת רשות דיבור כבית-הלל.

עובדיה עלי: תן לו לדבר.

בנימין טמקין: באים ומסבירים לנו, שבסופו של דבר כל ההסכם ייפול על נושא ירושלים, ובעצם, מה שאומרים לנו: חבל להתחיל כל משא-ומתן, כי ממילא העניין הזה יתפוצץ ברגע שיגיע לירושלים.

בנימין טמקין: איך אני יודע בדרך-כלל מתי ערבי או יהודי מתנגדים בכלל לתהליך השלום?

בנימין טמקין: כאשר בהופעה פומבית שלי בסקטור הערבי, אצל פלשתינים, או אצל ישראלים יהודים, השאלה הראשונה ששואל השואל אינה – איך נפתור את בעיית הגבולות, איך נשיג ביטחון למדינת ישראל, איזה סוג שלום יכול להיות; הוא מתחיל בשאלה שהוא יודע שעל-ידי כך שהוא שואל אותה הוא כאילו מפוצץ כבר מלכתחילה את המשא-ומתן – הוא מתחיל בשאלה של ירושלים.

יצחק לוי: בשכל.

בנימין טמקין: מי שמתחיל כך בעצם לא דואג כל כך לעניין ירושלים.

בנימין טמקין: אני אומר את זה באחריות.

בנימין טמקין: אפילו היה הסדר בנושא ירושלים שהיה מניח את דעתכם עד הסוף, אפילו במצב הזה הייתם מתנגדים להחזיר גם את יריחו וגם את שכם.

מיכאל איתן: גילית את אמריקה.

בנימין טמקין: אתם באים לספר לנו שאתם מתנגדים לתהליך השלום בגלל מזרח-ירושלים?

בנימין טמקין: שקר.

יצחק לוי: לא מספרים את זה.

יצחק לוי: אף אחד לא אומר את זה.

שאול יהלום: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, אי-אפשר כך.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יצחק לוי, אני מאוד מבקש.

בנימין טמקין: אתם באים לכאן ומנסים להשתמש ברגישות של שני הצדדים לעניין ירושלים על מנת לפוצץ את המשא-ומתן מלכתחילה.

בנימין טמקין: זה כל העניין כולו.

בנימין טמקין: אל תספרו לעם שאתם דואגים לעניין ירושלים, תספרו לעם – – –

מיכאל איתן: אתם דואגים?

עובדיה עלי: חבר הכנסת איתן, זמנו תם.

עובדיה עלי: אתה רוצה לתת לו לדבר עד אין-סוף?

עובדיה עלי: אתן לו חצי שעה.

יהושע מצא: אנחנו מדברים על ירושלים, לא על בואנוס-איירס.

בנימין טמקין: עוד הפעם התחלנו?

בנימין טמקין: יושב-ראש מזכירות המפלגה הקיקיונית עוד מעט הנקראת "חרות", תעזוב אותי בשקט.

יהושע מצא: לא על בואנוס-איירס מדברים, על ירושלים.

בנימין טמקין: עזוב אותי.

עובדיה עלי: חבר הכנסת מצא.

בנימין טמקין: יש לך דאגות למחר, תדאג לדאגות המחר.

עובדיה עלי: אני גם לא רוצה להתייחס להערה האחרונה שלו.

עובדיה עלי: כיושב-ראש הישיבה אני מנוע מלהתייחס, קיקיונית וכו'.

עובדיה עלי: אל תחלק ציונים.

בנימין טמקין: מי ששולח אותי לבואנוס-איירס עושה את זה באופן שיטתי, כי הוא יודע שהוא נוגע בנקודה רגישה, אז הוא צריך לקבל את התשובה שהוא צריך לקבל.

יהושע מצא: ברוך הבא לארץ-ישראל.

בנימין טמקין: ברוך שפטרנו מזה.

בנימין טמקין: את צ'יץ' כבר שלחת למקום אחר, תודה לאל, עכשיו אתה שולח אותי.

בנימין טמקין: אם ייתן לי דקה, היושב-ראש, של דיבור ברצף – – –

עובדיה עלי: אתן לך עוד שתי דקות.

בנימין טמקין: תודה.

בנימין טמקין: אתם לא יכולים לברוח מן העובדה, חבר הכנסת איתן וחבר הכנסת יהלום, שאתם מתנגדים לתהליך השלום כולו.

מיכאל איתן: אנחנו לא רוצים לברוח.

שאול יהלום: אנחנו גאים בזה.

בנימין טמקין: אתם לא מדברים על ירושלים.

בנימין טמקין: לא דאגת ירושלים בלבכם ולא דאגת השלום בלבכם, כי רק דבר אחד מעניין אתכם – ארץ-ישראל השלמה, ויהי מה.

בנימין טמקין: וארץ-ישראל השלמה שלכם כוללת את השליטה על 2 מיליוני ערבים פלשתינים ואת המלחמה האתנית המתמדת בינינו לבין הערבים, המובילה רק לשכול, רק לאלימות, רק לשנאה.

שאול יהלום: אצלכם יש רק שלום, אין אלימות.

שאול יהלום: ..

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, תן לו לסיים.

בנימין טמקין: כיוון שהעם יודע שאתם לא מציעים אלטרנטיבה כלשהי – – –

שאול יהלום: אז בואו לבחירות.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

בנימין טמקין: תקבל את התשובה בזמן.

בנימין טמקין: בינתיים תהליך השלום מתקדם – – –

שאול יהלום: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, קראתי אותך לסדר בפעם הראשונה.

בנימין טמקין: לא יהיה הסדר שלום שלא יבטיח גם את הביטחון, גם את השלום, גם את הקיום הלאומי – –

מיכאל איתן: מה עם ירושלים?

בנימין טמקין: – – גם את אחדותה של ירושלים.

שאול יהלום: את הקיום הלאומי של מי?

בנימין טמקין: חבר הכנסת יהלום, העם רוצה לשמוע ממך יותר מקריאת ביניים שלילית.

בנימין טמקין: העם רוצה לשמוע פעם אחת מה האלטרנטיבה החיובית שלכם לפתרון הסכסוך.

בנימין טמקין: תודה רבה.

שאול יהלום: למה אתה רועד מבחירות?

שאול יהלום: למה אתה פוחד מבחירות?

בנימין טמקין: תודה על הליווי.

יצחק לוי: למה לא אמרת מלה על הנאום של אלסאנע, שהיה נאום של שלום?

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דוד צוקר – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אלי דיין, בבקשה.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול אני שמח להודיע לכנסת שהיום יום חגה של ירושלים, ובסוף הישיבה אנחנו נגיש הצעה אחת מוסכמת ביוזמה של סיעת הליכוד.

תמר גוז'נסקי: תהיה לך הפתעה, אבל תמשיך.

אלי דיין: אני חושב שבעניין ירושלים יש קונסנסוס לאומי רחב, ויש הסכמה כמעט של כל חברי הכנסת בבית, שיש לשמור על אחדותה של ירושלים, על ריבונותה – – –

רון נחמן: אבל איך אתה עושה את זה?

עובדיה עלי: יש הצעת סיכום של העבודה והליכוד יחד.

עובדיה עלי: זה יפה מאוד.

אלי דיין: הכנסת גם תקרא לממשלה לעמוד על כך בכל משא-ומתן ולסכל כל ניסיון לפגוע בעקרונות האלה שהם בהסכמה מלאה.

אלי דיין: לכן תמהתי כששמעתי מחבר הכנסת מיכאל איתן שכאילו הממשלה סטתה במשהו בעניין ירושלים.

אלי דיין: לפחות לא נחליש את עצמנו.

אלי דיין: כאשר אנחנו אומרים שהממשלה סטתה, בעצם אנחנו מחלישים את עצמנו.

אלי דיין: אני חושב שהממשלה לא סטתה כהוא זה.

אלי דיין: בעניין הזה הלכתי ועיינתי בכל המסמכים מקמפ-דייוויד.

אלי דיין: גם אז שאלו את ראש הממשלה מנחם בגין המנוח, למה הסכמת?

אלי דיין: שאלו אותו חברי כנסת מהליכוד, יוסף רום ואחרים, למה הסכמת לחילופי – – –

מיכאל איתן: למה הוא הסכים?

אלי דיין: – – – למה הסכמת לחילופי המכתבים.

מיכאל איתן: ירושלים לא מופיעה בהסכם.

אלי דיין: נכון.

אלי דיין: כי לא הגיעו – – –

יהושע מצא: למה אתה משרבב דברים?

אלי דיין: אני מסביר.

אלי דיין: ראש הממשלה מנחם בגין ענה לו: אנחנו אמרנו את עמדתנו בעניין ירושלים, והיא ברורה ולא ניסוג ממנה, והמצרים, סאדאת אמר את עמדתו, כל אחד כתב את עמדתו לנשיא קרטר.

אלי דיין: אותו דבר כאן.

יצחק לוי: לא אותו דבר.

יצחק לוי: הסכמתם לדון על ירושלים.

אלי דיין: הממשלה בקווי היסוד שלה קובעת: ירושלים בירתה של מדינת ישראל, מרכזו של העם היהודי, תישאר מאוחדת ושלמה בריבונות ישראל.

שאול יהלום: – – –

עובדיה עלי: אולי תהיו מרוצים ממה שהוא מכריז.

עובדיה עלי: יושב-ראש הנהלת הקואליציה מכריז שירושלים היא בירתה הנצחית של ישראל.

אלי דיין: אני מודיע לכם שבעניין הזה לא תהיה תזוזה.

שאול יהלום: אי-אפשר לעשות צחוק – – –

עובדיה עלי: הוא מודיע שזאת עמדת הממשלה.

שאול יהלום: לפני הבחירות אמרו את זה על רמת-הגולן, והכול התהפך.

שאול יהלום: הוא חוזר על זה עכשיו.

אלי דיין: על רמת-הגולן אדבר כשיבוא הסכם על רמת-הגולן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דיין מביע את דעתו, ומביא את עמדת מפלגתו, זה נרשם בפרוטוקול.

עובדיה עלי: אתה צריך להיות מרוצה מכך.

שאול יהלום: אי-אפשר לעשות צחוק.

שאול יהלום: הם אמרו את עמדת מפלגתם על רמת-הגולן לפני הבחירות.

אלי דיין: חבר הכנסת יהלום, אני תמה שדווקא במקום שיש הסכמה אתה מחפש את המחלוקת.

שאול יהלום: על רמת-הגולן לא היתה הסכמה?

עובדיה עלי: תנו לחבר הכנסת דיין לסכם את דבריו.

אלי דיין: יש לנו חילוקי דעות, הם ידועים, וביום רביעי נתווכח עליהם ונצביע עליהם, כמו שעשינו בהסכמי קמפ-דייוויד, ויהיה רוב גדול בכנסת בעד ההסכם.

אלי דיין: אבל לפחות בעניין שאנחנו מאוחדים בו עלינו לחזק זה את זה.

אלי דיין: לכן אני מברך על היוזמה של סיעת הליכוד דווקא היום, ביום חג זה, למצוא את המאחד ולצאת, כולנו, בקביעה ברורה בעניין מעמדה, ריבונותה ואחדותה של ירושלים, ובהמשך אפילו בתביעה מהממשלה – אנחנו כקואליציה מסכימים לתבוע מהממשלה להמשיך ולעשות כדי שירושלים תתפתח, תשגשג, אוכלוסייתה תגדל ותתחזק, והיא תמשיך לנצח נצחים להיות הבירה המאוחדת של העם היהודי ושל מדינת ישראל.

אלי דיין: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת אלי דיין.

עובדיה עלי: חבר הכנסת משה פלד – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רון נחמן, בבקשה.

שאול יהלום: יושב-ראש הכנסת הודיע קודם שהישיבה תסתיים ב-19:00.

שאול יהלום: האם כך יהיה?

עובדיה עלי: אם היושב-ראש הודיע, מי אני שאשנה את החלטתו?

עובדיה עלי: צריך לברר.

עובדיה עלי: אני לא הייתי כאן ולא שמעתי.

אריאל ויינשטיין: לא היו כאן הסגנים.

אריאל ויינשטיין: כאשר אתה באת, הושעת אותו.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אלי דיין, יש פתגם בערבית שאומר: בלשון אין עצם.

רון נחמן: כשאתה עומד על הדוכן ואתה מדבר, זה משהו בלתי רגיל, משכנע; בלתי רגיל.

רון נחמן: פעם הרוח הולכת לכאן ופעם הרוח הולכת לשם.

רון נחמן: בלשון אין עצם.

רון נחמן: אבל אנחנו לא מדברים על קואליציה בין מפלגת העבודה לש"ס או "רם" או שמאי.

רון נחמן: אנחנו מדברים פה על ירושלים.

רון נחמן: בוא אקרא לך מה אומרים אלה שאתם אנחנו צריכים לדון על ירושלים.

רון נחמן: אומר שיח' ג'מיל חמאמי, מנהל המרכז – – –

מיכאל איתן: הוא ממפלגת העבודה?

רון נחמן: הוא מן המקורבים, כנראה.

אלי דיין: הוא פוסק גדול.

אלי דיין: ..

עמנואל זיסמן: הרב הירש מנטורי-קרתא – – – יש הרבה יהודים – – – אז מה?

עובדיה עלי: חבר הכנסת זיסמן, עוד מעט תורך לדבר.

עובדיה עלי: למה אתה צועק עכשיו?

רון נחמן: חבר הכנסת זיסמן, ברמקול שומעים עכשיו אותי, לא שומעים אותך.

רון נחמן: תן לי לקרוא את הקטע.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקרוא לחבר הכנסת אלי דיין.

רון נחמן: שיח' ג'מיל חמאמי, מנהל המרכז למחקרים אסלאמיים, המקורב לתנועה האסלאמית, טוען כי פלשתין, ירושלים ואל-אקצה הם ווקף לפי האסלאם ואינם ניתנים לחלוקה.

רון נחמן: אני קורא לך את הקטע הקטן הזה כדי להסביר שהיום, בדיון על ירושלים, דיברנו על מעמדה של ירושלים כחלק בלתי נפרד ממדינת ישראל, מאוחדת ושלמה; הערבים אומרים שירושלים שלהם היא חלק בלתי נפרד מפלשתין, הלוא היא יפו, תל-אביב, לוד, יהודה, שומרון, כל מה שכלול באזור ירושלים, והיא עצמה.

רון נחמן: אתה עולה על הבמה ומבקש שאנחנו נקבל כאן היום החלטה שכולנו מתאחדים סביב נושא ירושלים.

רון נחמן: אני מסכים.

רון נחמן: עמד לפניך השר רובינשטיין וענה לחבר הכנסת שאול יהלום דברים, שלצערי הרב אינם מדויקים.

רון נחמן: מה שאנחנו אומרים זה אולי מה שאנחנו רוצים שיהיה, אבל מה שיהיה זה לא בדיוק מה שאנחנו מתכוונים.

רון נחמן: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת דיין, היום, ביום ירושלים, כשכל הממשלה נמצאת בטקס הזיכרון, יהודים, אתה, אנחנו, לא נוכל להיכנס לירושלים המזרחית, ובאותו נייר שחבר הכנסת שאול יהלום קרא ממנו היום לכנסת – – –

עמנואל זיסמן: מה זה ירושלים המזרחית?

עובדיה עלי: נא להפסיק.

עובדיה עלי: חבר הכנסת זיסמן, הנואם צריך לסיים.

רון נחמן: היום נמסר על-ידי גורמי המשטרה לוועדת הפנים, בדיון הפומבי, שירושלים המזרחית מוגדרת, וצדק השר רובינשטיין, לא על-ידו אלא על-ידי גורמי הביטחון, דהיינו המשטרה וצה"ל, כאזור סיכון.

רון נחמן: הקשיבו, ביום ירושלים, מזרח-ירושלים מוגדר כאזור סיכון.

עמנואל זיסמן: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת זיסמן.

רון נחמן: אתה יודע למה?

רון נחמן: משום שהם מגדירים את ירושלים כפלשתין, ואתם תיתנו להם את ירושלים יחד עם פלשתין.

רון נחמן: זה אזור הסיכון.

רון נחמן: ביום ירושלים, צריך לומר לכל עם ישראל, שהמדיניות שלכם מביאה לכך שירושלים היא אזור סיכון א', וכך יבוא ההמשך לכל מדינת ישראל.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת רון נחמן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת פיני בדש – איננו.

עובדיה עלי: חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת זיסמן, אני מודיע לך שעוד צעקה, עוד קריאת ביניים, עוד הפרעה – ואני מונע ממך לנאום.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לראות – – –

עובדיה עלי: תראה.

עובדיה עלי: תעמיד אותי בניסיון ותראה שאעשה את זה.

עובדיה עלי: מה תעשה.

עובדיה עלי: מספיק.

עובדיה עלי: אתה כל הזמן נואם נאומי ביניים.

עובדיה עלי: אתה נואם את כל הנאום שלך בקריאות ביניים.

עמנואל זיסמן: מה יקרה?

עובדיה עלי: אוציא אותך מהמליאה ואז לא תוכל לנאום.

עמנואל זיסמן: – – –

עובדיה עלי: אני מבקש ממך להפסיק.

עובדיה עלי: חבר הכנסת זיסמן, מזמן צריך הייתי לקרוא אותך לסדר.

עובדיה עלי: אני מבקש שתמנע ממני את האי-נעימות הזאת.

עובדיה עלי: אני מניח שלא תקרא קריאות ביניים לחברת הכנסת נעמי חזן.

עובדיה עלי: הדברים האלה מופנים גם לחבר הכנסת יהלום.

עובדיה עלי: בבקשה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו מציינים 27 שנים לאיחוד ירושלים, ולמעשה עולות על סדר-היום שתי סוגיות מרכזיות.

נעמי חזן: הראשונה, האם ירושלים אומנם מאוחדת, אחרי 27 שנים של שלטון שלנו בעיר?

נעמי חזן: במידה רבה, מבחינה פיסית אולי כן, אבל מבחינה אנושית – ודאי וודאי שלא.

נעמי חזן: קשה לעצום היום את העיניים.

נעמי חזן: אני שואלת גם את חברי הבית וגם את הצופים, מתי היתה הפעם האחרונה שהם סיירו לא בהכרח בעיר העתיקה אלא ברחוב צלאח אל-דין במזרח-ירושלים.

אברהם רביץ: מתי היית בפעם האחרונה במאה-שערים?

נעמי חזן: בפעם האחרונה הייתי במאה-שערים ביום שישי, כאשר קניתי חלות במאפייה.

אברהם רביץ: זה לא אינדיקציה – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת רביץ, משום שאני לא רוצה שתגזול מזמני בנושא חשוב כל כך, אני אמשיך בדברי.

נעמי חזן: ההשקעות של עיריית ירושלים בחלק המזרחי של העיר בשנה האחרונה היו 12% בלבד מהתקציב של העירייה, אף שמדובר בשליש מהאוכלוסייה הירושלמית שהיא פלשתינית.

נעמי חזן: בעיר הזאת יש חומות; חומות פיסיות וחומות אנושיות וחומות מוסריות.

נעמי חזן: אם אנחנו לא נשכיל להסיר את החומות האלה, הפכנו את איחוד ירושלים לאשליה.

נעמי חזן: כל מי שהתבטא היום בנושא ירושלים, בצדק העלה סוגיה שנייה ומרכזית, והיא קשורה לעתיד ירושלים ולתהליך השלום.

נעמי חזן: יש לנו כאן בעיה מיוחדת לגבי ירושלים, כי מחד גיסא ברור לכולם שירושלים איננה ניתנת לחלוקה, ומאידך גיסא ברור שיושבים כאן שני עמים, ולטווח רחוק שני העמים חייבים לקבל ביטוי פוליטי גם בירושלים.

נעמי חזן: ולכן, חבר הכנסת יצחק לוי, אין ספק שירושלים תהיה אבן הבוחן לא רק להצלחת תהליך השלום אלא גם לאופי השלום שנרקם בינינו לבין שכנינו.

נעמי חזן: כדי שישררו שקט ושלום בעיר הזאת לטווח רחוק, חייבים לתת ביטוי הולם לכל העמים המיוצגים בעיר.

נעמי חזן: זה האתגר שלנו, זה האתגר של תהליך השלום.

נעמי חזן: החשוב יותר – זה האתגר של אופי השלום בעתיד.

נעמי חזן: וכן, בירושלים, שאיננה ניתנת לחלוקה, יהיה ביטוי פוליטי גם לעם הפלשתיני וגם למדינת ישראל.

נעמי חזן: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחברת הכנסת נעמי חזן.

עובדיה עלי: אני מזמין את חבר הכנסת יוסף בא-גד, ואחריו – חבר הכנסת מנחם פרוש.

עובדיה עלי: רבותי, אני אקפיד על לוח זמנים.

עובדיה עלי: יש לנו סדר-יום עמוס מאוד.

קריאה: אמרו שמסיימים ב-19:00.

יוסף בא-גד: בדיוק כשאני עולה אתה מקפיד?

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חוזר כעת ממעמד מרגש, מטקס ההנצחה בגבעת-התחמושת, ולפני כן הייתי בטקס האזכרה בהר הרצל.

יוסף בא-גד: שני הטקסים האלה לזיכרון יקירינו שנפלו במלחמת ששת הימים על כיבוש ירושלים, מחייבים אותנו להבטיח שלא עוד, לא ניתן לחלק את ירושלים ולא נוותר על חלק כלשהו בארץ-ישראל השלמה.

יוסף בא-גד: בד בבד מתקיים ברגעים אלה מצעד כביר.

יוסף בא-גד: רבבות בני נוער ומבוגרים – לצערי, רובם רק מדור הכיפות הסרוגות – ותודה רבה לראש עיריית ירושלים, חבר הכנסת אהוד אולמרט, שסגר את הכבישים, כל רחוב יפו, וכל הכבישים בדרך, לא רק לכותל, מלאים רבבות רבבות חוגגים עם דגלים, וכל השערים בכניסה לעיר העתיקה מלאים בני נוער לתפארת.

יוסף בא-גד: כדאי לראות את המעמד.

יוסף בא-גד: אני מזמין את כל עם ישראל לעצרת שתתקיים בכותל בשעה 20:00, עצרת רבבות שיפגינו את אחדותה של ירושלים ושלמותה של מדינת ישראל.

יוסף בא-גד: כיליד מוצא-תחתית שסבל על גופו את כל מוראות מלחמת השחרור, שאלתי את עצמי מדוע במלחמת השחרור לא אצ"ל, לא לח"י ולא הפלמ"ח לא הצליחו לכבוש את העיר העתיקה.

יוסף בא-גד: קרה דבר מעניין – אנשי הלח"י יצאו מרחוב יפו ליד בניין הדואר לכבוש את שער יפו, פגז נפל והמכונית התפוצצה; אנשי האצ"ל יצאו לכיוון שער שכם, ולא הצליחו לכבוש; הפלמ"ח כבש ונכנס לשער ציון והתאחד עם הרובע היהודי, ולמחרת נסוג והפקיר את המקום משיקולים ביטחוניים.

אריאל ויינשטיין: החליפו אותו, אדוני.

יוסף בא-גד: החליפו אותו, ובהחלפה הלגיון לקח חזרה את השלטון.

יוסף בא-גד: פינו כמה פצועים ולקח את השלטון.

יוסף בא-גד: אני שואל את עצמי, למה הם לא הצליחו ולמה במלחמת – – אדוני מצלצל ואני עוד לא התחלתי בדברי תורה.

עובדיה עלי: זמנך תם.

יוסף בא-גד: – – ששת הימים הצלחנו לכבוש את ירושלים.

יוסף בא-גד: ירושלים לא תיכבש על-ידי צבאות פרטיים אלא על-ידי צבא ישראל המאוחד.

יוסף בא-גד: למה?

יוסף בא-גד: ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו.

יוסף בא-גד: שלוש פעמים מופיעה בתורה המלה "יחדיו": "וילכו שניהם יחדו" – בעקדה, "ויענו כל העם יחדו" – בקבלת תורה, "ירושלים הבנויה כעיר שחברה לה יחדו".

יוסף בא-גד: מעקדת יצחק דרך מתן תורה עד לשלמותה ולאחדותה של ירושלים, תיבנה ותיכונן, לביאת משיח צדקנו במהרה בימינו אמן.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: אני מזמין את חבר הכנסת מנחם פרוש, אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

מנחם פרוש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנו עומדים היום ביום ירושלים.

מנחם פרוש: נרענן זיכרוננו, נשחזר המחזות, הגילויים המרגשים המרטיטים אז, אז לפני 27 שנים, שזכינו לחזור לתוככי ירושלים עיר הקודש והמקדש, להתרפק על אבני הכותל המערבי סביב בית-מקדשנו.

מנחם פרוש: נזכור את המחזות אז ואת המצב שהגענו אליו היום.

מנחם פרוש: נחלי דם ודמעות נשפכו עלייך ירושלים.

מנחם פרוש: לא שכחנו את ירושלים ולא נשכח אותה.

מנחם פרוש: נשבענו: "אם אשכחך ירושלם תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלם על ראש שמחתי.

מנחם פרוש: זכר ה' לבני אדום את יום ירושלם האמרים ערו ערו עד היסוד בה".

מנחם פרוש: זכור ה' לבני אדום את יום ירושלים.

מנחם פרוש: באלפיים שנות גלותנו, בכל הדורות, וגם בדורנו, בני אדום לא שינו עמדתם כלפי ירושלים.

מנחם פרוש: בני אדום, ללא הבדל, גם ידידותיים, לא הבינו, לא הכירו ולא מכירים ונלחמים נגד זכויותינו על ירושלים.

מנחם פרוש: זכור ה' לבני אדום את יום ירושלים, כולם כולם הם האומרים ערו ערו עד היסוד בה.

מנחם פרוש: בעומדנו השנה ביום ירושלים נאמר לא רק זכור ה' לבני אדום את יום ירושלים, אלא זכור ה' לבני ישראל את יום ירושלים.

מנחם פרוש: מקנן בלב החשש, חולשת עמדתם של בני ישראל ממשמעות יום ירושלים והמשתמע ממנו.

מנחם פרוש: נכון, אמש, בפתיחת חגיגות יום ירושלים, הכריז ראש הממשלה, מר יצחק רבין, הכרזה ברורה ותקיפה, שירושלים תישאר מאוחדת ותחת ריבונות ישראלית.

מנחם פרוש: הכרזה יפה לכאורה, מעודדת, בומבסטית במידה מסוימת: ירושלים תישאר מאוחדת לתמיד תחת ריבונות ישראל.

מנחם פרוש: אולם, רבותי, נתבונן במציאות.

מנחם פרוש: במציאות ירושלים, לצערנו, היא כבר כיום מחולקת.

מנחם פרוש: יהודים מפחדים ללכת בחלקים רבים בירושלים העתיקה.

מנחם פרוש: החברה להגנת הטבע מסרה הבוקר בוועדת הפנים של הכנסת, כי 11,735 מטיילים ביטלו טיוליהם בירושלים.

מנחם פרוש: זהו רק סימפטום של המצב שאנחנו נמצאים בו.

מנחם פרוש: אין השוואה לתחושה שחשנו עד לפני 27 שנה וכל השנים האלה עד לאחרונה.

מנחם פרוש: גם אלה ההולכים בתוככי ירושלים העתיקה עושים זאת באשר הם לא רוצים לוותר, אבל הם לא חשים בטוחים בהליכתם.

מנחם פרוש: אם לא יינקטו האמצעים החריפים ביותר להרתיע כל מי שרוצה לפגוע, מי יודע לאן נגיע?

מנחם פרוש: הכרחי ליצור הרתעה של "נפל פחד היהודים עליהם", ורק בזה נשמור על איחודה ועל שלמותה של ירושלים.

מנחם פרוש: עם כל ההערכה להכרזות על שמירת שלמותה ואחדותה של ירושלים, אם לא נבטיח שלומם של המתהלכים בה, לא תישמר שלמותה.

מנחם פרוש: תסלח לי, אדוני היושב-ראש.

מנחם פרוש: אתה חייב לתת לי עוד שתי דקות כדי להגיד את דברי.

עובדיה עלי: יש לך עוד שתי דקות.

מנחם פרוש: בדיון זה על ירושלים לא הייתי רוצה להיכנס לוויכוח ולהוכיח את חברת הכנסת דליה איציק על הדברים שהיא אמרה.

מנחם פרוש: מזמן אני לא מתווכח עמה.

מנחם פרוש: אני רק מוכיח לה מהי המציאות בירושלים.

מנחם פרוש: ברוך השם, הוכחנו לה מהי המציאות בירושלים.

מנחם פרוש: אבל היא, בדרכיה, היא זו אשר נתנה לנו את העזרה, שהציבור יבין למה יש צורך במהפך הזה.

מנחם פרוש: אבל מהו הפחד שלה?

מנחם פרוש: הביטו, הביטו וראו עד לאן היא הגיעה.

מנחם פרוש: הפחד שלה הוא שאם גידול האוכלוסייה החרדית מגיע להיקף כזה – מי יודע אם לא הכוח האנטי-ציוני הוא זה שישתלט בירושלים.

מנחם פרוש: רבותי, לא לחינם לגלג בן-גוריון על המלה ציונות, כי בציונות הזאת 360,000 בני נוער ירדו מהארץ, והיישוב בירושלים הולך וגדל מאלה שהם חרדים לדבר ה'.

מנחם פרוש: כעת אני חייב להעלות שתי הצעות מוגדרות ביותר.

מנחם פרוש: אם אנחנו רוצים לתת לירושלים את אשר היא מבקשת כדי לחזק אותה, עלינו להכריז ולתת לירושלים את המעמד של אזור פיתוח א'.

מנחם פרוש: רק על-ידי זה, במשפט אחד קצר – אזור פיתוח א' לירושלים, נאפשר לירושלים לשפר את מצבה הכלכלי.

מנחם פרוש: בלי זה אני לא רואה כל שינוי שיהיה, אם לא יגדירו באופן המוגדר מהי הדרישה המעשית.

מנחם פרוש: את כל ההצעות שישנן אנחנו לא משיגים על-ידי הביורוקרטיה.

מנחם פרוש: אני רוצה להגיד עוד דבר.

מנחם פרוש: שר הבינוי והשיכון יצא כעת עם תנופה כזאת בקשר לבנייה.

מנחם פרוש: אנחנו פונים אליו.

מנחם פרוש: לא אהיה שלם עם עצמי אם לא אעלה זאת.

מנחם פרוש: לצערנו הגדול, בכל שנה ושנה מאות, מאות זוגות צעירים מוכרחים לעזוב את ירושלים, כי אין מקומות דיור.

מנחם פרוש: תימצא האפשרות לתת להם את השיכונים.

מנחם פרוש: לא אהיה שלם עם עצמי אם לא אעלה את בעיית הבעיות של הדיור במגזר החינוך החרדי.

מנחם פרוש: אז, אז, בימי הטורקים, למדו ה"כותבים", כפי שקראו לזה הערבים; בתנאים שכאלה שלומדים כיום אלפי ילדי ישראל.

מנחם פרוש: עובדה היא שבכיתות א'–ו' לומדים 50% בחינוך החרדי.

מנחם פרוש: אם תבקרו שם תיווכחו לראות את המצב ובאילו תנאים הם נמצאים.

מנחם פרוש: ממש לא יאומן כי יסופר.

מנחם פרוש: לבסוף, רבותי, נשמעו כאן נאומים מנאומים שונים.

מנחם פרוש: כולם, כולם דיברו על ירושלים.

מנחם פרוש: אבל נזכור: ייחודה של ירושלים הוא קדושתה.

מנחם פרוש: קדושת ירושלים קדושתה קדושת עולם.

מנחם פרוש: המזכירים את ה' אל דמי לכם, תמיד לא יחשו, ואל תיתנו דמי לו עד יכונן ועד ישים את ירושלים תהילה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת פרוש.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אברהם רביץ, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

דן תיכון: מי אחריו?

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת חיים דיין.

עובדיה עלי: אני מעריך שבאמצע אני אכנס.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שילנסקי יחליף אותי ואז אדבר.

דן תיכון: אנחנו צריכים להשתתף בקבלת פנים ליושב-ראש הפרלמנט – – –

דוד מנע: גם אני צריך ללכת.

דן תיכון: אנחנו לא יודעים מתי.

אברהם רביץ: יש כמה.

אברהם רביץ: גם אני ביניהם.

דן תיכון: לא ברור מה קורה כאן עם הדוברים.

עובדיה עלי: רבותי, זה סדר הדוברים.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רביץ, בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

עובדיה עלי: סליחה, אני מבקש להפסיק.

עובדיה עלי: אם יש למישהו מחברי הכנסת בקשה כלשהי – נא לגשת לסגנית מזכיר הכנסת.

עובדיה עלי: תשנו את הסדר.

עובדיה עלי: הרי אין לי שום עניין שלא להיענות לכם.

עובדיה עלי: רק שהדברים יתואמו מראש.

עובדיה עלי: בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ירושלים עיר מיוחדת היא ללא ספק.

אברהם רביץ: מהו הייחוד של ירושלים?

אברהם רביץ: על ירושלים נאמר: עיר שחוברה לה יחדיו.

אברהם רביץ: שני פירושים לחיבור הזה: עיר שעושה את ישראל חברים זה לזה; וחוברה לה יחדיו – ירושלים מתאחדת, מתחברת אל ירושלים של מעלה.

אברהם רביץ: כל זכות קיומה המיוחד של ירושלים תלויה בזה שירושלים קשורה אל ירושלים של מעלה, דהיינו: מהותה, תוכנה של ירושלים הוא תוכן רוחני, והוא תוכן המשרה אווירה רוחנית על כל יושביה.

אברהם רביץ: ירושלים היא עיר שעושה חברים זה לזה.

אברהם רביץ: ירושלים איננה סובלת שנאת חינם.

אברהם רביץ: משום כך חרבה ירושלים בעבר.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לומר כך: כאשר עולה לכאן מציעה, אחת המציעות של ההצעה הזאת לסדר-היום, ומדברת על אנשים שונים, על אנשים שראויים שיהיו בירושלים ועל אנשים שאינם ראויים שיהיו בירושלים, על יהודים שומרי תורה ומצוות, שהם מנקרים את עיניה – כך היא עולה להעלות את ירושלים על ראשנו, על ראש שמחתנו?

אברהם רביץ: זוהי סיבה לכך שיכולה לעלות לכאן חברת כנסת ולהעלות את ירושלים על סדר-היום?

אברהם רביץ: ירושלים עם אנשים אלה, שהם מקיימי תורה ומצוות, היא העיר אשר תביא אותנו אל הנצח.

אברהם רביץ: אין אנו רוצים בירושלים, ולפחות אין זו זכות קיומה של ירושלים, כאשר היא תביא לכאן את תרבות הפאבים, את תרבות תל-אביב, את תרבות נאפולי.

אלי בן-מנחם: מה אתה רוצה מתל-אביב?

אלי בן-מנחם: היא עיר טובה.

אלי בן-מנחם: מה קרה לך?

אברהם רביץ: היכן שאתה גר היא טובה.

אברהם רביץ: לא נותנים לך להיכנס לצפוניים.

אברהם רביץ: אצלכם זה טוב.

אלי בן-מנחם: מה רע אצלי בדרומיים?

אלי בן-מנחם: מה אני צריך את הצפוניים?

אלי בן-מנחם: – – –

אברהם רביץ: לכן, רבותי, אני חושב שהמחאה הגדולה שלנו צריכה להיות על דברים כאלה, שהועלו כאן ביום ירושלים מעל בימת הכנסת.

אברהם רביץ: ואנחנו כולנו צריכים להתגאות בציבור היהודי שומר תורה ומצוות, שהוא אכן מאכלס את ירושלים.

אברהם רביץ: ויש לי בשורה בשבילכם: בקדנציה הבאה של עיריית ירושלים ציבור שומרי תורה ומצוות יהיה רוב גדול, ואנחנו נחגוג יחד עם יהודים כמו חבר הכנסת עמנואל זיסמן, שיודע להעריך את מסורת ישראל, והוא שמח על כל יהודי שומר תורה ומצוות ובלבד שהוא יגור בירושלים.

אברהם רביץ: זה נכון, חבר הכנסת זיסמן?

עמנואל זיסמן: כל יהודי באשר הוא יהודי.

אברהם רביץ: ולכן אני חושב, שביום ירושלים צריכים לומר את הדברים האלה ולמחות נגד דברים אחרים.

אברהם רביץ: ואני רוצה לסיים במשפט אחד לידידי מן האופוזיציה.

אברהם רביץ: אני חושב שאולי כדאי לחשוב שנית, יכול להיות שאנחנו עושים טעות בכך שאנחנו מעלים ספקות ותוקפים את הממשלה באשר לירושלים.

אברהם רביץ: מדוע אנחנו לא עושים את זה על תל-אביב ועל יפו, על חדרה, על עפולה?

אברהם רביץ: למה לנו לעורר את הספקות האלה בכלל?

אברהם רביץ: ירושלים היא נצחית לעם היהודי.

אברהם רביץ: ירושלים היא העיר שהקדוש-ברוך-הוא נתן לנו והוא משרה עליה את שכינתו.

אברהם רביץ: היא לא תינתן לזרים.

אברהם רביץ: עלינו רק לומר דבר אחד: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני; ולא להעלות ספקות בעניין הזה.

אברהם רביץ: אני חושב שעצם העובדה שאנחנו פעם אחר פעם מעלים ספקות לגבי קיומנו הנצחי בירושלים, זה מכניס הרהורים למישהו, למאן דהוא.

אברהם רביץ: אנחנו פה לעד ולנצח נצחים, ורק שנהיה ראויים לכך.

אברהם רביץ: ולירושלים עירך ברחמים תשוב.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת רביץ.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דב שילנסקי, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

עובדיה עלי: חבר הכנסת הלפרט, חבר הכנסת שילנסקי צריך להחליף אותי.

עובדיה עלי: על כן אתה תדבר אחריו.

עובדיה עלי: אני מבקש את סליחתך.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב"ספר הקטרוג והאמונה" משוררנו אורי צבי גרינברג כותב: "אשה הנה בנך, על גבו ירושלים עומדת, ירושלים של דם, של תהום, של בתרים, של מלכות".

דב שילנסקי: זוהי ירושלים.

דב שילנסקי: היא עמדה על גב בנינו, ובנינו נשאו אותה בכל מאודם, כי ירושלים היא המקום הקדוש ביותר לעם ישראל, ובירושלים – הר-הבית.

דב שילנסקי: כאשר אנחנו מתפללים "לציון עירך ברחמים תשוב" – ציון, אין הכוונה לכיכר-ציון שבירושלים המערבית.

דב שילנסקי: ציון – זה הר-הבית.

דב שילנסקי: במשך אלפי שנים אנחנו נשאנו את עינינו לירושלים.

דב שילנסקי: אי-אפשר להגיד עלינו, שהנה כמו שיש מונח משפטי "התיישנות", חלה ההתיישנות על תביעתנו לגבי ארץ-ישראל בשלמותה כשירושלים במרכזה.

דב שילנסקי: בוודאי כולכם יודעים שבמשפטים יש התיישנות, אם התביעה היא לכסף זה כך וכך שנים, אם למקרקעין זה כך וכך שנים.

דב שילנסקי: בארץ ההתיישנות לגבי כספים היא שבע שנים.

דב שילנסקי: על תביעתנו לירושלים אין התיישנות של יום, אין התיישנות של דקה.

דב שילנסקי: עשרות-עשרות פעמים ביום, בתפילותינו, אנחנו מזכירים את ירושלים.

דב שילנסקי: דקה אחת אינה עוברת שאנחנו לא מזכירים בכל תפילותינו את ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: אין אדם שיכול להגיד שיש התיישנות לגבי תביעתנו לגבי ירושלים ובלבה – החומה, ובלב החומה – הר-הבית.

דב שילנסקי: והר-הבית הוא המקום הקדוש ביותר לעם ישראל.

דב שילנסקי: מוטה גור אמר בעת שחרור הכותל, בעת שחרור הר-הבית: הר-הבית בידינו.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, האם הר-הבית בידינו?

דב שילנסקי: יהודי לא יכול להתפלל בהר-הבית, אבל מוסלמי – כן.

דב שילנסקי: יהודי שם את נפשו בכפו כאשר הוא עולה על הר-הבית, והמוסלמים מסתובבים שם חופשיים ועושים כבתוך שלהם.

דב שילנסקי: יש חוקי בנייה בירושלים, אך בהר-הבית מתבצעת ללא הפסקה בנייה בלתי חוקית, ואין מונע.

דב שילנסקי: יהודי סוגר מרפסת, באה העירייה עושה לו משפט.

דב שילנסקי: ושם בונים והורסים ומוחקים שריד שמזכיר משהו של יהדות.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, אתה זוכר איך בעת היותי יושב-ראש ועדת הפנים, ואתה חבר מאוד פעיל בוועדה, הלכנו להר-הבית, וכשהלכנו להר-הבית, המשטרה מצאה לנכון להביא מאות שוטרים.

דב שילנסקי: הם הגזימו, הם רצו לעשות לנו פרובוקציה, המשטרה.

דב שילנסקי: הם חשבו שהנה, ועדת כנסת עולה להר-הבית, הסכנה שלהם היא גדולה כל כך, שצריך היה להביא מאות שוטרים.

דב שילנסקי: והזוכר אתה, אדוני היושב-ראש, כאשר חזרנו מהר-הבית לכנסת איך כולם קיבלו אותנו כאילו באנו והנה אנחנו עוד חיים, חשבו שלא נצא משם.

דב שילנסקי: הר-הבית בידינו?

דב שילנסקי: הוא היה בידינו כששחררנו אותו, אבל אחר כך שר הביטחון מסר את המפתחות לווקף.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, למוסלמים הר-הבית אינו המקום הקדוש ביותר.

דב שילנסקי: מכה, מדינה.

דב שילנסקי: בשבילנו – ירושלים והר-הבית המקום הקדוש ביותר.

דב שילנסקי: בכל מקום בעולם שאנחנו נמצאים בו, אנחנו מפנים את עינינו לכיוון הר-הבית, לכיוון בית-המקדש.

דב שילנסקי: המוסלמים, מכל מקום שהם מתפללים בו, אפילו כאשר הם מתפללים בהר-הבית, הם מפנים את עיניהם לכיוון מכה, כי מכה היא המקום הקדוש ביותר שלהם, והר-הבית הוא המקום הקדוש ביותר שלנו, של עם ישראל.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – לבי כואב, לבי דואב על מה שנעשה לגבי ארץ-ישראל כולה.

דב שילנסקי: אבל אני מוכרח להתוודות: אני דואב על יריחו ועל עזה ועל חברון, ואני מפחד גם על ירושלים.

דב שילנסקי: הנה המשטרה הפלשתינית, זו שעכשיו באה, יש לה דגל.

דב שילנסקי: ומה על הדגל שלה?

דב שילנסקי: סמל – כיפת הסלע.

דב שילנסקי: מה זאת אומרת שעל הדגל יש סמל כיפת הסלע?

דב שילנסקי: דגל שמים כמטרה, כשאיפה להגיע אליו.

דב שילנסקי: זאת אומרת – זהו הסמל שלנו, זוהי השאיפה שלנו – כיפת הסלע.

דב שילנסקי: ואני דואג ואני כואב ואני חרד.

דב שילנסקי: ומי ייתן והיושב במרומים ישלח לנו את הנס, איך לצאת מהאסון הזה שאנחנו נכנסנו אליו.

דב שילנסקי: ובעזרת השם, שתבוא בקרוב בימינו הגאולה השלמה ונהיה בטוחים בארץ-ישראל ובירושלים, ויבוא הגואל על ישראל.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת שילנסקי.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שמואל הלפרט, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו אני אדבר.

עובדיה עלי: ב-19:30 – חבר הכנסת אהוד אולמרט.

עובדיה עלי: אם ייוותר זמן עד 19:30, ידברו אחרים.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום חגה של ירושלים, ביום שירושלים חוברה יחדיו, אנו נאלצים להביע את חרדתנו למעמדה של ירושלים כבירת ישראל שהתערער בעקבות המשא-ומתן עם אש"ף.

שמואל הלפרט: ההסכם שנחתם באוסלו ובקהיר מסכן את שלמותה של ירושלים עיר הקודש, למרות כל ההצהרות המרגיעות של ראש הממשלה ושר החוץ.

שמואל הלפרט: עובדה היא, כי ראשי אש"ף מצהירים השכם והערב, לפני החתימה על ההסכם ואחרי החתימה, שהיעד של ההסכם מבחינתם הוא הקמת מדינה פלשתינית שבירתה ירושלים.

שמואל הלפרט: למנגינה זו הצטרף לאחרונה גם חוסיין מלך ירדן, אחרי שהיו מי שכבר רצו לרשום את התאריך 3 בנובמבר כתאריך היסטורי.

שמואל הלפרט: עצם הסכמתה של ממשלת ישראל לאפשר לערביי ירושלים את הזכות לבחור לאוטונומיה, תגרור אוטומטית גם את הדרישה והזכות להיבחר.

שמואל הלפרט: הקולות הצורמים של שרים וסגני שרים על הצורך לאפשר ישות נפרדת למזרח-ירושלים, מסכנים את שלמותה של העיר.

שמואל הלפרט: אין ספק כי אסור היה להסכים לכל ויתור בנושא ירושלים, וגם בעתיד אסור להיכנס לכל משא-ומתן כזה.

שמואל הלפרט: ירושלים צריכה להיות מחוץ לכל משא-ומתן, כי כל משא-ומתן יגרור ויתורים.

שמואל הלפרט: ובהזדמנות זו, אני רוצה לברך את שר הבינוי והשיכון, שלא נרתע מלהציג בפני הממשל האמריקני את תוכנית ירושלים רבתי, ואנו אומרים לו: חזק ואמץ, תמשיך בבניין ירושלים עיר הקודש, ובזאת תהיה גדולתך.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, מלבד דאגתנו לירושלים מבחינה פיסית, חובתנו לדאוג גם לירושלים של מעלה, לעולם התורה והישיבות שבה.

שמואל הלפרט: אומנם ירושלים נבנית, ברוך השם, בקצב יוצא מן הכלל, וכולנו שמחים על כך, אולם לא אחת המצב מזכיר לנו את הנאמר בסליחות: "אזכרה אלוקים ואהמיה, בראותי כל עיר על תלה בנויה ועיר אלוקים מושפלת עד שאול תחתיה".

שמואל הלפרט: בעבר היו בראשות העיר גורמים שעינם היתה צרה בהתפתחות היהדות החרדית.

שמואל הלפרט: הגידול הטבעי של הציבור החרדי הטריד אותם, באותה מידה כמו הגידול של האוכלוסייה הערבית – וניסו להצר את צעדינו בתחום החינוך, בתי-הכנסת, ישיבות, מקוואות.

שמואל הלפרט: אנו מקווים שראש העירייה הנבחר, מר אהוד אולמרט, מתוך היכרותי עמו הרבה שנים ועל סמך הצהרותיו לבטל את הקיפוח שהיה במשך עשרות שנים כלפי האוכלוסייה החרדית, אכן יתרגם זאת למעשים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת וראש העיר מר אולמרט: אל תירתע מהמכשולים שיערימו חוגי השמאל הקיצוני, הבג"צים, כי אתה פועל למען דבר צודק, לבטל עיוות משווע ולתת את מה שמגיע לאוכלוסייה החרדית.

שמואל הלפרט: ולסיום, נתפלל שיקוים בנו בקרוב הפסוק: "הפורש סוכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלים".

דב שילנסקי: אמן.

יהושע מצא: אמן ואמן.

דב שילנסקי: חבר הכנסת עובדיה עלי, אחריו – חבר הכנסת חיים דיין.

דב שילנסקי: אם חבר הכנסת חיים דיין לא יהיה באולם, ידבר חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, אני הכרזתי שבשעה 19:30 ידבר ראש עיריית ירושלים, חבר הכנסת אהוד אולמרט.

דב שילנסקי: אני מוכרח לציין, איזה יחס מיוחד יש לחבר הכנסת עובדיה עלי, סגן יושב-ראש הכנסת, שלחבר הכנסת אולמרט, בגלל היותו ראש עיריית ירושלים, נתן שעה קבועה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני ראש העיר ירושלים, חבר הכנסת אולמרט, ראשית אני מבקש לברך בברכת חג שמח את תושבי ירושלים ואת כל עם ישראל, שכן יום ירושלים הוא יום חג לכולנו, ומן הראוי שייתן לכך ביטוי כל איש ואיש לפי דרכו, שהרי לכל איש יש ירושלים.

עובדיה עלי: חז"ל אומרים: שבעים שמות לירושלים כנגד שבעים שמות שנקראו לקדוש-ברוך-הוא.

עובדיה עלי: ללמד על רבגוניות פניה של העיר ירושלים, שהיא עיר לכל העמים ועיר לכל הדתות ובירה רוחנית לעולם כולו.

עובדיה עלי: אך כמובן היא בראש ובראשונה בירתו הנצחית, לעד, של עם ישראל.

עובדיה עלי: השם ירושלים לבדו, שהוא אחד מ-70 שמותיה של העיר הזאת, נזכר במקרא 656 פעמים, ואם תרצו, לשם השוואה, שמה של העיר אינו נזכר אפילו פעם אחת בקוראן.

עובדיה עלי: זה לא אומר לכם דבר?

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, אלמלא סד הזמן הייתי קורא הרבה מלות אהבה ושורות של אהבה על ירושלים מתוך המקרא, המשנה והתלמוד ומתוך השירה והספרות העברית, המלאים את ירושלים כמים לים מכסים, אך סד הזמן מעיק, ועל כן אומר רק עוד כמה שורות של פרוזה.

עובדיה עלי: הקשבתי קשב רב לראש העיר ירושלים, ראש העיר הנמרץ, המוכשר, ידידנו האהוב חבר הכנסת אהוד אולמרט, שדיבר גם ברדיו וגם בטלוויזיה, והוא אמר בערך כך: אני מציע שנפסיק לומר לירושלים מלות שיר, הגיע הזמן לטפל בבעיותיה הבסיסיות של ירושלים, הגיע הזמן להרחיב את מקורות התעסוקה של תושבי העיר, הגיע הזמן למצוא מענים הולמים לבעיות הביטחון של ירושלים, על מנת שלא תהיה מחוץ לתחום למטיילים.

עובדיה עלי: אף ששמענו כאן את הבהרותיו של שר החינוך, לא השתכנעתי שבני נוער רבים נוהרים היום לטייל ברחובות ירושלים.

עובדיה עלי: אני מוסיף: הגיע הזמן לחסל כל סממן של ריבונות אש"פית בירושלים, ומתוך כך סגירת ה"אוריינט האוס", שלגביו העליתי בזמני שאילתא והתשובה לא הניחה את דעתי.

עובדיה עלי: הגיע הזמן לעשות מעשים של ממש להפסיק את ההגירה מירושלים.

עובדיה עלי: הגיע הזמן לדאוג להתיישבות רחבת היקף בירושלים ולהרחיב את העיר מזרחה, ויש לכך משמעות פוליטית, ותיכף אגע בקצה קצהו של המזלג גם בעניין הזה.

עובדיה עלי: סבורני שהכול עוד אפשרי, אם כך תעשה ממשלת ישראל, ותעשה זאת יד אחת עם ראש העיר הנמרץ של ירושלים ועם עיריית ירושלים, על מנת שירושלים תעמוד בראש שמחתנו.

עובדיה עלי: לצערי הרב, ביום ירושלים, ביום החג הזה, עתידה של העיר לא כל כך ברור.

עובדיה עלי: אומנם צדק ידידי חבר הכנסת רביץ שאמר: מה לכם להזדעק כעת, אתם האופוזיציה, ולהציב סימני שאלה על נצחיותה, על כך שירושלים היא עיר בירתו הבלעדית של עם ישראל?

עובדיה עלי: אין לנו ספק שכך צריך להיות.

עובדיה עלי: אבל, עננה מרחפת מעל ירושלים.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, אבקש לתקן את דבריך, לא רק על דגל אש"ף יש כיפת הסלע.

עובדיה עלי: אש"ף אומר בלשונו בצורה ברורה וחד-משמעית, ששאיפתו לגרום לכך שירושלים תהיה בירתו, בירתה של המדינה הפלשתינית, ואסור לנו להתנהג כבנות-יענה.

עובדיה עלי: חייבים לומר זאת חד-משמעית כאן, קבל עם ועולם, קבל עם ועדה, שירושלים היא עיר שלמה, עיר אחת ובירתו הבלעדית והאחת של עם ישראל בלבד.

עובדיה עלי: אם נעשה לחיזוקה של ירושלים, נרבה בהתיישבות יהודית, נרבה בתעסוקה הולמת ונאותה, נדאג להתפתחות העיר, נבסס את העיר, כך נוכל להבטיח שירושלים תישאר מאוחדת, שלמה, מלוכדת ובירתו של עם ישראל בלבד.

עובדיה עלי: תודה רבה, אדוני.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: יש לי פה בעיה קטנה, שאני רוצה ללבן אותה ברוח טובה עם כולם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת זיסמן, אני קודם קראתי בשמך, אבל כפי שאמר קודמי בתפקיד, חבר הכנסת עובדיה עלי, שהוא קבע עם ראש עיריית ירושלים, ואינני רוצה לעמוד פה בנאום שלך – –

עמנואל זיסמן: אני תומך בראש עיריית ירושלים.

דב שילנסקי: – – עם הסטופר ביד, כי אז אני אצטרך לשמור על הדקה, ובעניין ירושלים אם עוברים דקה אז גם אני מקבל בהבנה.

דב שילנסקי: בקשר לסדר-היום, צריך היה להיות פה בהמשך סדר-היום ציון לסיום מלחמת העולם השנייה.

דב שילנסקי: קיבלתי פה מכתב מחבר הכנסת עמנואל זיסמן, ושמעתי שגם חבר הכנסת עובדיה עלי הציע – – –

עובדיה עלי: על דעתי.

דב שילנסקי: הם הציעו שזה יידחה ליום אחר, כיוון שהשעה תהיה מאוחרת.

דב שילנסקי: יש הסכמה של יושב-ראש הכנסת לדחייה.

דב שילנסקי: אבל, למען הסדר הטוב והפרוטוקול אני רוצה לציין, שדווקא השנה יצא שיום שחרור ירושלים ויום תום מלחמת העולם השנייה חלו באותו יום.

דב שילנסקי: לסיום מלחמת העולם השנייה קוראים: הניצחון על גרמניה.

דב שילנסקי: אני אישית מתנגד לביטוי "הניצחון על גרמניה", כי אוי ואבוי איזה ניצחון היה לנו, היהודים, עם כל הקברים שישנם.

דב שילנסקי: אני קורא לזה: תבוסת גרמניה הנאצית.

דב שילנסקי: דווקא השנה יצא שיום שחרור ירושלים ויום תום מלחמת העולם השנייה חלו באותו יום, וזה יצא באמת יפה.

דב שילנסקי: אבל אילוצי הזמן – – –

עובדיה עלי: מלחמת העולם השנייה הסתיימה ב-7 במאי.

עובדיה עלי: לא יקרה שום דבר אם נדחה את הדיון עוד בכמה ימים.

דב שילנסקי: בהתחשב באילוצי הזמן, הנושא הזה של תום מלחמת העולם השנייה, או כפי שאני קורא לזה, תבוסת גרמניה הנאצית, יידחה כנראה ליום חמישי.

דב שילנסקי: ועכשיו אני מזמין את כבוד ראש עיריית ירושלים, אבל הוא עולה לדוכן באדרת של חבר הכנסת אהוד אולמרט.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן, אחריו – חבר הכנסת דן תיכון, אחריו – חבר הכנסת דוד מנע, ואחריו – חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

דב שילנסקי: אחר כך נעבור לסיכומים.

דב שילנסקי: בבקשה, אדוני ראש העיר.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, ראשית, תרשה לי, אדוני היושב-ראש, להודות לך ולחבר הכנסת זיסמן על ההתחשבות.

אהוד אולמרט: אני הבעתי משאלה, מאחר שזה יום רצוף באירועים, שאני באמת חייב להיות בהם בתוקף תפקידי האחר, ואני מאוד מעריך את ההתחשבות הזאת ואת ההבנה שגילה חבר הכנסת זיסמן ושגילו היושבי-ראש, היושב-ראש שהיה לפניך ואתה.

דב שילנסקי: ראינו אותך בגבעת-התחמושת וגם שמענו את הנאום שיצא מהלב על ירושלים ועל אלה שהקריבו את חייהם למען שחרור ירושלים.

אהוד אולמרט: תודה רבה, אדוני.

אהוד אולמרט: לפני 27 שנים, באותו הרף עין שכל אחד מאתנו זוכר ויזכור עד יומו האחרון, היתה תחושה כאילו הזמן עצר מלכת, כאילו ההיסטוריה עצרה את נשימתה.

אהוד אולמרט: ובאותו שבריר של שנייה, כל רגשי התסכול והפחד והחששות, שהלכו והתגברו בשלושה שבועות מורטי עצבים של המתנה, התנקזו החוצה, ברגש של הקלה עמוקה ושל אסירות תודה לחיילי צה"ל אשר שחררו את ירושלים והביאו לאיחודה המלא.

אהוד אולמרט: בהיסטוריה הפרטית של כל אחד מאתנו, כמו גם בהיסטוריה הלאומית שלנו, זהו רגע של חסד שלעולם לא יישכח.

אהוד אולמרט: זוהי נקודת מפנה, שכל מה שהיה לפניה אינו דומה לכל מה שבא לאחריה.

אהוד אולמרט: אומנם נכון שאת עצמאותנו הקמנו מחדש בארץ-ישראל ב-1948.

אהוד אולמרט: אבל כל יהודי עם תודעה היסטורית, עם זיקה עמוקה למורשת, ליהדות, להיסטוריה רוויית הסבל, הכאב והייסורים של עם ישראל, כל אחד כזה חש שעצמאותנו איננה שלמה, שריבונותנו איננה מלאה, שתהליך הקוממיות של עם ישראל לא הושלם כל עוד פעור הפצע הזה של חלוקת ירושלים.

אהוד אולמרט: ב-1967 נסגר המעגל, הושלם התהליך, נסתיימה המלאכה החשובה הזאת, העמוקה הזאת, וירושלים השלמה שבה להיות מה שהיא היתה אמורה להיות, מה שהיא צריכה להיות, מה שהיא חייבת להיות – בירתה השלמה והבלתי מחולקת של מדינת ישראל.

אהוד אולמרט: ירושלים אינה דומה לשום עיר אחרת.

אהוד אולמרט: יש ערים גדולות ממנה, יש ערים עשירות ממנה, יש אפילו ערים עתיקות ממנה.

אהוד אולמרט: כמוה – אין.

אהוד אולמרט: אין עוד עיר ששלובה בצורה עמוקה כל כך בהוויית קיומו של עם, כפי שירושלים משולבת בהווייתו של העם היהודי מאז ראשית קיומו כמעט.

אהוד אולמרט: ירושלים, כפי שאנחנו נוהגים לומר עליה, היא לב לבה של מדינת ישראל, היא לבו של העם היהודי.

אהוד אולמרט: כל הזיכרונות וכל המכאובים, כל הייסורים וכל התפילות של אלפי שנות היסטוריה יהודית, כולם מעוגנים ומשולבים בירושלים.

אהוד אולמרט: אין עוד עיר כמוה.

אהוד אולמרט: אין עוד עיר שאלפי שנים אנשים מייחלים אליה, מתפללים אליה, מתגעגעים אליה, דומעים עליה, מקריבים את נפשם עליה, כפי שהקריבו דורות של יהודים את נפשם למען ובגלל ירושלים.

אהוד אולמרט: רק כשאנחנו רואים את ירושלים בפרספקטיבה ההיסטורית הזאת, הנכונה שלה, רק אז אנחנו מבינים את מלוא עומק המחויבות שיש לנו כלפי עברה, כמו גם כלפי עתידה.

אהוד אולמרט: במה שונה יום ירושלים זה מימי ירושלים שחגגנו בשנים הקודמות?

אהוד אולמרט: הרבה דברים נאמרים.

אהוד אולמרט: יש בוודאי מידה מסוימת של חזרה על ססמאות, על התחייבויות.

אהוד אולמרט: אמר קודם חבר הכנסת עובדיה עלי, והוא איננו היחיד: מכל השנים, זו הפעם הראשונה שאנו חוגגים את החג הזה כשעננה רובצת מעל העיר, עננה של סימני שאלה, עננה של ספקות אשר יש מי שמטילים אותם לחלל עולמנו.

אהוד אולמרט: אומנם נכון, שמעתי את דברי ראש הממשלה היום ושמעתיו אמש כאשר הוא היה אורח הכבוד של העיר בעת פתיחת חגיגות יום ירושלים, ושמעתי דברים נחרצים, אבל – ואני לא אומר את זה, חס וחלילה, כמתיחת ביקורת – היה לי רושם בטון, ולפעמים גם במה שנקרא UNDE

אהוד אולמרט: RTONE של הדברים שנאמרו לגבי ייחוד מעמדה של ירושלים, שיותר משהם נתכוונו לחיוב, הם נתכוונו לשלילה, יותר משהם באו לומר לנו כמה ירושלים חשובה, הם באו להזכיר לנו שיתר המקומות אינם כל כך חשובים ואל נא ננסה להשוותם לירושלים.

אהוד אולמרט: משל מישהו רוצה היה לומר לנו: רבותי, ירושלים זו ירושלים, אבל על היתר אפשר, ואינני רוצה לומר מה.

אהוד אולמרט: אני רוצה לומר לראש הממשלה, הוא איננו כאן, אבל הוא ישמע את בת הקול של הדברים שלי: יצחק רבין זכה בזכות שמעט מאוד יהודים בכל ההיסטוריה הארוכה, המפותלת והמיוסרת שלנו זכו בה.

אהוד אולמרט: הוא זכה לעמוד בראש מערכות ישראל שהביאו לשחרורה של ירושלים.

אהוד אולמרט: כמה יהודים זכו לכך בכל ההיסטוריה היהודית?

אהוד אולמרט: כמה?

אהוד אולמרט: – מתי מעט, אפשר למנותם על אצבעות יד אחת.

אהוד אולמרט: יצחק רבין זכה לעמוד, ברגע היחיד במינו הזה בכל ההיסטוריה שלנו, בראש גדודי ישראל ופרשיו כאשר הם נכנסו לעיר העתיקה ושחררו את הקדושים שבמקומותינו ואיחדו את העיר הזאת תחת כנפי הריבונות היהודית.

אהוד אולמרט: בעצם הימים האלה, בהיותו ראש ממשלת ישראל, מוטלת עליו, יותר מאשר על כל ממלא תפקיד אחר, האחריות לקבלת החלטות שעשויות לקבוע את גורל העיר הזאת בשנים הקרובות.

אהוד אולמרט: הואיל וביום ירושלים אנחנו תמיד מחפשים את המלכד על פני המפריד, את המשותף על פני האי-הסכמה; הואיל ויום ירושלים הולך ומתייחד בשנים האחרונות באווירת היחסים הפנימיים שלנו, רצופת המאבקים, עמוסת הרגשות, כיום ייחודי שבו נשמרת בטהרתה איזו שעת רצון של הסכמה שנובעת ממעמקים רגשיים, שהם לפעמים מעבר ומעל לשגרת היום-יום שלנו – אני מעדיף להציג בפני הנהגת המדינה ובפני ראש הממשלה את חרדתי בלשון תקווה ולא בלשון של הצלפה, ולומר לו לראש הממשלה, ולממשלת ישראל: ב-1967 נדרשת היתה מידה רבה ביותר של עוצמה, של נחישות דעת, של מחויבות למורשת יהודית היסטורית, שנמשכת אלפי שנים, כדי לקבל החלטה ולהוביל את ההחלטה הזאת לכלל הגשמה ולגרום לשחרור ירושלים.

אהוד אולמרט: בעצם הימים הללו נדרשת מממשלת ישראל ומזה העומד בראשה מידה לא פחותה של אומץ לב, של נחישות דעת, של כושר עמידה, של מסירות עמוקה, של מחויבות לאותה היסטוריה ולאותה מורשת יהודית כדי להגן על שלמותה של ירושלים, שהושגה מכוח אותו אומץ ואותה נחישות ואותה הקרבה של חיילים ב-1967.

אהוד אולמרט: אני מאחל לממשלת ישראל ולעומד בראשה שיהיו בהם הנחישות הזאת והמסירות הזאת והמחויבות הזאת כלפי עתידה של ירושלים, כי עתידה של ירושלים הוא עתידה של מדינת ישראל, הוא עתיד העם היהודי.

אהוד אולמרט: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת חיים דיין – איננו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

דב שילנסקי: אדוני סגן שר הבינוי והשיכון, אני מבין שאתה צריך לענות על שאילתות ומביט בשעון.

דב שילנסקי: אני רוצה להסביר: יצא מזלנו שראש עיריית ירושלים הוא חבר כנסת, ועם צירוף כזה כשהוא דיבר, התחשבתי בזה שהוא ראש העיר.

דב שילנסקי: אילו לא היה חבר כנסת, ראש עיריית ירושלים לא יכול היה להתבטא מעל במת הכנסת ביום שחרור ירושלים.

דב שילנסקי: מאחר שהוא חבר כנסת, צירוף המקרים אפשר שראש עיריית ירושלים ידבר.

דב שילנסקי: לכן אני התחשבתי בו ולא עמדתי עם הסטופר ביד.

דב שילנסקי: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, גם אצלך לא אעמוד עם הסטופר ביד, אם כי – מפנים את תשומת לבי – הזמן הקצוב הוא שלוש דקות.

דב שילנסקי: כפי שאמרתי, אני די נדיב.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש היום בכנסת 11 סיעות באופן פורמלי.

עמנואל זיסמן: אני שמח שברגעים האחרונים קיבלנו אישור ואפשר להגיש הצעת החלטה משותפת, שמייצגת תשע מתוך 11 הסיעות.

עמנואל זיסמן: אני מאוד שמח שקיבלתי לפני כמה דקות ידיעה שסיעות מרצ וש"ס מצטרפות.

עמנואל זיסמן: אני רוצה, דווקא בנוכחות ראש עיריית ירושלים, חבר הכנסת אולמרט, להבליט מדוע אני שמח במיוחד.

עמנואל זיסמן: מה אומרת הצעת ההחלטה?

עמנואל זיסמן: – "ביום ירושלים, כ"ח באייר התשנ"ד, 27 שנים לשחרור העיר ואיחודה, כנסת ישראל שבה וקובעת כי ירושלים בירת ישראל תישאר לעולם עיר מאוחדת בריבונות ישראל שבה יובטח חופש הפולחן לבני כל הדתות".

עמנואל זיסמן: זה סעיף שתמיד איחד את כולנו, או את רוב רובנו.

עמנואל זיסמן: אבל בא עכשיו הסעיף השני שאומר כך: "הכנסת קובעת כי יש לסכל כל ניסיון לפגוע במעמדה של העיר ובשלמותה הטריטוריאלית.

עמנואל זיסמן: ירושלים וסביבות

עמנואל זיסמן: יה" – אני מדגיש, ירושלים וסביבותיה – "אינן עניין פוליטי וביטחוני אלא נשמת אפו של העם היהודי".

עמנואל זיסמן: הנה הגענו לכך שתשע סיעות, כמעט כל הבית הזה מוכן לחתום ולהצביע הערב גם על המשפט הזה.

עמנואל זיסמן: אם היום אתה אומר, אדוני ראש העיר, שיש עננה של ספקות וסימני שאלה, לי אין ספק שהעננה הזאת תתפזר.

עמנואל זיסמן: היום נקבעות עובדות של ממש, שמאחדות את מעלה-אדומים לירושלים ואת גבעת-זאב לירושלים, וירושלים איננה רק ירושלים מאוחדת ושלמה בגבולות הטריטוריאליים שנקבעו מסיבות ומנסיבות שונות ביוני 1967.

עמנואל זיסמן: אני בטוח בכך שלעת שלום העובדות שנקבעות, ההתחברות של מעלה-אדומים וגבעת-זאב על-ידי בניית יחידות דיור רבות, סגירת הריאות בין מעלה-אדומים וגבעת-זאב לבין ירושלים, יחזקו ויבצרו את ירושלים ואת הרוב היהודי.

עמנואל זיסמן: הדבר יבטיח לא רק את ירושלים, שהיא בת 3,000 שנה ובעוד שנתיים נחגוג כולנו, בבריאות טובה, 3,000 שנה להכרזת דוד המלך שירושלים היא בירת ישראל; לא רק נחגוג את יום ירושלים עם רוב יהודי, אלא אני בטוח בכך, ואני מבקש שאתם לא תתרגזו, שכשם ש-45 שנה הרוב הפלשתיני, שהוא אולי חלש עכשיו אבל הוא יתחזק, כשם ש-45 שנה הוא לא רצה להכיר במדינת ישראל ובזכות קיומו של העם היהודי במדינת ישראל והיום הוא מכיר בזה, הוא יכיר גם בירושלים המאוחדת והשלמה בריבונות ישראל, כי זה גם יבטיח את האינטרסים שלהם.

עמנואל זיסמן: אנחנו נזכה גם ליום הזה.

עמנואל זיסמן: אתם צריכים להאמין בזה.

עמנואל זיסמן: אנחנו אולי לא האמנו שאחרי 45 שנה נגיע להסכם עקרונות כפי שהגענו.

עמנואל זיסמן: לכן אני אומר שגם הם יגיעו, הם יגיעו גם למסקנה הזאת ולהחלטה הזאת.

עמנואל זיסמן: אני מסכים שאין אפשרות לקיים את כל ההצהרות.

עמנואל זיסמן: אני לא הרגשתי שום דבר בטון של ראש הממשלה.

עמנואל זיסמן: אין עניין של טון, יש עניין של אמונה ותפיסת עולם, ועיקשות ורגישות.

עמנואל זיסמן: לא נשיג את כל זה אם אנחנו לא נעשה, כולנו ובעיקר ממשלת ישראל, בעיקר ממשלת ישראל.

עמנואל זיסמן: עדיין אין תוכנית לאומית לביצור מעמדה של ירושלים השלמה והמאוחדת כבירת ישראל.

עמנואל זיסמן: זה מחייב מאמץ מיוחד למען המשך גידולה והאצת פיתוחה של העיר.

עמנואל זיסמן: צריך לפעול להמשך גידולה של האוכלוסייה היהודית בעיר, הן על-ידי קליטה גוברת של עלייה והן על-ידי משיכת אוכלוסייה ותיקה וצעירה.

עמנואל זיסמן: צריך להאיץ את הבינוי ואת תוספת הדיור בירושלים, שיהיה מלווה בפיתוח התשתית הכלכלית.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לסיים בברכה על ההחלטה היום להקים את "אינטל" עם 1,000 מקומות עבודה.

עמנואל זיסמן: אלה 1,000 מקומות עבודה לצעירים ולזוגות צעירים שנושרים מן העיר.

עמנואל זיסמן: זה 1.5 מיליארד השקעה.

עמנואל זיסמן: צריך להתחשב באוכלוסייה, בסביבה, כדי שיהיה פחות זיהום, פחות רעש, ותהיה יותר איכות חיים.

עמנואל זיסמן: אני רואה בהחלטה הזאת החלטה שתחזק ותבצר את ירושלים.

עמנואל זיסמן: אני קורא לממשלת ישראל לעשות מעשים נוספים כדי להגשים את הדברים שהיא מאמינה בהם והיא נחושה להוציא אותם לפועל.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, מאחר שחברי כנסת הפנו את תשומת לבי לכך שכולם רוצים לדבר עד השעה 20:00, לא אוכל להיות נדיב כלפיך.

דן תיכון: אני יושב כאן שעות ומאזין לכולם.

דן תיכון: למה עד השעה 20:00?

דב שילנסקי: המבין יבין.

דב שילנסקי: כל חברי הכנסת מבינים למה.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מעולם לא שמעתי שמישהו אמר דבר כזה, עד 20:00.

דב שילנסקי: אמרתי זאת ברוח טובה, בינינו, בין חברי הכנסת.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה, ברשותך, לדבר על יום ירושלים.

דן תיכון: היום יום ירושלים.

דן תיכון: ראשית, אני רוצה להודות לחיילים שהשתתפו בשחרור ירושלים, חלק מהם משתתף עכשיו בעצרת מרכזית בגבעת-התחמושת.

דן תיכון: אבל אני חייב לחזור ולהזכיר, חבר הכנסת ויינשטיין, את העוול שנגרם ללוחמי חטיבת ירושלים, הללו שנלחמו ובמשך שנים, לפני איחודה, שמרו על העיר.

דן תיכון: הם מקופחים, ומקופחים במתכוון, אני חוזר ואומר זאת, כי הסבתי את תשומת לבו של סגן שר הביטחון לכך לפני שנים ואמרתי לו שלא ייתכן שתיערך עצרת מרכזית אחת של חטיבה 55 ושחטיבת ירושלים תוזנח ביום ירושלים.

דן תיכון: ואני בא לכאן ותובע – חבל שראש העיר יצא, שהרי אין לו פנאי – אני תובע לערוך טקסים גם לחיילי חטיבת ירושלים, תושבי העיר שהשתתפו בשחרור ירושלים, והם מוזנחים משום חוסר הקשרים שלהם עם גורמים מסוימים במשרד הביטחון.

דן תיכון: ועכשיו לגופו של עניין.

דן תיכון: אני רוצה לדבר קצת על בעיות כלכליות, שהרי עיקר הדיון המדיני יתקיים ביום רביעי ואני לא מקדים את המאוחר.

דן תיכון: לפני 27 שנים – יש כאן שניים שהיו אתנו באותו יום, חבר הכנסת מצא, שהיה ראש סיעת הליכוד במועצת העיר, וחבר הכנסת זיסמן, שהיה אז ראש סיעת המערך, אני חושב, במועצת העיר, וגם חבר הכנסת ויינשטיין, שהיה קצין בחטיבת ירושלים.

דן תיכון: כשנורתה הירייה הראשונה, היא נורתה בארמון-הנציב על-ידי חייל מהפלוגה שלי, שראה לפתע לגיונרים מסתננים לתוך ארמון-הנציב ואלה מתקרבים לתלפיות; כך נפתחה המלחמה על איחוד ירושלים.

יהושע מצא: ארנונה.

דן תיכון: ארנונה.

דן תיכון: העיר שוחררה והיתה חגיגה.

דן תיכון: כולנו היינו מגויסים, כולנו הופגזנו, לכל תושבי העיר ולנו היו ציפיות.

דן תיכון: אני זוכר את היום הראשון שבו ניתן לנו להלך בתחומי העיר העתיקה.

דן תיכון: אנחנו הלכנו מסוחררים ושיכורים מהחופש שניתן לנו לפתע.

דן תיכון: כל תושבי המערב זרמו לתוך מזרח העיר.

דן תיכון: והיו ציפיות ענקיות בתחום הכלכלי, בדיוק אותן ציפיות שמאפיינות את הממשלה הזאת, היתה אופוריה.

דן תיכון: נדמה היה שכל המזרח התיכון, כל ירושלים הופכת ליחידה כלכלית אחת, עצומה, חזקה.

דן תיכון: חלפו 27 שנים, ואני שואל את עצמי, מה קרה לה לאותה ירושלים?

דן תיכון: מה קרה לאותן ציפיות בתחום הכלכלי?

דן תיכון: כאן אני חוזר לדברי חברת הכנסת דליה איציק, כשהציגה את ההצעה לסדר-היום שלה ביום לפני הבחירות לראשות העיר ואמרתי לה שאתחשבן אתה בנושא הכלכלי.

דן תיכון: מבחינה כלכלית, חבר הכנסת זיסמן, ירושלים היא כישלון.

דן תיכון: במרוצת 27 השנים שום גורם עסקי בכיר, רציני, לא עבר לירושלים, והעיר הזאת הופכת לעיר של פקידים ועניים.

עמנואל זיסמן: "אינטל".

דן תיכון: נחזור עוד לעניין "אינטל", אבל לא בזה הרגע.

דן תיכון: אני שואל את עצמי, איך קרה שהחמצנו את ההזדמנות הזאת?

דן תיכון: ירושלים עם האוכלוסייה המפותחת, עם האוניברסיטה, קריות עתירות מדע, אזורי תעשייה חדשים – איך קרה שגורמים כלכליים לא עברו לעיר, והעיר הזאת הופכת לאט לאט ובהתמדה לעיר ענייה, מן העניות ביותר שקיימות בישראל?

דן תיכון: וזהו האתגר של ראש הממשלה ושל ראש העיר גם יחד, כי שני הקודמים, אולי לא רק שני הקודמים, בנושא הזה לא עשו דבר, ומכאן הכישלון של כולנו בתחום הכלכלי.

דן תיכון: אני מעלה את הנושא הזה, כי לעתים נדמה לי שאיחרנו את הרכבת בתחום הכלכלי.

דן תיכון: ללא כלכלה בריאה תמשיך ירושלים להיות עיר בעלת מאזן הגירה שלילי; זאת אומרת, תושבי ירושלים, ילדי ירושלים עוזבים את העיר הזאת ומספר היהודים בה הולך וקטן.

דן תיכון: אני יוצא מכאן בקריאה.

דן תיכון: אני מקווה שבהצעת הסיכום יושם, ולו רק בשורה אחת, דגש בנושא ההיבט הכלכלי, כי הדיון המדיני יידחה ליום רביעי וליום חמישי.

דן תיכון: לכן אני בא ואומר: רבותי, חייבים לחזק את ההיבט הכלכלי של העיר הזאת, שכן אנו נמצאים בנסיגה, אנחנו נמצאים בגירעון, אנחנו נמצאים בפיגור, וזו אולי שעתנו האחרונה בתחום הזה.

דן תיכון: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אני מודה לך על שעמדת בזמן.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת דוד מנע.

דב שילנסקי: אחריו, אחרון אחרון חביב – חבר הכנסת פרופסור אבנר חי שאקי.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אתמול התפרסמה בעיתון "אל-קודס" מודעה כהאי לישנא.

דוד מנע: אתה רואה, חבר הכנסת זיסמן?

דוד מנע: תמונה בעיתון "אל-קודס" הירושלמי – – –

עמנואל זיסמן: אל תאמין לעיתון.

דוד מנע: בצד ימין של המודעה הזו מוצגת תמונתו של יאסר ערפאת, בצד שמאל תמונתו של יצחק רבין, ושניהם יחד קוראים לערביי מזרח-ירושלים להצביע עבור רשימת "אמת" בבחירות להסתדרות, וכותבים, בין היתר, שבבחירות אלו מתחרות בנו רשימות המהוות קואליציה של הקיצונים כמו הליכוד, צומת ואחרים ומתנגדי מהלך השלום והדוגלים בעיקרון של אי-שוויון באשר לזכויות האזרחים הערבים, וכדומה וכדומה.

דוד מנע: ומסיים את המודעה-הברכה מר יצחק רבין, ראש הממשלה: שלום עליכם ורחמי אללה וברכותיו עליכם.

דוד מנע: רשימת "אמת" מפלגת הפועלים באל-קודס.

דוד מנע: אתה שומע, כבוד הרב פרוש?

דוד מנע: אל-קודס, אין ירושלים.

דוד מנע: ראש הממשלה מר יצחק רבין פונה לתושבי מזרח-ירושלים להצביע בעד רשימת "אמת", ורבין זה רבין.

דוד מנע: אני אומר לכם כאן, כולנו שמתאחדים ומתלכדים סביב הנושא של ירושלים, סביב ירושלים, הראשון שיפגע בעתידה של ירושלים בכל מיני הסדרים יהיה ראש ממשלה מהאגף הזה של הבית הזה.

דוד מנע: ראו את יוסי ביילין עם ההצעות שלו, ראו תוכניות לעתיד ירושלים המתייחסות לרבעים שונים מבית-מדרשם של כמה חוגים ממפלגת העבודה.

דוד מנע: מי שמתחיל בדיבורים על מתינות ונסיגה סופו שיוותר גם בירושלים, ומי שאמר שלא ירד מהגולן גם אומר שלא יפגע בירושלים.

דוד מנע: אני רוצה לשאול אותך, מר יצחק רבין, ראש הממשלה, אתה, שאמרת ב-1992: ממשלת ישראל בראשותי לא תרד מרמת-הגולן, והיום אתה מוכן למסור את כל רמת-הגולן, מי בציבור יאמין לך כשאתה אומר היום שירושלים תהיה מאוחדת?

דוד מנע: אני בכוונה פונה אל ראש הממשלה מר יצחק רבין, כי תמיד אנחנו אוהבים לתקוף את יוסי שריד, את שולמית אלוני, את שמעון פרס.

דוד מנע: קל לתקוף אותם, אבל אף אחד לא מפנה אצבע מאשימה כלפי אדם אחד שמוביל את כל המהלכים האלה והוא יצחק רבין.

דוד מנע: יצחק רבין, תוותר בגולן, תוותר בניגוד למצע שבשבילו הלכת לבחירות, סופך שתוותר ויתורים מפליגים גם בדברים אחרים שהם נשמת אפנו.

דוד מנע: אני שמח שיש הודעת סיכום של כל סיעות הבית הזה.

עמנואל זיסמן: כמעט.

דוד מנע: של כמעט כל סיעות הבית הזה.

דוד מנע: זה בהחלט בזכות העבודה שהקדישו לנושא חברי הכנסת עמנואל זיסמן, יהושע מצא, מיכאל איתן, כמעט כל הבית הזה, ואני מקווה שבקריאה המאוחדת של כל הסיעות למען ירושלים נוכל לבצר ולחזק את מעמדה, כפי שאמר ראש העיר של ירושלים, שמוביל ויוביל אותה בעתיד לעתיד טוב, מר אהוד אולמרט.

דוד מנע: כל הכנסת מאוחדת סביב ירושלים, וכזו תהיה גם הצעת ההחלטה שיביא חבר הכנסת מצא.

דוד מנע: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: כפי שאמרתי, אחרון אחרון חביב – מורי ורבי חבר הכנסת פרופסור אבנר חי שאקי.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יום ירושלים הוא יום חג אמיתי, ללא צל של ספק, שכן שחרור ירושלים השלים את מלחמת השחרור ואת מלחמת ששת הימים.

אבנר-חי שאקי: הוא הביא את מלחמת השחרור לשיא בכך שאיחד את שני חלקי ירושלים.

אבנר-חי שאקי: ירושלים שחוברה לה יחדיו, הרעיון הנפלא הזה של דוד המלך התגשם במלחמת ששת הימים, וחרף כל החששות וכל העננות והעננים מעל ירושלים, רבה האמונה כי בסופו של דבר, בעזרת השם, לא יקום כוח אשר יוכל לשבור את אחדותה של ירושלים ואת שלמותה, בריבונות ישראל.

אבנר-חי שאקי: חוק-יסוד: ירושלים, שנתקבל על דעת רוב מכריע בכנסת הזאת, קובע לאמור: ירושלים היא בירת ישראל השלמה והמאוחדת.

אבנר-חי שאקי: שלמותה של ירושלים נובעת משמה של ירושלם, שכן שמה המקורי הוא שלם, מלכיצדק מלך שלם.

אבנר-חי שאקי: לדעת חז"ל, הרי הקדוש-ברוך-הוא עצמו הוא שנתן את השם ירושלים על-ידי שמיזג את "ירו" – בהר ה' ייראה – שאמר אברהם אבינו עליו השלום, עם "שלם".

אבנר-חי שאקי: ואכן, שלמותה של ירושלים היא חלק בלתי נפרד ממנה.

אבנר-חי שאקי: העם היהודי ראה בה מאז ומעולם את לבו ומרכזו הדתי, הרוחני והמדיני.

אבנר-חי שאקי: רבי שלמה אלקבץ, מגדולי המקובלים, שחיבר את הפיוט המפורסם ביותר בתפילות השבת והמושמע בכל בית-כנסת בעולם כולו, אומר: "מקדש מלך עיר מלוכה".

אבנר-חי שאקי: גם מקדש וגם מלוכה, גם קודש וגם חול, גם דת וגם לאום.

אבנר-חי שאקי: זאת אומרת שאין להפריד בין ירושלים של מעלה לבין ירושלים של מטה.

אבנר-חי שאקי: אופיה הדתי-הרוחני של ירושלים, זהותה הדתית, הרוחנית והמוסרית של ירושלים היא חלק אינטגרלי שלה לאורך כל הדורות.

אבנר-חי שאקי: ואכן, לא מקרה הוא שיש קונסנסוס לאומי רחב סביב ירושלים.

אבנר-חי שאקי: היה זה בלתי טבעי ובלתי נורמלי אילו היה אחרת.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה להאמין באמונה שלמה לדבריו של ראש הממשלה מר רבין, שחזר ואמר בימים האחרונים, כי בעניין ירושלים יש הסכמה לאומית רחבה.

אבנר-חי שאקי: העובדה שאנו עומדים לשמוע סיכום בכנסת, המייצג דעתן של תשע סיעות מתוך 11, עובדה זו עצמה היא הוכחה נוספת לכך שבסוגיית ירושלים אין מחלוקת, ברוך השם.

אבנר-חי שאקי: עם זאת, אי-אפשר שלא להעיר כמה הערות, והערות חשובות.

אבנר-חי שאקי: ראשונה שבהן, מדוע זה אין תגובות מיידיות של ראש הממשלה, של שר החוץ, של מנהלי המשא-ומתן, כל אימת שערפאת ואנשיו חוזרים על המשפט: אנחנו נקים את מדינת פלשתין, בירושלים בירתה?

אבנר-חי שאקי: גם אם זו רק משאת-נפש שלהם, הם היו רוצים גם את ירושלים המערבית, את הכול, מדוע אין שומעים תגובה נחרצת של ממשלתנו, ברורה, חד-משמעית, פסקנית, לא מגומגמת, שנושא זה איננו עומד לדיון ולא יעמוד לדיון?

אבנר-חי שאקי: והתשובה, לצערי, מצויה באותו מסמך עקרונות אומלל שבו מוזכרת ירושלים.

אבנר-חי שאקי: אילו היתה זו החלטה נחרצת, חד-משמעית של ממשלה זו, שלא לכלול את ירושלים בשום משא-ומתן עתידי עם הערבים, מדוע זה מופיעה המלה ירושלים בהסכם הזה בהקשר של מה שנקרא "הסדר הקבע"?

אבנר-חי שאקי: שנית, אציין כי אני מן המאמינים כי הסכם הביניים האומלל הזה יתמוטט, כי אין לנו פרטנר, אין לנו בן-שיח למשא-ומתן לשלום אמת, ולכן ההסכם עתיד להתמוטט.

אבנר-חי שאקי: ברם, ודאי וודאי שעצם הקביעה שעוד יידון עניין ירושלים היא מסוכנת, שכן, אם אין כוונה לקצץ, חלילה, במשהו בירושלים, על מה ידונו באותו שלב?

אבנר-חי שאקי: אלה הן העננות, אלה הם העננים, זהו הפחד, זהו הספק המנקר שעליו דובר כאן.

אבנר-חי שאקי: לכן קריאתנו מופנית לראש הממשלה, ולממשלה הזאת כולה, שלא לומר בעניין ירושלים דברים העלולים להשתמע לשתי פנים.

אבנר-חי שאקי: לפחות בעניין ירושלים חשובה האחדות הלאומית המלאה והמוחלטת.

אבנר-חי שאקי: חשוב שייאמר בבירור שבשום שלב, לא הנוכחי ולא העתידי, לא ידובר בירושלים בשום הקשר ובשום פנים ואופן.

אבנר-חי שאקי: ירושלים היא בירתו של העם היהודי, ירושלים היא בירת מדינת ישראל, ורק בירתו של העם היהודי, והיא לא תחולק עוד לעולם.

אבנר-חי שאקי: חוק-יסוד הוא חלק של חוקה עתידה.

אבנר-חי שאקי: אין לנו חוקה פורמלית, אך יש לנו כמה חוקי-יסוד שביום מן הימים יצטרפו לחוקה.

אבנר-חי שאקי: לפיכך, עם כעמנו שיש לו בחוקתו, בחוק-יסוד שלו, קביעה חד-משמעית כי ירושלים היא בירת ישראל השלמה והמאוחדת אסור לו להרשות שמישהו מחברי הכנסת, ולא חשוב לאיזו סיעה הוא שייך, ידבר על חלוקת ירושלים.

אבנר-חי שאקי: הרי זו אמירה הסותרת חוק-יסוד.

אבנר-חי שאקי: זו אמירה בלתי חוקית, זו אמירה שבשום פרלמנט אחר לא היתה מושמעת בנסיבות דומות.

תמר גוז'נסקי: בן-גוריון הקים את מלכות ישראל השלישית, ומה קרה?

אבנר-חי שאקי: אני מציע שביום הזה תימנעי מקריאות ביניים, גברתי.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה לומר לך בבירור, שכל מי שחולם שירושלים זו תחולק, חלילה, אי-פעם, חולם חלומות באספמיה.

אבנר-חי שאקי: הרוב המכריע של העם הזה יודע שירושלים היא בירתו הבלעדית של העם היהודי, זאת ותו לא.

אבנר-חי שאקי: כל מי שחושב אחרת, טועה ומטעה את עצמו ואת האחרים, וראוי לחדול מכך, לכבודו של העם, לכבוד ירושלים ולכבוד הבית הזה.

אברהם הירשזון: זה הרוב המכריע נגד הרוב החוסם, אדוני.

יהושע מצא: אבל הרוב החוסם הוא מיעוט היום.

רחבעם זאבי: 19 שנה הם שלטו במזרח-ירושלים ולא חלמו לעשות אותה לבירה.

רחבעם זאבי: היום הם נזכרו.

אבנר-חי שאקי: אני משוכנע שאנשי אש"ף היושבים ב"אוריינט האוס", אכן חושבים עצמם לגרעין של בירה ערבית עתידה, חלילה.

אבנר-חי שאקי: עלינו לומר להם מכאן: הפסיקו לחלום חלומות שווא, יש 22 מדינות ערביות שלהן 22 בירות, יש בירה אחת ויחידה לעם היהודי, שלא היתה מעולם בירתו של עם אחר, והיא ירושלים השלמה.

אבנר-חי שאקי: 656 פעמים מופיעה ירושלים בתנ"ך, ורק פעם יחידה בקוראן.

אבנר-חי שאקי: היעז מי לומר שהיא קדושה בשבילם?

אבנר-חי שאקי: אפילו יש לה איזו קדושה בעיניהם, הרי היא שלישית בסדר חשיבותה, אחרי מכה ואחרי מדינה.

אבנר-חי שאקי: לנו ירושלים היא אחת ויחידה מאז אברהם אבינו והעקדה, ולפי חז"ל, מאז אדם הראשון שהקריב שם קורבנו ונח שהקריב שם אף הוא.

אבנר-חי שאקי: אברהם אבינו עשה את מעשה העקדה שם, ויעקב אבינו חלם את חלומו, חלום סולם יעקב שם.

אבנר-חי שאקי: מאז עיר דוד, שבעוד שנתיים ימלאו 3,000 שנה להקמתה כבירתו הבלעדית האחת, היחידה והמאוחדת של העם היהודי, לא פסקה ירושלים מלשמש לבו ונשמתו של העם היהודי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שאקי, החברים מריצים אותי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, על חשבוני, אני לא דיברתי.

יהושע מצא: מהרגע שעברנו את מחסום השעה 20:00, תן לו כמה שתרצה.

אבנר-חי שאקי: חז"ל אומרים, וכדאי שכולנו נזכור זאת: עשרה קבין של יופי ירדו לעולם, תשעה מהם נטלה ירושלים.

אבנר-חי שאקי: עשרה קבין של תבונה ירדו לעולם, תשעה מהם נטלה ירושלים.

אבנר-חי שאקי: עשרה קבין של חוכמה ירדו לעולם, תשעה מהם נטלה ירושלים.

אבנר-חי שאקי: אבל גם עשרה קבין של ייסורים ירדו לעולם, וגם מהם נטלה ירושלים תשעה.

אבנר-חי שאקי: עלינו להתגבר על כל המאמצים להכשיל אותנו.

אבנר-חי שאקי: גם ידידים או הקוראים לעצמם ידידים היו רוצים לחלק את ירושלים או לתת לערבים חלק בירושלים, ועלינו לסכל מזימה זו.

אבנר-חי שאקי: מכאן, ביום ירושלים, אסור שיישמעו שני קולות, כי אם קול אחד, צלול, עז, בהיר, תקיף, אמין, לאמור, שכל עם ישראל, וגם ידידיו וגם אויביו ידעו, כי בנושא ירושלים לא היתה מחלוקת, אין ולא תהיה לעולם מחלוקת.

אבנר-חי שאקי: אין מחלוקת על שלמותה, ולא תהיה לעולם מחלוקת על אחדותה בריבונות יהודית.

אבנר-חי שאקי: כשחז"ל מדברים על עשר קדושות הם אומרים שהר-הבית וקודש הקודשים שבו הם הקדושות הגבוהות ביותר.

אבנר-חי שאקי: לצערי, יהודים אינם יכולים לעלות להר-הבית, חלק מטעמי הלכה וחלק מטעמים פוליטיים.

אבנר-חי שאקי: אבל כל זה לא יפריע לנו.

אבנר-חי שאקי: היום הזה כולנו מאוחדים כי ירושלים היא סמל אחדותו של העם, והאחדות הזאת תימשך, של העיר ושל העם כאחד.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן יביא את הצעת הסיכום לדיון בנושא: הסכנה למעמד ירושלים.

יהושע מצא: הצעת הסיכום תובא על-ידי, אדוני, כמי שהיה מיוזמי ההצעה.

דב שילנסקי: אני מצטער, אני פשוט קורא מי שפה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני הייתי זה שהגיש, אבל יקרא את ההצעה חבר הכנסת יהושע מצא.

דב שילנסקי: אני רק רוצה להגיד לך, חבר הכנסת מצא, אתה אמרת:

דב שילנסקי: אחרי השעה 20:00 תן לכולם לדבר כמה שרוצים.

מיכאל איתן: היום יש זכות קדימה לירושלמים, זה יום חג של ירושלים.

דב שילנסקי: אני רוצה שתדע שאני התנדבתי, הסכמתי להציל את מצב הכנסת, כי הסגנים נעלמו ואינם.

דב שילנסקי: חלק בחוץ-לארץ, חלק פה; ויתרתי על "פופוליטיקה", שהייתי צריך להופיע בה.

דב שילנסקי: אני יושב אחרי השעה 20:00, ואף אחד לא רוצה לשבת באותה שעה.

דב שילנסקי: אז תגיד "פראייר", מילא, מה לעשות, כזה אני, כי רציתי להציל את כבוד הכנסת.

יהושע מצא: אני מבין שיש לך ב-20:45 הסעה ליריחו.

דב שילנסקי: זו פרשה נפרדת.

דב שילנסקי: אל תגלה את הסודות שלי ברבים.

דב שילנסקי: זה סוד צבאי.

דב שילנסקי: אני צריך להתחיל לזרז את העניין אם הזכרת לי את 20:45.

דב שילנסקי: הצעת סיכום לדיון בנושא: "הסכנה למעמד ירושלים"; "ירושלים – לאן?

דב שילנסקי: " – מטעם סיעות העבודה, ליכוד, מרצ, מפד"ל, צומת, אגודת ישראל ויעוד.

דב שילנסקי: בבקשה.

יהושע מצא: תרשה לי, כבוד היושב-ראש, זו הצעה שלי, כפי שאמרת, והצעה אחרת של חברת הכנסת דליה איציק, ואנחנו מביאים בשם הסיעות את הסיכום.

יהושע מצא: אני אקרא את שמות הסיעות, הן הרבה יותר מאלו שקראת, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: זה מה שמונח בפני.

יהושע מצא: נכון.

יהושע מצא: בינתיים הצטרפו סיעות נוספות.

דב שילנסקי: נברך על זה.

יהושע מצא: אני יכול לומר כמעט בביטחון מלא שזה על דעת כל הסיעות פרט לסיעות הרוב החוסם.

יהושע מצא: אז, ברשותך, הסיעות התומכות הן – –

דן תיכון: המיעוט החוסם, איזה רוב?

יהושע מצא: הרוב החוסם שהוא במיעוט.

יהושע מצא: – – העבודה, ליכוד, מפד"ל, צומת, אגודת ישראל, ש"ס, מרצ, מולדת ויעוד.

רחבעם זאבי: ביחד 115 חברי כנסת.

רחבעם זאבי: חשוב להדגיש את זה.

יהושע מצא: ציינתי: הרוב החוסם שהוא מיעוט.

יהושע מצא: 1.

יהושע מצא: ביום ירושלים, כ"ח באייר התשנ"ד, 27 שנים לשחרור העיר ואיחודה, כנסת ישראל שבה וקובעת, כי ירושלים בירת ישראל תישאר לעולם עיר מאוחדת בריבונות ישראל, שבה יובטח חופש הפולחן לבני כל הדתות.

יהושע מצא: 2.

יהושע מצא: הכנסת קובעת כי יש לסכל כל ניסיון לפגוע במעמדה של העיר ובשלמותה הטריטוריאלית.

יהושע מצא: ירושלים וסביבותיה אינן עניין פוליטי או ביטחוני אלא נשמת אפו של העם היהודי.

יהושע מצא: 3.

יהושע מצא: הכנסת פונה לממשלת ישראל להקצות תקציבים מיוחדים כדי לחזק את תשתיתה הכלכלית והחברתית של ירושלים.

יהושע מצא: עד כאן ההצעה.

דב שילנסקי: מי מביא את הצעת ההחלטה של סיעות חד"ש ומד"ע?

תמר גוז'נסקי: אני מביאה.

דב שילנסקי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אני מתכבדת להביא בפני הכנסת הצעת החלטה של סיעות חד"ש ומד"ע לסיכום הדיון בנושא מעמד ירושלים.

תמר גוז'נסקי: 1.

תמר גוז'נסקי: הכנסת רואה בהפיכתה של ירושלים לעיר שלום חלק בלתי נפרד מתהליך השלום, ששלב מעשי אחד שלו נחתם לאחרונה בקהיר, והוא יוביל להקמתה של מדינה פלשתינית בצד ישראל ולשלום יציב בין שתי המדינות.

תמר גוז'נסקי: 2.

תמר גוז'נסקי: בהדגישה שירושלים היא עיר בעלת שורשים עמוקים במסורות של היהודים והערבים ועיר מקודשת לשלוש הדתות המונותיאיסטיות, קוראת הכנסת לממשלה לחתור במסגרת הסדר הקבע להסכם בנושא ירושלים.

תמר גוז'נסקי: הסכם זה יתבסס על שמירת אחדותה המוניציפלית של ירושלים, על היותה של ירושלים המערבית בירת ישראל, וירושלים המזרחית בירת המדינה הפלשתינית.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רחבעם זאבי: תשכחי מזה.

רחבעם זאבי: לא יקום ולא יהיה.

תמר גוז'נסקי: ראינו ושמענו.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אני מעמיד להצבעה את הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי – 1 נגד – 12 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לא נתקבלה.

דב שילנסקי: אחד בעד, 12 נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע שהצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי לא התקבלה.

דב שילנסקי: אני מעמיד להצבעה את הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יהושע מצא.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת י' מצא – 12 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת י' מצא נתקבלה.

דב שילנסקי: עכשיו הגלגל התהפך.

דב שילנסקי: 12 בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע שהצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת יהושע מצא התקבלה.

דב שילנסקי: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: שאילתות ותשובות.

דב שילנסקי: אני מזמין את כבוד סגן שר הבינוי והשיכון להשיב על שאילתות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת א' דיין שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"ז באדר התשנ"ד (28 בפברואר 1994): פורסם כי שני עולים מברית-המועצות קפאו למוות ברחובות תל-אביב.

דב שילנסקי: כמו-כן פורסם מקרה של מתמטיקאי, מ"ב (שמו המלא מופיע במקור), שעלה מברית-המועצות, פונה מדירתו ומתגורר ברחובות תל-אביב.

דב שילנסקי: כתוצאה ממצבו הוא התמכר לטיפה המרה וקיים חשש שלא יחזיק מעמד.

דב שילנסקי: ברצוני לשאול: 1.

דב שילנסקי: האם הידיעות נכונות?

דב שילנסקי: 2.

דב שילנסקי: כיצד תיפתר מצוקתם של עשרות חסרי הבית המשוטטים ברחובות תל-אביב?

דב שילנסקי: חבר הכנסת א"ח שאקי שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"ז באדר התשנ"ד (28 בפברואר 1994): לאחרונה נתגלו שלוש גופות של עולים חסרי בית באזור תל-אביב.

דב שילנסקי: ברצוני לשאול: 1.

דב שילנסקי: מה הוא היקף התופעה בכל הארץ?

דב שילנסקי: 2.

דב שילנסקי: מה יעשה משרדך כדי למנוע הישנות מקרים מצערים כאלה?

אלי בן-מנחם: משרדנו מודע לתופעת מחוסרי הדיור בישראל.

אלי בן-מנחם: תופעת מחוסרי הדיור מתמקדת בעיקר בתל-אביב, ולצערנו הרב, לאחרונה מצאו את מותם כמה מחוסרי דיור מקרב העולים.

אלי בן-מנחם: משרדנו שותף פעיל בהסדר שגובש להתמודדות עם התופעה.

אלי בן-מנחם: ההסדר הינו חלק ממערכת שלמה ששותפים בה משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, משרד העבודה והרווחה ועיריית תל-אביב.

אלי בן-מנחם: משרדנו הכין תוכנית ייחודית המפרטת את אופן הטיפול המיוחד והזכאות המיוחדת הניתנים לדיירי רחובות, כאשר תוכנית זו מבוצעת בכלים בלתי שגרתיים שהותאמו לצורכי אוכלוסייה זו.

אלי בן-מנחם: כבר בשלב הראשון, משרדנו מלווה באופן שוטף ופרטני כל בקשה מיום הגשתה ועד קבלת תעודת הזכאות.

אלי בן-מנחם: במהלך תהליך הטיפול מוותר משרדנו על שלבים מספר הנדרשים מכל זכאי אחר, וזאת כדי לזרז ולפשט את הטיפול.

אלי בן-מנחם: אני רוצה להוסיף הסבר.

אלי בן-מנחם: יש אצלנו נוהג לשלוח חוקר; פה מצמצמים ומקצרים את כל ההליך כי אין צורך לבדוק הרבה בעניין אדם שהוא מחוסר דיור.

אלי בן-מנחם: המיוחד בזכאות הוא בהענקת השתתפות בשכר דירה באופן חריג לדיירי רחובות המטופלים על-ידי עיריית תל-אביב, לצורך מימון קורת גג גם בבתי-מלון ששכרה העירייה.

אלי בן-מנחם: ההשתתפות ניתנת באופן מיידי בלי כל בדיקה ובלבד שהפונה מתגורר ברחוב ואין לו קורת גג.

אלי בן-מנחם: גובה הסיוע החודשי הניתן הינו המקסימלי המאושר על-ידי המשרד – 600 שקל לחודש ליחיד ו-810 שקל לזוג.

אלי בן-מנחם: זכות זו ניתנת לכל המטופלים שאין בחזקתם דירה במועד הטיפול גם אם הם בעלי רקע דיורי קודם.

אלי בן-מנחם: לתוכנית זו אין הגבלת תקציב, וכל מחוסר דיור מקרב האוכלוסייה האמורה אשר עונה על הקריטריונים שנקבעו, מקבל סיוע.

אלי בן-מנחם: בשנה האחרונה נהנו מהסיוע הנ"ל 63 מחוסרי דיור.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, את כל התשובות לחברי הכנסת שאינם כאן אני מעביר לפרוטוקול.

דב שילנסקי: הייתי מודיע זאת בסוף, אבל כיוון ששאלת עכשיו, אני מודיע עכשיו.

דב שילנסקי: את התשובות על כל השאילתות של חברי הכנסת שאינם, אינני מזכיר את שמותיהם, תעביר לפרוטוקול.

דב שילנסקי: חברי הכנסת שישנם יקבלו את התשובה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת ויינשטיין יושב כל הזמן בשקט ומחכה לתורו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת א' אור שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"ז באדר התשנ"ד (28 בפברואר 1994): עקב המחסור בדירות של שלושה חדרים באזור השרון (דיור המכוון לזוגות צעירים), קיימת תופעה של הזדקנות האוכלוסייה באזור זה, בעיקר בערים המבוססות – הרצלייה, רמת-השרון ורעננה.

דב שילנסקי: ברצוני לשאול: 1.

דב שילנסקי: מה הוא אחוז אדמות מינהל מקרקעי ישראל באזור השרון?

דב שילנסקי: 2.

דב שילנסקי: האם ניתן להפשיר קרקעות לבנייה, בעזרת החברות הכלכליות של העיריות?

דב שילנסקי: 3.

דב שילנסקי: מה היא עמדת משרדך לגבי הנהגת פיקוח מחירים על דירות הנבנות על אדמות המינהל?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: למינהל מקרקעי ישראל יש בממוצע 40%–50% מכלל הקרקעות באזור השרון.

אלי בן-מנחם: עתודות הקרקע האמורות מאפשרות בנייה של כ-16,000 יחידות דיור.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: בעקבות חוק חובת המכרזים שנכנס לתוקף במאי 1993, הופסקה הקצאת הקרקעות ללא מכרז.

אלי בן-מנחם: ביחס לחברות הכלכליות, הן יכולות לקדם את פיתוח התשתיות, אך לצורך קבלת הקרקע הן חייבות להשתתף במכרזים.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: בעבר היה ניסיון לפקח על מחירי הדירות במסגרת הפרוגרמה הציבורית, ביוזמת משרד הבינוי והשיכון, על בסיס החלטת מועצת מקרקעי ישראל.

אלי בן-מנחם: הניסיון נכשל מאחר שלמעשה אין אפשרות לפקח על מחיר עסקה המתבצעת בין מוכר מרצון לקונה מרצון.

אלי בן-מנחם: פיקוח על מחירים הוא למעשה התערבות ממשלתית ישירה בענף הבנייה.

אלי בן-מנחם: אף אם היתה אפשרות מעשית לפקח על המחירים, קיימות סכנות נוספות שיש להימנע מהן, לרבות כמפורט להלן: א.

אלי בן-מנחם: הפיקוח יביא את הקבלנים לצמצום מספר הדירות הנבנות על-ידם, בהתאם לירידה ברמת המחירים.

אלי בן-מנחם: נוסף על כך, כל קבלן ינסה להגדיל את רווחיו על-ידי צמצום עלויות בדרך של שינוי מפרטי הדירה או בנייה באיכות ובגימור ברמה נמוכה.

אלי בן-מנחם: ב.

אלי בן-מנחם: הקבלן יעמיס תוספות "ייחודיות" למחיר הדירה ובכך ייקר בעקיפין את המחיר הסופי לרוכש.

אלי בן-מנחם: ג.

אלי בן-מנחם: הקבלנים ינסו בדרכים עקלקלות ובאמצעים שונים להתחמק מהפיקוח.

אלי בן-מנחם: פיקוח על המחירים מצריך פיקוח על כל שלב בתהליך הבנייה ועל ההסכם בין הקונה למוכר ועל ביצועו.

אלי בן-מנחם: הפיקוח הוא צעד "אנטי שוק" המעודד יצירת מוצר נחות.

אלי בן-מנחם: הוזלת מחירי הדירות צריכה להתבצע דרך הגדלה מסיבית ומשמעותית של מלאי הדירות הנבנות.

אלי בן-מנחם: משרד הבינוי והשיכון ומינהל מקרקעי ישראל החלו בהפעלת תוכנית "בנה דירתך", שבה תשווק הקרקע ישירות למשתכנים ללא מכרז וייערך מכרז על מחיר הבנייה.

אלי בן-מנחם: הוחל באיתור קרקעות ובתכנון אשר יאפשרו הפעלת אלפי יחידות דיור במרוצת השנים 1995-1994 בתוכנית "בנה דירתך".

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' ויינשטיין שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י' בניסן התשנ"ד (22 במרס 1994): לאורך כביש ירושלים–מעלה-אדומים נבנתה תשתית לתאורת הכביש בשעות הלילה.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: מתי תסתיימנה העבודות והכביש יואר?

אלי בן-מנחם: עבודות הסלילה של כביש ירושלים–מעלה-אדומים יסתיימו בתוך חודשיים, לרבות התאורה.

אלי בן-מנחם: העיכוב בהתקנת התאורה נבע מבקשת עיריית מעלה-אדומים להחליף את סוג עמודי התאורה.

דב שילנסקי: שאלה נוספת לחבר הכנסת ויינשטיין.

אריאל ויינשטיין: אני מודה לסגן השר על התשובה החיובית והטובה.

אריאל ויינשטיין: איך אומרים, המתחיל במצווה אומרים לו גמור.

אריאל ויינשטיין: לכן אני מבקש לשאול או ליידע את כבוד סגן השר, שבכביש ירושלים–מעלה-אדומים מתוכננת מנהרה שתעבור מתחת לאוניברסיטה, מנהרה מאוד קצרה, והיא תקצר את הדרך בין ירושלים למעלה-אדומים מ-11 דקות לחמש דקות נסיעה.

אריאל ויינשטיין: וכך מעלה-אדומים תהפוך השכונה הפרברית הקרובה ביותר למרכז ירושלים.

אריאל ויינשטיין: אבל נמסר לי שהתוכנית הזאת הוקפאה.

אריאל ויינשטיין: הייתי מבקש שתברר את העניין ברוח חיובית ותשיבני דבר – על המנהרה שצריכה לעבור מתחת לאוניברסיטה ולקצר את הדרך מירושלים למעלה-אדומים ולהפוך את מעלה-אדומים לשכונה הקרובה ביותר למרכז ירושלים.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ויינשטיין, אני מבטיח לך לא רק תשובה בנושא אלא גם עזרה.

אלי בן-מנחם: אעשה הכול כדי לזרז את הנושא במשרד השיכון.

אלי בן-מנחם: אני מקווה שזה ייכנס כבר לתקציב של השנה הבאה, שנת 1995.

אלי בן-מנחם: אני לא רוצה להבטיח כאן מעל הבמה, אבל אני אומר שאעשה ככל יכולתי.

אלי בן-מנחם: אעביר לך גם תשובה בכתב מה בדיוק קורה.

אריאל ויינשטיין: תודה רבה.

אריאל ויינשטיין: חבר הכנסת ס' טריף שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ"ד באדר התשנ"ד (7 במרס 1994): במסגרת עבודות פיתוח וסלילת כבישים בכביש עכו–כרמיאל, סללה מע"צ כבישים וחרגה מעבר לתוכנית המאושרת, תוך ביצוע עבירה וללא מתן פיצוי.

אריאל ויינשטיין: ברצוני לשאול: 1.

אריאל ויינשטיין: מה היא מדיניות המשרד בנוגע למתן פיצויים לנפגעים?

אריאל ויינשטיין: 2.

אריאל ויינשטיין: ידוע לי על מקרה של טה"ס (שמו המלא מופיע במקור) ומקרים אחרים, שהופקעו מהם שטחים יותר מן המותר, בלי לפצותם כלל.

אריאל ויינשטיין: כיצד מתכוון המשרד לפצותם, ומתי?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: פיצויים ניתנים לזכאים לכך בהתאם לחוק, בגין הפקעות לצורך סלילת כבישים.

אלי בן-מנחם: העבודות בכביש עכו–כרמיאל טרם נסתיימו סופית.

אלי בן-מנחם: עם גמר העבודה יבוצעו במקום מדידות לגבי השטחים שהופקעו.

אלי בן-מנחם: כל אדם שהופקעה ממנו קרקע יקבל תסריט השטח ובהתאם לכך תטופל תביעתו למתן פיצויים.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: על מנת להתייחס לטענות חבר הכנסת סאלח טריף, על הפקעות החורגות מן המותר בלי לפצות את הבעלים, תוכל מע"צ להתייחס לגופו של עניין, אם יועברו אליה פרטי הבעלים בציון גוש/חלקה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ש' בוחבוט שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ"ד באדר התשנ"ד (7 במרס 1994): קטע הכביש הקיים מדליית-אל-כרמל לחיפה, העובר בתוך היישוב עוספיה, אינו מאפשר תנועה בו, בשל מצבו הבטיחותי.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם משרד הבינוי והשיכון מודע לבעיה זו?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מדוע לא בונים כביש עוקף מדליית-אל-כרמל לחיפה?

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' דיין שאל את שר הבינוי והשיכון ביום ט"ו באייר התשנ"ד (26 באפריל 1994): הכביש מדליית-אל-כרמל לחיפה (העובר בתוך היישוב עוספיה) מסוכן, אינו מואר, קיימים בו בורות, וכן נבנו עליו בניינים, ולכן הוא אינו ניתן להרחבה.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: האם נשקל להתחיל בבניית כביש עוקף חלופי אשר מתחיל מדליית-אל-כרמל, עוקף את עוספיה ומתחבר עם צומת בית-אורן לכיוון חיפה והצפון?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה אישרה בעבר את קטע כביש עוקף עוספיה, אך כיוון שנבנו לאורך התוואי בתים ללא קבלת היתר ואישור מגוף מוסמך כלשהו, הטיפול היה קשה ויקר, ולכן הוחלט על תכנון תוואי חדש שעוקף את הבתים.

אלי בן-מנחם: התכנון המוקדם של התוואי החדש הסתיים זה עתה.

אלי בן-מנחם: אין כל עיכובים בפיתוח תשתית הכבישים במגזר הדרוזי, בוודאי לא ביחס לקצב הפיתוח העירוני שם.

אלי בן-מנחם: אשר לאזור דליית-אל-כרמל ועוספיה, שוקם בשלב זה הכביש המרכזי, החוצה את הכפרים, ובעתיד, כאמור, ייסלל הכביש העוקף.

אלי בן-מנחם: הבעיה הבטיחותית, שאנו מודעים לה, היתה אחת הסיבות לתכנון כביש עוקף עוספיה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א"ח שאקי שאל את שר הבינוי והשיכון ביום ג' בניסן התשנ"ד (15 במרס 1994): נודע לי כי לאחרונה אין מפשירים קרקעות לבנייה וכי מכרזים של מינהל מקרקעי ישראל מוקפאים.

אלי בן-מנחם: עקב כך, עולים מחירי הדירות במהירות.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: מה היא מדיניות משרדך בקשר להפשרת קרקעות לבנייה?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מה יעשה משרדך לשם הוזלה משמעותית של מחירי הדירות?

אלי בן-מנחם: 1.

אלי בן-מנחם: המטרה של השעיית מכרזי קרקע של מינהל מקרקעי ישראל היתה לבחון מנגנוני ביצוע יעילים ולהבטיח מחירי קרקע סבירים.

אלי בן-מנחם: מכרזי המינהל "הופשרו" לאחר בדיקה זו תוך הקפדה על אכיפת לוח זמנים בהתאם לחוזים.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: התוכנית להוזלת מחירי הדירות מקיפה את כל המרכיבים בשרשרת ייצור הדירה, החל בקרקע ותכנון דרך מימון ומיסוי וכלה בבנייה ופיתוח.

אלי בן-מנחם: א.

אלי בן-מנחם: בתחום הקרקע, אנו פועלים לשווק השנה כ-50,000 יחידות דיור כדי לתת מענה על צורכי השוק.

אלי בן-מנחם: כמו-כן אנו בוחנים דרכים כדי לייעל שינויי ייעוד של קרקעות לצורך בנייה.

אלי בן-מנחם: כל זאת עם ראייה של תכנון לאומי.

אלי בן-מנחם: ב.

אלי בן-מנחם: בתחום התכנון, גיבשנו הצעה לשינוי של חוק התכנון והבנייה.

אלי בן-מנחם: השינוי המוצע מיועד לקצר תהליכים ולזרז את השלבים הסטטוטוריים בהבאת קרקע למצב זמין.

אלי בן-מנחם: ג.

אלי בן-מנחם: בתחום המימון, אנו מיישמים מנגנון חדש עם הבנקים, שמיועד להגדיל את האשראי שניתן לחברות לבנייה למגורים, ובכך לאפשר להן להפעיל עוד יחידות דיור.

אלי בן-מנחם: ד.

אלי בן-מנחם: בתחום המיסוי, אנו בוחנים עם האוצר את כל המסים החלים על מערכת הבנייה, לרבות מסי קרקע, כגון מס רכוש והיטל השבחה, מסי יבוא על חומרי בנייה, וכן אגרות בנייה למיניהן.

אלי בן-מנחם: ה.

אלי בן-מנחם: בתחום הבנייה והפיתוח, אנו נשקיע סכום של כ-250 מיליון שקל למטרת פיתוח שכונות חדשות, קידום פיתוח ומימון תשתיות, כל זאת לצורך "מתיחת" אזורי ביקוש והרחבת היצע הדיור המוצע.

אלי בן-מנחם: כמו-כן סלילת הכבישים הבין-עירוניים באמצעות מע"צ משולבת עם משימה זו לצורך שיפור הנגישות והרחבת אזורי הביקוש.

אלי בן-מנחם: ו.

אלי בן-מנחם: בעבור אוכלוסיות נבחרות, ובמיוחד החלשות ביותר, יזם המשרד תוכניות חדשות שונות, ובהן "בנה דירתך", סיוע מוגדל למשפחות חד-הוריות, עידוד תושבי קרוונים ומגורונים לרכישת דירה ודיור מוגן לקשיש, הוסטלים, הן על בסיס תקציבי והן על בסיס כלכלי.

אלי בן-מנחם: התוכנית להוזלת מחירי הדירות תתחיל להניב פרי בעוד חודשים מספר, בהתאם להתקדמות בביצועה.

אלי בן-מנחם: חשוב להסתכל קדימה על התנהגות המדד בחודשים הקרובים ולא להתמקד בהסברים על התנהגות השוק לאחרונה: 1.

אלי בן-מנחם: אין לצפות לצניחת מחירים בן-לילה.

אלי בן-מנחם: מדיניות הממשלה היא להשאיר בידי חברות הבנייה את הכלים להפעלת הבנייה וליצור את התנאים לאפשר לשוק לתפקד כפי שצריך.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: בגלל מורכבות הענף והשפעת גורמים חיצוניים, כגון שוק ההון ומצבת כוח אדם, לא תהיה מפולת אלא יהיה מיתון הדרגתי במחירים.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: אנו מעריכים שהתוצאות משיווק קרקעות, אכיפת לוח זמנים וקידום תכנון יורגשו כבר בחצי השני של שנת 1994.

אלי בן-מנחם: 4.

אלי בן-מנחם: מרכיבים אחרים של התוכנית, כגון היבטי המיסוי ועידוד תיעוש הענף, ישפיעו מאוחר יותר ויורגשו בשוק במהלך שנת 1995.

דב שילנסקי: שאלה נוספת לחבר הכנסת שאקי.

אבנר-חי שאקי: אדוני סגן השר, אני מודה לך מאוד על התשובה המפורטת, אבל בחודשים האחרונים אנחנו קוראים כל הזמן על התייקרות ועל כך שמדד הבנייה הוא זה שגורם לעלייה מתמדת של המדד.

אבנר-חי שאקי: האם אתה יכול לאשר שבחצי השנה הקרובה או בשנה הקרובה ייהנו זוגות צעירים ואוכלוסיות חדשות מן ההוזלות של הקרקעות, והאם זה יכלול גם את מרכז הארץ?

אלי בן-מנחם: דעתי ידועה.

אלי בן-מנחם: היו לנו על זה הרבה ויכוחים.

אלי בן-מנחם: אני טענתי כבר מזמן, שבמקום למכור או להוציא מכרזים לקרקע במכירה לקבלנים, היה עדיף להוציא מכרזים לבנייה לקבלנים.

אלי בן-מנחם: קבלן לא צריך לעסוק בקרקעות.

אלי בן-מנחם: הוא לא ספסר והוא לא בנק.

אלי בן-מנחם: לשמחתי, בחודשים האחרונים שינינו כיוונים.

אלי בן-מנחם: האינטרס של המדינה הוא להביא, לא רק להוזלת מחירי הדירות.

אלי בן-מנחם: העניין הוא שצריך לפתור בעיות של אותן אוכלוסיות חלשות שאין דרך אחרת לפתור את בעייתן.

אלי בן-מנחם: מחירי הדירות, לצערי, עלו מפני שקבלנים שהקרקעות הן שלהם לא בונים אלא מחכים כי המחירים מאמירים.

אלי בן-מנחם: בשיטה החדשה נוכל לבנות.

אלי בן-מנחם: לדעתי האישית בשנה זאת זה לא יספיק, אבל בשנת 1995/96 הכוונה להביא למצב שנפתור חלק גדול מהבעיות הקשות של אותם מחוסרי דיור, אותם זוגות צעירים, אותם תושבי אתרי הקרוונים וגם נעזור לאותם עולים חדשים, ונביא להורדת מחירי קרקע לזכאים על-פי קריטריונים של המדינה.

אלי בן-מנחם: יש להביא למצב שמחיר הקרקע יהיה 11% מערכה לאותם זכאים.

אלי בן-מנחם: קבלן יבנה והמכרז יהיה על מחיר מוזל יותר עם ספציפיקציות של משרד השיכון.

אלי בן-מנחם: אני מעריך שמחיר דירה יהיה בסביבות 70,000-80,000 דולר, תלוי באיזה מקום בארץ.

אלי בן-מנחם: זה האינטרס המרכזי שלנו.

אלי בן-מנחם: יש בעיות נוספות, בעיות עם משרדים אחרים.

אלי בן-מנחם: אני מאמין שבחודש הקרוב נתגבר על הבעיות מסביב, כי הרי ידוע לך שהדבר היקר ביותר במדינה הוא הקרקע, וצריך למצוא את הדרך שבה גם אותו חלש ייהנה וגם לא נחרוג מהחוקים של מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת י' ונונו שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"ב בניסן התשנ"ד (24 במרס 1994): קטע הכביש שבין צומת-נחשון לצומת-לטרון, כ-10 ק"מ, שהוא מפותל ולא מסודר, הינו העורק המרכזי בין הדרום והנגב ובין ירושלים.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם המשרד מודע לכך? 2.

אלי בן-מנחם: מה היא התוכנית ומה הוא לוח הזמנים?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: המשרד מודע למצב הקשה של הכביש.

אלי בן-מנחם: מע"צ תכננה את תיקון התוואי, העלאת הבטיחות ורמת השירות בו.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: לאחר קבלת כל האישורים הסטטוטוריים יוחל בתכנון מפורט לביצוע, כאשר לוח הזמנים ייקבע לאחר גמר התכנון.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת י' ונונו שאל את שר הבינוי והשיכון ביום ו' באייר התשנ"ד (17 באפריל 1994): הכניסה הדרומית לאשדוד מצומת-עד-הלום חשוכה ולא מסודרת ואיננה הולמת עיר בת 100,000 נפש.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם המשרד מכיר את הבעיה?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: האם המשרד עומד לבצע עבודות במקום?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מה הוא לוח הזמנים?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: המשרד אכן מודע לבעיה של הכניסה הדרומית לעיר אשדוד.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: בשלב א' מתוכנן במקום צומת מסודר, עם רמזור ותאורה.

אלי בן-מנחם: לשלב הסופי מתוכנן מחלף כניסה חדש.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: לוח זמנים ייקבע עם גמר התכנון המפורט.

דב שילנסקי: הודעה למזכיר הכנסת.

ש' יעקבסון: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ש' יעקבסון: הצעת חוק הרשויות המקומיות (הוצאות חברי מועצה), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת חיים קופמן; הצעת חוק השבת חובות המדינה, התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת אריאל ויינשטיין; הצעת חוק המדד, התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק סיוע ותמיכה למשפחות ולתלויי אסירים, התשנ"ד–1994, מאת חברי הכנסת מ' פלד וד' איציק; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון – הוצאות לימודים), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הרחקת תלמיד), התשנ"ד–1994, מאת חברי הכנסת ר' נחמן וי' לס; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב תקופות תשלום), התשנ"ד–1994, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ת' זיאד וה' מחאמיד; הצעת חוק שוויון הזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה), התשנ"ד–1994, מאת חברת הכנסת יעל דיין; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – שווי של נזק עקיף), התשנ"ד–1994, מאת חברי הכנסת נ' בלומנטל, ע' עלי, ד' שילנסקי וא' אסעד; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רכב כבד), התשנ"ד–1994, מאת חברי הכנסת ר' נחמן וי' לס; הצעת חוק הסדרים במגזר החקלאי המשפחתי (תיקון – יישובי בקעת-הירדן), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון – הכנסה שנתקבלה בישראל), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – התרעה טרם שירות מילואים), התשנ"ד–1994, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת לידה מוגדלת), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת יורם לס; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – איסור התעללות במהלך אימונים), התשנ"ד–1994, מאת חברת הכנסת אסתר סלמוביץ; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פרסום הסכמי בחירות), התשנ"ד–1994, מאת חברי הכנסת א' הירשזון, ד' מגן וי' מצא; הצעת חוק הרשות למלחמה באלימות, התשנ"ד–1994, מאת חברת הכנסת אסתר סלמוביץ; הצעת חוק חובת נוכחות נציג ממשלה בלוויות מיוחדות, התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה,

ש' יעקבסון: התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת ב' נתניהו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ייבוא בשר קפוא (תיקון – דגים לא-כשרים), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת שמואל הלפרט; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור ממילואים), התשנ"ד–1994, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לרמטכ"ל וסגנו), מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – תקופת צינון לרמטכ"ל וסגנו), מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דרכים לרכב כבד), התשנ"ד–1994, מאת חברי הכנסת ר' נחמן וי' לס; הצעת חוק שיפוט בתי-הדין הרבניים (נישואים וגירושים) (תיקון), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – שכר מרבי בחברות בשירות הציבור), מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (שיעורי המס על הכנסה שאינה מיגיעה אישית), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – ביטול חובת הגיור), התשנ"ד–1994, מאת חברת הכנסת ענת מאור; והצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון), מאת חבר הכנסת דב שילנסקי.

ש' יעקבסון: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 21), התשנ"ד–1994; הצעת חוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור (תיקון), התשנ"ד–1994

דב שילנסקי: יש לי שאלה אליך, חבר הכנסת דוד מגן: אתה מביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית שלושה חוקים.

דב שילנסקי: כמה זמן בערך – – –

דוד מגן: בשמונה דקות אנחנו מעבירים שלושה חוקים.

דב שילנסקי: בבקשה, אין הסתייגויות.

דב שילנסקי: אולי תביא בבת-אחת את שלושתם, בזה אחר זה, ואחר-כך נצביע.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 20), מדברת על תיקון סעיף 15, כך שבסעיף 15(א) לחוק מבקר המדינה, התשי"ח–1958 [נוסח משולב], אחרי "לשר הכלכלה והתכנון" יבוא: "וליושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת".

דוד מגן: הצעת חוק זו נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום כ"א באייר תשנ"ד, 2 במאי 1994, והועברה לוועדה לענייני ביקורת המדינה.

דוד מגן: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד מגן: הצעת החוק השנייה, שאני מבקש שהכנסת תאשרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, אדוני היושב-ראש, היא הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 21).

דוד מגן: התיקון הוא כדלקמן: בחוק מבקר המדינה, התשי"ח–1958, [נוסח משולב], אחרי סעיף 3 יבוא סעיף 4: "נאום המבקר בכנסת.

דוד מגן: במעמד הצהרת האמונים לפי סעיף 9 לחוק-יסוד: מבקר המדינה, רשאי המבקר, בתיאום עם יושב-ראש הכנסת, לשאת דברים לפני הכנסת".

דוד מגן: גם הצעת חוק זו נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום כ"א באייר התשנ"ד, 2 במאי 1994, והועברה לוועדה לביקורת המדינה.

דוד מגן: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד מגן: הצעת החוק השלישית שאני מבקש שהכנסת תאשרה בקריאה שנייה ושלישית היא הצעת חוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור (תיקון).

דוד מגן: אנחנו מבקשים כי בסעיף 2 לחוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור, התשנ"ב–1992 (להלן – החוק העיקרי), המלים "מבקר המדינה" – יימחקו; בסעיף 3 לחוק העיקרי, המלים "מבקר המדינה" – יימחקו; גם את סעיף 7 אנחנו מבקשים לתקן.

דוד מגן: בסעיף 7 לחוק העיקרי המלים "ועם מבקר המדינה" – יימחקו.

דוד מגן: אגב, אמרו לי שאפשר לומר "יימחקו", גם ברבים נקבה.

דוד מגן: מדויק יותר לומר "תימחקנה", אבל בשפת העם אומרים "יימחקו" ואנחנו משתמשים במלים הללו.

דב שילנסקי: סלח לי, אתה יודע עברית יפה, ספרותית, נכונה, ואתה עצמך אמרת את זה – ישמע העם עברית טובה שלך, וייהנה וילמד.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, העם עסוק עכשיו בבחירות להסתדרות הכללית ובתוכניות החדשות.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, גם הצעת חוק זו נדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום כ"א באייר התשנ"ד, 2 במאי 1994, והועברה לוועדה לענייני ביקורת המדינה.

דוד מגן: גם הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: מאחר שאין הסתייגויות, אנחנו ניגשים פורמלית להצביע על כל הצעת חוק בנפרד.

דב שילנסקי: אני מעמיד את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 20), התשנ"ד–1994, להצבעה בקריאה שנייה.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 3 בעד סעיף 1 – 4 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

דב שילנסקי: ארבעה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע שסעיף 1 נתקבל.

דב שילנסקי: אני מעמיד את החוק להצבעה בקריאה שלישית.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 3 נגד – אין נמנעים – אין חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 20), התשנ"ד–1994, נתקבל.

דב שילנסקי: שלושה בעד, אין נגד, אין נמנעים, אני קובע שחוק מבקר המדינה (תיקון מס' 20), התשנ"ד–1994, נתקבל.

דב שילנסקי: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 21).

דב שילנסקי: לחוק סעיף אחד.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 4 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

דב שילנסקי: ארבעה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: סעיף 1 נתקבל.

דב שילנסקי: אני מעמיד את החוק להצבעה בקריאה שלישית.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 4 נגד – אין נמנעים – אין חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 21), התשנ"ד–1994, נתקבל.

דב שילנסקי: אני קובע שחוק מבקר המדינה (תיקון מס' 21), התשנ"ד–1994, נתקבל.

דב שילנסקי: ארבעה בעד, אין נגד ואין נמנעים.

דב שילנסקי: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור (תיקון), התשנ"ד–1994.

דב שילנסקי: בחוק שלושה סעיפים.

דב שילנסקי: אין הסתייגויות.

דב שילנסקי: אני מעמיד את החוק להצבעה בקריאה שנייה.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 3-1 – 4 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 3-1 נתקבלו.

דב שילנסקי: ארבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע שסעיפים 3-1 נתקבלו.

דב שילנסקי: אני מעמיד את החוק להצבעה בקריאה שלישית.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 3 נגד – אין נמנעים – אין חוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור (תיקון), התשנ"ד–1994, נתקבל.

דב שילנסקי: שלושה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: חוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור (תיקון), התשנ"ד–1994, נתקבל בקריאה שלישית.

אליעזר זנדברג: אני מבקש לצרף את קולי.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתרשום שאתה חייב לי ארבע דקות.

דב שילנסקי: כן, זה נכון.

דב שילנסקי: אני חייב לך.

דב שילנסקי: לאחרונה אתה עושה לי בעיות.

דב שילנסקי: אני יכול להגיד את הדברים בחופשיות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון ישב פה כל הזמן, ובדיוק כשהגיע תורו אני מבין שהוא יצא לדקה.

דב שילנסקי: אני יכול בינתיים לעשות אתך חשבון.

דב שילנסקי: הנה, חבר הכנסת תיכון הגיע.

דב שילנסקי: על מנת למלא את הזמן התחלתי להתחשבן.

דב שילנסקי: אתה עושה לי דבר שאינני יודע איך אתגבר עליו.

דב שילנסקי: לאחרונה אתה מקצר יותר מדי.

דב שילנסקי: כל פעם אתה אוסף ואומר לי: ארבע דקות – אתה חייב לי, חמש דקות – אתה חייב לי.

דב שילנסקי: לבסוף אהיה חייב לך ישיבה שלמה.

דוד מגן: לא, אסתפק בזה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת תיכון, ראית כמה מהר אנחנו עובדים עכשיו.

דב שילנסקי: אחריך יש עוד חבר יקר שמחכה לתורו.

דב שילנסקי: (קריאה ראשונה)

דב שילנסקי: אנחנו עוברים לדיון בהצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות ובניהול תיקי השקעות, התשנ"ד–1994, של חבר הכנסת דן תיכון, בקריאה ראשונה.

דב שילנסקי: אתה מתכבד להציג את החוק.

ש' יעקבסון: יש לי הצעה.

ש' יעקבסון: מבחינת המציעים – האם אפשר ששניהם ינמקו ויהיה דיון משותף?

ש' יעקבסון: זה אותו דבר, לא?

דן תיכון: זה לא אכפת לי, ובלבד שההצבעה תהיה נפרדת.

ש' יעקבסון: ברור, אין ספק.

דב שילנסקי: לאחר הצעת החוק הזאת יש בסדר-היום הצעת חוק מנהלי תיקי השקעות בניירות ערך, התשנ"ד–1994, של חבר הכנסת גדעון שגיא, בקריאה ראשונה.

דב שילנסקי: הועלתה פה הצעה ליעילות, שאתם תציגו את הצעות החוק בזה אחר זה, אבל ההצבעות תהיינה נפרדות.

גדעון שגיא: בבקשה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת תיכון, בבקשה.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפנינו אחד החוקים החשובים ביותר שקשורים ועוסקים בשוק ההון.

דן תיכון: החוק, כשמו, מורכב משני נושאים: חוק הסדרת העיסוק בייעוץ, זאת אומרת הוא מטפל בנושא שנקרא ייעוץ בניירות ערך ובהשקעות, והחלק השני שלו עוסק בניהול תיקי השקעות.

דן תיכון: הצעת החוק מבוססת על המלצות ועדה לבדיקת הסדרים תחיקתיים בתחום שוק ההון, שמינה שר המשפטים, על דעת שר האוצר, באמצע שנות ה-80, בראשותו של מר מאיר גבאי, המנהל הכללי דאז של משרד המשפטים.

דן תיכון: כמובן, ההמלצות והחוק הם תולדה ישירה של מה שנקרא המלצות ועדת-בייסקי.

דן תיכון: כשאני מזכיר את השם ועדת-בייסקי אני רוצה לחזור ולומר שלא הייתי כאן בשעה שפסקה שופטת בית-המשפט המחוזי בירושלים את פסק-דינה בנושא מנהלי הבנקים.

דן תיכון: נשאלה השאלה: היכן היה הדרג הפוליטי?

דן תיכון: מדוע הוא לא בא על עונשו?

דן תיכון: בהזדמנות זו אני רוצה לחזור ולומר, שמי שראויה לצל"ש בנושא הבנקים, בנושא הוויסות ובנושא ועדת-בייסקי זו הכנסת.

דן תיכון: הכנסת היתה הגוף היחיד שפעל בנושא הזה.

דן תיכון: הממשלה, גם ממשלת האחדות הלאומית, היתה משותקת.

דן תיכון: בממשלה תמיד היתה נטייה אחת ללכת לקראת מנהלי הבנקים, שכן היתה להם השפעה עצומה על חברים בכירים בממשלה.

דן תיכון: כל מה שנעשה בנושא הזה הוא תולדה של הכנסת, של הוועדה לענייני ביקורת המדינה, שביקשה ממבקר המדינה דאז, טוניק, להכין דוח מיוחד, שעל-פיו ועל-פי החלטת הוועדה לביקורת המדינה, הוקמה ועדת החקירה הנקראת ועדת-בייסקי.

דן תיכון: לצערי הרב, חלק גדול מהמלצות בייסקי לא יושמו.

דן תיכון: בעצם נכון יותר לומר שהחלק בתחום האישי, המסקנות האישיות יושמו כולן.

דן תיכון: כל מנהלי הבנקים ללא יוצא מן הכלל נאלצו להתפטר.

דן תיכון: לאחר מכן הם הועמדו לדין ואת פסק-הדין ראינו לפני כמה ימים.

דן תיכון: אבל בתחום המקצועי, בתחום החקיקה לא נעשה דבר, ובמשך שנים.

דן תיכון: החוק הזה שאני מגיש הוצג בפני הכנסת ב-1987 ולא נדון בשל הלחץ של מנהלי הבנקים.

דן תיכון: משהתפזרה הכנסת האחת-עשרה, ב-1988, בסוף, ב-1989, הונחה הצעת החוק על שולחן הכנסת פעם נוספת, ושוב לא נדונה במשך ארבע שנים.

דן תיכון: לכן, מאחר שלא היה אפשר להחיל עליה את דין הרציפות בפעם השלישית, אני עשיתי זאת ב-1992.

דן תיכון: אם חשבתי שהנחת הצעת החוק תגרום לכך שהחוק הזה אכן יידון בוועדה, נכונה לי הפתעה.

דן תיכון: במשך שנה ומעלה טענה הממשלה, טען שר האוצר, שיש לו הצעת חוק טובה יותר, משובחת יותר, יעילה יותר, והוא ביקש ממני להמתין עם החוק הזה לאחר הקריאה הטרומית, עד שהוא יניח את החוק.

דן תיכון: מאחר שעברו כ-14 חודש, המתנתי, שום דבר לא נעשה, החלטנו להתקדם, והצעת החוק הזו עולה היום לכאן ותוצבע בקריאה ראשונה.

דן תיכון: הצעת החוק של הממשלה לא מגעת לכנסת ולא מגעת לוועדת הכספים.

דן תיכון: אלא שלפתע, לפני כחודשיים ימים, פרץ המשבר הגדול בשוק ההון, ומדד המניות, מדד המשתנים ירד מ-259 נקודות ל-190 נקודות בתוך פרק זמן קצר ביותר.

דן תיכון: כולכם זוכרים את מה שקרה בשוק ההון; התמוטטות טוטלית.

דן תיכון: בימים ההם לא היה מנהיג כלכלי במדינת ישראל, שיכול היה להסביר לעם ישראל מה קורה, והצעת החוק הזאת הפכה למיידית, לבהולה.

דן תיכון: צריך היה להגיש אותה, לטפל בה.

דן תיכון: אין עוד זמן לחכות.

דן תיכון: אשר לתוכנה של הצעת החוק – כיום כל אדם במדינת ישראל יכול לעסוק בייעוץ בניירות ערך.

דן תיכון: אין צורך בהכשרה, אין צורך בניסיון, אין צורך בתעודת יושר.

דן תיכון: כל אחד יכול לתלות שלט מעל בניין, דירה, או משרד כלשהו, וכשהשוק עולה מעלה, מעלה, מעלה, כולם מרוויחים, ולאיש לא אכפת.

דן תיכון: הוא נותן ייעוץ, הוא מבין, לעתים מרמה, לעתים מעשיר, לעתים מאמלל, וראינו זאת במשך החודשיים האחרונים.

דן תיכון: אין פיקוח, אין הסדרה, אין שום דבר, הכול הפקר.

דן תיכון: כל אחד מאתנו יכול להחליט מחר שהוא יועץ לניירות ערך, אנשים יפקידו את כספם אצלו, שום דבר לא יצא מזה, ולאחר מכן הכסף יכול להיעלם, היה כלא היה.

דן תיכון: לכן אנחנו באים ואומרים: זה מקצוע, מקצוע מכובד, חשוב, אנשים מפקידים את חסכונותיהם, יש היום מכשירים שונים, המקצוע מסובך, אתה צריך להיות מומחה, יש מניות, יש איגרות חוב, יש איגרות חוב להמרה, יש אופציות, "PUT" ,"CALL", כל יום ממציאים מכשירים חדשים.

דן תיכון: אם אינך מקצוען – לא תוכל לעסוק בייעוץ בניירות ערך.

דן תיכון: בעיה שהחוק עוסק בה והיא מעוררת מחלוקת במשך עשר שנים, מחלוקת חריפה ביותר שעוסקת בגורל הבנקאות הישראלית, דנה בשאלה: האם הבנקים יכולים לייעץ ולעסוק בניירות ערך בתחום הבנקים, לאחר הכישלון של אוקטובר 1983, הוויסות, המשבר הגדול והנורא שבו הפסידה ממשלת ישראל, מדינת ישראל, כ-9.3 מיליארדי דולר?

דן תיכון: עשר שנות חיים כלכליים הלכו לאיבוד כתוצאה מן המשבר הזה.

דן תיכון: לכן אנחנו באים ואומרים: ייעוץ כלכלי מוסדר.

דן תיכון: לא כל אחד יוכל להיות יועץ.

דן תיכון: יהיה צורך להשתלם, יהיה צורך להתעדכן, יהיה צורך לעבור בחינות ולקבל תעודה, ורק אז יוכל אדם להיות יועץ.

דן תיכון: הבנקים, וזו השאלה המכרעת – האם הייעוץ יהיה בתוך הבנקים או מחוץ לבנקים.

דן תיכון: שאלה קשה ומהותית, מצויה בלב-לבן של המלצות ועדת-בייסקי.

דן תיכון: לא יושמה המלצה זו של ועדת-בייסקי, הנוגעת לייעוץ בתוך הבנקים.

דן תיכון: לא היה אפילו ניסיון להתמודד עם העניין הזה.

דן תיכון: בנק ישראל, הנגיד – מגמגם, רוצה ולא כל כך יכול, רוצה ומפחד.

דן תיכון: בינתיים חזרו מנהלי הבנקים לגדולתם, ויש רושם שאיחרנו את המועד, ואולי אני אחרון המוהיקנים שמתמודד עם הנושא הזה.

דן תיכון: החלק השני של החוק עוסק בניהול תיקי השקעה.

דן תיכון: משהגיע ה"בום" הגדול, מה שנקרא "דור השוורים" בבורסה, כשהבורסה עולה מעלה-מעלה בארבע השנים האחרונות, נפתח מקצוע חדש – מנהלי תיקים.

דן תיכון: אתה מפקיד את הכסף שלך בידי מישהו, והוא, באמצעות ייפוי כוח קונה מוכר, קונה מוכר.

דן תיכון: רבותי, גן-עדן.

דן תיכון: אנשים, עשרות אלפי אנשים, הרוויחו מיליונים, עשרות מיליונים, למעלה מעשרות מיליונים, מאות מיליונים.

דן תיכון: מי שיודע מה קרה בשוק המניות, שואל את עצמו: טוב, אז התפתח מקצוע חדש, ניהול תיקים.

דן תיכון: חלק גדול, גדול מאוד, אולי יותר מאשר הבנקאות הישראלית, מתבצע היום באמצעות מנהלי תיקים.

דן תיכון: הדבר אינו מוסדר.

דן תיכון: איש אינו יודע לאן הולך הכסף.

דן תיכון: אין יודעים איך מחלקים את הסחורה שנקנתה באותו יום, באיזה שער.

דן תיכון: אבל כשהכול עולה הכול מרוצים, כאשר מתחילה הירידה – מתחילה הבעיה.

דן תיכון: מתחילות התלונות למשטרה, הכסף יורד לטמיון, אנשים נכנסים לבתי-סוהר, חקירות – הבורסה כמרקחה.

דן תיכון: ואנחנו שואלים את עצמנו: איך יכול להיות שאיש מאותם מנהלי התיקים, שיכלו להתקבל כחברים בבורסה התל-אביבית לניירות ערך, איש מהם לא פנה לבורסה ולא רצה להיות חבר בבורסה?

דן תיכון: נו, ברור – למה הוא צריך שיפקחו עליו?

דן תיכון: למה הוא צריך שהנהלת הבורסה תפקח עליו?

דן תיכון: למה הוא צריך שהמפקח על הבנקים יפקח עליו?

דן תיכון: למה הוא צריך שכל חוק ניירות הערך יחול עליו?

דן תיכון: הוא לא רוצה, וכולם כאחד אינם רוצים שהמקצוע הזה, שהענף הזה, שמקיף כנראה כמה מיליארדי שקלים, אולי כמה עשרות מיליארדי שקלים, יוסדר.

דן תיכון: זה פשוט נוח לבעלי התיקים, והם חזקים.

דן תיכון: וכתוצאה מה"בום" הזה קמו מאות מיליונרים, וקשה מאוד להתמודד עם בעלי ההון במדינת ישראל.

דן תיכון: האמינו לי, יש להם השפעה.

דן תיכון: הם אחראים לתקופת השפע שפוקדת את המדינה הזאת.

דן תיכון: לא צריך לנסוע לאמריקה.

דן תיכון: אמריקה זה אצלנו.

דן תיכון: ומה שקורה כתוצאה מן ה"בום", פשוט לא ייאמן.

דן תיכון: הטובות שבחנויות העולם מצויות היום אצלנו, הטובות שבמסעדות מצויות סביב הבורסה.

דן תיכון: סביב הבורסה קמה כלכלה חדשה.

דן תיכון: תרשו לי לחרוג במקצת מן הנושא המקצועי-הכלכלי.

דן תיכון: מן הדוכן הזה, ביום שלישי שעבר אמר שר החוץ את המשפט הבא: אפילו הבורסה הישראלית מצביעה אמון בתהליך השלום, הראיה – שהבורסה עולה.

דן תיכון: ואני יושב כאן, זה עתה חזרתי מחוץ-לארץ, והייתי בביקור בבורסות בארצות-הברית, ואני שואל אותו: תגיד לי, מה אתה אומר?

דן תיכון: והוא חוזר ואומר: הבורסה מצביעה אמון בתהליך השלום.

דן תיכון: ואני אומר לו: מה זה קשור בכלל?

דן תיכון: על מה אתה מדבר, איזה "בום", אין לך מושג על מה אתה מדבר.

דן תיכון: מה אתה מערבב בכלל בין שני הדברים הללו?

דן תיכון: והוא אומר לי: הבורסה מצביעה אמון.

דן תיכון: אני רוצה לספר לכם: אני חוזר מן הבורסה האמריקנית, מן הבורסות בארצות-הברית.

דן תיכון: יש שם מניות ישראליות, שנסחרות מדי יום ביומו, מן הטובות שבמניות הישראליות, מן הטובות שבחברות הישראליות.

דן תיכון: מאז 13 בספטמבר 1993 ירדו כל המניות הישראליות בכ-60%.

דן תיכון: אתה שומע, אדוני היושב-ראש, בכ-60%.

דן תיכון: יהודים בחוץ-לארץ והמון ישראלים בישראל שרצו להשקיע בארצות-הברית במניות ישראליות – זה מה שמותר להם – הפסידו 60% מכספם.

דב שילנסקי: פה זה עולה ושם זה יורד.

דן תיכון: לא, זה גם לא עולה כאן, כי זה ירד מ-259 ל-190 ועלה ל-220.

דן תיכון: ואומר לי עיתונאי בכיר בתחום הכלכלי: תשמע, דן תיכון, אשתי לא תסלח לי על כך שלפני שנה הלכתי והשקעתי את כספי בבורסה האמריקנית, הפסדתי 60%.

דן תיכון: היא אומרת לי: מה, לא הספיק לך להפסיד בארץ, שנאלצת להשקיע בארצות-הברית?

דן תיכון: אני אומר לשמעון פרס: אינך יודע על מה אתה מדבר.

דן תיכון: אתה מתעסק בתחום המדיני, אולי, אולי שם אתה מבין.

דן תיכון: בתחום הכלכלי כבר היית שר האוצר ונוכחנו לדעת שאתה מדבר שלא לעניין.

דן תיכון: לכן אני אומר לו: לא לעניין.

דן תיכון: אל תערבב שמחה בשמחה.

דן תיכון: אני גם רוצה לומר, במשפט אחד ובו אסיים, הנגיד החליט להעלות את הריבית ב-0.5%.

דן תיכון: אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני לא מבין למה.

דן תיכון: אני לא מבין למה.

דן תיכון: הוא אומר, שהאינפלציה עומדת לעלות מדרגה.

דן תיכון: אני מעיין במדד המחירים ברביע הראשון של 1994 ואני יכול לומר לך, שהוא המדד הנמוך ביותר בעשור האחרון, ויש לזה סיבות.

דן תיכון: בין השאר – המשבר בבורסה, הסגר, קצת מיתון.

דן תיכון: אני לא מבין למה הנגיד קיבל החלטה כזאת.

דן תיכון: אינני מבין איפה היה שר האוצר.

דן תיכון: אינני מבין איזו מדיניות מנהלים כאן.

דן תיכון: אינני יודע למה מייקרים את מחיר הכסף כשהאינפלציה יורדת.

דן תיכון: אבל יש הרבה דברים שאינני מבין.

דן תיכון: ואני חוזר לחוק ומסיים: זה חוק חשוב, רבותי.

דן תיכון: אינני יודע אם הוא מושלם.

דן תיכון: אם לממשלה יש הצעות טובות יותר, אני גונז את הצעת החוק שלי מייד, ובלבד שתניח אותן על שולחן הכנסת ויחל הדיון ונגמור את חקיקת החוק הזה בתוך פרק זמן של חודשיים.

דן תיכון: כאשר איננו מסדירים את שני הנושאים הללו, אנחנו חוטאים כלפי אזרחי מדינת ישראל.

דן תיכון: 30% עד 60% מן האזרחים קשורים במישרין ובעקיפין בבורסה.

דן תיכון: זה כולל את העמיתים שחוסכים בקופות הגמל, שהרי קופות הגמל גם הן משקיעות היום במניות.

דן תיכון: החוק הזה הוא בבחינת הכרח, חובה.

דן תיכון: יש לגמור אותו מהר.

דן תיכון: הוא חוק קשה, הוא עוסק באילי ההון, הוא בא לשנות, הוא בא לתקן.

דן תיכון: ויותר מכול – הוא בא להסדיר.

דן תיכון: זה איננו חוק פוליטי.

דן תיכון: אסור שיהיה ויכוח פוליטי סביבו.

דן תיכון: לכל אחד יש השקפת עולם.

דן תיכון: החוק יוצא לדרך, הוא לטובת שוק ההון, לטובת ציבור המשקיעים, וטוב מאוד שהחקיקה של החוק תסתיים מהר ככל האפשר.

דן תיכון: כל מי שיש לו רעיון, כל מי שחושב ששגיתי בעניין הזה, כל מי שחושב שהחוק אינו מושלם, מוזמן להצטרף לדיוני ועדת הכספים.

דן תיכון: ננהל אותם פתוח, בידיעת הציבור, לעיני הציבור, כדי שהחוק הזה יושלם ויצא לדרך בעתיד הקרוב ביותר.

דן תיכון: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת דן תיכון.

דב שילנסקי: (קריאה ראשונה)

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת גדעון שגיא להביא הצעת חוק מנהלי תיקי השקעות בניירות ערך, התשנ"ד–1994.

גדעון שגיא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא זכור לי, מאז אני מכהן כחבר הכנסת, שהסכמתי במידה כל כך גדולה עם עמיתי, חבר הכנסת דן תיכון.

גדעון שגיא: למעט ההערכה על שמעון פרס, אני חושב שלא היה בדבריו דבר שאינני יכול לקבל אותו.

גדעון שגיא: ואני מברך את חבר הכנסת דן תיכון גם על הדברים, גם על היוזמה, גם על המאבק השיטתי בתחום הזה של הסדרת אחד הנושאים הרגישים במערכת הכלכלית הישראלית.

גדעון שגיא: ועוד אני מצטרף להתייחסות אל נגיד הבנק ולמדיניות הכלכלית, שבאה בימים האלה, באמצעות העלאת הריבית, לפגוע במגמת הצמיחה במשק, ואין לה שום דבר, אין לה ולא כלום עם המאבק באינפלציה.

גדעון שגיא: אדוני היושב-ראש, לאחרונה צברה הפעילות בשוק ההון – בשוק ניירות הערך – תאוצה.

גדעון שגיא: היא הפכה מכשיר עיקרי לגיוס הון על-ידי יזמים ומסלול עיקרי לחיסכון ולהשקעה על-ידי הציבור הרחב.

גדעון שגיא: המשק כולו והציבור אתו תלויים היום, ויהיו תלויים עוד יותר בעתיד, בניהולה התקין של מערכת שוק ההון.

גדעון שגיא: העובדה שיכול כיום כל בר-בי-רב חסר הכשרה, ידע וניסיון להציע את עצמו כמנהל תיקי השקעות, לתת לאחרים ייעוץ ולבצע עבורם עסקאות בניירות ערך, מסכנת את שוק ניירות הערך ואת כספם של החוסכים והמשקיעים.

גדעון שגיא: העובדה שהנושא של מנהלי התיקים פרוץ כיום לכל רוח הביאה לאחרונה להצטרפותם של מאות לעיסוק בניהול תיקי השקעות, וכתוצאה מכך הפכה הסכנה הזו מוחשית, בעיקר אם תשתנה המגמה בבורסה ובמקום העלייה והיציבות יבואו ירידות שערים או חלילה מפולת.

גדעון שגיא: לכן – כך אמרתי כאשר הצגתי את הנושא, ואת הדברים אמרתי בשלב הקריאה הטרומית בכנסת, במחצית ינואר – יש להסדיר בחוק בדחיפות את מעמדם, כשירותם ואחריותם של מנהלי תיקי ההשקעות כלפי הציבור, וזה עניינה של הצעת החוק.

גדעון שגיא: כאמור, הדברים נאמרו במחצית ינואר, והתרענו, אני ועוד רבים אחרים וחבר הכנסת דן תיכון, בהזדמנויות רבות ושונות במליאה ובוועדת הכספים, ואשר יגורנו בא.

גדעון שגיא: באותם ימים לא רחוקים של הגיאות בבורסה היתה הבורסה כר נרחב לספקולנטים במובן השלילי ביותר.

גדעון שגיא: המשבר בבורסה הכה במשקיעים, ובמשך חודש פברואר, באותם ימים, נעצרו הברוקרים בזה אחר זה באשמת הרצת מניות.

דן תיכון: לא הברוקרים אלא מנהלי התיקים.

גדעון שגיא: מנהלי התיקים.

גדעון שגיא: בנקאים מכובדים מבנק דיסקונט נעצרו בהאשמות חמורות של מרמה והרצת מניות, וכן נעצרו מנהלי תיקים רבים אחרים.

גדעון שגיא: טיפולה של הרשות לניירות ערך בשחיתות הקיימת הכרחי לבריאותו של שוק ההון.

גדעון שגיא: אך בכך כמובן לא סגי.

גדעון שגיא: כיום כבר ברור לכול, כי יש להסדיר את ניהול התיקים וההשקעות בשוק ההון באופן שימנע במידת האפשר את סכנת הפיתוי של יחידים וחברות להשתמש בכסף של אנשים אחרים כדי לעשות לביתם כסף ובגדול, מיליארדים ועשרות מיליארדים.

גדעון שגיא: החוק המוצע בא לסגור חלק מן הסדקים והחורים ולסתום את הפרצה הקוראת לגנב.

גדעון שגיא: את הצעת החוק הזאת הבאתי בלי שהייתי מודע לפעילות של חבר הכנסת דן תיכון בתחום של החקיקה, והצעת החוק שמונחת כאן בפניכם עוסקת רק בתחום של מנהלי תיקים.

גדעון שגיא: לגופו של החוק – מוצע כאן, כי בדומה לחוקים אחרים המסדירים באופן תחיקתי מקצועות מסוימים, מנהל תיקי השקעות יהיה מי שעמד בקריטריונים המפורטים בחוק ונרשם בפנקס שבו יירשמו שמות כל מנהלי תיקי השקעות בישראל.

גדעון שגיא: הרישום בפנקס יאפשר בקרה ופיקוח על פעילותם ודרך תפקודם של המורשים לעסוק במקצוע.

גדעון שגיא: ההגדרה המוצעת בחוק רחבה ונועדה לאפשר השגת המטרה העומדת ביסוד החוק, והיא הסדרת פעולות המסחר בניירות הערך על-ידי המוסמכים לכך.

גדעון שגיא: ההגדרה כוללת את הפעולות המתבצעות באופן ישיר על-ידי מנהלי תיקי ההשקעות וכן באמצעות מתווכים.

גדעון שגיא: הכללת פעולות באמצעות המתווך באה למנוע מצב שבו יעסוק אדם בלתי מוסמך בניהול תיקי השקעות כשליח של מי שהוסמך לכך.

גדעון שגיא: מוצע כי לריכוז, לבקרה ולפיקוח על יישום החוק תוקם מועצה שתייצג את האינטרסים השונים המעורבים ביישום החוק.

גדעון שגיא: תפקידי המועצה יהיו עריכת בחינות הסמכה, פיקוח על מתמחים בתקופת התמחותם ושמירה על כבוד המקצוע, לרבות חקירה ונקיטת אמצעים משמעתיים.

גדעון שגיא: סעיף 7 בהצעה קובע את התנאים המוקדמים הנדרשים מהעוסקים במקצוע הדורש ידע כללי ומקצועי, יכולת החלטה, ניסיון וכדומה.

גדעון שגיא: כמו-כן מוצע, כי לפני קבלת תואר מוסמך לניהול תיקי השקעות יעבור המועמד תקופת התמחות בפרק זמן שייקבע בתקנות.

גדעון שגיא: תקופת ההתמחות תאפשר למועמד ללמוד את מקצועו בצורה יסודית ומעמיקה ותסייע לו ברכישת ידע וניסיון בטרם יהיה מוסמך לבצע פעולות של ניהול תיקי השקעות.

גדעון שגיא: אשר לחברות ולתאגידים, מוצע כי פעילות חברה כמנהלת תיקי השקעות תותר ותוסדר במסגרת החוק ובמגמה להבטיח את טיב השירות, רמתו ואופיו, ומוצעים קריטריונים ייחודיים לחברות.

גדעון שגיא: מוצע כי החברה תהא רשומה בישראל לפי פקודת החברות, כי כל מנהלי החברות יהיו רשומים בפנקס מנהלי תיקי השקעות ובכך תובטח הדרישה של יישום החוק ומטרתו.

גדעון שגיא: החברה תפרט את רשימת הדירקטורים ובעלי אמצעי השליטה בחברה, וזאת לאור חשיבות ניהול תיקי השקעות בכלל והאחריות וההשפעה שיש להרכב האנושי על המסחר של החברה בפרט.

גדעון שגיא: לצורך יצירת אמינות וביטחון כלכלי מוצע כי חברה המבקשת לעסוק בניהול תיקי השקעות תחויב בקיום הון עצמי שלא יפחת, על-פי ההצעה, מסך של מיליון שקל.

גדעון שגיא: במגמה להבטיח נוהלי עבודה ומתן שירות למשקיעים מוצע כי יראו חברה לניהול תיקי השקעות כאחראית לכל מעשה ומחדל של חבריה, נוסף על אחריותם האישית לפי כל דין של נושא משרה בחברה.

גדעון שגיא: במגמה לשמור על כבוד המקצוע ורמת התנהגות נאותה, לרבות ביצוע דרישות אתיות המתחייבות מאופי העיסוק, מוצע כי שר האוצר בהתייעצות עם המועצה יתקין תקנות אשר תסדרנה את דרך פעולתו וביצוע פעילותו של מנהל תיקי השקעות.

גדעון שגיא: אולם כאן אני מבקש להוסיף מעבר להצעת החוק.

גדעון שגיא: מאז הכנתי אותה, מסתבר כמובן שהמציאות טופחת על פני כולנו והדברים הם חמורים פי כמה ממה ששיערתי בעבר וממה שאולי ניתן היה לשער בימי הגיאות הטובים והיפים של הבורסה.

גדעון שגיא: אני סבור כי יש להוסיף כאן, כי כל אדם שעבר עבירה שיש עמה קלון לא יהיה רשאי להירשם בפנקס מנהלי תיקי השקעות אלא לאחר שעברו שנים מאז עבר אותה עבירה, עד שתידון בקשתו לקבלת רשיון העיסוק בניהול התיקים.

גדעון שגיא: בדרך זו לא יהיה רשאי להיכלל בפנקס מי שכאמור עבר עבירה כזאת.

גדעון שגיא: במגמה לשמור על כבוד המקצוע ולהגן על ציבור הלקוחות מוצע כי החלטות המועצה בענייני משמעת יזכו לפרסום.

גדעון שגיא: אשר לאותם מנהלי תיקים שעוסקים כיום במקצוע הזה, מוצע על-פי ההצעה, כי מי שעסק במקצוע זה ערב החלת החוק, ייקבע פרק זמן – על-פי ההצעה שמונחת כאן, שישה חודשים – עד להסדרת רישומו והסמכתו לעסוק במקצוע.

גדעון שגיא: אני חושב, כפי שציין גם קודמי, שיש צורך דחוף להשלים את הליך החקיקה.

גדעון שגיא: גם אני שמעתי על המגמה של הממשלה שהביאה להשהיה כלשהי בטיפול בחוק ובקידומו, על כוונה להציע גם בתחום זה הצעת חוק משלה.

גדעון שגיא: אבל כל עוד ההצעה הזאת לא מונחת לפנינו, יש לעשות הכול כדי לקדם את החקיקה בתחום הזה, החקיקה שמוצעת כאן על-ידי וזו שהוצעה קודם לכן.

גדעון שגיא: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים לדיון.

דב שילנסקי: אותם חברי כנסת שנרשמו להצעת החוק של חבר הכנסת דן תיכון נרשמו גם להצעה של חבר הכנסת של גדעון שגיא.

דב שילנסקי: שני החוקים הם רציניים וכבדים, ולכן נרשמו הרבה חברי כנסת, 31 חברי כנסת, להשתתף בדיון.

דב שילנסקי: מאחר שהשעה מאוחרת, ונגרם היום עוול קשה לעובדי הכנסת, שכמעט כולם ירושלמים, וביום ירושלים מחזיקים אותם עד שעה מאוחרת, לכן אני מגביל את רשות הדיבור לשלוש דקות.

דב שילנסקי: ומי שאיננו מפסיד את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: אני מתחיל לקרוא את השמות, ומי שנמצא יאמר שהוא נמצא.

דב שילנסקי: חברי הכנסת אלי גולדשמידט, רן כהן, רענן כהן, ענת מאור, עמנואל זיסמן, בנימין טמקין, סילבן שלום, אברהם הירשזון, חגי מירום, נעמי בלומנטל – אלה עשרה חברים, הם אינם, איבדו את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חברי הכנסת אריאל ויינשטיין, שאול יהלום, אברהם פורז, אסתר סלמוביץ, שלמה בוחבוט, גונן שגב, פיני בדש, יוסף בא-גד, יורם לס, עוזי לנדאו – אלה עוד עשרה חברים, הם אינם, איבדו את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חברי הכנסת אלכס גולדפרב, סאלח טריף, אפרים גור, מיכאל איתן, רון נחמן, חיים אורון, אברהם יחזקאל, טלב אלסאנע, אלי דיין, יגאל ביבי – עוד עשרה חברים, הם אינם, הפסידו את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: כל 30 החברים שקראתי את שמותיהם עד עכשיו איבדו את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: ועכשיו, חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

דב שילנסקי: בהתחשב בזה שאתה אחד, וחיכית פה, כפרס תקבל עוד שתי דקות.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, שידבר על שני החוקים, ונסיים.

דב שילנסקי: הוא ידבר על שני החוקים, חמש דקות במקום שלוש.

דב שילנסקי: אדוני, השעה מאוחרת, עובדי הכנסת עייפים, רוצים ללכת הביתה.

דב שילנסקי: ואני יושב פה כמו "פראייר" במקום כל יתר הסגנים, שחלקם מטיילים בחוץ-לארץ, וחלקם אינני יודע איפה הם, ואני צריך למלא את מקום כולם.

דב שילנסקי: אבל יושב-ראש הכנסת ביקש, ואני מקיים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת זנדברג, בבקשה, יש לך חמש דקות.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, הואיל והיושב-ראש צריך להגיע היום ליריחו, למיטב ידיעתי, אשתדל לקצר, ואסתפק אולי בשלוש דקות.

דב שילנסקי: אל תגלה את כל הסודות שלי.

אליעזר זנדברג: זה לא כל הסודות.

אליעזר זנדברג: זה סוד גלוי, שנאמר כבר לפני כן.

אליעזר זנדברג: הקשבתי לשני חברי, ואני רוצה להצטרף לברכות שהם בירכו זה את זה ולומר לשניהם: חזקו ואמצו על כך שהבאתם את הצעות החוק החשובות האלה לכנסת, כחלק מהביצוע והיישום של מסקנות של דוח ועדת-בייסקי, כפי שציין חבר הכנסת תיכון בסקירה רחבה, והייתי אומר מחכימה ומאלפת שנתן לנו כאן במסגרת הצגת הצעת החוק.

אליעזר זנדברג: רציתי לייחד את הדיבור לעניין אחד.

אליעזר זנדברג: שני חברי הכנסת שהציגו את הצעות החוק דיברו על כך שהממשלה אמרה שיש הצעה ממשלתית ושהם מוכנים להמתין, לחכות, לראות, אולי תבוא אותה הצעה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לדבר כבעל ניסיון.

אליעזר זנדברג: אומנם אני חבר הכנסת הצעיר ביותר, הוותק שלי בבית הזה איננו כה גדול.

אליעזר זנדברג: אבל כבעל ניסיון, שהמתין ליוזמות של הממשלה בנושאים אחרים, אני אומר לכם: אל תחכו, אל תמתינו, כי הממשלה הזאת לא תביא, לא תציע ולא תיזום.

אליעזר זנדברג: קחו את היוזמה לידיכם, תנו לכנסת לעשות את העבודה באמצעות השירות הטוב שאתם מעניקים לה שעה שאתם מביאים את הצעות החוק, ונלך עם זה קדימה.

אליעזר זנדברג: אני חיכיתי במשך תקופה ארוכה ביותר לממשלת ישראל שתביא הצעות חוק לתיקון חוק הבחירה הישירה לראשות הממשלה, הצעת חוק שראש הממשלה מחויב לה, הצעת חוק שמפלגת העבודה מחויבת לה; כולם דיברו על כך ששני התיקונים האלה יהיו בין התיקונים הראשונים שהממשלה תביא לכנסת הזאת מייד לאחר כינונה.

אליעזר זנדברג: אני עדיין ממתין.

אליעזר זנדברג: היה כאן דיון, רבותי, ו-30 או 40 חברי כנסת לקחו בו חלק.

אליעזר זנדברג: כל מה שצריך זה להביא את הצעת החוק הזאת להצבעה.

אליעזר זנדברג: וזה נקבר, זה מחכה.

אליעזר זנדברג: ואתה שואל ואומר: מה קורה?

אליעזר זנדברג: שום דבר לא קורה.

אליעזר זנדברג: אתה אומר: איפה הרפורמות?

אליעזר זנדברג: מחר בבוקר תהיינה בחירות חדשות, הכנסת עתידה להתפזר, הבחירות החדשות על-פי החוק החדש תהיינה בחירות שבהן יבחרו את ראש הממשלה בבחירה ישירה.

אליעזר זנדברג: אבל מאומה לא קורה כאן.

אליעזר זנדברג: שום שינוי, שום תיקון שהממשלה מחויבת לו, היא לא מבצעת אותו.

אליעזר זנדברג: מדובר על הצעת חוק שכבר עברה את הדיון, וכל מה שצריך זה ללחוץ על הכפתורים ולהצביע, והממשלה נמנעת מלהביא אותה.

אליעזר זנדברג: אם נצטרך לחכות עד שהממשלה תביא הצעת חוק כזאת אל הכנסת, ולהוציא אל הפועל מסקנות והמלצות של ועדה, אני חושש שאנחנו נחכה לכנסת הבאה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לסיים את דברי שוב בברכה על יוזמתכם, ולומר לכם: אל תחכו ואל תמתינו, גם לא במסגרת הדיונים בוועדת הכספים.

אליעזר זנדברג: לכו עם העניין הלאה.

אליעזר זנדברג: ביחד, כנסת ישראל תצליח לחוקק את החוק.

אליעזר זנדברג: אם נחכה לממשלה הזאת שתיזום, שתביא, סופנו שלא נגיע לשום מקום.

אליעזר זנדברג: כי זאת הממשלה, ממשלה של כישלון וחידלון.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה.

דב שילנסקי: נצביע תחילה על העברת הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות ובניהול תיקי השקעות, התשנ"ד–1994, של חבר הכנסת דן תיכון, כפי שהובאה לקריאה ראשונה, לוועדת הכספים, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות ובניהול תיקי השקעות, התשנ"ד–1994, לוועדת הכספים נתקבלה.

דב שילנסקי: ארבעה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: הצעת החוק עוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דב שילנסקי: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק מנהלי תיקי השקעות בניירות ערך, התשנ"ד–1994, של חבר הכנסת גדעון שגיא, והעברתה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מנהלי תיקי השקעות בניירות ערך, התשנ"ד–1994, לוועדת הכספים נתקבלה.

דב שילנסקי: גם הצעת חוק זו קיבלה ארבעה קולות בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע שגם הצעת חוק זו עוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, מחר יש בחירות, שתהיה לכולם בחירה טובה.

דב שילנסקי: הישיבה הבאה תהיה, אם ירצה השם, מחרתיים, יום רביעי, ראש חודש סיוון, היינו א' בסיוון התשנ"ד, 11 במאי 1994, בשעה 11:00.

דב שילנסקי: ישיבה זו הסתיימה.