ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 225, 1994-06-06 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת, יום שני, כ"ז בסיוון התשנ"ד, 6 ביוני 1994, תאריך מאוד מיוחד.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, הערה.

שבח וייס: כן, חבר הכנסת מגן.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, כידוע, היום, 6 ביוני, מציין העולם החופשי מלאות יובל לפלישת בעלות-הברית לנורמנדי והדיפת הצבא הגרמני לארצו, עד תבוסתו וכניעתו המוחלטת.

דוד מגן: היום הארוך ביותר ייזכר כיום המפנה הגואל במלחמת העולם השנייה, מלחמה אשר מחולליה הארורים המיטו על עמנו את השואה.

דוד מגן: ידוע לי כי בכוונת יושב-ראש הכנסת ליזום כנס ודיון מיוחד במלאות יובל לסיום מלחמת העולם השנייה, והטקס ייערך, בעזרת השם, ב-9 במאי 1995.

דוד מגן: אין סתירה בין יוזמת יושב-ראש הכנסת לבין ההצעה להדגיש היום, בפתח הדיון, את הזדהות מדינת ישראל והעם היהודי עם זכר חללי בעלות-הברית – ארצות-הברית, קנדה ובריטניה – אשר חירפו נפשם לפני 50 שנה בהסתערות על הצבא הנאצי בנורמנדי ותרמו תרומה מכרעת לתבוסת הגרמנים ולכניעתם בחלוף כ-11 חודשים, ב-8 במאי 1945.

דוד מגן: יחד עם העולם כולו זוכרת כנסת ישראל את הקרב על נורמנדי כאירוע היסטורי חשוב ומיוחד.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת דוד מגן.

רחבעם זאבי: מן הראוי, אדוני היושב-ראש, לציין שאתמול היה 5 ביוני, וזה יום המציין את מלחמת ששת הימים, שבה נגאלו ושבו לחיק האומה מחוזות שלא היו בשליטתנו 19 שנה.

שבח וייס: אנחנו מזכירים את כל התאריכים בגאווה; מה אומר לכם?

שבח וייס: הוגשו כמה הצעות דחופות לסדר-היום גם על עניין נורמנדי, וחברי הכנסת קישרו את זה גם עם התפשטות הפאשיזם והניאו-נאציזם באירופה, ויש קישור, כי אנחנו רוצים גם לזכור וגם להרתיע לעתיד, שהרי המלחמה הזאת היתה מלחמה נגד המפלצת הנאצית והפאשיסטית.

שבח וייס: באמצעות ההערה שלך אנחנו מצטרפים.

שבח וייס: ניסיתי לברר איזה שר יוכל לשבת אתנו בדיון הזה, ויכול להיות שהיום לא נוכל, ולכן כרגיל בהצעות דחופות לסדר-היום ביום רביעי נטפל בזה ונחזור לעניין עוד הפעם.

שבח וייס: ברשותך, אני רוצה לומר, שיש תאריכים מאוד חשובים בתקופת מלחמת העולם השנייה.

שבח וייס: למשל, קרב הניצחון על סטלינגרד, שיש אומרים שהיה מפנה אולי יותר חיוני בשרשרת הניצחונות למיגור הנאציזם.

שבח וייס: אנחנו גם רוצים לציין, שעשרות ומאות אלפי יהודים לחמו בשורות בעלות-הברית בכל החזיתות, נוסף על אלה שנאנקו וסבלו והושמדו, או נאבקו כפרטיזנים גם בפלישה לנורמנדי.

שבח וייס: אני מודה לך על כך ששילבת את זה בסדר-היום שלנו.

שבח וייס: נצרף גם את ההערה של חבר הכנסת זאבי.

שבח וייס: הודעה למזכיר הכנסת.

ש' יעקבסון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת, לדיון מוקדם: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' ) (עסקה בניירות ערך בידי בן זוג של עובד בנק), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס'), התשנ"ד–1994,

ש' יעקבסון: מאת חבר הכנסת אריאל ויינשטיין; הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון מס' ) (הגבלת השקעות), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת גדעון שגיא; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' ), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת יוסי כץ; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' ) (גופים מבוקרים), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת אריאל ויינשטיין; הצעת חוק שילוט עירוני ובין-עירוני, התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – פטור משירות ביטחון מטעמי דת לדרוזים), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת אסעד אסעד; הצעת חוק העונשין (תיקון – יועץ מדיני לגורם עוין), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת משה קצב; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – התיישנות עבירות משמעת), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק משאל עם על עתיד הגולן, התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק איסור כניסת ראש אש"ף לתחומי ישראל ויש"ע, התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק לתיקון פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש] (ערעור על החלטת שופט בעניין חיפוש), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק שירות הביטחון (תשלום מיוחד למשרתים במילואים ביחידות קרביות), התשנ"ד–1994, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מזמין את שרת העבודה והרווחה שתשיב על שאילתות רגילות.

שבח וייס: חבר הכנסת ד' מנע שאל את שרת העבודה והרווחה

באדר התשנ"ד: עודד וניבה קורקין ממושב כפר-מל"ל מבקשים זה תקופה ארוכה אישור בנייה.

באדר התשנ"ד: בעוד משפחות אחרות בכפר-מל"ל קיבלו רשיון על אותה בנייה, משפחת קורקין טרם קיבלה רשיון זה.

באדר התשנ"ד: מאחר שהנושא הינו בטיפול רשם האגודות השיתופיות, ברצוני לשאול: 1.

באדר התשנ"ד: מדוע לא ניתן אישור בנייה למשפחת קורקין?

באדר התשנ"ד: 2.

באדר התשנ"ד: מדוע ניתנו אישורי בנייה דומים לחברים אחרים בכפר-מל"ל?

אורה נמיר: 1.

אורה נמיר: ועד האגודה אינו חותם על הבקשה להיתר הבנייה של משפחת קורקין מתוך חשש שמא ייעשה במבנים שייבנו שימוש לא-חקלאי.

אורה נמיר: תשובת ועד האגודה איננה מקובלת על רשם האגודות השיתופיות, ולכן הורה משרד הרשם לוועד לחתום על בקשת ההיתר ולהקפיד שהשימוש שייעשה יהיה בהתאם להיתר שניתן.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: לרשם האגודות לא ידוע על אישורי בנייה שניתנו לחברים אחרים במושב.

אורה נמיר: אני רוצה להקדים ולומר: כאשר ביררתי ובדקתי את התשובה על השאילתא לפני שעליתי להשיב – מבדיקה שנעשתה היום עלה, המצב לא השתנה והוועד עדיין לא חתם.

שבח וייס: שאלה נוספת לחבר הכנסת דוד מנע.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, אני מנצל את הדקה שמאפשרת לי שאלה נוספת, לומר מלים מספר לשרת העבודה והרווחה.

דוד מנע: אני רוצה לאחל לשרת העבודה והרווחה בריאות טובה והחלמה מהירה.

דוד מנע: מעבר לחילוקי הדעות הפוליטיים שהיו וישנם, אני מעריך את עבודתה ואת דאגתה לבעיות החברה, והצטערתי לשמוע על מצב בריאותה.

דוד מנע: אני, כמו רבים מחברי הכנסת, מאחל לה נסיעת החלמה טובה, הצלחה בניתוח, ושתחזור בריאה ושלמה ארצה.

אורה נמיר: תודה רבה.

שבח וייס: הכנסת כולה מצטרפת לברכות הלבביות והכנות האלה.

שבח וייס: חבר הכנסת מ' פרוש שאל את שרת העבודה והרווחה

באדר התשנ"ד: פורסם כי מצבם של 150 ילדים ממשפחות מצוקה בנתיבות הולך ומחמיר, וחלקם הגיעו עד חרפת רעב.

באדר התשנ"ד: מדובר בילדים שחלקם עולים חדשים מאתיופיה וחלקם בני משפחות ותיקות ביישוב.

באדר התשנ"ד: הדברים הגיעו לידי כך, שצה"ל החליט לספק להם מזון למשך חודשיים.

באדר התשנ"ד: ברצוני לשאול: 1.

באדר התשנ"ד: האם ידוע למשרד העבודה והרווחה מצבם של הילדים בנתיבות?

באדר התשנ"ד: 2.

באדר התשנ"ד: מה ייעשה לשיפור מצבם של הילדים ומשפחות המצוקה במקום?

אורה נמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אורה נמיר: כן, המשרד ערך בדיקה מיוחדת של המצב בנתיבות, וממצאי הבדיקה העלו כי לא קיימת תופעה של רעב בנתיבות.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: תקציבי הרווחה המיועדים לנתיבות הוגדלו ב-18% בשנים 1993-1992, ויוגדלו עוד לפחות ב-6% ב-1994.

אורה נמיר: בעזרת תקציבים אלה מופעלים שירותים רבים, ביניהם מועדוניות, מע"ש, מעון-יום טיפולי ושירותים נוספים בקהילה.

אורה נמיר: השנה נפתח בבאר-שבע מרכז חירום אזורי לילדים בסיכון, שישרת גם את ילדי נתיבות, וכן מרכז למניעת אלימות במשפחה, שישרת אף הוא את האזור כולו.

אורה נמיר: כמו-כן הגדיל המשרד את התקציב לצרכים מיוחדים בנתיבות ב-25%, אושר 3/4 תקן נוסף לטיפול בנוער עולה, והוספו 19 מכסות לילדים במעונות-יום.

אורה נמיר: בסיוע תקציב שיקום השכונות ומשרד החינוך עתידות להיפתח שלוש מועדוניות נוספות ביישוב, והמועדוניות הקיימות ישופצו מכספי הפרויקט לשיקום שכונות.

אורה נמיר: חבר הכנסת ח' דיין שאל את שרת העבודה והרווחה

באדר התשנ"ד: בעיתון "כל העמק והגליל" מתאריך 11 בפברואר 1994 נתפרסם, כי ילד בן שש שאינו מסוגל ללכת והוגדר כנכה 100% על-ידי רופאים מומחים, אינו מקבל דמי נכות מביטוח לאומי.

באדר התשנ"ד: ברצוני לשאול: 1.

באדר התשנ"ד: האם אין משפחה זו זכאית לסיוע?

באדר התשנ"ד: 2.

באדר התשנ"ד: מה יעשה משרדך בנדון?

אורה נמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אורה נמיר: לפי חוק הביטוח הלאומי, משולמת קצבת ילד נכה לילד התלוי במידה רבה (או לחלוטין) בעזרת הזולת ברוב שעות היממה בביצוע פעולות היום-יום.

אורה נמיר: פעולות היום-יום הוגדרו בתקנות כפעולות לבישה, אכילה, היגיינה אישית, רחצה וניידות בבית.

אורה נמיר: הילד דניאל נבדק על-ידי רופאים ועל-ידי אחות בריאות הציבור ונמצא עצמאי בכל פעולות היום-יום.

אורה נמיר: לפיכך נדחתה תביעתו לקצבת ילד נכה.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: בימים אלה בוחן המוסד לביטוח לאומי מחדש את התבחינים שנקבעו לקבלת גמלת ילד נכה.

אורה נמיר: המוסד אישר תקציב למחקר מקיף בנושא זה.

אורה נמיר: חבר הכנסת מ' איתן שאל את שרת העבודה והרווחה

באדר התשנ"ד: במהלך טיפולי בפנייה אל לשכתי למדתי את נוהלי העבודה של קציני המבחן לנוער.

באדר התשנ"ד: קציני המבחן נוהגים לזמן למשרדם קטינים והוריהם ללא עיון מוקדם בתיק המשטרתי, ולעתים גם לאחר שתיק זה נסגר מחוסר עניין לציבור.

באדר התשנ"ד: ברצוני לשאול: אילו צעדים יינקטו בעניין זימון תלמידים והוריהם למשרדי שירות המבחן, גם כאשר מתברר כי המשטרה כבר סגרה את התיק?

אורה נמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) על-פי הוראות סעיף 12(א) לחוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), התשל"א–1971, אם התגלה בחקירה פלילית כי קיים יסוד להעמיד לדין קטין, המשטרה מפנה את הקטין לקצין המבחן.

אורה נמיר: הפניית הקטין והוריו לקצין המבחן אינה קשורה להחלטת המשטרה לגבי הגשת כתב אישום לבית-המשפט, מאחר שקצין המבחן בודק את האירוע מההיבט הטיפולי-השיקומי בלבד ולא מההיבט המשפטי.

אורה נמיר: אין, לדעתי, מקום לשנות את המצב הקיים בנושא זה.

אורה נמיר: חבר הכנסת א' ויינשטיין שאל את שרת העבודה והרווחה

באייר התשנ"ד: לאחרונה התגלה כי במכון לביקורת ולתקנים בחומרי רפואה לקה אחוז גבוה של העובדים במחלת הסרטן.

באייר התשנ"ד: ההערכה היא, כי בעשר שנים האחרונות נפגעו מסרטן כעשירית מתוך 9,000 עובדי המעבדות והמכונים הרפואיים בארץ.

באייר התשנ"ד: ברצוני לשאול: 1.

באייר התשנ"ד: מה ייעשה כדי לבדוק מייד את רמת הבטיחות במעבדות?

באייר התשנ"ד: 2.

באייר התשנ"ד: אילו סנקציות יופעלו נגד מעבדות שרוב אמצעי הבטיחות לא נמצאים בהן?

אורה נמיר: 1.

אורה נמיר: הופעת מקרי סרטן במכון לביקורת ולתקנים של משרד הבריאות נמצאת בבדיקתו של משרד הבריאות, ועד כה לא התקבלו מסקנותיו במשרד העבודה והרווחה.

אורה נמיר: מפקחי עבודה של משרד העבודה ביקרו במקום ביום 19 בנובמבר 1993 ודרשו לבצע כמה שינויים ותיקונים ולערוך בדיקות סביבתיות בהתאם לחוק.

אורה נמיר: ב-12 במאי 1994 הוציא אגף הפיקוח צו שיפור בנדון.

אורה נמיר: המשרד פרסם בשנים 1990 ו-1993 תקנות לגבי חומרים מסוכנים הקובעות, בין השאר, חובת ביצוע בדיקות סביבתיות ורפואיות בכל מקום עבודה שמשתמשים בהם בו.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: במעבדות שלא נמצאים בהן אמצעי בטיחות תופעלנה הסנקציות הקיימות בחוק.

שבח וייס: שאלה נוספת לחבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה להביע משאלה.

שבח וייס: משאלה – אין סעיף כזה בתקנון.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה להביע משאלה של כל חברי הכנסת, שהובעה פה על-ידי היושב-ראש – לאחל בריאות לשרת העבודה והרווחה, ואנחנו רוצים לראות אותך כאן בחזרה, בריאה ושלמה.

אורה נמיר: תודה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

שבח וייס: חבר הכנסת א' דיין שאל את שרת העבודה והרווחה ביום כ"ד באדר התשנ"ד (7 במרס 1994): שיעור האבטלה במשק אומנם נמצא במגמת ירידה, אבל העולים החדשים עדיין שרויים במצוקה קשה.

שבח וייס: 19.4% מהם, כ-32,500 גברים ונשים, עדיין לא מצאו עבודה בארץ.

שבח וייס: כמו כן, שיעור האבטלה בקרב העולים שהגיעו לכאן בשנה האחרונה גבוה הרבה יותר.

שבח וייס: ברצוני לשאול: 1.

שבח וייס: האם הידיעות נכונות?

שבח וייס: 2.

שבח וייס: כיצד יפעל המשרד להקלת מצוקתם של רבבות עולים במעגל האבטלה?

אורה נמיר: 1.

אורה נמיר: כן.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: משרד העבודה אינו יוצר מקומות תעסוקה לעולים ולוותיקים.

אורה נמיר: פתרון ארוך טווח לבעיות האבטלה מצוי רק בצמיחה כלכלית של המשק.

אורה נמיר: הכלים היחידים העומדים לרשות המשרד מאפשרים הקלה זמנית של מצוקת המובטלים באמצעות עבודות יזומות, סבסוד שכר בענף החקלאות והכשרה מקצועית.

אורה נמיר: כלים אלה עומדים גם לרשות העולים.

אורה נמיר: יצוין, לדוגמה, ששיעור העולים בהכשרה מקצועית עמד ב-1993 על 19% מכלל הלומדים ושיעורם בקורסים המיועדים להסבת אקדמאים עמד על 58%; בהכשרת יום למובטלים – על 21%; ובהכשרה פנים-מפעלית – על 34%.

אורה נמיר: אני מודה שאין בזה די, אבל אנחנו משקיעים, במסגרת הכלים העומדים לרשותנו, את המירב כדי לסייע לאותם עולים חדשים.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: שאלה נוספת לחבר הכנסת אלי דיין.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, רבותי חברי הכנסת, לדעתי, זו הזדמנות להודות לשרת העבודה והרווחה ולממשלה שנקטו כמה צעדים שהביאו להפחתה במספר המובטלים.

אלי דיין: אני יודע שלשרת העבודה היתה תוכנית מיוחדת, והיא תרמה תרומה מיוחדת לתוכנית הזו, אבל עדיין קיימים כמה מוקדים גם בקרב העולים בכמה עיירות פיתוח, ששיעור האבטלה שם הוא 17% ו-18%.

אלי דיין: על-ידי מפעל אחד או טיפול נקודתי מסוים אפשר להוריד את המוקד הזה מעל מפת האבטלה.

אלי דיין: מה בדעת הממשלה לעשות בעניין זה?

אורה נמיר: אני לא יכולה לומר על דעת הממשלה.

אורה נמיר: אני יכולה לומר לך על דעת משרד העבודה והרווחה.

אורה נמיר: אנחנו לקחנו לעצמנו 15 מוקדים קשים ביותר של אבטלה במרחבי הארץ.

אורה נמיר: כמעט כולם, מלבד עכו, הם ערי פיתוח שרמת האבטלה שם היא מ-9% ומעלה.

אורה נמיר: צוותים של המשרד, אחד של נושא הרווחה והשני של נושא העבודה, תעסוקה והכשרה מקצועית, יצאו לכל היישובים האלה.

אורה נמיר: אנחנו כבר קיבלנו מהם את הדיווח הראשוני, לאחר בדיקת השטח.

אורה נמיר: במסגרת משרד העבודה והרווחה אנחנו מתכוונים לתת לאותם 15 יישובים קדימות מאוד מאוד משמעותית בטיפול המשרד ביישובים האלה.

אורה נמיר: אתה יודע כמה צריך להמתין עד שכלל הממשלה תחליט ועד שהדברים ייעשו.

אורה נמיר: בגלל הקושי האובייקטיבי הזה אנחנו, בתחומי המשרד, לקחנו לנו כיעד 15 יישובים שרמת האבטלה גבוהה בהם – והם מבטאים את המצוקה של העולים החדשים.

אורה נמיר: חברת הכנסת י' דיין שאלה את שרת העבודה והרווחה ביום ג' בניסן התשנ"ד (15 במרס 1994): בעקבות פנייה של אזרח נודע לי, כי בוועדות רפואיות של הביטוח הלאומי יושבים אך ורק רופאים עובדי הביטוח הלאומי.

אורה נמיר: כמו כן, עדויות רפואיות מרופאים בלתי תלויים אינן מקובלות על הוועדה.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: האם מצב זה הוא תקין ואינו גורר עיוות בפסיקות הוועדה?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: למה אין מתקבלות בוועדה חוות דעת של רופאים אחרים?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: אם מצב זה אינו תקין לדעת משרד העבודה והרווחה, מה ייעשה כדי לתקנו?

אורה נמיר: 1.

אורה נמיר: הרופאים המשתתפים בוועדות הרפואיות של המוסד לביטוח הלאומי אינם עובדי המוסד.

אורה נמיר: הרואה עצמו נפגע מהחלטה של רופא או של ועדה רפואית רשאי, בתנאים שנקבעו בתקנון, לערער על ההחלטה לפני הוועדה הרפואית לעררים ובפני בית-הדין האזורי לעבודה.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: אין איסור על הוועדות הרפואיות לקבל עדויות מרופאים בלתי תלויים.

אורה נמיר: ההחלטה אם לקבל עדות רפואית מרופא בלתי תלוי היא בסמכות הוועדה.

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: אף שלדעת המוסד לביטוח לאומי פועלות הוועדות באופן תקין – אני רוצה לומר לך שאני לא מזדהה עם הקביעה הזאת – מצא המוסד לנכון לבחון העברת ועדות העררים למרפאות ולמחלקות בבתי-החולים, על מנת שהצדק לא רק ייעשה אלא גם ייראה.

אורה נמיר: החלטה סופית בעניין תתקבל בזמן הקרוב.

אורה נמיר: חברת הכנסת דיין, לפני שתשאלי את השאלה הנוספת שלך אני רוצה לומר לך: עוד מתחילת כהונתי כיושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה של הכנסת אני מנהלת מאבק בלתי פוסק עם המוסד לביטוח לאומי על העברת הוועדות הרפואיות, לא רק ועדות העררים, למרפאות של בתי-החולים.

אורה נמיר: זה עדיין מתעכב ותקוע.

אורה נמיר: חשבתי שאוכל למסור לך תשובה יותר ברורה היום, אבל מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי נמצא בשליחות בחוץ-לארץ ויחזור רק הלילה.

אורה נמיר: בגלל קשיים עם העובדים בנושא של זכויות, תוספות שכר, מענקים שונים לגיטימיים שהם מקבלים בגין השתתפותם באותן וועדות, נתתי זמן קצוב לנושא.

אורה נמיר: רציתי לברר היום עם מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי מתי הוא חייב להודיע לי את תשובתו הסופית.

אורה נמיר: אני חושבת, שאותם עובדים שצריך לפצות אותם, יש לפצות אותם.

אורה נמיר: לא יעלה על הדעת שאנחנו נמשיך בנוהל הזה של ועדות רפואיות שחלקן, לא כולן, אינן עומדות, להערכתי הציבורית, לא הרפואית, בקריטריונים שההמוסד לביטוח לאומי חייב להעמיד בפני הפונים.

אורה נמיר: אני חשבתי שמנכ"ל הביטוח הלאומי יחזור מוקדם יותר ואני אוכל לבוא כבר עם התאריך, אבל בגלל שיבוש במועדי טיסה הוא לא יכול היה להקדים.

אורה נמיר: אני רוצה לומר לך, שאני שותפה לביקורת שלך.

אורה נמיר: אחרי שהמנכ"ל יגיע אני אמסור לך בכתב את התאריכים שבהם תועברנה הוועדות.

שבח וייס: שאלה נוספת לחברת הכנסת יעל דיין.

יעל דיין: אני מודה בעיקר על התוספת.

יעל דיין: אני רוצה לציין, שאף שהפנייה בשאילתא שלי הוגשה בעקבות פניות ציבור, אני אישית, בתא המשפחתי הקרוב שלי, נתקלת בבעיה הזאת, ולפיכך אני מודה כפליים על התשובה.

יעל דיין: אורה, תיסעי בשלום ותחזרי בריאה ושלמה.

יעל דיין: איחולי החלמה מהירה.

שבח וייס: גברתי השרה, סליחה על ההתערבות.

שבח וייס: כאשר תחזרי אלינו בריאה, ואת תחזרי אלינו בריאה, לפנים משורת הדין אני רוצה להצטרף לשאילתא ולזרוק רעיון קצר מאוד.

שבח וייס: יש מקרים של נכה שנפגע בתאונת עבודה.

שבח וייס: הוא עובר ועדה רפואית במוסד לביטוח לאומי.

שבח וייס: כשהוא זקוק לרכב הוא עובר ועדה בריאותית נוספת במשרד הבריאות.

שבח וייס: אם הוא זקוק להגה כוח, הוא עובר ועדה שלישית במשרד התחבורה.

שבח וייס: יש במדינת ישראל הרבה מאוד זכויות, אלא שהדרך להגשמת הזכויות עוברת בגיהינום אדמיניסטרטיבי.

שבח וייס: אני יודע שזה בין-משרדי.

שבח וייס: אם תוכלי לעשות את המפעל שהבטחת עכשיו שתתחילי בו, תביאי הרבה חיסכון למדינה והרבה ברכה לאנשים שנפגעו ובסך הכול הם די מסכנים.

אורה נמיר: אני רוצה להשיב לך, אדוני היושב-ראש.

אורה נמיר: הנושא שאתה העלית אינו בדיוק מה שהעלתה חברת הכנסת יעל דיין במקור.

אורה נמיר: אבל התשובה שלי היא אחת: האנשים ההגונים תמיד משלמים בגלל הרבה מאוד מקרים של ניצול לרעה של החוק, ולכן יש כל כך הרבה החמרות.

אורה נמיר: אני לא באה לומר בכך שאני מצדיקה את הנהלים.

אורה נמיר: גם אני יודעת ממשפחתי איזו ויה-דולורוזה איומה עובר אדם שצריך לעבור אותן ועדות.

אורה נמיר: אני מתנצלת על כך שהטיפול בקביעת הוועדות, למורת רוח – אני אומרת זאת בנוכחות נציגי המוסד לביטוח לאומי שיושבים כאן – נסחב, נסחב ונסחב.

אורה נמיר: אין לכך כל הצדקה.

אורה נמיר: אני אעשה את המירב כדי לראות שאכן הדבר יבוצע.

אורה נמיר: חבר הכנסת י' בא-גד שאל את שרת העבודה והרווחה ביום ג' בניסן התשנ"ד (15 במרס 1994): נוכח ביטול קצבת הילדים של הביטוח הלאומי בגיל 18, נשמעת הטענה שדווקא בגיל זה ההוצאות גדולות, ובמיוחד למתגייסים לצה"ל לשלוש שנים, וודאי למתגייסים לישיבות ההסדר לתקופה של חמש שנים לפחות.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: מה ייעשה כדי להמשיך את תשלום הביטוח הלאומי לבני 18 לכלל התושבים?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: מה ניתן לפעול להמשך תשלום הביטוח הלאומי למתגייסים לצה"ל?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: מה ניתן לפעול להמשך תשלום הביטוח הלאומי למתגייסים לישיבות ההסדר, לחמש שנים?

אורה נמיר: 3-1.

אורה נמיר: קצבאות הילדים הן תחליף לניכויים ולזיכויים במס הכנסה שניתנו בעד ילדים עד גיל 18 קודם לרפורמה במס הכנסה בשנת 1975.

אורה נמיר: לפיכך נקבע כי קצבאות הילדים תשולמנה עד הגיע הילדים לגיל 18.

אורה נמיר: ההוצאה הכרוכה בהמשך תשלום קצבאות הילדים לכלל האוכלוסייה עד גיל 21 מוערכת בכ-420 מיליוני שקלים.

אורה נמיר: תשלום הקצבאות עבור המשרתים בצה"ל ובשירות הלאומי מוערך בכ-275 מיליון שקלים בשנה.

אורה נמיר: יש לזכור כי לפני כשנה בוטלו מבחני ההכנסות לתשלום קצבה בעד הילד הראשון והשני בעלות של כ-700 מיליוני שקלים לשנה.

אורה נמיר: תשלום הקצבאות לכלל האוכלוסייה מעבר לגיל 18 יהווה הכבדה משמעותית על תקציב המדינה ועל תקציב המוסד לביטוח לאומי.

אורה נמיר: אני רוצה שנזכור, חבר הכנסת בא-גד, שמ-17.5 מיליארדי שקלים שהמוסד לביטוח לאומי ישלם היום בכל סוגי הקצבאות, 60% ממומנים על-ידי תקציב המדינה ו-40% בלבד הם כספי העובדים וכספי המעסיקים.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: שאלה נוספת לחבר הכנסת בא-גד.

יוסף בא-גד: גברתי השרה, הייתי יכול לענות לך בצורה – "מה זה, בינינו".

יוסף בא-גד: את אומרת 420 מיליון ו-275 מיליון, זה 695 מיליון שנותנים לקופת-חולים, ויש כסף.

יוסף בא-גד: אבל אני לא רוצה לנגח, את לא קשורה לעניין הזה.

יוסף בא-גד: אני רק אומר שיש איפה ואיפה.

שבח וייס: סליחה, שאלה, לא תשובה.

יוסף בא-גד: לא, אבל על זה, כבוד היושב-ראש, העם מחכה לתשובה על כספים שיש לקופת-חולים ואין לתת לנזקקים.

יוסף בא-גד: אבל זה לא ענייננו כרגע.

שבח וייס: בקופת-חולים גם זקוקים כ-4 מיליוני איש.

שבח וייס: שאלת שאלה, בסדר.

יוסף בא-גד: כן, אבל כולנו חברי קופת-חולים.

יוסף בא-גד: שלא יבזבזו את הכסף, ואחר כך צריך להקים ועדת חקירה.

שבח וייס: חבר הכנסת בא-גד, שאלה.

יוסף בא-גד: אני נמשכתי על-ידי היושב-ראש.

יוסף בא-גד: בידי מכתב של משפחה שיש לה 13 ילדים.

יוסף בא-גד: הילד הגיע לגיל 18.

יוסף בא-גד: עונה לה נאוה גייגר, עוזר ראשי בביטוח הלאומי: לפי סעיפים 1 ו-161 לחוק הביטוח הלאומי, בנך חייב בתשלום דמי ביטוח לאומי החל מגיל 18, ונותנים לו תשלום כבן ישיבה.

יוסף בא-גד: הוא משרת בצה"ל במסגרת ישיבת הסדר.

יוסף בא-גד: האם נתתם דעתכם – ולא ענית לי על השאלה השלישית – מי שלומד חמש שנים בישיבת הסדר, אין לו כל הכנסה, הוא לא מקבל תשלום כחייל, אבל כבר חייב לשלם ביטוח לאומי.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: גברתי השרה, בבקשה.

אורה נמיר: אני מודה שאני לא מבינה את השאלה.

יוסף בא-גד: השאלה היא שאלה מס' 3, מה ניתן לפעול להמשך תשלום הביטוח הלאומי למתגייסים לישיבות ההסדר, חמש שנים?

יוסף בא-גד: לא קיבלתי תשובה בהתחלה.

אורה נמיר: אם התשובה שלי לא היתה ברורה אני אבהיר אותה, חבר הכנסת בא-גד.

אורה נמיר: השאלה היא כסף, ואני אומרת לך באופן חד-משמעי: לו אני הייתי צריכה להחליט לאיזו אוכלוסייה לתגבר קצבאות בכלל, לא רק קצבאות הילדים – ואני מאוד מעריכה את ישיבות ההסדר, אני חושבת שזו מסגרת נהדרת, זה נוער נפלא – הייתי קובעת סדר קדימות כזה שהיה מטפל קודם כול באותן משפחות שמצויות במצוקה הרבה יותר גדולה לעומת המשפחות שאתה דיברת עליהן.

אורה נמיר: חבר הכנסת מ' איתן שאל את שרת העבודה והרווחה ביום ג' בניסן התשנ"ד (15 במרס 1994): בשבועות האחרונים נודע על כמה אזרחים חסרי בית, חלקם עולים חדשים, אשר מצאו את מותם בקור ובהעדר מחסה.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: בכמה מקרים מדובר, ומה הוא היקף התופעה?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: אילו צעדים תנקוט הממשלה כדי להתמודד ביעילות עם התופעה?

אורה נמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אורה נמיר: דרי הרחובות שנפטרו באזור תל-אביב, מתו כתוצאה משתייה מופרזת ולאו דווקא מקור.

אורה נמיר: לפי מיטב ידיעתנו, מדובר בשמונה מקרים מראשית 1994.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: באוקטובר 1992 הוקמה בתל-אביב יחידה לטיפול בדרי רחוב.

אורה נמיר: עם כניסתי לתפקיד שרת העבודה והרווחה, בינואר 1993, ולאחר ששני דרי רחוב קפאו למוות, הוריתי על הרחבתה ותגבורה של היחידה, במגמה להופכה לדגם טיפולי עבור הלשכות לשירותים חברתיים ברחבי הארץ.

אורה נמיר: ביוזמתי הוכרה היחידה התל-אביבית כמפעל מיוחד במסגרת המפעלים המיוחדים של המוסד לביטוח לאומי.

אורה נמיר: המוסד הקצה לפעולות היחידה סכום של 984,300 ש"ח לשלוש שנים.

אורה נמיר: אנשי היחידה עורכים סריקות על מנת לאתר את דרי הרחוב במקומות הימצאם, בבתים נטושים, במחסנים, במקלטים וכיוצא באלה.

אורה נמיר: מיום הקמתה טופלו ביחידה 212 דרי רחובות.

אורה נמיר: 43 הופנו לדיור בבתי-מלון וב"גגון", מקלט המופעל על-ידי עמותה ציבורית, 107 סודרו בדיור ציבורי ובשכירות, ו-37 הופנו לבתי-אבות, לבתי-חולים ולבתי-חולים לחולי נפש, בהתאם למצבם.

אורה נמיר: 25 נוספים אותרו על-ידי אנשי היחידה ונעזרו על-ידה, אך העדיפו להמשיך ולהתגורר ברחוב.

אורה נמיר: יצוין שהגרעין הקשה של קבוצת דרי הרחוב מורכב ברובו מאלכוהוליסטים כרוניים שאינם מוכנים לשנות את הרגלי השתייה שלהם ומעדיפים להישאר ברחוב.

אורה נמיר: הם אינם חולי נפש, ולכן אין אפשרות לטפל בהם בכפייה.

אורה נמיר: לטובת אוכלוסייה זו הוחלט על הקמת מקלט בגוש-דן ל-15 דרי רחוב שסיכויי השיקום שלהם קלושים.

אורה נמיר: המשרד ומשרד הקליטה הקצו לטובת מקלט זה 100,000 ש"ח כל אחד.

אורה נמיר: מבנה אותר, אך שיפוצו והפעלתו מתעכבים בשל השביתה של העובדים הסוציאליים.

אורה נמיר: ביוזמתי, ייפתח מקלט נוסף באילת במבנה שאותר וישמש 30 דרי רחוב.

אורה נמיר: חבר הכנסת ד' שילנסקי שאל את שרת העבודה והרווחה ביום ג' בניסן התשנ"ד (15 במרס 1994): מר יוסף אליקים, נכה בן 70 שעבר קטיעת רגל, ביקש גמלת ניידות.

אורה נמיר: מר אליקים נכה עוד מלפני מלחמת הקוממיות, אך מעולם לא דרש גמלה מהביטוח הלאומי, כיון שקיים את עצמו ולא רצה ליטול מכספי ציבור.

אורה נמיר: עתה, לאחר הכריתה, הוא נזקק לגמלת ניידות, אך מפאת גילו נדחתה בקשתו.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: האם יש להעניש אדם על שלא דרש קצבת נכות בגיל צעיר, שהרי לו עשה כן היה מקבלה עד היום ובהמשך חייו?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: מה ייעשה כדי לתקן את המצב?

אורה נמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אורה נמיר: המוסד לביטוח לאומי מעניק הטבות למוגבלים בניידות מכוח הסכם עם משרד האוצר.

אורה נמיר: ההטבות משולמות מכספי האוצר, והמוסד לביטוח לאומי פועל אך ורק לפי הוראות ההסכם.

אורה נמיר: אחד מתנאי ההסכם קובע, כי מוגבל בניידות הוא מי שטרם מלאו לו 65 שנה.

אורה נמיר: עם זאת, ההסכם מאפשר המשך הסיוע למוגבלים בניידות שהחלו לקבל הטבות לפני גיל 65.

אורה נמיר: לכן, לפי ההסכם הקיים, אין מר אליקים זכאי להטבות על-פי הסכם הניידות.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: המוסד לביטוח לאומי מנהל בימים אלה משא-ומתן עם משרד האוצר לקבלת תוספת תקציבית של 10 מיליון ש"ח לנכים קשים, שהסיוע שניתן להם כיום אינו מספיק.

אורה נמיר: עם זאת יצוין, שמדיניות המוסד גורסת שיש להרחיב קודם-כול את חוג הזכאים באוכלוסייה הצעירה ורק לאחר מכן להרחיבו לגבי זכאים חדשים לאחר גיל 65.

אורה נמיר: חבר הכנסת ז' המר שאל את שרת העבודה והרווחה ביום ג' בניסן התשנ"ד (15 במרס 1994): בעיתונות התפרסם דבר מותו של חסר בית בתל-אביב משתיית יתר ומקור.

אורה נמיר: המקרה חשף תופעת חסרי בית אלכוהוליסטים בעיר.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: האם התופעה ייחודית לתל-אביב?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: מה עושה המשרד כדי לאתר את הנ"ל?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: היש תוכנית לדיור ולגמילה?

אורה נמיר: 3-1.

אורה נמיר: העיר תל-אביב מושכת אליה דרי רחוב מכל הארץ, ולכן התופעה הייחודית בהיקפה בעיר זו.

אורה נמיר: עם זאת, ידוע למשרד על דרי רחוב נוספים, במיוחד בירושלים ולאחרונה באילת.

אורה נמיר: באוקטובר 1992 הוקמה בעיריית תל-אביב יחידה לטיפול בדרי רחוב.

אורה נמיר: עם כניסתי לתפקיד כשרת העבודה והרווחה, בינואר 1993, ולאחר ששני דרי רחוב קפאו למוות, הוריתי על הרחבתה ותגבורה של היחידה, במגמה להופכה לדגם טיפול עבור הלשכות החברתיות ברחבי הארץ.

אורה נמיר: ביוזמתי הוכרה היחידה התל-אביבית כמפעל מיוחד במסגרת המפעלים המיוחדים של המוסד לביטוח לאומי.

אורה נמיר: המוסד לביטוח לאומי הקצה לפעולות היחידה סכום של 984,300 שקלים לשלוש שנים.

אורה נמיר: אנשי היחידה עורכים סריקות על מנת לאתר את דרי הרחוב במקומות הימצאם, בבתים נטושים, במחסנים, במקלטים וברחובות.

אורה נמיר: מיום הקמתה טופלו ביחידה – וההקמה היתה יחסית מאוד מאוד קצרה – 212 דרי רחוב.

אורה נמיר: 43 הופנו לדיור בבתי-מלון וב"גגון", מקלט המופעל על-ידי עמותה ציבורית; 107 סודרו בדיור ציבורי ובשכירות ו-37 הופנו לבתי-אבות, לבתי-חולים ולבתי-חולים לחולי נפש, בהתאם למצבם.

אורה נמיר: 25 נוספים אותרו על-ידי אנשי היחידה ונעזרו על-ידם, אך העדיפו, ואני אומרת העדיפו בלשון המעטה, עמדו על כך שהם ימשיכו להתגורר ברחובות.

אורה נמיר: לנו אין שום דרך מבחינה חוקית, חבר הכנסת זבולון המר, לחייב אנשים כאשר החוק איננו קובע בדיוק איזו אוכלוסיות הוא מתכוון שיהיו דיירי אותם מקומות מקלט.

אורה נמיר: אני רוצה להוסיף עוד דבר.

אורה נמיר: לאחרונה התגברה באילת התופעה של דרי הרחוב.

אורה נמיר: אנחנו יודעים שלאילת באים הרבה מאוד אנשים, מכל מיני סיבות: בגלל אורח החיים היותר חופשי ופתוח, בגלל האקלים.

אורה נמיר: אחד העובדים הבכירים שלנו ירד לאילת.

אורה נמיר: שכרנו שם מבנה עם עשרה חדרים, שצריך לקלוט 30 איש.

אורה נמיר: יש מימון, תקציב, הכול מוכן.

אורה נמיר: זה קרה ימים אחדים לפני פרוץ שביתת העובדים הסוציאליים.

אורה נמיר: אני מאמינה שעכשיו, עם שובם של העובדים הסוציאליים לעבודה, ואני מברכת על כך, נוכל לא רק להדביק את כל מה שלא טופל במהלך השביתה – והנזק, רבותי, הוא אדיר – אלא נוכל גם להצעיד משמעותית אותם דברים חדשים, קדימה ומהר.

אורה נמיר: חבר הכנסת א' יחזקאל שאל את שרת העבודה והרווחה ביום י"ב בניסן התשנ"ד (24 במרס 1994): לאור הפרסומים בעיתונות, כי תשעה תלמידי פנימייה ברחובות ניסו להתאבד בשל אלימות מצד מנהל המוסד, ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: האם ידוע למשרדך על התנהגותו של המנהל?

אורה נמיר: אם כן – כיצד יטפל המשרד בנושא זה?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: כיצד ערוך משרדך לטפל בתלמידי פנימיות בעלי נטיות להתאבדות?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: נוכח האירוע, האם יבדוק משרדך את מצבן של שאר הפנימיות שבאחריות משרדך בנושא זה?

אורה נמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אורה נמיר: צוות השירות הייעוצי של משרד החינוך מצא שכל התלונות כלפי המנהל היו בלתי מבוססות.

אורה נמיר: עם זאת, השירות לילד ולנוער במשרד העבודה והרווחה היה מעורב בצעדים שננקטו לפתרון המשבר בפנימייה, ובכלל זה פיטוריו של מנהל הפנימייה, הבאת מנהל זמני לפנימייה והעסקת פסיכיאטרית לשם הערכת הסיכון לחניכים.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: בפנימיות טיפוליות, שבהן חוסים חניכים בעלי הפרעות נפשיות והפרעות התנהגות, מועסק פסיכיאטר שמתייחס לכל מקרה ומנחה את הצוות הטיפולי.

אורה נמיר: בפנימיות השיקומיות והחינוכיות נעזר השירות לילד ולנוער בשירותי ייעוץ פסיכיאטרי חיצוניים.

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: הפנימיות נתונות לפיקוח שוטף של השירות לילד ולנוער.

אורה נמיר: הפיקוח עירני מאוד לכל תופעה של ניסיונות התאבדות ומתערב מייד בכל מקרה הדורש התערבות כזו.

אורה נמיר: חבר הכנסת ד' מגן שאל את שרת העבודה והרווחה ביום כ"ב באייר התשנ"ד (3 במאי 1994): כותרות "ידיעות אחרונות" ביום י"ד באייר התשנ"ד (25 באפריל 1994) מבשרות: "רבין אישר כניסת 4,000 עובדים נוספים מהשטחים"; "שרת העבודה והרווחה אישרה הבאת 12,00 עובדי בניין זרים"; "רכבת אווירית מובילה פועלים תאילנדים לישראל".

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: האם יש שינוי במדיניות התעסוקה?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: מתי יפוג תוקף ההיתרים שניתנו עתה לעובדים הזרים לעבוד בישראל?

אורה נמיר: 1.

אורה נמיר: מדיניות התעסוקה נקבעת על-פי צורכי המשק ועל-פי המצב הביטחוני.

אורה נמיר: על-פי שני מרכיבים אלה נקבעת מכסת העובדים מהשטחים הזכאים לעבוד בישראל ומכסת ההיתרים לעובדים זרים בענפים השונים.

אורה נמיר: אני חייבת לומר, ואני אזכיר זאת בסקירה שלי, שגם במקומות שבהם היה לנו סיפור הצלחה גדול מאוד בהשמה ובקליטה של עובדים ישראלים בחקלאות, ואני מתכוונת לגוש-קטיף, כאשר התגברו פעולות הטרור הודיע לי שר הביטחון – ושם זו היתה פעולה מוצלחת מאין כמותה, עבדו שם בהתחלה 500 עובדים באופן קבוע ולאחר מכן למעלה מ-360 – שהוא איננו מוכן לקחת על עצמו את האחריות להבאתם ולהחזרתם של העובדים הישראלים לעבודה ובחזרה ממנה, ואז הוחלט, לדוגמה, על מתן אישורים ל-500 עובדים זרים לגוש-קטיף.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: בענף הבניין ניתנו היתרים בשלושה מועדים: 6,000 היתרים ניתנו במרס 1993 ותוקפם יפוג בסוף שנה זו.

אורה נמיר: 5,000 היתרים ניתנו ב-15 במרס 1994 ותוקפם יפוג ב-30 באפריל 1995; 15,000 היתרים ניתנו ב-10 באפריל 1994 ותוקפם יפוג ב-31 בנובמבר 1994.

אורה נמיר: בענף החקלאות ניתנו 6,000 היתרים חדשים.

אורה נמיר: ההיתרים הם לשנה ממועד הגעתו לישראל של העובד.

אורה נמיר: לומר לך שאני שמחה ממה שקורה, תאמין לי שלא.

שבח וייס: שאלה נוספת לחבר הכנסת מגן.

דוד מגן: גברתי השרה, השאלה התייחסה לתחום הערכי, וכאשר שאלתי אם יש שינוי במדיניות התעסוקה, התכוונתי לשאול מה קורה עם העבודה העברית, האם הממשלה החליטה, חלילה, להכשיר או לקדש את העבודה הזרה במובן הזה של המושג?

דוד מגן: איך נוכל להשלים עם ידיעה מאתמול, שהממשלה מאשרת כניסתם של 35,000 עובדים מחבל-עזה ומיריחו?

דוד מגן: שרת העבודה נתנה את האישורים, כפי שציינת, רכבת אווירית מובילה פועלים תאילנדים לישראל.

דוד מגן: אני מסכים עמך שיש צורכי שעה וצורכי כלכלה, אבל את מדברת גם על 1994 ו-1995.

דוד מגן: מדוע לא תיעשה פעולה יסודית וחד-משמעית להגברת העבודה העברית ולצמצום העבודה הזרה?

דוד מגן: ויותר חשוב מהשאלה הנוספת, אדוני היושב-ראש, איחולים ותפילה לרפואה שלמה.

אורה נמיר: תודה.

אורה נמיר: חבר הכנסת מגן, אם תוכל, אני מבקשת שתשמע את תחילת הסקירה שלי, שם אני מציינת במפורט את הנושא של העובדים הישראלים.

אורה נמיר: אומר רק משפט אחד, בכל עבודתי במשרד, התחום הכי קשה הוא המאבק הבלתי פוסק שאני ועובדי שירות התעסוקה המסורים ומנכ"ל שירות התעסוקה נאבקים לשכנע ישראלים לצאת לעבודה.

אורה נמיר: אבל במהלך הסקירה נדבר גם על כך.

אורה נמיר: חבר הכנסת ע' פרץ שאל את שרת העבודה והרווחה ביום כ"ב באייר התשנ"ד (3 במאי 1994): הובא לידיעתי, כי בהתאם להוראת ההסכם הקיבוצי הכללי מיום 15 במרס 1993 בדבר תוספת יוקר, שנחתם בין לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים לבין ההסתדרות הכללית, וההסכם הקיבוצי מיום 22 באפריל 1993, יש לשלם החל מיום 1 בפברואר 1994 תוספת יוקר בשיעור של 2.3% מהשכר המשולב.

אורה נמיר: עובדי חברת "המשקם", שהסכם זה חל עליהם, טרם קיבלו תוספת זו, בעקבות החלטת הנהלת החברה.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: האם ידיעה זו נכונה?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: האם יש בסמכות הנהלת מפעל למנוע תשלום תוספת יוקר שלא על-פי הסכם קיבוצי מחייב?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: מה יעשה משרדך בנדון?

אורה נמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אורה נמיר: כן.

אורה נמיר: 3-2.

אורה נמיר: בעקבות עתירת ההסתדרות לבית-הדין לעבודה, קבע בית-הדין ביום 18 במאי 1994 בהחלטת ביניים, שחברת "המשקם" תשלם במשכורת מאי תוספת מקדמה בגובה 16%.

אורה נמיר: זאת, בגין תוספות השכר שלא עודכנו החל מחודש פברואר 1994.

אורה נמיר: הדיון בעתירה טרם הסתיים, וחברת "המשקם" נדרשה על-ידי בית-הדין להודיע עד 15 ביוני 1994, אם הגיע הסכסוך הקיבוצי לפתרונו.

אורה נמיר: חברת הכנסת ד' איציק שאלה את שרת העבודה והרווחה ביום כ"ב באייר התשנ"ד (3 במאי 1994): לאחרונה התבשרנו על פתיחתם של 12 מסגרות בקהילה, אשר קלטו 144 מפגרים.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: איזה סוג מסגרות נפתחו (הוסטלים, דירות וכו')?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: באילו יישובים הוקמו המסגרות הללו, ועל-ידי מי (משרד העבודה והרווחה, עיריות, אקי"ם, קבוצות הורים)?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: מה הם הצעדים שנוקט המשרד כדי להגביר את הפיקוח על המתרחש במוסדות?

אורה נמיר: 2-1.

אורה נמיר: נפתחו שבע דירות.

אורה נמיר: בירושלים – שתיים על-ידי עמותת "שקל" ואחת על-ידי עמותת "עלי שיח".

אורה נמיר: בתל-אביב – עמותת "צ'יימס".

אורה נמיר: בבני-ברק – עמותת "אוהל שרה".

אורה נמיר: בקריית-חיים – אקי"ם חיפה, ובבית-אריה מופעלת באופן פרטי.

אורה נמיר: כן נפתחו שלושה בתים קבוצתיים בתמרה – מוסד פרטי, בעפולה – פרטי, ובבאר-שבע – עמותה ציבורית "מבני חינוך"; שני הוסטלים: במבשרת-ציון – "עמותת בני דוד", וברעננה – פרטי; ומערך דיור בקהילה ל-44 חוסים בבאר-שבע, המופעל על-ידי "בית כהן", עמותה ציבורית.

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: האגף לשירותי טיפול במפגר נמצא בתהליך של ארגון מחדש.

אורה נמיר: במסגרת זו הוקמה יחידה באגף, שעליה הוטל לפקח על המוסדות, והוחל בתהליך של איוש תקני פיקוח שמתפנים, במפקחים שמומחיותם טיפול במפגרים.

אורה נמיר: כמו-כן ביקורי המפקחים במוסדות תוגברו והושם דגש בביקורי פתע.

שבח וייס: שאלה נוספת לחברת הכנסת דליה איציק.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אני מודה לך על התשובה.

דליה איציק: על-פי הדיווח שיש בידי, המסגרות האלו כנראה מוצלחות, והשאלה שלי – האם יוקמו עוד בעתיד?

דליה איציק: כמה, לפי הערכתך, צריך כדי למלא את החסר?

דליה איציק: אם תרשה לי עוד הערה אחת, אדוני היושב-ראש, השרה נכנסה למשרד הזה באומץ, במרץ, ונדמה לי שזה אחד המשרדים הקשים ביותר שיש לנו בכלל, והוא באמת מראה סימנים של שיפור ושל ייעול.

דליה איציק: אני רוצה לברך אותך על כך, ואני רוצה לברך אותך שתיסעי לשלום ותחזרי אלינו בשלום; אנחנו ממתינים לך.

שבח וייס: תודה רבה.

אורה נמיר: תודה.

אורה נמיר: לחברת הכנסת דליה איציק, אני שמחה לומר לבית, שבעזרת חברים מאוד פעילים בוועדת הכספים של הכנסת, הצלחנו בשנה החולפת והצלחנו גם השנה, לקבל סכומי כסף שיכולים להספיק לביטול תור הממתינים; קודם כול במוסדות, וחלק גדול מהפתרונות – בקהילה.

אורה נמיר: אני רוצה לקוות שיהיה בידינו הכסף הדרוש כדי להתאים את מבנה האגף והשירות, שמחייב תגבור ושינוי בממדים שקשה לתאר אותם, לדרכי עבודה מחודשות יותר, חדשות יותר ורעננות יותר.

אורה נמיר: לפני ימים מספר, לאחר דיון נוסף בנושא של האגף לשירות למפגר, ביקשתי ממנכ"ל משרד העבודה והרווחה, שהוא יהיה אחראי ישירות לביצוע מדיניות זו.

אורה נמיר: אני מאוד מקווה שאנחנו נצליח במשימה הזאת, ואז נביא אור להרבה בתים שהסבל שלהם הוא סבל שבשתיקה, אבל הוא סבל עמוק וקשה מאוד.

אורה נמיר: חבר הכנסת י' לס שאל את שרת העבודה והרווחה ביום כ"ב באייר התשנ"ד (3 במאי 1994): בהסכם הקיבוצי מתאריך 22 באפריל 1994 נקבע, כי יש לשלם לעובדים תוספת יוקר בשיעור של 2.3% החל מתאריך 1 בפברואר 1994.

אורה נמיר: אולם במועצת המנהלים של חברת "המשקם" התקבלה החלטה, כי בניגוד להסכם האמור לא יקבלו עובדי החברה את התוספת.

אורה נמיר: ואכן עד היום, כשלושה חודשים לאחר המועד שבו היתה צריכה להתקבל התוספת, עדיין היא לא ניתנה.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: מדוע לא ניתנת התוספת המיוחלת לעובדי חברת "המשקם"?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: מה ייעשה כדי שעובדי חברת "המשקם" יקבלו את שכרם כפי שהוחלט בהסכם?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: האם יקבלו עובדי חברת "המשקם" את תוספת שכרם רטרואקטיבית?

אורה נמיר: 1.

אורה נמיר: התוספת לא ניתנה במועד על-פי החלטת מועצת המנהלים של חברת "המשקם".

אורה נמיר: 3-2.

אורה נמיר: בעקבות עתירת ההסתדרות לבית-הדין לעבודה, קבע בית-הדין ביום 18 במאי 1994 בהחלטת ביניים, שחברת "המשקם" תשלם במשכורת מאי תוספת מקדמה בגובה 16%.

אורה נמיר: זאת, בגין תוספות השכר שלא עודכנו החל מחודש פברואר 1994.

אורה נמיר: הדיון בעתירה טרם הסתיים, וחברת "המשקם" נדרשה על-ידי בית-הדין להודיע עד 15 ביוני אם הגיע הסכסוך הקיבוצי לפתרונו.

אורה נמיר: אני רוצה להוסיף כאן הערה.

אורה נמיר: מיומי הראשון במשרד אני מטפלת בבעיה הבלתי הגיונית הזאת ששמה "המשקם".

אורה נמיר: אנחנו לא אחראים ל"המשקם".

אורה נמיר: לי אין שום סמכות לקבוע שום דבר ב"המשקם", אבל באופן מוחלט, חבר הכנסת לס.

אורה נמיר: יש לי רק תפקיד אחד כשרת העבודה והרווחה – לממן את כל הגירעונות של חברת "המשקם":

אורה נמיר: בשנה שעברה – 17 מיליוני שקלים, השנה – 20 מיליוני שקלים.

אורה נמיר: נוצר איזה מצב, שזה שייך לסוכנות ואחראי לזה גזבר הסוכנות.

אורה נמיר: אחרי אין-ספור דיונים הגענו להסכמה, שהממשלה מוכנה לקנות את "המשקם" מהסוכנות, הסוכנות תשקיע את הכספים האלה במוסדות חברתיים, וניהול "המשקם" יעבור למשרד העבודה והרווחה.

אורה נמיר: בימים אלה מעריך שמאי מטעם הממשלה את שווי החברה.

אורה נמיר: עד שהחליטו על שמאי, עד שמצאו שמאי, עד שהוא עבר את כל מדורי האישורים.

אורה נמיר: השמאי יסיים את עבודתו עד אמצע החודש הבא.

אורה נמיר: אני מעריכה שזו הערכה נכונה שלנו.

אורה נמיר: רק אז יחל המשא-ומתן עם הסוכנות על פרטי הרכישה.

אורה נמיר: עד אז, אני אומרת לך, אין לי שום השפעה לא על מה שמחליטה מועצת המנהלים, לא על מה שקורה שם.

אורה נמיר: אני נקראת לסייע ל"המשקם" רק ברגע שהגירעון גדל.

שבח וייס: שאלה נוספת לחבר הכנסת לס.

יורם לס: גברתי השרה, כפי שידוע לך, המגמה היום בשירותי החברה היא להשאיר עד כמה שניתן את המוגבלים, את הנכים, את חולי הנפש, בתוך הקהילה, ולא, סליחה על הביטוי ואני מתנצל עליו מראש, "לאפסן" אותם באיזה מוסד; להשאיר אותם בקהילה, בסביבה הטבעית שלהם.

יורם לס: תעסוקה מוגנת, שהיא כולה באחריות משרדך – יש 51 מרכזים כאלה – היא חלק חשוב בהשארת אותה אוכלוסייה של נכים ומוגבלים בתוך הקהילה.

יורם לס: ביקרתי באחד המרכזים בבאר-יעקב – – –

שבח וייס: שאלה נוספת היא במסגרת חצי דקה.

יורם לס: אני מייד מסיים.

יורם לס: ביקרתי במרכז הזה, והנכים שנמצאים שם מתלוננים על שכר זעום, שבקושי מכסה את הוצאות הנסיעה שלהם לאותו מרכז.

יורם לס: אני פונה אלייך כמי שאחראית ישירות לאותם מרכזים, עד כמה שאפשר, ולו גם למען הגאווה שלהם, לשפר את שכרם.

יורם לס: בסוף הדברים, אני מאחל לך המון בריאות ושתחזרי אלינו חזקה מתמיד.

שבח וייס: תודה רבה.

אורה נמיר: תודה.

אורה נמיר: אני רוצה להשיב לך, שהדאגה המרכזית שלי היום בכל הנוגע ל"המשקם", מלבד מימון הגירעון, היא לדאוג שלא יפוטרו בהמוניהם עובדים ב"המשקם".

אורה נמיר: המגמה השנייה – אני זוכרת שחוקקנו את חוק שכר מינימום, אני לא זוכרת בדיוק, אבל הם מקבלים או 66% או 68% משכר המינימום, על-פי החוק.

אורה נמיר: מקומות שאנחנו יודעים שמקבלים פחות, אנחנו דואגים שאכן זה לא יקרה.

אורה נמיר: אם אתה יודע על מקומות מסוימים, אנא, מסור לי, ואנחנו נטפל בזה מייד.

אורה נמיר: חבר הכנסת א"ח שאקי שאל את שרת העבודה והרווחה ביום כ"א בסיוון התשנ"ד (31 במאי 1994): פורסם כי הוועדה המקצועית מטעם משרד העבודה קצצה בסל המצרכים למפגרים במעונות פרטיים.

אורה נמיר: סל מקוצץ זה מקשה את המשך החזקתם במעונות אלו.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: ממה מורכב הסל?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: האם סל זה מספק את כל צורכי החוסים?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: מה ייעשה כדי לשפר סל זה ולהגדילו?

אורה נמיר: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

אורה נמיר: משרד העבודה והרווחה לא קיצץ בתקציבי המוסדות למפגרים.

אורה נמיר: ההיפך הוא הנכון.

אורה נמיר: לראשונה, ביוזמת המשרד, נקבע סל צרכים מתוקנן, שלא היה קיים בעבר.

אורה נמיר: סל זה עוסק בצרכים הפיסיים של החוסים – ביגוד, מזון, היגיינה וכיוצא באלה.

אורה נמיר: הסל ייושם באופן הדרגתי, ובשנת התקציב 1994 הקציב לכך המשרד תוספת של 5 מיליוני ש"ח מתקציבו.

אורה נמיר: זהו גידול של 10% בתקציב האחזקה של מפגרים במעונות, וגידול זה ייכנס לבסיס התקציבי.

אורה נמיר: חבר הכנסת ד' מנע שאל את שרת העבודה והרווחה ביום כ"א בסיוון התשנ"ד (31 במאי 1994): 33 מנהלי מוסדות פרטיים למפגרים שובתים לאות מחאה במשרד השירות למפגר במשרד העבודה והרווחה.

אורה נמיר: הם דורשים לאפשר למטופלים לחיות בכבוד.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: מה ייעשה להביא לסיום השביתה? 2.

אורה נמיר: מדוע אין מתנהל משא-ומתן עם השובתים?

אורה נמיר: חבר הכנסת ז' המר שאל את שרת העבודה והרווחה ביום כ"א בסיוון התשנ"ד (31 במאי 1994): נודע כי משרד העבודה והרווחה החליט לקצץ בתקציבי המוסדות למפגרים.

אורה נמיר: המשרד מקצה לחוסה זוג נעליים בשנה, 7 שקלים למזון ביום וכדומה.

אורה נמיר: משמעות הקיצוץ היא איום על עתיד המוסדות.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: היש מישהו שיכול להתקיים מתקציב דל כזה?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: האם אין בכך התעלמות מהחובה הבסיסית לדאוג למי שאינו יכול לדאוג לצרכיו הבסיסיים?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: האם ניתן לשקול את ההחלטה שנית?

אורה נמיר: חברת הכנסת ע' מאור שאלה את שרת העבודה והרווחה ביום כ"א בסיוון התשנ"ד (31 במאי 1994): בהתאם להוראות ההסכמים הקיבוציים הכלליים בדבר תוספת יוקר, יש לשלם החל מפברואר שנה זו תוספת יוקר של 2.3% מהשכר המשולב.

אורה נמיר: לדברי אלי דוקורסקי, מזכיר ועד העובדים הארצי של חברת "המשקם", שמשרד העבודה הוא אחד מבעליה, העובדים לא קיבלו עד כה את תוספת היוקר הנ"ל.

אורה נמיר: ברצוני לשאול: 1.

אורה נמיר: האם המידע נכון?

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: אם כן – מדוע מקופחים עובדי "המשקם"?

אורה נמיר: 3.

אורה נמיר: מדוע לא תשולם התוספת רטרואקטיבית?

אורה נמיר: ברשותכם, מאחר שיש שלוש שאילתות באותו נושא, של חברי הכנסת דוד מנע, זבולון המר וענת מאור, אני רוצה להשיב עליהן ביחד.

אורה נמיר: 1.

אורה נמיר: השביתה של המנהלים ובעלי המעונות הפרטיים הסתיימה ב-14 במאי 1994.

אורה נמיר: השביתה לא פגעה בטיפול בחוסים.

אורה נמיר: 2.

אורה נמיר: המנהל הכללי של משרד העבודה והרווחה נפגש עם נציגי השובתים, ובעקבות פגישה זו החליטו המנהלים להפסיק את שביתתם ולחזור לעבודה תקינה.

אורה נמיר: זה שנים מספר לא עשו שום תיקונים בסל פר-ילד שאנחנו נותנים למוסדות למפגרים, שנים רבות.

אורה נמיר: מה שהצלחנו, וזאת עשה מנכ"ל המשרד שהשקיע בכך עבודה רבה, זה להגיע לסל קצת יותר רחב.

אורה נמיר: אנחנו מדברים בסך הכול על תוספת של 10%.

אורה נמיר: זאת תוספת זעומה, אבל על כך יש לנו קרב קשה מאוד עם משרד האוצר.

אורה נמיר: היתה לי פגישה אתם ביום חמישי האחרון, ואני מאוד מקווה שנצליח, ואז ההשתתפות שלנו תהיה קצת יותר גדולה.

אורה נמיר: אני חייבת לומר לחברי הכנסת זבולון המר, דוד מנע וענת מאור – חברת הכנסת ענת מאור בעצם שאלה בעניין "המשקם", ובעניין זה כבר עניתי קודם לכן.

אורה נמיר: אני רוצה לומר לכם, שאני רואה מעונות פרטיים שמכלכלים כך את ניהול המוסדות שלהם – אני מדברת על מוסדות ברמה גבוהה, יש מוסדות פרטיים ברמה גבוהה מאוד – שהם מצליחים איכשהו להסתדר בתקציב שעומד לרשותם.

אורה נמיר: יש כמה מוסדות ששם המצב קשה במיוחד.

אורה נמיר: אביא דוגמה.

אורה נמיר: הייתי בחנוכת שני בתים נהדרים בפנימייה בכפר אעבלין, כפר ערבי.

אורה נמיר: משפחה אחת מחזיקה את המוסד כבר שנים.

אורה נמיר: דרך אגב, הם בני דודים של חבר הכנסת לשעבר תופיק טובי.

אורה נמיר: הם בנו בניין חדש, ועוד בניין חדש לבנות.

אורה נמיר: הם לא ביקשו מאתנו אגורה אחת, והם בנו שני מוסדות לתפארת.

אורה נמיר: נכון שיש מצוקה למנהלי המעונות, אבל יש היום הבנה מוחלטת עם הנהלת המשרד, ונסייע להם בכל מה שנוכל.

שבח וייס: רבותי, אתם מבקשים שאלה נוספת?

שבח וייס: עוד מעט תהיה סקירה של שרת העבודה והרווחה, ואז יהיו עשרות רבות של שאלות.

שבח וייס: חבר הכנסת המר, אתה תייצג את השלישייה.

אורה נמיר: שני שואלים, כי השאלה של חברת הכנסת ענת מאור היתה בעניין "המשקם".

אורה נמיר: אבל בעניין זה השבתי קודם.

זבולון המר: אני רוצה לשאול את כבוד השרה, ואני בטוח שהיא פועלת ורגישה בנושא, כמה הורים ממתינים היום להכנסת הילד שלהם למוסד של מפגרים?

אורה נמיר: התור קוצץ מאוד בשנה האחרונה.

אורה נמיר: אני מעריכה שהיום התקופה היא כשנתיים.

זבולון המר: תודה רבה.

זבולון המר: אני מתפלל לשלומך, אורה, ומאחל לך רפואה שלמה מקרב לב; שתחזרי בשלום בקרוב לפעולות המבורכות שלך.

אורה נמיר: תודה.

שבח וייס: שאלה נוספת לחברת הכנסת ענת מאור.

שבח וייס: שאלה קצרה קצרה.

ענת מאור: גברתי השרה, קודם כול אני מצטרפת למאחלים החלמה – ולשובך במהרה בשלום.

ענת מאור: שמעתי את התשובה על השאילתא של חבר הכנסת לס, ואכן זו אותה שאלה, בנושא "המשקם".

ענת מאור: אני מצטרפת לפנייה שיקבלו לפחות תוספות על השכר הזעום שלהם, ותשובתך מספקת.

ענת מאור: שאלתי היא בעניין מניעת פיטורים נוספים, שכן אנחנו יודעים כמה פיטורים כבר היו ב"המשקם" לפני שנה.

ענת מאור: אילו צעדים נוקט משרדך כי למנוע את המשך הפיטורים בחברת "המשקם"?

ענת מאור: תודה.

אורה נמיר: אני שמחה לקבוע כאן, שמיום כניסתי למשרד לא פוטר אף עובד אחד מ"המשקם".

אורה נמיר: אנחנו מממנים את השכר, בעצמנו, רק כדי לא לזרוק אנשים לרחוב.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשרה.

שבח וייס: נעשה עכשיו פסק זמן ונעבור לחוק אחר, ואחר כך השרה תשוב אלינו.

שבח וייס: יש לה היום יום עמוס אצלנו במליאה.

שבח וייס: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שבח וייס: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 39), התשנ"ד–1994, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

שבח וייס: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, חבר הכנסת יהושע מצא.

שבח וייס: היוזם הוא חבר הכנסת אברהם פורז.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, בבקשה, הבמה שלך.

דן תיכון: זה החוק בעניין חניות?

שבח וייס: תיכף נקבל הסבר.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ולמתעניין הבודד כרגע, חבר הכנסת דן תיכון, מדובר על חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 39) – – –

שבח וייס: כולם מתעניינים.

יהושע מצא: אני מתנצל בפני האחרים.

שבח וייס: לשואל בשם המתעניינים.

יהושע מצא: בשם ועדת הפנים, כיושב-ראש הוועדה, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק התכנון והבנייה.

יהושע מצא: אנחנו עומדים כבר בתיקון מס' 39, אנחנו כל הזמן רצים ועושים תיקונים וטלאים ועוד טלאים, כמו בכבישים, כמו בגשרים שלא נבנים – – –

שבח וייס: נבנים.

יהושע מצא: הלוואי.

רפאל פנחסי: – – –

יהושע מצא: אם תשים לב, אדוני היושב-ראש, לקוריוז מעניין, כל השלטים הגדולים של השר בן-אליעזר עם תאריכי הסיום, נעלמו.

רפאל פנחסי: – – –

יורם לס: – – –

יהושע מצא: אבל נחזור לחוק שלנו.

יורם לס: אתמול בלילה גמרו את גשר הראל.

רפאל פנחסי: שלשום חנכו את גשר – – –

שבח וייס: הלילה את גשר הראל.

שבח וייס: היה לנו פקק גדול.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, הסתבכת שוב.

יהושע מצא: לא הסתבכתי, בשלב זה חונכים את מה שהליכוד התחיל.

יהושע מצא: נראה מתי תחנכו מה שאתם עושים.

רפאל פנחסי: – – –

יהושע מצא: נחזור לחוק התכנון והבנייה שמדבר לא על כבישים אלא על חניות בתוך בניינים שנבנים.

יהושע מצא: כידוע, חבר הכנסת פורז מבורך ביוזמות חקיקה והגיש עוד הצעת חוק, שתיקנו אותה בוועדה.

יהושע מצא: אסביר מה עיקרו של החוק.

דן תיכון: למה אחת וחצי ולא שתיים?

יהושע מצא: חבר הכנסת דן תיכון, תן לי להסביר את החוק לכולם, לא רק לך.

דן תיכון: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דן תיכון, יכולת להשתלב בהסתייגות, ואין לך.

שבח וייס: רבותי, אני מזכיר לכם שאנחנו בשלב של קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, צריך לציין לברכה ולטובה שבכנסת יש לא אחת התעוררות גם בנושאים של חיי יום-יום שלנו, וזה חשוב.

יהושע מצא: מדובר על חניות.

יהושע מצא: זה עיקרו של החוק – שבדרך כלל לא יוכל קבלן להצמיד לדירה אחת יותר משני מקומות חנייה.

יהושע מצא: חבר הכנסת פורז הופיע בפנינו והוכיח שפעמים לא מעטות נרשמות חניות אחדות, חמש, שש, שמונה – – –

שבח וייס: לאותה משבצת?

יהושע מצא: על שם אחד בלבד.

יהושע מצא: כך טען חבר הכנסת פורז.

יהושע מצא: ועדת הפנים קיבלה את העיקרון שאין להצמיד מקומות חנייה אחדים לדירה אחת, ובשלב שבין הקריאה הראשונה ובין הקריאה השנייה והשלישית היא הכניסה שינויים.

יהושע מצא: השינוי הראשון – הרשות להצמיד יותר משני מקומות חנייה תוכל להינתן לא רק בהחלטת הוועדה המקומית אלא גם בצורה יותר מקיפה, אבל יותר מדוקדקת, בתקנות שיתקין השר.

יהושע מצא: כלומר, גם ועדה מקומית יכולה, תוך עיון בתוכניות וכשהיא בודקת את הנושא, לאשר בקשה מסוימת ליותר משני מקומות חנייה לאדם אחד, וגם תקנות שיתקין השר תוכלנה לאפשר זאת.

יהושע מצא: אלה יכולות להיות תקנות לגוף מסוים, שלפתע מתברר שאומנם צריכות להינתן לו יותר חניות, ולא למגורים פרטיים.

יהושע מצא: במקרה כזה תופענה תקנות מסוג זה.

דן תיכון: לא הבנתי.

דן תיכון: באמת לא הבנתי.

יהושע מצא: אני מאמין לך שלא הבנת.

יהושע מצא: מותר לרכוש יותר משתי חניות?

שבח וייס: מותר, באישור ועדה מקומית.

דן תיכון: למה?

דן תיכון: מה זה שייך לוועדה מקומית?

שבח וייס: כי זה תכנון.

יהושע מצא: אסביר לך, חבר הכנסת דן תיכון.

יהושע מצא: חבר הכנסת דן תיכון, אתה יודע היטב ויפה מאוד שכל בניין שנבנה במדינת ישראל צריך לעבור ועדת תכנון מקומית.

יהושע מצא: אתה יודע יפה מאוד שבוועדת תכנון מקומית הקבלן פורס את תוכנית החניות בבניין.

יהושע מצא: תוכנית החניות חייבת להיות מאושרת על-ידי הוועדה המקומית.

שבח וייס: האם עד היום המצב לא היה כזה, חבר הכנסת מצא?

יהושע מצא: כן, אבל לא נתנו תשומת לב לכך שצריך לאסור מתן יותר ממקום חנייה אחד לאדם.

יהושע מצא: אפשר היה לתת שתיים, שלוש, ארבע וחמש חניות.

יהושע מצא: אנחנו כאן באים ואומרים, שבאישור הוועדה המקומית מותר יהיה לתת שתי חניות, ולא כפי שהיה עד היום, בצורה שאפשר היה להצמיד לאדם אחד חמש חניות, וזה לא היה אסור.

יהושע מצא: היום אם אתה רוצה חמש חניות, אתה תנמק ותצטרך לשכנע את הוועדה המקומית שבכך שאתה לוקח חמש חניות אתה לא מונע מהדיירים האחרים את החנייה.

דן תיכון: האם מותר לשאול אותך שאלה?

יהושע מצא: תיכף.

יהושע מצא: תנאי שני שאנחנו התנינו ותיקנו בחוק, פרט לתקנות שהשר יתקין, הוא שאם בכל זאת יצמידו חניות נוספות ויפעלו בניגוד לחוק, זו לא תהיה עבירה פלילית כפי שחבר הכנסת פורז בא ורצה להרשיע בעבירות פליליות, אלא היא תהיה בטלה.

יהושע מצא: אם אדם רכש חמש חניות ופעל בניגוד לוועדה המקומית, או פעל בניגוד לתקנות שמתקין השר – – –

שבח וייס: מי יבטל, אדוני?

שבח וייס: מי יהיה זה שמבטל?

שבח וייס: מה הסמכות המבטלת?

יהושע מצא: היא בטלה מאליה.

דן תיכון: למה?

דן תיכון: למה?

יהושע מצא: היא תהיה בטלה, ולכך תהיינה מסקנות אזרחיות, המתבטאות ביכולתו של מי שנפגע מאותה הצמדה להשיג את זכותו בדין.

יהושע מצא: אם הונו אותו, אם הקבלן רימה אותו, אם הצמידו לו חניות שאסור היה להצמיד לו, והוא לא ידע, והוא הלך ועשה זאת – זה בטל ומבוטל.

יהושע מצא: אבל את הזכות שלו לתבוע כספים חזרה, או להעמיד לדין – את זה אנחנו משאירים לו.

יהושע מצא: לחוק הזה, אדוני, אין הסתייגויות.

יהושע מצא: אבל אני בכל זאת מציע, אם יש שאלות – הן תישאלנה.

יהושע מצא: אני מבקש שגם תאפשר ליוזם החוק, חבר הכנסת פורז, שהשקיע לא מעט בוועדה, בדיונים אתנו, להשיב גם על הנושא הזה.

יהושע מצא: בכל זאת, זה נושא מעניין.

שבח וייס: אני לא רוצה לפתוח תקדים כאן.

שבח וייס: זה לא טוב.

יהושע מצא: אין הסתייגויות לחוק.

שבח וייס: אני מבין.

אריאל ויינשטיין: זה שינוי.

שבח וייס: רק שנייה.

שבח וייס: רבותי, סליחה, סליחה.

שבח וייס: יש כאן בעיה ואני לא הייתי רוצה ליצור תקדים.

דן תיכון: אני רוצה לשאול שאלה.

יהושע מצא: זה תקדים.

יהושע מצא: בוועדת הפנים – – –

שבח וייס: כל אימת שאני לא דבק בתקנון, חבר הכנסת דן תיכון, בצדק, ממש בצדק, מבקש שאני אהיה דבוק לתקנון, ואני משתדל.

שבח וייס: אבל יש כאן בעיה אמיתית.

שבח וייס: יש לנו כאן מצב קצת מוזר.

שבח וייס: המצב הוא זה: מובא לפנינו חוק, בעצם כבר לקראת הסוף, בקריאה שנייה ושלישית.

שבח וייס: הסתייגויות – אין.

יהושע מצא: הוא עבר פה-אחד.

שבח וייס: פה-אחד.

שבח וייס: במצבים כאלה מצביעים.

שבח וייס: אבל אני רואה שיש כאן איזה אי-שקט, שאגב היה צריך לבוא לבירור בשלב הוועדה, אחרי הדיון בקריאה הראשונה.

דן תיכון: לא ידענו.

שבח וייס: את זה אפשר להגיד על כל חוק, כי אנחנו לא עוקבים אחרי כל חוק.

שבח וייס: לכן אני רוצה להציע את הסיפור הבא: חבר הכנסת פורז יבוא ויענה, מכיוון שהוא יזם את ההצעה.

שבח וייס: במקום שלוש דקות לנאום – הוא יענה על שתי שאלות.

שבח וייס: כל זה יחד ייקח שלוש דקות.

שבח וייס: אחר כך נקיים את ההצבעה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: האם זה מוסכם עליך, חבר הכנסת מצא?

יהושע מצא: מוסכם, ובברכה גדולה.

יהושע מצא: יש לאפשר לשאול את השאלות.

שבח וייס: תודה רבה.

אברהם פורז: אני מוכן להסביר את העניין ב-30 שניות.

שבח וייס: 30 שניות להסביר, 2.5 דקות לתת שתי תשובות.

שבח וייס: חבר הכנסת דן תיכון יציג שאלה, חבר הכנסת אריאל ויינשטיין יציג שאלה, ואחר כך אתה תסכם יחד בשלוש דקות את העניין.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני הולך להסביר את העניין ב-30 שניות, ואני מקווה שלא אעבור את הזמן הזה.

אברהם פורז: במשך הרבה שנים הייתי יועץ משפטי של שתי ועדות מחוזיות לתכנון ולבנייה והחזקתי בא-כוח של היועץ המשפטי לממשלה.

אברהם פורז: גיליתי דבר מדהים, שאף שיש תקני חנייה שאומרים כמה מקומות חנייה יהיו לכל יחידת דיור, קורה לעתים שמצמידים את כל מקומות החנייה לדירה אחת, סוגרים זאת בסוף, וגם הופכים זאת לפעמים לעסק או למחסן או לכל דבר, ואין בפועל חנייה.

אברהם פורז: מטרת החוק הזה היא למנוע את התוצאה העגומה הזאת.

אברהם פורז: בהזדמנות זו אני רוצה מאוד להודות ליושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, חבר הכנסת יהושע מצא, שסייע לי בקידום הצעת החוק, כפי שהוא מסייע בהרבה מאוד הצעות חוק.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לכם, שהוא עושה מלאכת קודש בענייני התכנון והבנייה.

אברהם פורז: לצערי הרב, חברי הכנסת, חברי ועדת הפנים, לא מגלים את מידת ההתעניינות הנאותה בענייני תכנון ובנייה.

אברהם פורז: לעתים הנוכחות בוועדה היא לא מי יודע מה.

אברהם פורז: אבל באמת חבר הכנסת מצא מקדיש לכך מאמץ וזמן, והוא ראוי לכל הברכות.

אברהם פורז: מרגע זה אני מוכן להשיב על כל שאלה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: שתי שאלות קצרות ביותר.

שבח וייס: חבר הכנסת תיכון, ואחר כך חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

בנימין טמקין: חבר הכנסת פורז, מה שאמרת לא נכון לגבי כל חברי הוועדה.

אברהם פורז: לא התכוונתי לפגוע בך, חבר הכנסת טמקין.

שבח וייס: חבר הכנסת דן תיכון, שאל.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פורז, אני אוהב מאוד את החוקים האלה, שמגבילים את האזרחים בשתי חניות ולא חנייה וחצי, ולא שתיים וחצי, כי הרי צריך להפיק חוקים בכנסת, אבל זה עניינך.

דן תיכון: נניח שבדירה מסוימת גרות שתי משפחות ויש להן שלוש מכוניות.

דן תיכון: אתה מציע למנוע מהן את האפשרות לקבל חנייה שלישית?

שבח וייס: לא, הוא מציע לקבל רשות.

דן תיכון: שאלה שנייה: נניח שהבניין נגמר ואחד הדיירים מחליט לקנות שלוש חניות.

דן תיכון: על-פי חוק המקרקעין (תיקון 13), כמדומני, ואני לא זוכר בדיוק, כי לא התכוננתי, מותר לו לרכוש על-פי החוק והוא לא צריך לקבל את אישור רוב הדיירים.

דן תיכון: אפשרנו זאת בתיקון בזק, שכנראה אתם אישרתם לקראת סוף הכנסת הקודמת.

דן תיכון: אני לא מבין מדוע אתם נכנסים לנשמה של אנשים.

דן תיכון: החוק הזה עומד בסתירה לתיקון מס' 13 לחוק המקרקעין.

דן תיכון: אני חושב שחקיקות מן הסוג הזה, שנכנסות לנשמה של האזרח, הן לא במקומן.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: חבר הכנסת ויינשטיין.

שבח וייס: יש פה דיון מעניין בין שלושה ליברלים בעצם.

דן תיכון: זה לא דיון פוליטי.

שבח וייס: אני אומר זאת ברוח טובה.

שבח וייס: אני מדבר על השקפה.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, יש בהצעה המוגמרת משום סטייה מהקריאה הראשונה, כשהייתי כאן במליאה.

אריאל ויינשטיין: לכן לא הייתי בוועדת הפנים.

אריאל ויינשטיין: הסטייה היא בכך שאנחנו אמרנו שיש כיום רבים שמשתמשים במספר רב של חניות כדי לעשות בהן חנויות וכו'.

אריאל ויינשטיין: הם מנצלים זאת לרעה.

אריאל ויינשטיין: לכן אמרנו שאנחנו ניתן חניות בכמות שמספיקה למשפחה.

אריאל ויינשטיין: זה היה העיקרון.

אריאל ויינשטיין: ברגע שאתה נותן את הסמכות לוועדות תכנון ובנייה ולשר לקבוע תקנות, אנחנו נאריך את משך הבנייה, משום שידעו שקבלת שלוש-ארבע חניות היא זכות ויעמדו בתורים.

אריאל ויינשטיין: אני חושב שזו סטייה גדולה מהקריאה הראשונה.

אריאל ויינשטיין: או שמגבילים וקובעים מכסה מסוימת, כפי שאתה אומר שבונים 5 מטרים מכביש וכו', או שאתה קובע שאלה סמכויות של ועדות.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, אני מציע להחזיר את ההצעה לדיון נוסף.

אריאל ויינשטיין: נשקול את הדברים.

אריאל ויינשטיין: זה לא פשוט.

אריאל ויינשטיין: נאריך את משך הבנייה ורק החזקים יקבלו מוועדות הבנייה, שבהן יושבים פוליטיקאים, את הזכות לקבל שלוש-ארבע חניות.

שבח וייס: מה שרוצה להניח חבר הכנסת ויינשטיין זה שבעצם יש בארץ מעט מאוד מקרים של משפחות ברוכות ילדים שהן גם ברוכות מכוניות.

שבח וייס: לכן זה ינוצל בעיקר על-ידי המעמד העליון.

דן תיכון: על-פי הכלל של פרס: מכונית לכל פועל.

שבח וייס: אני רוצה להציע הצעה ליושב-ראש הוועדה ולחבר הכנסת פורז, באמת מתוך הערכה רבה מאוד למלאכה שאתה עושה כאן, ואתה כיושב-ראש ועדה מסייע לרבים וגם לו.

שבח וייס: יש לי הרגשה שפה הועלו בעיות של אמת.

שבח וייס: אפשר, כמובן, תמיד לומר: בואו תצביעו, ומה שיהיה יהיה.

שבח וייס: אפשר לומר: נתקן.

שבח וייס: מכיוון שזה תיקון על תיקון על תיקון – זה לא נראה לי.

שבח וייס: אני מוכן לעשות הצבעת ניסיון, לא הצבעה.

שבח וייס: אני אבדוק כאן.

שבח וייס: אם רוב חברי הכנסת ממילא עומדים, חלילה, להפיל את החוק – – –

אברהם פורז: תן לי להסביר את זה.

אברהם פורז: לדעתי, זו אי-הבנה.

דן תיכון: מה זה חשוב?

שבח וייס: אפשר לדחות בשבוע, לעשות עוד דיון.

אברהם פורז: מה זה יועיל?

אברהם פורז: אני בטוח – – –

שבח וייס: לא, אני לא יכול לפתוח פרוצדורה חדשה.

שבח וייס: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אני מוכן לקחת את החוק – – –

שבח וייס: לשבוע.

יהושע מצא: לשבוע ימים, ובתנאי שהחברים הליברלים, תרתי משמע, ישתתפו בדיון הזה.

שבח וייס: כן, זהו.

אברהם פורז: אני מבקש להסביר, אולי בכל זאת תחזרו בכם.

אברהם פורז: אני רוצה להסביר לכם מדוע.

אברהם פורז: רבותי, יש פה בעיה של אי-סימטריה בין חוק התכנון והבנייה, שמחייב תקן חנייה, לבין חוק המקרקעין, שמאפשר לקחת את כל החנייה שנבנתה עבור הדיירים ולתת אותה לגורם אחד ולשלול אותה מכל האחרים.

אברהם פורז: זה לא סתם ששוללים אותה מכל האחרים, אלא גם סוגרים את זה.

אברהם פורז: היו בדיון, אדוני היושב-ראש, כל משרדי הממשלה, לרבות משרד המשפטים, לרבות משרד הפנים; כולם בירכו על הצעת החוק.

אברהם פורז: חבר הכנסת ויינשטיין, לא שינינו ולא כלום לעומת הצעת החוק בקריאה הראשונה, רק בדבר אחד, שגם שר הפנים – – –

שבח וייס: חבר הכנסת פורז, סליחה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: אבל הרי הצעה טובה כזאת אני הולך להציע לך, באמת.

אברהם פורז: הרי בסופו של דבר החוק גמיש.

אברהם פורז: בתקנות אפשר לתת יותר מקומות חנייה.

שבח וייס: טוב, גמרנו.

אברהם פורז: זה לא מאריך את משך הבנייה.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, יושב-ראש הוועדה, האם אתה רוצה לקחת, לפי סעיף 127(א), לשבוע את החוק בחזרה?

יהושע מצא: כן, אדוני.

שבח וייס: חבר הכנסת פורז, אני מעדיף את זה על אי-אישור החוק.

שבח וייס: חבל, פשוט.

שבח וייס: מכיוון שחבר הכנסת יהושע מצא, והכול מתוך כוונות קונסטרוקטיביות לחלוטין, מבקש באופן, כמובן, פורמלי, להשתמש בסעיף 127(א), הוא מבקש לקחת את החוק חזרה לשבוע-עשרה ימים, כשהכוונות הן טובות.

שבח וייס: אני מבקש להצביע על זה.

שבח וייס: מי מוכן לאשר את הבקשה של חבר הכנסת יהושע מצא לפי סעיף 127(א) להחזיר את החוק הזה לוועדה?

שבח וייס: ואני מודיע: מובטח שזה לזמן קצר מאוד.

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: ואנחנו נחזיר אותו, כמובן, לכאן, והכול יעבור בשלום.

שבח וייס: בעד הבקשה להחזיר את הצעת החוק לוועדה – 12

שבח וייס: נמנעים – אין

שבח וייס: לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

שבח וייס: חברי הכנסת, 12 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אנחנו מצפים לחוק זה, אחרי בישול נוסף.

שבח וייס: תבדוק אז אם אומרים חניה, או החניה.

שבח וייס: נדמה לי שחניה זה הפעולה, זה פועל, והחניה, צריך להגיד מגרש החניה.

שבח וייס: אבל אף אחד ממילא לא יגיד את זה, אז תמשיכו להגיד מגרש חניה.

שבח וייס: גברתי השרה, אנו מחזירים אותך אל הדוכן.

שבח וייס: את רק תרשי לי להתחלף עם ידידי, סגן היושב-ראש, חבר הכנסת שילנסקי, והוא יקיים את הדיון הזה.

שבח וייס: בבקשה.

אורה נמיר: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שנת 1993 הציבה בפני משרד העבודה והרווחה, בפני המוסד לביטוח לאומי ובפני שירות התעסוקה, הנתונים לאחריותי כשרת העבודה והרווחה, אתגרים גדולים.

אורה נמיר: מחד גיסא, האבטלה הגואה, על-פי נתוני שירות התעסוקה, והסגר על השטחים חייבו את המשרד למצות עד תום את הפוטנציאל התעסוקתי בקרב דורשי העבודה ולהיערך למציאת פתרונות למחסור בכוח אדם בענפים שונים.

אורה נמיר: מאידך גיסא, נדרש המשרד להמשיך ולשקוד על שיפור שירותי הרווחה הניתנים לשכבות החלשות באוכלוסייה, במיוחד לנוכח העלייה בהיקף העוני בשנת 1992.

אורה נמיר: יעדי המשרד לשנת 1993 נגזרו מאתגרים אלה, ואני מבקשת לציין בקצרה את הצעדים העיקריים שנקטנו בשנה זו.

אורה נמיר: פירוט תמציתי של פעולות המשרד מובא בסקירה המונחת לפניכם.

אורה נמיר: ברשותכם, חברי הכנסת ואדוני היושב-ראש, מלים מספר על הסקירה השנתית.

אורה נמיר: כידוע לכם, נהוג היה להניח על שולחן הכנסת חוברת עבת-כרס ובה פירוט מלא על פעולותיהם של כל אגפי המשרד, יחידותיו ומחלקותיו במהלך השנה הנסקרת.

אורה נמיר: השנה החלטתי, אולי גם בגלל ניסיוני כחברת הכנסת וכמויות הספרים שאנחנו היינו מקבלים – את רובם מעולם לא פתחנו – השנה החלטתי לשנות את מתכונת הסקירה ולהגיש לעיונכם מבחר, רק מבחר, של פעולות המשרד ונתונים עיקריים.

אורה נמיר: רבותי חברי הכנסת, בתחום העבודה היעד המרכזי הינו, כמובן, צמצום האבטלה.

אורה נמיר: ממשלה זו הגדילה באופן ניכר את התקציבים המיועדים לפיתוח התשתית, משום שהשקעה זו תביא ליצירת מקומות עבודה רבים.

אורה נמיר: עם זאת, ברור שמאמצים אלה יניבו פירות רק בטווח הארוך, ואין בהם מענה מיידי על מצוקת האבטלה.

אורה נמיר: לכן נערך המשרד למציאת פתרונות תעסוקתיים לטווח הקצר על-ידי ייזום עבודות מיידיות באמצעות רשות העתיקות וקרן-הקיימת לישראל.

אורה נמיר: עבודות אלו הוצעו למובטלים דורשי הבטחת הכנסה, המהווים את הגרעין הקשה של דורשי עבודה בלשכות התעסוקה.

אורה נמיר: במסגרת זו הועסקו ב-1993 3,900 עובדים, ופעולה זו נמשכת גם בשנת התקציב 1994.

אורה נמיר: עם הטלת הסגר על השטחים, רבותי חברי הכנסת, בסוף מרס 1993, נסללה הדרך לשילוב מובטלים רבים במקומות העבודה שהתפנו, בעיקר בענפי הבניין והחקלאות.

אורה נמיר: בענף הבניין, רבותי חברי הכנסת, נערך המשרד להכשרה מקצועית מוגברת.

אורה נמיר: זאת לנוכח העובדה, שענף זה העסיק עד הסגר כ-70,000 פועלים מהשטחים.

אורה נמיר: במסגרת אתגר הבנייה, למדו ולומדים עד כה 4,439 חניכים, כאשר במהלך 1993 סיימו את הכשרתם 1,469 עובדים.

אורה נמיר: נוסף על כך, הבאתם לארץ של עובדי בניין זרים הותנתה בשילובם בעבודה של מובטלים ישראלים בלתי מקצועיים.

אורה נמיר: במסגרת זו שולבו בענף הבניין כ-6,000 עובדים ישראלים.

אורה נמיר: בסך הכול הצטרפו לענף הבניין במהלך 1993, לפי ההערכות השונות, במיוחד אלו של הקבלנים – בין 20,000 ל-25,000 עובדים ישראלים.

אורה נמיר: זה שינוי של ממש, רבותי חברי הכנסת, במונחים של מערכת העבודה הישראלית.

אורה נמיר: המשרד יעשה כל מאמץ לשמור על הישג זה ולהרחיבו, אף-על-פי שהמאבק עם הישראלים הוא קשה ביותר.

אורה נמיר: נעשה זאת בעזרתם המבורכת ובשיתוף הפעולה המצוין הקיים בינינו לבין ראשי התאחדות הקבלנים, ואני רוצה לשבח, ולשבח מאוד, את שיתוף הפעולה הענייני, החברתי שישנו בינינו.

אורה נמיר: בענף החקלאות, רבותי חברי הכנסת, הושם דגש בסבסוד שכרם של דורשי עבודה ישראלים שהביעו נכונות לעבוד בענף.

אורה נמיר: במהלך 1993 הועסקו בעונת הקטיף כ-660 עובדים בממוצע לחודש, ובענפי הירקות והפרחים עוד כ-990 עובדים.

אורה נמיר: גם פעולה זאת נמשכת בשנת 1994, והיא מלווה, רבותי חברי הכנסת, בקשיים רבים.

אורה נמיר: דורשי העבודה הישראלים אינם חפצים בדרך כלל, לצערי הרב, לעבוד בענף החקלאות, ואינם מתמידים בו בחלקם הלא-מבוטל.

אורה נמיר: בחודש אפריל 1994 עבדו 3,386 עובדים, אך בממוצע עבד כל אחד מהם 12 יום בחודש בלבד, והתקציב שהועמד לרשותנו לצורך זה לא נוצל במלואו.

אורה נמיר: יצוין כי בשלושת החודשים האחרונים הצלחנו לגייס, במאמצים גדולים מאוד של שירות התעסוקה על עובדיו, 3,553 ישראלים לעבודה בחקלאות, אבל בו זמנית סירבו להצעות עבודה בחקלאות, וזכאותם לדמי אבטלה נשללה מהם, 2,816 דורשי עבודה.

אורה נמיר: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מעבר לצעדים אלה, שתכליתם לעודד ישראלים לצאת לעבודה בענפים שהיו בעבר עתירי עבודה של עובדי שטחים, נקט המשרד גם פעולות שתכליתן אכיפה מלאה של התנאים המזכים בדמי אבטלה.

אורה נמיר: מספר עובדי שירות התעסוקה הרשאים לאשר דמי אבטלה הוקטן מ-140 ל-30.

אורה נמיר: כתוצאה ממדיניות זאת גדל מאוד מספר הסירובים בלשכות התעסוקה, מ-2,400 סירובים בממוצע לחודש ב-1992 ל-7,000 סירובים בממוצע לחודש ברביע השני של 1993.

אורה נמיר: רבותי חברי הכנסת, בטרם אעבור לסקור בפניכם את תחום הרווחה אני מבקשת להוסיף ולומר מלים מספר לגבי עובדים זרים.

אורה נמיר: עמדתי בנושא זה לא השתנתה, ואני איתנה בדעתי שיש לפעול להקטנת מספר העובדים הזרים עד למינימום.

אורה נמיר: אלא שבנושא זה, רבותי חברי הכנסת, אני מקבלת את עמדתו של ראש הממשלה ושר הביטחון בדבר השיקולים הביטחוניים שיש להביא בחשבון בעניין התרת כניסתם של עובדים מהשטחים.

אורה נמיר: אני רוצה להביא לדוגמה, אמרתי זאת קודם לכן בתשובה על שאילתא, את גוש-קטיף, שעשה בחודשים הראשונים של שנת 1993 מאמץ ראוי לציון לקליטת עובדים ישראלים.

אורה נמיר: חקלאי הגוש העסיקו בשיא העונה עד 600 עובדים מהנגב, אך למרות זאת אישרה הממשלה בסופו של דבר לחקלאי הגוש להעסיק 500 עובדים זרים, משום ששר הביטחון טען שאינו מוכן לקחת על עצמו את האחריות הביטחונית הכרוכה בהסעת עובדים ישראלים מיישוביהם שבנגב אל החממות והשדות בגוש-קטיף.

אורה נמיר: אני מבקשת לציין בהקשר זה, אדוני היושב-ראש, גם את פעילותה של המחלקה לחקירות ולאכיפה של משרד העבודה והרווחה, אשר מראשית 1994 ביקרה ב-1,651 אתרים ובמסגרת זו עצרה 1,285 עובדי שטחים ששהו בארץ ללא היתר, מתוכם למעלה מ-40 מבוקשי שירותי הביטחון, ו-58 עובדים זרים ששהו בארץ ללא אשרת עבודה כחוק וגורשו מישראל.

אורה נמיר: רבותי חברי הכנסת, בתחום הרווחה הועמדו בראש סדר העדיפויות של המשרד ארבע קבוצות אוכלוסייה: מפגרים, זקנים, ילדים בסיכון ונשים מוכות.

אורה נמיר: בתחום המפגרים היה היעד אשתקד צמצום תור הממתינים לסידור מוסדי וקהילתי.

אורה נמיר: תוספת תקציב בסך 5.8 מיליוני שקלים, שאושרה למשרד העבודה והרווחה בוועדת הכספים של הכנסת בשנת 1993, אפשרה את סידורם של 325 מפגרים, 200 במעונות קהילתיים ו-125 בהוסטלים ובדיור מוגן.

אורה נמיר: בדיקה פרטנית של תור הממתינים לימדה אותנו, שבסוף שנת 1993 עדיין המתינו כ-450 מפגרים לסידור מוסדי וכ-250 לסידור בהוסטלים ובדיור מוגן.

אורה נמיר: תקציב המשרד לשנת 1994 מאפשר, למעשה, את חיסולו של תור הממתינים במהלך שנת כספים זו.

אורה נמיר: אמרתי קודם לכן, בתשובה על שאילתא, שאני חוששת שהכלים, הארגון, ההיערכות של השירות למפגר לא יספיקו כדי להתמודד עם קליטה כל כך גדולה של מפגרים גם כאשר הכסף מצוי בידינו.

אורה נמיר: הנחיתי את מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, אישית, להיות אחראי לכך שבמהלך השנה הזאת יחוסל תור הממתינים, מה גם שהכסף מצוי בידינו.

אורה נמיר: עם זאת, אני רוצה לומר שני דברים: א.

אורה נמיר: תודה מיוחדת לחברי ועדת הכספים שסייעו לנו בהשגת הישג חשוב זה; ב.

אורה נמיר: יש לציין שהגידול הטבעי במספר המפגרים משמעותו תוספת של 150 מכסות לסידור חוץ-ביתי מדי שנה בשנה, ועל כך אנחנו מנהלים משא-ומתן עם האוצר.

אורה נמיר: בתחום הזקנים, אדוני היושב-ראש, הושם דגש בהרחבת השירותים הניתנים לקשישים במרכזי היום.

אורה נמיר: בתיאום עם "אשל" ובסיוע גדול מאוד של המוסד לביטוח לאומי נפתחו ב-1993 ארבעה מרכזי-יום חדשים.

אורה נמיר: במהלך 1994 נפתחו וייפתחו עוד שבעה מרכזי-יום.

אורה נמיר: בימים אלה מגבש המשרד, יחד עם המוסד לביטוח לאומי ו"אשל", תוכנית להכפלת קצב הבנייה של מרכזי-היום בשנים הקרובות מארבעה לשמונה מרכזים חדשים לשנה, וייתכן, אדוני היושב-ראש, שנצליח לעשות גם יותר.

אורה נמיר: בתחום הילדים בסיכון, מדיניות המשרד הינה שאין להוציא ילד מביתו אלא לאחר שמוצו כל הפתרונות האחרים.

אורה נמיר: עם זאת, עיכוב מיותר בהוצאת ילד מביתו עלול למנוע ממנו, במידת הצורך, את האפשרות לעבור למשפחה אחרת שתוכל לגדלו כראוי.

אורה נמיר: לכן הוחל במהלך 1993 בבדיקה פרטנית של כל הילדים גילאי אפס–שש השוהים בפנימיות, מחוץ לבתיהם.

אורה נמיר: המשרד החל בהליכים המשפטיים הנדרשים להכרזתם של כ-300 ילדים כבני-אימוץ.

אורה נמיר: סעד נוסף, אדוני היושב-ראש ורבותי חברי הכנסת, שהמשרד נקט הוא פתיחת שלושה מרכזי חירום לילדים בסיכון: בירושלים, בתל-אביב ובקריית-אתא; במהלך 1994 מתוכננת פתיחת מרכז חדש נוסף בבאר-שבע ומרכז אחר במגזר הערבי.

אורה נמיר: בשנת 1993, אדוני היושב-ראש, המתינו 307 ילדים עם בעיות התנהגותיות קשות ובעיות נפשיות קשות לסידורם בפנימיות.

אורה נמיר: רשימה זאת כללה 75 ילדים עם בעיות נפשיות שאושפזו שלא לצורך בבתי-חולים לחולי נפש.

אורה נמיר: במאמץ מיוחד של השירות לילד ולנוער – ואני חייבת לשבח את השירות ושמחה לעשות זאת, על עבודה מאומצת מצוינת שהוא עשה – סודרו בפנימיות ובמשפחות אומנה 280 ילדים מתוך רשימה ההמתנה.

אורה נמיר: מאמץ גדול זה, שהיה כרוך בפתיחת מסגרות מיוחדות ובהתאמת מסגרות קיימות לאוכלוסיית הילדים הקשה ביותר, נמשך ב-1994.

אורה נמיר: סידורם של ילדים אלה הוא משימה שאינה נפסקת, משום שתור הממתינים גדל.

אורה נמיר: עד לתחילתה של שביתת העובדים הסוציאליים המתינו כ-100 ילדים נוספים לסידור חוץ-ביתי.

אורה נמיר: לצערי, הטיפול בהם נפסק, והוא מתחדש רק היום.

אורה נמיר: יורשה לי להעיר כאן, שהתופעה של התגברות האלימות בתוך המשפחה מביאה לגידול משמעותי מאוד במספרם של הילדים שחובתנו להוציאם מהבית כדי להצילם.

אורה נמיר: בתחום הסיוע לנשים מוכות – נפתחו שני מקלטים נוספים לנשים מוכות.

אורה נמיר: מקלט אחד הוקם בחדרה, ומקלט נוסף, ראשון מסוגו, לנשים ערביות מוכות, הממוקם בצפון הארץ.

אורה נמיר: נוסף על כך הקים המשרד גם מעון ראשון לנערות ערביות במצוקה.

אורה נמיר: ב-1994 יוקמו שני מקלטים נוספים לנשים מוכות, האחד בבאר-שבע והשני במגזר הערבי; ואם יהיה צורך, נקים גם שלישי.

אורה נמיר: אני מקווה שלא יהיה צורך, אבל נדמה לי שהאופטימיות שלי מופרזת.

אורה נמיר: רבותי חברי הכנסת, כידוע לכם, שוקד המוסד לביטוח לאומי על התוכנית למלחמה בעוני.

אורה נמיר: לראשונה זה 13 שנים, מאז פרסומם של נתוני המוסד לביטוח לאומי על ממדי העוני, נקבעה מדיניות מלווה שתביא להפחתה של כשליש מהמצויים מתחת לקו העוני.

אורה נמיר: בגלל הפגרה ומסיבות אחרות, זה ארבעה חודשים נמצאים כל החוקים המחייבים שינויים בחקיקה על שולחנה של ועדת העבודה והרווחה.

אורה נמיר: חלה התקדמות מאוד משמעותית גם בשבוע החולף, ואני מאוד מקווה שוועדת העבודה והרווחה אכן תזדרז, כי המוסד לביטוח לאומי ערוך לבצע מייד את התוכנית, ברגע שיושלמו הליכי החקיקה.

אורה נמיר: וזה על שולחנכם, חברי בוועדת העבודה והרווחה.

אורה נמיר: רבותי חברי הכנסת, אני מקווה שהמעיין בסקירה יקבל תמונה על המגוון העצום של הפעולות שמשרד העבודה והרווחה, המוסד לביטוח לאומי ושירות התעסוקה עושים למען האוכלוסייה בישראל בכל תחומי החיים.

אורה נמיר: לסיום, אני רוצה להודות למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, למנכ"ל משרד העבודה והרווחה, למנכ"ל שירות התעסוקה ולכל עובדי משרד העבודה והרווחה, המוסד לביטוח לאומי ושירות התעסוקה על עבודתם המסורה, האחראית והקשה למען רווחת האוכלוסיות החלשות בישראל.

אורה נמיר: תודה מיוחדת אני רוצה להביע מעל במה זו לעובדי לשכתי, העושים עמי לילות כימים במסירות שאין גבוהה ממנה ומאפשרים לי לעשות את עבודתי בשליחות הציבור ולמענו.

אורה נמיר: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: בהתאם לתקנון הגיע תור השאלות, במסגרת של דקה לכל שואל.

דן תיכון: אינני חושב שזה על-פי התקנון.

דן תיכון: נדמה לי שזה על-פי החלטה של ועדת הכנסת.

אורה נמיר: הכול כבר מבולבל בכנסת, גם התקנון.

אורה נמיר: היו ימים שידענו בדיוק מה זה תקנון, מה זו החלטת ועדת הכנסת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, כרגיל אתה צודק, וזה בהתאם להחלטת ועדת הכנסת.

דב שילנסקי: אבל ועדת הכנסת היא גם זו שקובעת את התקנון, והגבול בין שני הדברים דק מאוד.

דב שילנסקי: ובכן, זה בהתאם להחלטת ועדת הכנסת.

דב שילנסקי: אני צמוד לתקנות.

דב שילנסקי: ועדת הכנסת החליטה ששרים ידברו עשר דקות.

דב שילנסקי: השרים מביאים דברים חשובים ומעניינים, אבל שיפנו לוועדת הכנסת ויבקשו ממנה לתקן את התקנון.

דב שילנסקי: הראשון שנזכה אותו בשאלה הוא חבר הכנסת יוסי כץ.

דב שילנסקי: אחריו נזכה בשאלה את חבר הכנסת דן תיכון, שהוא גם מומחה לתקנון, ובוודאי גם שאלתו תהיה חשובה ומעניינת.

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, ראשית אני רוצה לשבח את צוות המשרד שלך, את המנהלים הכלליים שעושים עבודה מקצועית בלתי רגילה, ואת כל עובדי המשרד שאנחנו זוכים לשיתוף פעולה רב עמם.

יוסי כץ: אני משוכנע שהאתגרים שהצבת לעצמך, במיוחד בנושא של צמצום ממדי העוני, יחכו לך עם שובך.

יוסי כץ: ואני מאחל לך שתשובי בשלום.

יוסי כץ: אחד הנושאים החשובים שהמשרד מטפל בהם הוא הנושא של הכשרה מקצועית בכלל, והכשרה מקצועית לנוער בפרט.

יוסי כץ: לא מזמן הפניתי אלייך רשימה של עשרות נערים צעירים מאזור חיפה והקריות, שלא זכו לשיבוץ לא בלימודים ולא בעבודה.

יוסי כץ: ולצערי היה עלייך להשיב לי כך: התקציב שבידי המשרד אינו מאפשר לפתוח פעולות הכשרה נוספות עבור בני הנוער המנויים ברשימה, ועם כל הצער שבכך לא נוכל לסייע.

יוסי כץ: שאלתי היא, מה ניתן לעשות כדי לפתור את המצוקה האמיתית של עשרות או מאות נערים שמייחלים לשיבוץ בעבודה ובלימודים?

יוסי כץ: אין לי ספק שמשרד החינוך לא היה יכול לתת תשובה כזאת.

יוסי כץ: אני מאוד מבקש תשובה הולמת לנערים האלה.

יוסי כץ: תודה

דב שילנסקי: תודה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, בבקשה.

דן תיכון: גברתי השרה, בשמי ובשם חברי אנחנו מאחלים לך בריאות טובה.

דן תיכון: גברתי השרה, את בוודאי ערה למה שקורה בקרנות הפנסיה.

דן תיכון: בקרנות הפנסיה גירעון שמגיע לכ-35 מיליארד שקלים, ואנחנו, חברי הכנסת, מודאגים ממה שעושה הממשלה בעניין הזה, כשדור לדור יביע אומר ובעצם שום דבר לא נעשה.

דן תיכון: אנחנו גם מעריכים את העובדה שפעלת כאשר הקפאת את צווי ההרחבה ולא הכרחת את האנשים שכנראה כלולים בהסכמי העבודה, אבל עדיין לא חוסכים בקרנות הפנסיה של ההסתדרות, לא הכרחת אותם להפקיד את כספם בקרנות הפנסיה אשר מצבן רעוע, ואולי יותר מרעוע.

דן תיכון: לכן הייתי רוצה לדעת, מה בכוונתך לעשות לנוכח העובדה שקרנות הפנסיה מצויות במצב קשה ביותר.

דן תיכון: וזה מזכיר לי גוף ששמו קופת-חולים, שלפתע התעוררנו בוקר אחד ולמדנו כי הוא קרס-נפל והגיע לקצה הדרך; אני מצטט את דברי ראש הממשלה מאתמול.

דן תיכון: מה בכוונתך לעשות כדי להבטיח את כספי העמיתים שחסכו לעת זיקנה ומצוקה באמצעות קרנות הפנסיה, לנוכח מצב-הביש והגירעון הנורא שבהם הן נמצאות כרגע?

דב שילנסקי: אין עוד שואלים.

דב שילנסקי: גברתי השרה, בבקשה.

דב שילנסקי: יש פה שאלה תקנונית.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, תעזור לי לפתור אותה.

דב שילנסקי: אומנם זה לא אקטואלי, אבל תמיד חשוב לפתור בעיות.

דב שילנסקי: בהתאם לתקנות יש 12 שואלים, ולכן השר או השרה מקבלים 12 דקות לתשובה.

דב שילנסקי: מאחר שהיו רק שני שואלים, כמה זמן צריך לתת, על-פי ההיגיון?

דן תיכון: כמה שהיא רוצה.

דב שילנסקי: גברתי השרה, שאלתי את השאלה לא כדי להגביל אותך בזמן.

דב שילנסקי: אלא מאחר שדן תיכון העלה פלפול תקנוני, וזה חשוב, התעוררה בי המחשבה.

דב שילנסקי: לפני שאת עונה אני רוצה להגיד כמה מלים.

דב שילנסקי: חברי הכנסת שדיברו פה איחלו לך הבראה ובריאות שלמה.

דב שילנסקי: אני, כמי שמנהל את הישיבה, ממלא-מקום יושב-ראש הכנסת באותו זמן, רוצה לאחל לך בריאות טובה בשם חברי הכנסת מכל חלקי הבית.

דב שילנסקי: תיסעי לשלום, תבריאי בשלום ותחזרי בשלום.

אורה נמיר: אדוני היושב-ראש, לחבר הכנסת יוסי כץ – התשובה שלי מחולקת לשני חלקים.

אורה נמיר: האחד, בשנת הלימודים הבאה, החל מ-1 בספטמבר 1994, אושר לנו תקציב נוסף ללימודי 800 בני נוער נוספים.

אורה נמיר: החלק השני – כשאתה אומר לי שבמשרד החינוך לא היה אפשר לכתוב תשובה כזאת, אסביר לך מדוע.

אורה נמיר: משרד החינוך מתוקצב על-פי חוק פר כל ילד שנולד במדינת ישראל.

אורה נמיר: לא כך אצלנו.

אורה נמיר: אצלנו, כל פעולה שאנחנו עושים, לכל אוכלוסיית ילדים ונערים, זה סעיף תקציבי, ומתחילה ההתדיינות עם משרד האוצר.

אורה נמיר: יתירה מכך, מערכות ההכשרה המקצועית שלנו במשרד העבודה והרווחה קולטות את הנוער שנפלט ממערכות החינוך של מדינת ישראל.

אורה נמיר: לא רק שאנחנו עוסקים באוכלוסייה הקשה, לא רק שאנחנו עוסקים בכישלונות של המערכת החשובה והמרכזית – החינוך, גם בתקצוב אנחנו צריכים להיאבק על כל אגורה ואגורה.

אורה נמיר: אני שמחה שבשנה שעברה הוספנו 1,000, השנה אנחנו מתוקצבים ל-800.

אורה נמיר: היינו יכולים להיות מתוקצבים גם ל-1,000, אבל אנחנו לא בטוחים שבכלים שלנו נוכל למצוא יותר מ-800 בני נוער.

אורה נמיר: אלו התשובות, אני רואה בזה בהחלט הצלחה, ואני מקווה שגם אם אתה לא לגמרי מרוצה מתשובתי, כפי שאני לא מרוצה מהעובדה שאנחנו לא מתוקצבים אוטומטית כמו משרד החינוך – זה המצב, אבל יש שיפור.

אורה נמיר: אנחנו גם הוספנו שעות מיום שבאתי למשרד לאותם נערים, כי זו האוכלוסייה הכי חלשה.

אורה נמיר: לחבר הכנסת דן תיכון, כשבאתי למשרד ואמרו לי: יש ועדת-פוגל, התחלתי להתעניין מה זה.

אורה נמיר: שלחנו לוועדת-פוגל נציגים, שניים-שלושה מהאנשים המרכזיים שלנו בתחום הזה במשרד העבודה והרווחה, ונציג של המוסד לביטוח לאומי, שאני כשרת העבודה והרווחה אחראית לו.

אורה נמיר: ביקשתי במשרד – ועשיתי זאת אף שהיועץ המשפטי יצחק ברק יעץ לי שלא לעשות זאת, ואתה יודע, הוא ותיק, בקיא, מוכר, אחראי – לא לחכות לוועדת-פוגל.

אורה נמיר: אמרתי: הציפיות שלי מהוועדה הזאת מאוד מוגבלות, כי אני מכירה את תפיסת העולם של רוב חבריה, והנחיתי מייד עם כניסתי למשרד את צוות המשרד להכין חוק פנסיה ממלכתית.

אורה נמיר: אותי מטרידה, חבר הכנסת דן תיכון, האוכלוסייה שאיננה מבוטחת, שאיננה יכולה להיות מבוטחת, ועל-פי הדיווחים שאני שומעת מהנציגים שלנו בוועדת-פוגל, אין שום כוונה בוועדת-פוגל להטיל פנסיה חובה על אוכלוסיית מדינת ישראל.

אורה נמיר: כשזה לא חובה, החלשים סובלים.

אורה נמיר: אנחנו מדברים על דאגה ל-600,000 עובדים לפחות, ומספר זה כולל גם עצמאים.

אורה נמיר: אני שמחה לציין, שביום רביעי החולף הסתיים בלשכתי הדיון האחרון על חוק הפנסייה הממלכתית.

אורה נמיר: היום גם הודענו זאת באופן רשמי, ואני מתכוונת להתחיל לנקוט, החל ממחר, את כל המהלכים – – –

דן תיכון: זאת אומרת, המלצות ועדת-פוגל לא יחייבו אותך?

אורה נמיר: אני ביקשתי והנחיתי את נציגי שלא לחתום על המלצות ועדת-פוגל, מסיבה מאוד פשוטה; וזה דומה מאוד למה שקרה לנו בנושא הבריאות.

אורה נמיר: לא מקובל עלי, חבר הכנסת תיכון, שבמדינת ישראל, כשחובתנו לדאוג לאוכלוסייה המבוגרת, שכירים ועצמאים, לא יהיה חוק פנסיה חובה, שידאג קודם כול ובראש ובראשונה לעובדים החלשים ולעצמאים החלשים.

אורה נמיר: כשהתדיינו בוועדה לביקורת המדינה, בראשותך, אתה זוכר מה אמרתי אז לקרנות הפנסיה ההסתדרותיות.

אורה נמיר: אמרתי אז ל"מבטחים", וזו הקרן החזקה ביותר: יש היום 300,000 שכירים שאינם מבוטחים, הם כולם אוכלוסיית שכירים ברמת השכר הנמוכה ביותר.

אורה נמיר: אם הם – שאלתי אותם – יצטרפו במאורגן ל"מבטחים", "מבטחים" היום קורסת, לא מחרתיים.

אורה נמיר: לכן, גם מהטעם שאתה הזכרת ובעיקר מהטעם שאתה הזכרת, של חשש גם שלי – ואתה מכיר את דעותי הרבה שנים בכנסת – אני רוצה להציל את האוכלוסייה המבוגרת ולהעניק לה את המינימום של חוק פנסיה ממלכתית לכולם.

אורה נמיר: פרטים אוכל למסור לך.

אורה נמיר: יש בידי עיקרי הצעת החוק, וברצון אמסור לך את עיקרי ההצעה.

אורה נמיר: אדוני היושב-ראש, סיימתי את תשובותי.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אם סיימת, בהתאם לתקנון נעבור לדיון.

דב שילנסקי: התקנון קובע חמש דקות.

דב שילנסקי: יש לי, ברוך השם, רשימה ארוכה – 57 חברי כנסת נרשמו.

יוסף בא-גד: יש רשימה, אבל אין חברי כנסת.

דב שילנסקי: לפחות יש רשימה, זה גם כן משהו.

דב שילנסקי: בהתאם לתקנון – חמש דקות לכל חבר כנסת.

דב שילנסקי: אני מתכבד בזה לסגור את הרשימה.

דב שילנסקי: חבר כנסת שאיננו, מפסיד את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: הראשון הוא חבר הכנסת מאיר שטרית; איננו.

דב שילנסקי: אבל חבר הכנסת שאול יהלום, כדרכו בקודש, עומד על משמרתו.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת דוד מנע.

דב שילנסקי: אני רואה שגם הוא ישנו.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אדוני השר, קודם כול אני מצטרף לכל חברי הכנסת שבירכו אותך ברפואה שלמה, שהניתוח שאת צריכה לעבור יעבור בהצלחה מלאה ומהירה.

שאול יהלום: לא רק מבחינה אנושית אנחנו מאחלים את זה, אלא מי כמוך יודע שאת אחת השרים הבודדים שזוכים לאמון מכל חלקי הבית.

שאול יהלום: הדבר השני שאני רוצה לברך אותך הוא על סיום שביתת העובדים הסוציאליים.

שאול יהלום: כמי שקיבלה כאן

שאול יהלום: במשך 45 ימי שביתה קיתונות של ביקורת וקיתונות של דברים שאמרו לך – שאפשר היה אולי לגמור קודם, לשבת יותר – הרי עם סיום השביתה ובעובדה שהעובדים הסוציאליים מביעים שביעות רצון די אופטימלית מההישג, לא רק צריכים לברך על סיום השביתה אלא אולי על עידן חדש, שהעובדים הסוציאליים ירגישו יותר טוב וממילא המקצוע ימשוך את הכוחות הטובים ביותר למקצוע החשוב כל כך לעבודת משרד העבודה והרווחה.

שאול יהלום: לצורך העניין אני רוצה להעיר הערות קצרות, כמובן לא לכל הנושאים אלא לנושא אחד, ואחר כך עוד הערה.

שאול יהלום: אני מדבר על אוכלוסיית המפגרים.

שאול יהלום: אני מעריך מאוד את העובדה, שאחת המשימות של המשרד בראשותך היתה חיסול התור של המפגרים הממתינים להשמה במוסדות.

שאול יהלום: אבל, גברתי השרה, כיום – ואני אומר לך את זה מניסיון אישי ומתכתובת שמובאת לפני מפעם לפעם – אולי גם מאותה סיבה שרוצים לחסל את התור במהירות, וזה כשלעצמו דבר חיובי, הרי מה שכתוב בחוברת שאת הוצאת לא כל כך מדויק.

שאול יהלום: כאשר חבורה של מפגרים, הורים למפגרים, רוצים להקים דיור קהילתי, רוצים להקים הוסטל, אין כלפיהם גישה חיובית של משרד העבודה והרווחה, ומשרד העבודה והרווחה עונה תשובות שליליות.

שאול יהלום: כדי להקים דיור קהילתי למפגרים, צריך לזעוק ולקרוע שערים, ולפעמים לשבות ולפעמים להגיע עד צמרת, וגם זה לא תמיד עוזר.

שאול יהלום: בדרך כלל התשובה היא: אנחנו נסדר את העניין במוסדות גדולים; אומנם גם זה לא מסודר, אבל נניח שלכך יכולה להיות תוכנית.

שאול יהלום: אין דבר קשה יותר מאשר לשלוח ילד למוסד שיש בו מאות, לפעמים 200 או 300 מפגרים.

שאול יהלום: זה נעשה בית-חרושת.

שאול יהלום: נכון שזו קורת גג, אבל לא מעבר לזה.

שאול יהלום: הילד מנותק, הבן מנותק ממשפחתו, אי-אפשר לקחת אותו, להורים קשה לנסוע, הורים צריכים לנסוע לדימונה, לטבריה או לכל מקום אחר.

שאול יהלום: הקשר עם הילד מנותק, ומטבע הדברים מוסד גדול הוא מוסד שצריך להיות במסגרת אזורית, ואז תמיד הוא יהיה רחוק ממקומות יישוב רבים.

שאול יהלום: הוא נמצא במקום אחד שקולט מכל האזור, בדרך כלל מכל הארץ.

שאול יהלום: הילד הופך למספר, בתוך בית-חרושת.

שאול יהלום: שום טיפול אישי לא יכול להינתן.

שאול יהלום: הילד מידרדר.

שאול יהלום: אותו מפגר שאנחנו צריכים לעשות את המאמצים הכי מרובים כדי לקלוט אותו ולקדם אותו, כדי לשמור על צלם האנוש שבו, פעמים רבות המוסד הגדול הוא בעוכריו.

שאול יהלום: מי כמוך יודע שבדיור קהילתי – אני לא צריך לספר לך כמה חוות דעת חיוביות קיבלת, אפילו מאנשי האקדמיה שנמצאים בקשר עם משרדך – ההוסטל הזה, הדירה שאומנם מצומצמת, עשרה מפגרים, 15 מפגרים, היא הפתרון הטוב ביותר כדי לקדם אותם.

שאול יהלום: הם נמצאים קרוב יותר למשפחה, המשפחה לוקחת אותם, נוצרת אהבה חזקה יותר בין הילד למשפחה.

שאול יהלום: הם מבקרים בשירותי הרפואה הקהילתיים, הם מבקרים בבית-הכנסת הקהילתי, לפעמים אפילו במוסדות חינוך.

שאול יהלום: על-ידי כך נרקמת מסכת של קידום הילד המפגר.

שאול יהלום: לפעמים זה עולה טיפ-טיפה יותר, באמת טיפ-טיפה.

שאול יהלום: אבל, גם כאשר באים הארגונים ומבקשים אותו תקציב שעולה ילד במוסד – הם לא מקבלים.

שאול יהלום: בדרך כלל התירוץ אינו תקציבי.

שאול יהלום: התירוץ הוא שהם צריכים רופא, ואיך ייתנו להם רופא?

שאול יהלום: במוסד יש רופא ל-300 ילדים.

שאול יהלום: ואין הדבר נכון.

שאול יהלום: הילדים האלה נמצאים במסגרת קהילתית.

שאול יהלום: הם נמצאים אצל רופא המשפחה בקופת-חולים.

שאול יהלום: המשפחה לוקחת ועוזרת ומשקיעה, ובדרך כלל מוכנה גם להשתתף יותר מאשר כשהילד במוסד רחוק.

שאול יהלום: אני מבקש ממך לתת הנחיה שמשנה את המדיניות.

שאול יהלום: המדיניות היום היא תיאורטית.

שאול יהלום: אני מבקש שתהיה מדיניות מעשית שמעודדת את הדיור הקהילתי.

שאול יהלום: הדבר השני, ואני מקצר, אדוני היושב-ראש, הוא הנושא של התקציב.

דב שילנסקי: אתה מתחיל בדבר שני אחרי שזמנך כבר תם.

שאול יהלום: אני מסיים.

דב שילנסקי: ניתן לך דקת חסד.

שאול יהלום: הנושא השני הוא נושא התקציב למוסדות הקיימים.

שאול יהלום: כפי שידוע לך, אנחנו עדים לשביתות של מנהלי המוסדות על כך שהתקציב שניתן הוא תקציב מגוחך, שבקושי מספיק לקיום ולא לקידום.

שאול יהלום: אני מבקש לתקן את זה.

שאול יהלום: אומנם זה כתוב בסעיף האחרון של הפרק על המפגרים, אבל עד כמה שידוע לי, זה לא נעשה.

שאול יהלום: נושא נוסף הוא האבחון החוזר.

שאול יהלום: אומנם אתם מציינים שהתחלתם בכך ולקחתם חברה חיצונית.

שאול יהלום: אבל אם אתם מטפלים באוכלוסייה של 13,000 מפגרים, וכל מפגר צריך אבחון כל שלוש או ארבע שנים בממוצע, הרי בשנה צריך היה לבדוק 3,000 מפגרים מינימום.

שאול יהלום: אתם עצמכם מציינים בדוח שהונח על שולחן הכנסת, שמדובר ב-480.

שאול יהלום: כלומר, אחוז מזערי, למרות התיקון.

שאול יהלום: ולסיום, קיים חוק החינוך המיוחד.

שאול יהלום: לפי המצב החוקי היום, בתוך חמש שנים צריך החוק כולו להיות מיושם.

שאול יהלום: משרד החינוך והתרבות עושה כל הזמן עבודה שוטפת ומנהל ויכוחים עם האוצר ומתכנן תוכניות איך ליישם את החוק במלואו בתוך חמש שנים.

שאול יהלום: למיטב ידיעתי, הדבר לא נעשה במסגרות הרלבנטיות של משרד העבודה והרווחה.

שאול יהלום: כך קורה שילדים שנמצאים עד אחר-הצהריים במוסד, הוריהם צריכים להשתתף בהחזקתם, אף שחוק החינוך המיוחד מדבר, כידוע לך, על יום לימודים ארוך.

שאול יהלום: ולא אפרט עוד מחוסר זמן.

שאול יהלום: אני פונה אלייך ומבקש להושיב צוות שיבנה את יישום חוק החינוך המיוחד בתחומים של משרד העבודה והרווחה בתוך חמש שנים, והלוואי פחות, ולהתחיל לתקצב אותו.

שאול יהלום: אין לי ספק שהבית על כל ועדותיו יעזור ויסייע, כפי שעוזר למשרד החינוך, ליישם את החוק במלואו גם בכל הנוגע למשרד העבודה והרווחה.

שאול יהלום: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת דוד מנע.

דב שילנסקי: אני מוכרח לציין שחזרת במהירות גדולה מאוד.

דב שילנסקי: אחרי חבר הכנסת מנע – חבר הכנסת יגאל ביבי.

דב שילנסקי: אם הוא לא יהיה, יבוא חבר הכנסת אבנר חי שאקי; אם הוא לא יהיה, יהיה חבר הכנסת זבולון המר; ואם הוא לא יהיה, יהיה חבר הכנסת חגי מירום; ואם הוא לא יהיה, יהיה חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה; ואם הוא לא יהיה, יהיה חבר הכנסת טלב אלסאנע; ואם הוא לא יהיה, יהיה חבר הכנסת יורם לס, שישנו.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לומר דברים מספר על הסקירה המונחת לפנינו, בנושאים שקשורים למשרד העבודה והרווחה.

דוד מנע: כמובן, אני מברך את כל עובדי המשרד הנוכחים פה.

דוד מנע: ראשית, צריך לזכור שמשרד העבודה והרווחה, אולי בניגוד לרושם שנוצר בציבור, אינו אחראי ליצירת מקומות עבודה חדשים.

דוד מנע: לכך אחראים משרדים אחרים – ליצירת מקומות עבודה והטבות ולהבאת מפעלים ליישובי פיתוח וליישובים אחרים.

דוד מנע: משרד העבודה והרווחה אינו הכתובת ליצירת מקורות תעסוקה.

דוד מנע: עבודות יזומות, אדוני היושב-ראש, הן טובות ומצמצמות את האבטלה, אבל אינן פתרון לבעיית האבטלה.

דוד מנע: הן יכולות להיות כגישור, אבל לא כאידיאולוגיה.

דוד מנע: אל נתפוס את העבודות היזומות כמכשיר לצמצום האבטלה.

דוד מנע: הן חשובות רק כשלב ביניים.

דוד מנע: אם חברת "אינטל" מקימה מפעל בירושלים וחברת "ויש"י – ישראל" בדימונה, מפעלים שיקלטו תוך שנתיים או תוך שנה וחצי 1,000, 2,000, 3,000 עובדים, לתקופת הביניים הזו אפשר לשלוח עובדים מדימונה, מירוחם, מירושלים, מבית-שמש וממקומות אחרים לעבודות יזומות לטווח קצר.

דוד מנע: אבל אין לראות את העבודות היזומות כעבודות שמצמצמות את ממדי האבטלה.

דוד מנע: דבר שלישי, נושא התניית עובד ישראלי במקביל לעבודת עובדים זרים.

דוד מנע: הדבר הזה אינו נאכף מספיק.

דוד מנע: אני חושב שקבלן ישראלי שקולט עובדים זרים ומתחייב לקלוט עובדים ישראלים, חייב לעשות את זה.

דוד מנע: הוא לא עושה את זה היום בצורה מספקת.

דוד מנע: הדברים האלה חייבים להיבדק יום יום.

דוד מנע: דבר נוסף שקשור בנושא של העובדים הזרים – והרי מגיעים מעל ל-15,000 עובדים זרים לנושא הבניין, וזה מספר גדול – אמרו שמביאים עובדים זרים כי סגרו את יש"ע בפני העובדים.

דוד מנע: אך דלת הסגר עלולה להיפתח ויבואו גם עובדים מעזה, והדבר עלול לבוא על חשבון עובדים ישראלים שנקלטו.

דוד מנע: היו דברים מעולם.

דוד מנע: היו חברות שקלטו עובדים זרים ופיטרו עובדים ישראלים.

דוד מנע: אני שמח שלחברה מסוימת לא אישרו עובדים זרים, כי הם פיטרו עובדים ישראלים.

דוד מנע: את הדבר הזה חייבים לבדוק ולאכוף.

דוד מנע: הפתרון חייב להיות בהבאת מפעלים למקומות שהם מוכי אבטלה.

דוד מנע: שם האבטלה לא מצטמצמת.

דוד מנע: האמינו לי, רבותי חברי הכנסת, כדי לפתור את בעיית האבטלה בירוחם, בדימונה ובמצפה-רמון, לא צריך הרבה מאמץ.

דוד מנע: מפעל אחד או שניים מצמצם אבטלה בכמה מוקדים.

דוד מנע: אני רוצה להעיר לנושא הביטוח הלאומי.

דוד מנע: אני מתכוון להביא השבוע לכנסת הצעה לסדר-היום בנושא של נפגעי פעולות טרור.

דוד מנע: נשמעת טענה מאנשים שנפגעו בפעולות טרור, שהטיפול בהם מצד המוסד לביטוח לאומי, גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, נעשה בצורה מסורבלת; הרבה תכתובות.

דוד מנע: עד כדי כך הגיע המצב, שיש גם דרישה מצד כמה נפגעי טרור להעביר את הטיפול בהם מהביטוח הלאומי לאגף השיקום של משרד הביטחון.

דוד מנע: השבוע זה יעלה בכנסת ואני מקווה שיועבר לוועדת העבודה והרווחה.

דוד מנע: נברר את זה עד תום.

דוד מנע: נושא שני בתחום הביטוח הלאומי, העמקת הגבייה במגזר הלא-יהודי.

דוד מנע: חבר הכנסת דראושה, כשמדברים על המגזר הלא-יהודי צריך לזכור, שאומנם כולם שווים בזכויות, אבל לא תמיד שווים גם בחובות.

דוד מנע: הגבייה של המוסד לביטוח לאומי במגזר היהודי מגיעה ל-90%.

דוד מנע: במגזר הלא-יהודי היא מגיעה ל-25%–30%.

דוד מנע: צריך להעמיק את הגבייה במגזר הזה, וחשוב לעשות זאת.

דוד מנע: דבר נוסף, אני מציע להתחיל לשקול נושאים מספר הקשורים במשרד העבודה והרווחה ובאגף להכשרה מקצועית.

דוד מנע: באנגליה הפריטו את מרכזי ההכשרה המקצועית.

דוד מנע: הוציאו אותם ומכרו אותם לגורמים פרטיים.

דוד מנע: הדבר נקרא "אסטרה".

דוד מנע: כל מרכזי הכשרה מקצועית שהוחזקו בידי הממשלה, הופרטו והיום מוחזקים על-ידי גורמים פרטיים.

דוד מנע: הדבר גרם להליך חדש מהיר מאוד של כל נושא ההכשרה.

דוד מנע: זה הליך מהיר ויעיל, ובכללו מעקב אחרי תוצאות.

דוד מנע: אני מציע למשרד העבודה והרווחה לחשוב ולהתחיל לשקול את כל נושא ההפרטה של מרכזי הכשרה מקצועית והעברתם לגורמים פרטיים, שיכולים אולי לעשות עבודה יותר טובה.

דוד מנע: ככלל, אני חושב שאם יש במשרד העבודה והרווחה פיגור בגורמים מספר – כמו אבחונים מקצועיים שנעשים היום בידי גורמים בתוך המשרד ויש עיכובים והתור ארוך – אני מציע להעביר את זה לגורמים חיצוניים ולנסות לייעל את העבודה בכל הנושא שקשור, למשל, לאבחון מפגרים או בנושאים אחרים.

דוד מנע: ולסיום, אדוני היושב-ראש ורבותי חברי הכנסת, משרד העבודה והרווחה הוא משרד שנתקל באוכלוסיות הקשות ביותר.

דוד מנע: זה משרד קשה.

דוד מנע: לפעמים העובדים סובלים, מוכים, נפגעים על-ידי דורשי עבודה, על-ידי נכים, על-ידי מוגבלים, על-ידי אנשים קשי-יום שלפעמים מוציאים את כל הזעם שלהם בלשכת העבודה, במוסד לביטוח לאומי, בלשכות הרווחה למיניהן.

דוד מנע: היום החזית הזו היא חזית הרווחה.

דוד מנע: עובדי המשרד לסוגיהם מתמודדים בנושא הזה.

דוד מנע: אני שמח שאתמול הסתיימה שביתתם של העובדים הסוציאליים והם קיבלו במסגרת זו כמה תוספות שבאו לשפר בתחומים שהם לא קיבלו בהם בשנים קודמות.

דוד מנע: אני רוצה לאחל הצלחה לעובדי משרד העבודה והרווחה לשלוחותיהם, למשרדיהם, לאגפים השונים, שנצליח כולם יחד.

דוד מנע: שהרי העבודה שהם עושים היא עבודה למען כל עם ישראל, ללא יוצא מן הכלל.

דוד מנע: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יגאל ביבי.

דב שילנסקי: אחריו – אם לא יהיה אף אחד לפני חבר הכנסת יורם לס, בהתאם לרשימה שקראתי קודם, יהיה חבר הכנסת יורם לס.

יוסף בא-גד: בינתיים הגיע חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: אני כאן.

דב שילנסקי: אמרתי: אם לא יהיה.

דב שילנסקי: כשאני אקרא את השמות, יתברר שהוא ישנו.

דב שילנסקי: אקרא את שמו.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

דב שילנסקי: אבל אתה רואה איך חבר הכנסת בא-גד שומר עליך; אתה רואה, חבר הכנסת דראושה?

דב שילנסקי: שכנות וידידות – זה יפה מאוד.

דב שילנסקי: רשמנו את הידידות בין חברי הכנסת בא-גד ודראושה.

עבד-אלוהב דראושה: גם אם אני לא מסכים לדעותיו, זה לא אומר שמבחינה חברתית אני לא יכול להיות ידיד שלו.

דב שילנסקי: אתה יודע שאני תומך תמיד בגישה זו.

דב שילנסקי: זה לכבוד הכנסת.

שאול יהלום: זה עלול להזיק, הידידות.

עבד-אלוהב דראושה: לי זה לא יזיק.

עבד-אלוהב דראושה: הציבור שלי סובלני מספיק כדי לדעת שיש גם יחסי אנוש.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, לי זה לא יזיק.

דב שילנסקי: חבר הכנסת הרב בא-גד, אני רוצה להגיד לך מניסיון שלי, זה לא יזיק.

דב שילנסקי: זה רק מוסיף כבוד ותמיכה.

יגאל ביבי: אני רוצה לאחל לשרה שלנו בריאות והצלחה בכל אשר תעשה.

יגאל ביבי: אני שמח שנגמרה שביתת העובדים הסוציאליים, אבל השביתה הזאת לימדה אותנו, לצערי, שהעם שלנו, שבמשך דורות התחנך על נושא של צדקה, של עזרה לזולת, היה אדיש לשביתה הזאת.

יגאל ביבי: לא נתעלם.

יגאל ביבי: לא ראינו תגובות נזעמות מצד הציבור, איך מפקירים אוכלוסיות מסוימות.

יגאל ביבי: הם עשו את העבודה כמעט לבדם, וזה דבר חמור מאוד.

יגאל ביבי: אתה רואה שהעם שלנו, עם של חסד, עם של צדקה, עם של התנדבות ועזרה לזולת, בשביתה הזאת התגלה כלא-מפרגן, לא-נאבק.

יגאל ביבי: זו שביתה שתיזכר לא כל כך לטובה.

יגאל ביבי: אני שמח שסוף כל סוף היא נגמרה.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, כמי שהכיר את העובדים הסוציאליים, מי שהיה ראש עיר, שהעובדים הסוציאליים הם עובדים בחזית.

יגאל ביבי: הם בחזית המאבק.

יגאל ביבי: אני שמח ששכרם, שהיה ממש בושה, שופר במקצת.

יגאל ביבי: לא אחת פניתי לשרת העבודה.

יגאל ביבי: דווקא במקומות הקשים ביותר, בטיפול במשפחה, בלשכות הרווחה של העיריות, השכר הוא הנמוך ביותר.

יגאל ביבי: העובדים הסוציאליים בביטוח הלאומי מקבלים יותר, במשרד הביטחון הם מקבלים יותר.

יגאל ביבי: אני חושב שדווקא במקומות הקשים צריך לקבל שכר טוב יותר.

יגאל ביבי: גברתי השרה, עם עובדים סוציאליים לבד לא נוכל לנהל את שירותי הרווחה.

יגאל ביבי: השבוע ראינו תוכנית יפה של מני פאר בטלוויזיה.

יגאל ביבי: כתבתי לו מכתב ברכה על כך.

יגאל ביבי: התוכנית ממש ריגשה אותי ואת כל תושב המדינה שיש בו רגש.

יגאל ביבי: הוא הראה בצורה יפה את המתנדבים, את האנשים שתורמים לקהילה, משפחות אומנות.

יגאל ביבי: אם מנהל הטלוויזיה ראה את התוכנית, הוא יגיע למסקנה שאפשר לעשות תוכנית טלוויזיה יפה, ברמה מרגשת, בנושאים חיוביים.

יגאל ביבי: את הדמויות הנפלאות האלה שראינו בתוכנית של מני פאר, שתורמות לקהילה, שהולכות, שמתנדבות, שמקבלות ילדים מפגרים אליהן הביתה, צריך לעודד.

יגאל ביבי: צריך לעודד את תופעת ההתנדבות.

יגאל ביבי: יש לנו היום הרבה פנסיונרים, יש הרבה נשים שרוצות לתרום.

יגאל ביבי: את נושא המתנדבים צריך לעודד.

יגאל ביבי: אני קורא לשרה, משום-מה בתקופות מסוימות הלך ופחת אחוז הבנות המשרתות בשירות לאומי במשרד הרווחה.

יגאל ביבי: אני הולך לבית-החולים "שערי צדק", לבית-החולים "הדסה", הם אומרים שבלי הבנות של השירות הלאומי הם לא יכולים להחזיק את בתי-החולים.

יגאל ביבי: אין מי שיטפל.

אורה נמיר: נגדיל השנה.

יגאל ביבי: אני שמח לשמוע מהשרה שהיא תגדיל.

יגאל ביבי: בנות השירות הלאומי הן כוח עצום, כוח אדיר, שנותן נשמה יתירה למערכות השונות.

יגאל ביבי: לדעתי, זה כוח שיכול להיות מנוצל בצורה הטובה ביותר לשירותי הרווחה.

יגאל ביבי: לפני שבוע היה מקרה טרגי אצל אחת מקרובות המשפחה שלנו.

יגאל ביבי: יש לה אח בן 35 במוסד למפגרים.

יגאל ביבי: הוא נלקח לבית-חולים.

יגאל ביבי: לא היה מי שיודיע למשפחה, לא היה מי שייסע אתו.

יגאל ביבי: בקושי נסע אתו איזה נהג.

יגאל ביבי: לא היה מי שישב יומיים ליד המיטה שלו.

יגאל ביבי: יומיים הוא היה במוסד עם חום, ואחרי יומיים הוא נפטר בבית-החולים.

יגאל ביבי: אילו היו בנות השירות הלאומי באותו מוסד, שיושבות, שמלוות, שמעודדות את המשפחה – לפעמים אין מספיק כוח אדם במוסד – לא היה המקרה הטרגי שהייתי עד לו לפני שבוע, מקרה ממש מזעזע.

יגאל ביבי: נכון שיש רשות למלחמה בסמים.

יגאל ביבי: אבל אחת התופעות הקשות ביותר בחברה שלנו היא הסמים.

יגאל ביבי: לדעתי, משרד העבודה עושה את העבודה שלו, אבל הוא לא משרד שמוביל.

יגאל ביבי: וראינו השבוע את הכתבות בעיתונות, ב"מעריב", ב"ידיעות", בכל העיתונים, על המקרים המזעזעים בנושא הסמים, על בנות קטנות שצורכות סמים והיכן הן משיגות את הכסף.

יגאל ביבי: לכן אני חושב שמשרד העבודה והרווחה, עם העוצמה שלו, ויש לו עוצמה, עם העבודה הקהילתית שהוא מפעיל, עם לשכות הרווחה ברשויות, אף שקיימת רשות מנחה, מכוונת, צריך להיות בראש הנלחמים בנושא הסמים.

יגאל ביבי: הסמים הם סם המוות של החברה הישראלית.

יגאל ביבי: הסמים גורמים לכל המערכת שהיא מסתובבת סביב הגנבות, המאסרים, הרס המשפחות.

יגאל ביבי: משפחה טובה יכולה ליהרס אם אחד מבניה מתמכר לסמים.

יגאל ביבי: עוד הערה אחת.

יגאל ביבי: אני יודע את סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת.

יגאל ביבי: היא הוציאה בשרירות את כל יהודה ושומרון מסדרי העדיפויות הלאומיות.

יגאל ביבי: בגוש-עציון יש יהודים מבוססים, הם ישלמו שכר לימוד לגני-הילדים, משלמים, אחרי 27 שנים.

יגאל ביבי: לא שילמו 27 שנה, ישלמו.

יגאל ביבי: קריית-גת – הוציאו אותה מסדר העדיפויות הלאומי.

יגאל ביבי: יש שם 10,000 עולים.

יגאל ביבי: קריית-מלאכי, הוציאו אותה מסדר העדיפויות הלאומי.

יגאל ביבי: עיני אינה צרה בכך שהכניסו את שפרעם ואת טורען, עיני איננה צרה בזה.

יגאל ביבי: אבל יש מוקדים ביהודה ובשומרון שיש בהם עוני.

יגאל ביבי: מי שיבקר בקריית-ארבע, בעמנואל, יראה ששם יש עוני.

יגאל ביבי: לא יכול להיות שמצד אחד תוציאו את כל יהודה ושומרון מסדר העדיפויות הלאומי – – –

עבד-אלוהב דראושה: שיחזרו הביתה.

יגאל ביבי: הם נמצאים שם, אזרחים.

יגאל ביבי: יש ויכוח.

יגאל ביבי: הממשלה הזאת לא אמרה שיחזרו הביתה.

יגאל ביבי: אתה תמכת שלא יחזרו הביתה.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר שיחזרו הביתה.

יגאל ביבי: אם ערפאת עוד לא אמר שיחזרו הביתה, אתה כבר אומר שיחזרו הביתה?

יגאל ביבי: הוא עדיין לא אמר.

יגאל ביבי: בהסכם הוא לא אומר שמורידים יישובים.

יגאל ביבי: אתה כבר מקדים אותו?

דליה איציק: תסמוך עליו, הוא יגיד.

יגאל ביבי: הוא יגיד, אבל עדיין לא אמר.

יגאל ביבי: אבל בכנסת הזאת כבר אומרים, לפניו.

יגאל ביבי: אני אומר, גברתי השרה, חיים שם בני אדם.

יגאל ביבי: התופעות, אני מכיר אותן מקרוב בקריית-ארבע ובמקומות אחרים, יש יישובים שהמצב בהם קשה מאוד וצריך לתת להם טיפול אישי, כי הם בני אדם.

יגאל ביבי: דבר אחרון, הדיור המוגן.

יגאל ביבי: אני שמח שמשרד השיכון אומר שהוא מדרבן את נושא הדיור המוגן.

יגאל ביבי: אם אתם רוצים לחסוך בדירות, לפנות דירות גדולות שקשישים תופסים, נא לעודד את הדיור המוגן לקשישים.

יגאל ביבי: זה יגן עליהם מפני האלימות המשתוללת ויחסוך דירות גדולות שהם מחזיקים בהן היום.

יגאל ביבי: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אבנר חי שאקי איננו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת זבולון המר איננו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת חגי מירום איננו.

עבד-אלוהב דראושה: דילגת על השם שלי.

דב שילנסקי: רגע, מה אני יכול לעשות אם שמך מופיע אחרי חבר הכנסת חגי מירום ולא לפניו?

דב שילנסקי: אני קראתי עד חבר הכנסת חגי מירום.

דב שילנסקי: עכשיו אני מתכבד לקרוא את שמך: עבד-אלוהב דראושה.

דב שילנסקי: אפילו אמרתי את זה במבטא נכון.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, המבטא שלי בערבית משתפר; אם הוא לא יהיה, יהיה לנו הכבוד לשמוע את חבר הכנסת יורם לס, שכל הזמן יושב כאן ומחכה בסבלנות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לאחל לשרת העבודה והרווחה החלמה מהירה ולומר לה, ואני חושב שאני מייצג רבים כשאני אומר זאת: את יקרה לכולנו.

עבד-אלוהב דראושה: כולנו תפילה ואיחולים שאכן תהיה החלמה מהירה ומוצלחת.

עבד-אלוהב דראושה: אני גם רוצה לברך אותך, לברך את הכנסת ואת כולנו על סיום השביתה של העובדים הסוציאליים, שהכבידה על כל המערכת ובמיוחד על האנשים החלשים הזקוקים לעובדים הסוציאליים.

עבד-אלוהב דראושה: כשאנחנו דנים היום בסקירת שרת העבודה והרווחה אני רוצה לציין במיוחד את הבעיה של העוני, העוני בתוך המדינה, של השכבות החלשות, יהודיות וערביות, אבל במיוחד העוני בקרב האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, כיוון שממדי העוני באוכלוסייה הערבית הרבה יותר גבוהים מממדי העוני אצל הציבור היהודי.

עבד-אלוהב דראושה: כיום, מעל ל-50% מהמשפחות הערביות הן מתחת לקו העוני הרשמי ו-60% מהילדים הערבים הם מתחת לקו העוני הרשמי.

עבד-אלוהב דראושה: העוני נפוץ במיוחד בנגב וביישובים מעורבים כמו חיפה, עכו, יפו, לוד ורמלה וגם ביישובים ערביים אחרים ובכללם העיר נצרת.

עבד-אלוהב דראושה: עוני אמיתי, מחסור אמיתי.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא רוצה לקרוא לזה רעב, אבל זה עוני אמיתי כאשר הורים מתקשים לשלוח את הילדים שלהם לבתי-הספר, והתוצאה היא שהיום יש נשירה גבוהה בתוך מערכת החינוך הערבית, כש-55% אינם מסיימים תיכון, לפי הנתונים הרשמיים של מבקרת המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: 55% מהילדים הערבים אינם מסיימים תיכון.

עבד-אלוהב דראושה: לדעתי, זו קטסטרופה בממדים החינוכיים וגם בממדים החברתיים, כי מרבית הנוער הזה שאינו מסיים תיכון ונושר פונה לאלימות, פונה לסמים, פונה לגנבות ולעבריינות נוער לסוגיה השונים.

עבד-אלוהב דראושה: לכן אחוז העבריינים בקרב הנוער הערבי הרבה יותר גבוה מאחוז העבריינים בציבור היהודי והרבה יותר גבוה מהממוצע במדינה.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שזה דבר שאומר דורשני, כיוון שהנערים הללו, שאינם זוכים לסיים את התיכון, בדרך כלל נפלטים לרחובות ולא מקבלים הכשרה מקצועית.

עבד-אלוהב דראושה: אומנם התרחבה המסגרת של ההכשרה המקצועית בכל המדינה, ויש לברך על כך, אבל בסקטור הערבי ההכשרה המקצועית עדיין מאוד מצומצמת ולא קולטת את מרבית הנוער, את מרבית האנשים הזקוקים להכשרה מקצועית.

עבד-אלוהב דראושה: לצערי הרב, גם אחוזי האבטלה בסקטור הערבי כמעט כפולים מאשר בסקטור היהודי.

עבד-אלוהב דראושה: אומנם הממוצע הארצי הוא כ-10%, אבל בסקטור הערבי הממוצע כמעט כפול.

עבד-אלוהב דראושה: זאת אומרת, שיעור האבטלה בסקטור הערבי עולה בהרבה על זה שבסקטור היהודי, כתוצאה מהעדר תוכניות לקליטת עובדים ערבים והעדר מסגרות מספיקות להכשרת העובדים הערבים.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לציין, שהאבטלה היא במיוחד בקרב הנשים הערביות, אבטלה גבוהה ביותר, העדר מסגרות של עבודה, אי-עידוד של הקמת מפעלים לתעשייה בתוך היישובים הערביים, וכתוצאה מכך הן כמעט לא נקלטות בתעסוקה.

עבד-אלוהב דראושה: נוסף על כך יש בעיה חמורה של האקדמאים הערבים, ואת מכירה אותה.

עבד-אלוהב דראושה: אני זוכר כשהיית יושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה בכנסת, לאחר שהועברה אלייך הצעה לדיון מהמליאה, הוצאת מסקנות לגבי זירוז קליטת אקדמאים ערבים, שהאבטלה ביניהם היא 40%–42%, לפי הסקרים האחרונים.

עבד-אלוהב דראושה: אבל, לצערי הרב, הבעיה הזאת נמשכת, וגם האוניברסיטאות במדינת ישראל אינן קולטות אקדמאים ערבים בכירים.

עבד-אלוהב דראושה: מתוך כ-6,000 מרצים אקדמאים באוניברסיטאות יש רק 10 מרצים ערבים, וזאת אפליה שזועקת לשמים.

עבד-אלוהב דראושה: אף שיש לנו אקדמאים בכירים, שהם ממדרגה ראשונה, הם מובטלים, והם פונים לכל העולם לחפש תעסוקה, או לאוניברסיטאות בשטחים.

עבד-אלוהב דראושה: לצערי הרב, יש מדיניות של אפליה מופגנת, ברורה, נגד האקדמאים הערבים הבכירים, כדי לגרום להברחת מוחות.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שזאת מדיניות מוטעית, ולדעתי במסגרת משרד העבודה והרווחה את יכולה לקלוט אחוז יותר גבוה מהאקדמאים הערבים כדי לסייע לפתרון הבעיה.

עבד-אלוהב דראושה: קיים כיום מחסור חמור בעובדים סוציאליים אקדמאים בסקטור הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: לפי הנתונים והסטטיסטיקות, יש מחסור של יותר מ-500 עובדים סוציאליים ערבים, כדי להשוות את המצב בקרב הערבים למצב בקרב היהודים בתחום זה.

עבד-אלוהב דראושה: אבל אין בוגרים, כיוון שאין עידוד ואין מלגות לסטודנטים הערבים, כדי שיפנו לעבודה הסוציאלית.

עבד-אלוהב דראושה: טוב יעשה משרד העבודה והרווחה אם יקציב מתקציבו מלגות כדי לעודד סטודנטים ערבים ללכת וללמוד עבודה סוציאלית.

עבד-אלוהב דראושה: בכך יהיו מספיק עובדים כדי לפתור את הבעיות הסוציאליות הקשות שהחברה הערבית סובלת מהן.

עבד-אלוהב דראושה: נוסף על כך יש לנו בעיה חמורה של ילדים מפגרים, שהאחוז שלהם בחברה הערבית גבוה יותר מאשר בחברה היהודית, אבל אין מוצאים מוסדות שיקלטו אותם.

עבד-אלוהב דראושה: כשאנחנו פונים, וקרה לי כמה פעמים שפניתי למוסדות וגם למשרד כדי לסייע בקליטת ילדים מפגרים, תמיד היו התשובות שאין מספיק מקומות לקליטת ילדים מפגרים, ואז הם נשארים בבתים כעול על המשפחות, והילדים הללו סובלים.

עבד-אלוהב דראושה: לאחרונה היו סיפורים על ילדים ערבים מפגרים בנגב שקשרו אותם לעץ, או בחבל, או נמצאו במצב קשה ביותר, ומשרד העבודה והרווחה לא עשה כדי לפתור את הבעיה הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: בגליל כולו יש היום כמה מוסדות, כולם מלאים, ואין מספיק מקומות לילדים מפגרים שזקוקים לסיוע.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לפנות לכבוד השרה בבעיה שלדעתי היא חשובה, שבאה על פתרונה, הבעיה של קצבאות ילדים.

עבד-אלוהב דראושה: כאבנו את הכאב הזה, אבל אני שמח שאנחנו בראשיתו של תהליך.

עבד-אלוהב דראושה: כבר יש החלטה שבמשך שלוש שנים השוויון יובטח.

עבד-אלוהב דראושה: אני מקווה שהשוויון הזה אכן יצמצם במידה מסוימת גם את בעיית הרעב, המחסור והעוני בסקטור הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: שוב, אני רוצה לאחל לך החלמה וחזרה בשלום.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: קודם קראתי את שמו של חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דב שילנסקי: אם חבר כנסת איננו, אני מוחק אותו.

דב שילנסקי: אבל במקרה הזה, חבר הכנסת טלב אלסאנע ביקש לדחות את נאומו בכ-20 דקות, וגישה כזו אני מקבל.

דב שילנסקי: אני מבין שחבר כנסת יש לו משהו דחוף, אבל הוא מתייחס בכבוד למוסד הזה.

דב שילנסקי: אם לא בא בכלל ולא שם לב, אני מוחק.

דב שילנסקי: ביקש לדחות – אני מקבל.

דב שילנסקי: נשמע את חבר הכנסת יורם לס, ואחריו את חבר הכנסת רון נחמן; אם לא יהיה – חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

דב שילנסקי: היא גם כן ביקשה דחייה, איני יודע לכמה זמן.

דב שילנסקי: אחריה – חבר הכנסת יוסף בא-גד, מי שיושב אחרי חבר הכנסת דראושה ומקיים אתו יחסים טובים.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית הדברים אני רוצה לברך את שרת העבודה והרווחה וגם את עובדי משרדה על הסקירה הנאה שהונחה על שולחן הכנסת ומבטאת ים של פעילות.

יורם לס: לא אוכל בוודאי להתייחס לכל נושא בזמן הקצר, ואני מאחל שוב לשרה בריאות שלמה.

יורם לס: אגע רק במקצת מהדברים, בשלוש נקודות שקשורות למוסד לביטוח לאומי, שהוא חלק ממשרד העבודה והרווחה.

יורם לס: יש לו החוק שלו, אבל שרת העבודה והרווחה היא שנותנת את הפיקוח הממשלתי על המוסד.

יורם לס: שלוש הנקודות משיקות בעיקרן למערכת הבריאות, שהרי המוסד יקבל עכשיו תפקיד עוד יותר גדול מזה שהיה לו קודם, בגביית הכספים שדרושים לקיומה של מערכת הבריאות; ואין זה סוד שהיום היא נמצאת על עברי פי-פחת, במצב שלא היה כדוגמתו מעולם בתולדות מדינת ישראל.

יורם לס: עד היום המוסד לביטוח לאומי גבה את המס המקביל, שהוא המס שהמעסיק משלם עבור השכירים והעצמאי משלם עבור עצמו, ושהוא חשוב יותר מאשר מס הבריאות או המס האחיד שאנחנו משלמים מכיסנו למערכת הבריאות, ובקרוב המוסד יגבה גם את מס הבריאות.

יורם לס: המס המקביל הוא אחד המקורות העיקריים לתזרים המזומנים של מערכת הבריאות, ואני מבקש בדברים האלה לבטא עיוות חמור ביותר שקיים בגביית המס המקביל והיחסים שבין מערכת הביטחון לבין מערכת הבריאות.

יורם לס: אנחנו בכלל מדינה שיש בה הרבה ביטחון, משקל עצום למשרד הביטחון, והמשרדים החברתיים בממשלה, אני יודע את המאמצים העצומים שהשרה עושה מדי יום, מדי שעה, להעמיד אותם על המפה, ואני מביא עיוות שאולי ידגים כיצד מערכת הביטחון גוזלת סכום, שאני מעריך בכ-400 מיליון שקל, מהמערכת של הרווחה והבריאות.

יורם לס: הגזלה נעשית בשיטה הבאה: שר הביטחון מרשה לעצמו לא לשלם מס מקביל.

יורם לס: פשוט, לא משלמים.

יורם לס: יש בצבא הקבע, אני לא אגיד כמה, עשרות אלפים של קצינים ונגדים, כולם צעירים, כולם בריאים, לא עולים כמעט שום דבר כי אין שם פרוסטטה ואין שם שטף דם ואין שם ניתוחי מעקף ואין שם כלום, אבל על-פי עקרון העזרה ההדדית, שמי שמשתייך לתנועת העבודה ודאי מאמין בו, הרי הצעירים האלה צריכים לשלם כדי שיהיה כסף לטפל במבוגרים ובחולים.

דב שילנסקי: אגלה לך סוד: יום אחד הצעירים גם יהיו מבוגרים וגם זקנים.

יורם לס: אני מקבל את הסוד שכבוד היושב-ראש מגלה, והרי אותם חבר'ה בצבא הקבע שישתחררו מהצבא אחרי 20 ו-30 שנה, האם הם לא יבואו לקופת-חולים בגיל מבוגר לקבל את הטיפול?

יורם לס: והנה אותם אנשים, ואני אומר שזה שוד בהיקף של 400 מיליון שקל, שאם סכום זה היה למערכת הבריאות, הצרות האלו ברובן היו יכולות להיפתר – החיילים, הקצינים והנגדים לא משלמים לקופת-חולים אגורה אחת.

יורם לס: המעסיק שלהם, משרד הביטחון, לא משלם מס מקביל.

יורם לס: למה?

יורם לס: ככה, כי הוא חזק.

יורם לס: מה התוצאה?

יורם לס: התוצאה היא שבתקציבים של הרווחה והבריאות נוצר חור – אני מדבר במישור הכולל – שאני מעריך אותו במספר שנקבתי, בין 300 ל-400 מיליון שקל כל שנה.

יורם לס: הגשתי הצעת חוק לתיקון המצב הזה, שמשרד הביטחון ישלם מס מקביל, שחיילי צבא קבע ישלמו לקופת-חולים, שלא יספרו סיפורים שמקבלים טיפולים בצבא, כי לא מקבלים, כולם בריאים, כולם בריאים בצבא.

יורם לס: מה שמשלמים זה גרושים.

יורם לס: אני מקווה לקבל את תמיכת משרד העבודה והרווחה הממונה על גבייה זו.

יורם לס: ברגע שהחוק הזה יתקבל, נוכל, ובזה אני מסיים את הנקודה הראשונה – רשומות לי עוד כמה נקודות.

יורם לס: אם ירשה לי היושב-ראש עוד נקודה קטנה אחת, אבל זו היתה הנקודה העיקרית, שגם אידיאולוגית, בעידן של שלום אנחנו צריכים להפחית מתקציבי הביטחון ולהוסיף לתקציבי הרווחה.

יורם לס: נקודה.

יורם לס: כך עושים בכל העולם, ומותר לעשות את זה גם בישראל, וזה יהיה מזור לבעיות הרווחה בישראל.

יורם לס: אם יורשה לי בכל זאת, עוד נקודה קטנטונת, ברשותך.

יורם לס: גברתי השרה, חוק הסיעוד, הוועדות המקומיות, הגיע הזמן לעשות מכרזים.

יורם לס: הוועדות המקומיות נמצאות תחת הפצצה של שיווק אגרסיבי מצד חברות הסיעוד הפרטיות.

יורם לס: הם לא יודעים כך והם לא יודעים אחרת, ולא ברור על-פי אילו קריטריונים הם קובעים איזו חברת סיעוד תטפל באיזה חולה.

יורם לס: וכשם שהמוסד לביטוח לאומי עושה מכרזים בנושא הדרכה בשטח הסיעוד, ראוי שהוועדות המקומיות יפתחו קריטריונים לבחירת חברות הסיעוד, יפרסמו מכרזים, ושהדבר הזה ייעשה בצורה יותר מקצועית וטובה.

יורם לס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רון נחמן – איננו באולם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יוסף בא-גד, אחריו – חבר הכנסת חיים אורון, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אליעזר זנדברג, שישנו.

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, גברתי השרה, נוסף על כל האיחולים אני רוצה לספר לך שהיה לנו מקרה של אחד העובדים בישיבת "נחלים" שהיה לו אותו דבר, והוא נשלח על-ידי הרב פירר למנתח היוגוסלבי.

יוסף בא-גד: זה היה לפני חמש שנים.

יוסף בא-גד: ברוך השם, הוא חזר בריא ושלם, מתפקד ועובד.

יוסף בא-גד: אני יודע שאת בקשר עם הרב פירר.

יוסף בא-גד: אני מאחל לך, שגם הברכה וגם המנתח, שניהם יעזרו, בעזרת השם, להחלמה מהירה.

יוסף בא-גד: גברתי השרה, כולם יודעים שאת שרה יעילה, פעילה, לוחמת, יסודית.

יוסף בא-גד: איך אומרים אצלנו?

יוסף בא-גד: – גבר לעניין.

אורה נמיר: זה בשבילי לא – – –

יוסף בא-גד: אני יודע, אבל כשרוצים לבטא את זה גם בתקופה פמיניסטית, זהו.

יוסף בא-גד: אני מברך אותך על סיום שביתת העובדים הסוציאליים.

יוסף בא-גד: אני אומר את הדברים טלגרפית כדי שנספיק.

יוסף בא-גד: אבל אני רוצה לומר לך, שכל הקונצפציה של משרד הרווחה באה לידי ביטוי בישעיהו נ"ח: "למה צמנו ולא ראית?

יוסף בא-גד: " – פונים אל הקב"ה בשאלה.

יוסף בא-גד: עונה הקב"ה: "הלוא זה צום אבחרהו"; אני לא צריך את הצום שלכם.

יוסף בא-גד: הצום שאני בוחר: "פתח חרצבות רשע, התר אגדות מוטה, ושלח רצוצים חפשים, וכל מוטה תנתקו.

יוסף בא-גד: הלוא פרס לרעב לחמך, ועניים מרודים תביא בית, כי תראה ערם וכסיתו, ומבשרך לא תתעלם".

יוסף בא-גד: יש לך פה תמצית דעתה של היהדות על הרווחה.

יוסף בא-גד: לכן אני אומר לך, דווקא בגלל המרץ שלך והיוזמה, כל עוד יהיה "הומלס" במדינת ישראל, חסר בית, לא נירגע.

יוסף בא-גד: אני לא מבין מדוע אי-אפשר לקחת מכונית בלילה, לעבור ולאסוף את כל ה"הומלסים" ולשים עובדת סוציאלית שתבדוק מה הסיבה ותנסה לפתור את הבעיה.

יוסף בא-גד: ברוך השם, הם לא כל כך רבים בשלב זה.

יוסף בא-גד: אסור, זו חרפה למדינת ישראל.

יוסף בא-גד: דבר שני, אני מתחנן כבר שנים.

יוסף בא-גד: תפסיקו את דמי האבטלה המשחיתים.

יוסף בא-גד: תנו את זה למעבידים כפרמיה, כפרס, ולא לעובד שזה משחית אותו.

יוסף בא-גד: יש לי הרבה הסברים לכך, אבל אני רוצה לעמוד במסגרת הזמן.

יוסף בא-גד: דבר שלישי.

יוסף בא-גד: היקף העוני בעלייה, והדבר הרבה יותר חמור לעומת שכר מנהלי הבנקים, מנהלי חברות, הסכומים שאנו קוראים בעיתונים.

יוסף בא-גד: חייבים להפסיק את הפער הזה, זו בושה למדינת ישראל.

יוסף בא-גד: גברתי השרה, תפסיקו להביא פועלים זרים.

יוסף בא-גד: זה אסון למדינה.

יוסף בא-גד: תנו תמריצים לעובדי הבנייה, תעשו קורסים וכל דבר אחר, אבל תפסיקו עם העובדים הזרים.

יוסף בא-גד: זה גרוע מאוד.

יוסף בא-גד: דבר נוסף.

יוסף בא-גד: כבר אמר חבר הכנסת יורם לס.

יוסף בא-גד: ביקרנו בבית-החולים לחולי נפש בבאר-יעקב.

יוסף בא-גד: ראינו שם מחזות אימים, שמערערים את שיווי משקלו של אדם כשהוא רואה את הדברים, ולא באשמת הרופאים או האחיות.

יוסף בא-גד: התרשמתי לטובה מהטיפול, אבל יש מקרים קשים.

יוסף בא-גד: הגישה שלך היא להפסיק להוציא מהבתים.

יוסף בא-גד: הבית הגרוע ביותר הוא הטיפול הטוב ביותר ברוב המקרים, לא בכולם.

יוסף בא-גד: צריך לחשוב על פתרון של משפחות מאמצות, לא לפטור את המשפחה.

יוסף בא-גד: תרשו לי לסיים בדבר אחרון שלא שייך לנושא אבל הוא שייך אלייך.

יוסף בא-גד: אני לא יודע אם אזרחי ישראל יודעים.

יוסף בא-גד: מעל בניין "גלי צה"ל" בתל-אביב מתנוסס דגל אש"ף.

יוסף בא-גד: זה דבר מחריד.

יוסף בא-גד: אומרים לי שזה בבית סמוך, והדגל הוא מעליו.

יוסף בא-גד: אבל איך זה ששלטונות הביטחון מרשים זאת?

רענן כהן: אתה בטוח שזה דגל של אש"ף?

יוסף בא-גד: כן, כן.

רענן כהן: אתה מכיר את הצבעים?

יוסף בא-גד: אני ביררתי את זה.

יוסף בא-גד: תיכף אגיד לך מאיפה אני מכיר את הצבעים ומדוע זה שייך לשרת הרווחה.

יוסף בא-גד: אתה יודע שאין רציני כמוני בין כל חברי הכנסת.

יוסף בא-גד: אני אומר דבר בדוק.

יעקב שפי: את זה הוא לא יודע.

תופיק זיאד: אשליה עצמית.

יוסף בא-גד: אשליה עצמית.

יוסף בא-גד: למה לך לקלקל?

יוסף בא-גד: תאמין לי שאני הרציני בין כל חברי הכנסת.

יוסף בא-גד: ואני לא צריך להכין את זה.

יוסף בא-גד: מחר תיפתח במכללת ויצ"ו בחיפה תערוכה של כל סמלי האוטונומיה – כסף למדינת האוטונומיה, לוגו וכו'.

יוסף בא-גד: דבר אחרון, גברתי.

יוסף בא-גד: שאל אותי חבר הכנסת רענן כהן.

יוסף בא-גד: זה לא מיצג.

יוסף בא-גד: יש פה דבר, שקית סוכריות – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת בא-גד.

יוסף בא-גד: ערפאת, דגל – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת בא-גד, למה לך לעורר ויכוח?

יוסף בא-גד: זה לא מיצג, זו שקית סוכריות.

דב שילנסקי: אבל כבר הצגת את זה.

דב שילנסקי: מספיק.

רענן כהן: פרס לא נמצא פה, אז למה אתה – – –

יוסף בא-גד: רגע, רגע, אבל שרת הרווחה תקשיב.

יוסף בא-גד: השקית הזו נארזה על-ידי מוסד לילדים מפגרים "אוולין" בירושלים.

יוסף בא-גד: אני מבקש שתואילי לבדוק כיצד נותנים לילדים, שאינם יודעים בדיוק מה הם אורזים, לארוז שקית עם תמונת ערפאת.

יוסף בא-גד: אני אעביר אלייך את השקית.

יוסף בא-גד: יש פה גם שם המשווק, יהודי מירושלים.

יוסף בא-גד: אני חוזר על שלוש התופעות שציינתי: דגל אש"ף מעל "גלי צה"ל" בתל-אביב, אני אחראי לזה; תערוכת ויצ"ו עם סמלי מדינת אש"ף בכל השטחים; וחבילה של – – –

רענן כהן: – – –

יוסף בא-גד: אתה לא הקשבת.

יוסף בא-גד: מוסד ילדים מפגרים "אוולין" בירושלים ארז את זה.

יוסף בא-גד: זה מחייב פתרון.

יוסף בא-גד: שוב – ברכותי ובהצלחה.

תופיק זיאד: עוד מעט תגיד ששוטרים פלשתינים שומרים על "גלי צה"ל".

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת רענן כהן.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אני רוצה לומר בשם עם ישראל, כמי שמכיר אותך ומלווה אותך הרבה הרבה שנים – כולנו רוצים בבריאותך.

רענן כהן: תחזרי לכאן עם הרבה מרץ, עם הרבה כוח, עם הרבה עוצמה, כי מדינת ישראל כולה והחברה במדינת ישראל זקוקות לכוח ולמרץ ולעוצמה שלך.

רענן כהן: כולנו מאחלים לך: צאתך בשלום ושובך אלינו בשלום.

רענן כהן: הסתכלתי בחוברת, וכמי שמעריך את העשייה שלך, אני רוצה לומר דבר אחד.

רענן כהן: הופתעתי שנושא מסוים שמופיע בחוברת אין לו פרק מיוחד, וזה דווקא נושא שעשית בו רבות והשקעת בו הרבה מאוד – המגזר הערבי.

רענן כהן: אני זוכר את הימים שהיית נוסעת אתי ליישובים בדואיים, בימי גשם, כשאף אחד לא האמין שתגיעי; הלכנו ביחד ליישוב הבדואי.

רענן כהן: אם את זוכרת את הביקור בבית-הספר בלגיה; עשינו סיורים רבים בצפון.

רענן כהן: הנושא הזה הוא אחד הנושאים שתרמת בהם תרומה מיוחדת לפני שהוא היה בתודעה הציבורית כפי שהוא היום.

רענן כהן: גברתי השרה, בגלל העשייה שלך, בגלל ההשקעה שלך, נראה לי שחשוב היה לתת לנושא הזה פרק מיוחד.

רענן כהן: אנחנו מדברים על אוכלוסייה ששיעורה מתקרב ל-19% מכלל האוכלוסייה של מדינת ישראל.

רענן כהן: בימים האלה הסתיימה שביתה של הרשויות המקומיות במגזר הערבי.

רענן כהן: זאת אוכלוסייה חשובה מאוד, וצריך לטפל בבעיות שלה.

רענן כהן: אסור לנו לטפל רק ברגע של שרפה, כי טיפול כזה איננו אפקטיבי, זה לא טיפול שורש.

רענן כהן: אני לא חושב שיש בממשלה הזאת שר שמסוגל לראות את הבעיות של המגזר הערבי באופן יסודי כמו שאת רואה אותן.

רענן כהן: את מכירה את הבעיה, מכירה את הנקודה הכאובה, ויש לך יכולת לטפל בה טיפול אמיתי.

רענן כהן: אני רוצה להעלות כמה בעיות.

רענן כהן: המגזר הערבי סובל מבעיות בתקצוב של השלטון המקומי – ההשוואה.

רענן כהן: המגזר הערבי סובל מבעיות בתחום החינוך, מחסור ב-5,000-4,000 כיתות.

רענן כהן: מכיוון שהריבוי הטבעי גדול, אנחנו לא מסוגלים לצמצם את הפער.

רענן כהן: המגזר הערבי סובל מחוסר מקורות תעסוקה.

רענן כהן: אחת השגיאות של מדינת ישראל היא שלא הבינו שצריך ליצור מרכזי תעשייה באזורי אוכלוסייה ערבית.

רענן כהן: רצינו ליצור תלות של ערביי ישראל במדינת ישראל.

רענן כהן: משיקול דעת מוטעה ביסודו – מדיני, חברתי – אנחנו הפכנו אותם בעצם לתלויים וגרמנו לשנאה למדינת ישראל.

רענן כהן: כלומר, השגנו תוצאה הפוכה.

רענן כהן: לכן אנחנו צריכים למצוא מקורות תעסוקה לאוכלוסייה הזאת, שיהיו להם ביישוביהם מקומות עבודה והם יוכלו לפרנס את האוכלוסייה שלהם בכבוד.

רענן כהן: היום אנחנו לא הולכים בכיוון הנכון.

רענן כהן: שאלת הקרקעות, שאלת התיישבות הקבע – אלה שאלות חשובות שיקבעו את עתידנו במדינת ישראל.

רענן כהן: גברתי השרה, במשפט אחרון אני רוצה לקבוע, כמי שמכיר את בעיות האוכלוסייה הזאת וליווה אותה במשך שנים רבות: כאשר יהיה השלום, ואנחנו נמצאים בתהליך של שלום, אני רואה כאחד הדברים המורכבים ביותר לחברה במדינת ישראל את היחסים בינינו לבין האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

רענן כהן: השלום ייצור מצב אחר לגמרי.

רענן כהן: הבעיות האמיתיות והמיתוסים של השנאות, הבעיה שעמי לוחם במדינתי, לא יהיו.

רענן כהן: ואז הם ייאבקו למען הזכויות האזרחיות.

רענן כהן: במאבק למען זכויות אזרחיות ערביי ישראל יתבעו את חלקם בעוגה הלאומית.

רענן כהן: חלקם בעוגה הלאומית הוא כ-19%, ומדינת ישראל לא תהיה מסוגלת לתת אותם משאבים.

רענן כהן: ייווצר קונפליקט אדיר.

רענן כהן: אם יש למדינת ישראל בעיה, זו בעיית החיים המשותפים שלנו ושל האוכלוסייה הערבית.

רענן כהן: אני רואה מרחק רב ביותר, ואני לא רואה תהליך של חשיבה ממשלתית בנושא הזה.

רענן כהן: נדמה לי שאנחנו עומדים בפני חבית חומר נפץ, ומדינת ישראל תשלם ריבית דריבית על חוסר העשייה שלה בתחום הזה.

רענן כהן: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אני רוצה להפנות את תשומת לבך לכך שאחרי הצלצול התחלת בנאום חדש שלקח חמש דקות נוספות.

דב שילנסקי: חשבתי שתוך דקה אתה גומר, לא הפעלתי את השעון.

רענן כהן: אבל זה חשוב למדינת ישראל.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת עובדיה עלי.

דב שילנסקי: אחריו כנראה יגיע תורי, אם יבוא מישהו להחליף אותי.

האשם מחאמיד: אני מוכן להתחלף אתך – – –

דב שילנסקי: להחליף אותי בסדר הנואמים או בניהול הישיבה?

דב שילנסקי: אני לא מתנגד שתהיה סגן יושב-ראש הכנסת.

דב שילנסקי: אני בטוח שאתה תהיה חברי, ותחליף חבר שרוצה לדבר.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, גברתי השרה, בפתח דברי אני מבקש להצטרף לחברי הכנסת שכבר איחלו לשרה החלמה מהירה.

אליעזר זנדברג: אני מקווה שתשובי במהרה לפעילות אינטנסיבית, כפי שאת רגילה, למען אלה שאת דואגת, במסגרת עבודתך במשרד, להם ולמשפחותיהם ולכל הציבור הרחב.

אליעזר זנדברג: את הדברים שלי אני מבקש לייחד לנושא אחד ספציפי.

אליעזר זנדברג: נדמה לי שזו הפעם הרביעית או החמישית שאני מעלה אותו כאן, הן במסגרת דיונים על פעולות משרד העבודה והרווחה והן במסגרות אחרות, והוא נושא המחשוב של לשכות התעסוקה.

אליעזר זנדברג: אם אהיה ספציפי, אני מבקש להתייחס ללשכת התעסוקה בחיפה, שבה ביקרתי, ולאבסורדים שאתה נתקל בהם שם.

אליעזר זנדברג: ביקרתי בלשכת תעסוקה שעוסקת בהפניית עובדים מקצועיים שמתגוררים באזור הכולל את הקריות עד, כמדומני, טירת-הכרמל.

אליעזר זנדברג: אם אדם מתגורר בקריית-ביאליק, מרחק קצר מאוד מעכו, הוא צריך לנסוע לחיפה לבקש עבודה.

אליעזר זנדברג: הוא בא ללשכת התעסוקה בחיפה ומבקש עבודה במקצועו, מהנדס.

אליעזר זנדברג: אין להם עבודה להציע לו, כי אין בחיפה עבודה למהנדס בתחומו.

אליעזר זנדברג: אם באותו זמן יש עבודה בלשכת התעסוקה בעכו, יותר קרוב לביתו, אם פנו מעסיקים ללשכת התעסוקה בעכו וביקשו מהנדסים שיכולים לבצע עבודה מסוימת, המנהל והעובדים בלשכת התעסוקה בחיפה לא ידעו דבר וחצי דבר על מה שקורה בעכו.

אליעזר זנדברג: והרי הנסיעה, המרחק הוא כמעט זהה.

אליעזר זנדברג: אנחנו נמצאים במחצית השנה של 1994, שש שנים לפני שנת 2000.

אליעזר זנדברג: הלוא מה פשוט מכך שיהיה מחשב?

אליעזר זנדברג: אפשר למחשב את לשכות התעסוקה ולהגיע למצב שבו באמצעות הקשה על כמה מקשים אפשר יהיה לקבל את כל המידע ואת כל הפרטים הרלבנטיים לצורך הפניה של אנשים מתאימים לעבודה.

אליעזר זנדברג: נתקלתי במקרים, כשסוף סוף יש פנייה וכשסוף סוף בא אדם שאומר: אני רוצה להעסיק, עם דרישות ספציפיות, מישהו מסוים במקצוע מסוים, אבל בגלל שיטת הכרטיסיות והרישומים הידניים אי-אפשר להפנות את האדם המתאים, שעונה על כל הדרישות באותו רגע.

אליעזר זנדברג: צריך להמתין יומיים, שלושה ימים, ארבעה ימים ולפעמים יותר, עד שיגיע אדם שעונה על הדרישות האלה במסגרת פעולת ההחתמה על הכרטיסים או על מה שמתנהל שם בלשכת התעסוקה כמעקב אחרי אלה שאין להם עבודה.

אליעזר זנדברג: באיזה מקום קצת התביישתי כשראיתי את הדברים האלה, כי אמרתי שלא יכול להיות מצב כל כך אבסורדי שאנחנו, במדינת ישראל, מדברים פעם אחר פעם על החשיבות הרבה שיש לעניין התעסוקה ועד כמה חשוב להיאבק באבטלה ולמצוא מקום עבודה לכל אחד במקום שיש, ויש לפעמים הצעות ודרישות לידיים עובדות, לבעלי מקצועות מסוימים, והנה, מסיבות טכניות בלבד לא ניתן למצוא פתרון.

אליעזר זנדברג: בפעם הראשונה שהעליתי את העניין הזה, זה היה כמדומני בסביבות אוקטובר-נובמבר 1992, קצת אחרי שנפתח מושב החורף של הכנסת, התשובה שקיבלתי היתה שמדובר פה בעצם באיזו ירושה מתקופת הליכוד.

אליעזר זנדברג: סיפרו לי על איזה מאבק בין מודעי לבין משרד העבודה והרווחה, על העסקה של יותר מדי עובדים בתקן ועל החלטה "להעניש" את לשכות התעסוקה על-ידי כך שהם יעכבו את המחשוב.

אליעזר זנדברג: שאלתי אותה שאלה בשנת 1993, ושאלתי אותה גם השנה, בתחילת השנה.

אליעזר זנדברג: שאלתי אותה בכל מיני הזדמנויות.

אליעזר זנדברג: עד היום אני עומד ושואל: מדוע לא ממחשבים את לשכות התעסוקה?

אליעזר זנדברג: הלוא בזמנו כבר קבעו את התקציב ואת הכספים שיועדו לכך.

אליעזר זנדברג: מדוע לא נגיע למצב שכשמישהו מבקש שיפנו אליו עובד מתאים, אפשר יהיה על-ידי הקשה על מקשים של לוח מחשב להפנות את העובד המתאים ולפתור בעיה גם אצל המעסיק, אבל בעיקר אצל העובד?

אליעזר זנדברג: אשמח, גברתי השרה, אם תשיבי על העניין הזה, אבל יותר מכך אשמח אם העניין יקבל תאוצה ופעולה, כך שלפחות באזור שממנו אני בא, אזור חיפה והמפרץ, שהוא אזור שבו בעיית האבטלה היא בעיה רחבת היקף, יימצא פתרון טכני שעשוי כפתרון טכני לתת תשובה גם מהבחינה המהותית.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת עובדיה עלי, ואחריו – חבר הכנסת דב שילנסקי, כאשר חבר הכנסת סאלח טריף יחליף אותי.

דב שילנסקי: אחרי – חבר הכנסת סאלח טריף.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי שרת העבודה והרווחה, אני מבקש להצטרף לכל אלה שבירכו אותך להחלמה מהירה.

עובדיה עלי: יש לי הרבה מאוד יחסי כבוד והערכה אלייך.

עובדיה עלי: אני מוקיר ומעריך את המרץ הבלתי-נלאה שלך.

עובדיה עלי: אני מקווה, ביחד עם כל חברי הבית ויחד עם כל בית-ישראל, במיוחד אלה ששדי המר להם מאוד, שאת תשובי איתנה מהניתוח שתעברי.

עובדיה עלי: אני מאחל לך הרבה ברכות להחלמה ולרפואה שלמה.

עובדיה עלי: אני גם מבקש לומר בפתח הדברים, שמשרד העבודה זכה לשרה נמרצת, מוכשרת, שהנושא שבו היא מטפלת קרוב מאוד ללבה.

עובדיה עלי: הרבה מאוד שנים היו נושאי הרווחה מזוהים עם חברת הכנסת אורה נמיר, עוד בהיותה יושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה; שם עשתה רבות למען השכבות החלשות, למען כל הנזקקים.

עובדיה עלי: למאבקים שלך יש פירות, ויש יבול מבורך של חקיקה בכנסת בתחומים רבים.

עובדיה עלי: כך שמבחינה זאת את באמת האדם הנכון במקום הנכון.

עובדיה עלי: כל מה שאני הולך לומר בוודאי אינו מתייחס לפעילות שלך, מפני שגם בדפי הסקירה הזאת, שבהם מקופלות פעילויות רבות וברוכות, יש שינויים בתחומים רבים, וזה לא יהיה הוגן אם לא אציין זאת בפתח הדברים.

עובדיה עלי: אני גם מבקש לברך בהזדמנות הזאת את עובדי המשרד, ובמיוחד את ידידי המנכ"ל, אברהם בן-שושן, שהוא בחירה טובה.

עובדיה עלי: ברכות להמשך פעילות טובה ומועילה למען עם ישראל.

עובדיה עלי: הממשלה הזאת הלכה למערכת הבחירות תחת הססמה: לשנות סדרי עדיפויות.

עובדיה עלי: בעצם הססמה הזאת שבתה את לב תושבי המדינה, ואולי חלק גדול מההצלחה שלה במערכת הבחירות האחרונה, אפשר לזקוף אותו לעצם העובדה שהיא באה והצהירה בפני הבוחרים על איזו קונצפציה חדשה, על איזו דרך חדשה.

עובדיה עלי: היא באה ודיברה על שינוי סדרי העדיפויות הלאומיים, כשהדגש יושם בסיוע ובעזרה לשכבות החלשות, לערי הפיתוח ולשכונות המצוקה.

עובדיה עלי: אני מבקש לשמוע בדברי תשובתך, במה היה השינוי בסדרי העדיפויות הלאומיים.

אורה נמיר: אני מציעה שלזה תזמין את שר האוצר.

עובדיה עלי: בסדר, הדברים לא מכוונים אלייך, אבל אנחנו כאן דנים במשרד העבודה והרווחה.

עובדיה עלי: תיכף אגע בכל הנקודות הכאובות, שאת בעצם עוסקת בהן ואין עליהן תשובות.

עובדיה עלי: אני מדבר על אבטלה, על תעסוקה; אני מדבר על ערי פיתוח, אני מדבר על שכונות מצוקה; אני מדבר על קו העוני ועל משפחות שחיות מתחת לקו העוני.

עובדיה עלי: אני מדבר על נושאים רבים ומגוונים, ותיכף אגע באחדים מהם במסגרת הדקות שמוקצות לי.

עובדיה עלי: קודם כול, לגבי נושא האבטלה, אני מבקש מחברי הבית שלא ייתפסו לאיזו אשליה שהאבטלה יורדת.

עובדיה עלי: זה נכון אולי מספרית, סטטיסטית.

עובדיה עלי: אבל השאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו היא, האם מקורות התעסוקה החדשים שנוספו למשק הם מקורות בני-קיימא, שהם תוצאה של צמיחה, מקומות עבודה בתעשייה – – –

סאלח טריף: בוודאי.

סאלח טריף: יש צמיחה שאין לה אח ורע.

עובדיה עלי: תסלח לי, אתה תבדוק ותמצא שחלק גדול ממקומות התעסוקה באו מעבודה יזומה.

עובדיה עלי: זה בא כתוצאה מהסגר בשטחים, ועובדים מחליפים זמנית עובדים כאן במדינת ישראל.

עובדיה עלי: זו תוצאה של עלייה שהצטמצמה בצורה מאוד מאוד משמעותית.

עובדיה עלי: אי-אפשר להשוות את ממדי העלייה שהיו לפני שלוש-ארבע שנים, ולפני שנתיים, לממדי העלייה היום.

עובדיה עלי: העלייה הגיעה לשפל, וכתוצאה מכך נוצרה איזו אשליה, כאילו בעיות האבטלה הולכות ומצטמצמות.

עובדיה עלי: אבל הצמצום הזה הוא לא צמצום משמעותי אם תבחן בצורה מסודרת מה הם מקומות העבודה שנוספו למשק; וכדאי שזאת לא נשכח.

עובדיה עלי: יש בעיה קשה מאוד של משפחות שמיתוספות על אלה שחיות מתחת לקו העוני.

עובדיה עלי: היו 616,000 משפחות ב-1992.

עובדיה עלי: האם המספר הזה קטן?

עובדיה עלי: לא רק שהוא לא קטן, אלא הוא גדל בצורה משמעותית.

סאלח טריף: נפשות, נפשות.

עובדיה עלי: אתם יכולים לבוא לכאן ולספר סיפורי סבתא.

עובדיה עלי: אבל על עובדות, על מספרים, אי-אפשר להתווכח.

עובדיה עלי: מספר המשפחות שחיות מתחת לקו העוני הולך וגדל.

עובדיה עלי: הוא הולך וגדל בממדים מדאיגים ביותר.

עובדיה עלי: אני שואל את הממשלה הזאת, שבאה ודיברה על שינוי סדרי עדיפויות: איפה שינוי סדרי העדיפויות?

עובדיה עלי: מדוע המשפחות האלה מספרן הולך וגדל?

עובדיה עלי: ואם אתם תשאלו את עצמכם: על אילו סכומים מדובר, מה זו משפחה שחיה מתחת לקו העוני?

עובדיה עלי: אפשר לחשוב שמדובר בסכומי עתק.

עובדיה עלי: גם הסכום שמשתכרת משפחה שנמצאת על קו העוני או מעט מעל לקו העוני, הוא סכום, במידה רבה, די מצחיק.

עובדיה עלי: אני מבקש להדגיש, שבנושא האבטלה ובנושא העוני, מצבן של ערי הפיתוח הוא חמור.

עובדיה עלי: לפני שבועות אחדים העליתי כאן, מעל בימת הכנסת, הצעה לסדר-היום בנושא האבטלה בערי הפיתוח, שם שיעור האבטלה גדול פי שניים ופי שלושה מזה המקובל במרכז הארץ, וגם זה מטעה, כי גם במרכז הארץ יש שכונות מצוקה.

עובדיה עלי: ואם משווים את המצב בערי הפיתוח לשכונות העשירות ולשכונות שנמצאות מעל הממוצע באזור גוש-דן ובאזורים אחרים, מצבן של ערי הפיתוח הרבה יותר חמור ממה שמשתקף מהנתונים היבשים שבסטטיסטיקה.

עובדיה עלי: צריך לזכור, שגם בערים הגדולות יש שכונות מצוקה, שמצבן קשה ביותר.

עובדיה עלי: ובתחום הזה נעשה מעט מדי ומאוחר מדי.

עובדיה עלי: אני הדגשתי באותה הצעה לסדר-היום שלי, שהפתרון לא נעוץ, לדעתי, במתן של עוד כמה עשרות שקלים, או עוד כמה מאות שקלים.

עובדיה עלי: במקום לספק דגים לאותן משפחות קשות-יום, אני מעדיף שילמדו אותן לדוג, והפתרון לדידי מצוי בתחום החינוך.

עובדיה עלי: צריך להשקיע בשכונות המצוקה ובערי הפיתוח – אומנם זה לא תחום שהשרה מופקדת עליו – אבל צריך להשקיע מאמצים ומשאבים גדולים בנושא החינוך, כי הפתרון נמצא בחינוך.

עובדיה עלי: אם נדאג להעניק חינוך טוב, החל מהגילים הנמוכים, מהגיל הרך, מגן-הילדים, בבית-הספר היסודי ועד ההשכלה הגבוהה, בצורה משמעותית ורצינית, עם שינוי מקיף במערכת החינוך, אני מאמין שבו, בחינוך, טמון הפתרון גם לנושא המצוקה, גם לנושא העוני, גם לנושא התעסוקה והאבטלה.

עובדיה עלי: ואני מציע לשרה, בסיום דברי, שנבוא ונדבר על שינוי סדרי העדיפויות הלאומיים, נשים את הדגש במיוחד בנושא החינוך, ובמיוחד בחינוך בערי הפיתוח ובשכונות המצוקה.

עובדיה עלי: לשם צריך לשלוח את המורים הטובים ביותר.

עובדיה עלי: למורים צריך להעניק תנאים טובים ביותר, ולא אותו תמריץ מגוחך, נלעג, שאנחנו מעניקים להם.

עובדיה עלי: אין בתמריץ הזה משום עידוד למורים טובים, למורים מצטיינים, לבוא לערי הפיתוח, לבוא לשכונות המצוקה.

עובדיה עלי: והמשימה שם קשה.

עובדיה עלי: אנחנו יודעים מה זה לחנך בשכונות מצוקה עם תלמידים בעייתיים.

עובדיה עלי: העבודה שם קשה, היא שוחקת, היא לא קלה.

עובדיה עלי: וכדי לעודד אותם להגיע לשם צריך להעניק להם תמריצים נאותים.

עובדיה עלי: אם נשכיל לשים את החינוך בראש סדרי העדיפויות ונדאג לשינויים משמעותיים בתחום הזה, אני משוכנע שנוכל לפתור חלק מבעיות העוני, חלק מבעיות התעסוקה, ולא נגדל דור שני ושלישי למצוקה, לעוני ולאבטלה בשכונות המצוקה ובערי הפיתוח.

עובדיה עלי: הממשלה הזאת, שהססמה שלה היתה שינוי סדרי העדיפויות הלאומיים, ראוי ורצוי שתחזור לעצמה ותמלא הבטחותיה לבוחרים.

עובדיה עלי: ואם תעשה זאת, כדאי שתעשה זאת מהר, ויפה שעה אחת קודם.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת סאלח טריף, אומנם קבענו שאני אדבר קודם ואתה אחרי, אבל אני רואה שאתה בלאו הכי צריך להחליף אותי, לכן במקום שנתחלף פעמיים, מוטב שאתה תקדים אותי ואני אדבר אחריך.

דב שילנסקי: ותרשה לי, מאחר שניהלתי את הישיבה, אודיע את הסדרים, כי היו כל מיני בקשות.

דב שילנסקי: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, את ביקשת לדחות.

דב שילנסקי: את רוצה לדבר עכשיו?

נעמי בלומנטל: אני מוותרת.

דב שילנסקי: את מוותרת.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אחרי ידבר חבר הכנסת שלמה בוחבוט.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אני אדבר בקיצור, ותרשי לי להצטרף לכל הברכות והאיחולים של קודמי ולהגיד לך מכל הלב, כאחד מחברי הבית הזה, מהעם הזה, שכל כך מעריכים אותך ואוהבים אותך, לאחל לך הרבה בריאות והחלמה, שתחזרי אלינו ותעשי את העבודה כמו שאנחנו מכירים אותך.

סאלח טריף: את עושה עבודה גדולה וחשובה לכל העם ולכל המדינה.

סאלח טריף: הרבה הרבה ברכות ואיחולים מכל הלב.

סאלח טריף: ראשית, אני רוצה לומר לחבר הכנסת עובדיה עלי, שבינתיים יצא, שאכן יש דברים שאינם מטופלים כיאות על-ידי הממשלה.

סאלח טריף: אבל יש עובדות שקשה לחלוק עליהן.

סאלח טריף: תמיד אפשר לתת הסברים, אבל הנה האבטלה מגיעה עכשיו לקו שלא חשבנו שהיא תגיע אליו, ולא משנה כרגע מה הן הסיבות לכך.

סאלח טריף: אני שמעתי שהאבטלה, לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מגיעה עד ל-8%.

סאלח טריף: ואם אני שומע שהצמיחה שלנו מגיעה מעל ל-5%, כאשר באירופה הגדולה הצמיחה היא 0.03%-, אני רוצה לומר, שעל העובדות האלו אי-אפשר לערער.

סאלח טריף: אלו עובדות, זו אמת, זו מציאות, ומי שלא רוצה לקבל אותה כחלק מהמציאות של הצמיחה הכלכלית בישראל, של פתרון אמיתי של בעיה קשה מאוד, אבטלה שמכרסמת קשות בחברה הישראלית, אדוני היושב-ראש, יכול לעצום את העיניים ולומר את הדברים כפי שהוא רוצה.

סאלח טריף: אני רוצה להתמקד בשני נושאים נוספים, אך קודם כול אני רוצה לברך את השרה לא רק על כך שהיא לקחה משרד שהוא קשה מאוד, שהמון שנים טופל כפי שטופל, ולא תמיד טיפל בנושא שהיה צריך לטפל בו, אבל בהחלט – אם להצביע לפחות על מינויים של בכירי המשרד, גברתי, ואני מתחיל במנכ"ל, מר בן-שושן, ומנהל הביטוח הלאומי מר יוסי טמיר ומנהל שירות התעסוקה מר אלכס פרן, אני ממש מברך אותך.

סאלח טריף: אני חושב שבחרת אנשים שינהלו מערכת כמו שצריך ויהיו בעזרתך, וזה מוכיח את עצמו בעבודה היומיומית שאנחנו רואים אותה.

סאלח טריף: אולם, כפי שאמרתי, יש שני נושאים שאני רוצה להתייחס אליהם.

סאלח טריף: האחד – קו העוני, שהוא נושא מאוד מעניין ומדאיג אותי.

סאלח טריף: וצדק חבר הכנסת עובדיה עלי בעניין הזה, משום שלא יכול להיות שאנחנו נאטום את אוזנינו ונעצום את עינינו לנוכח גידול של יותר מ-50,000 נפשות בשנה האחרונה, והגענו למצב שיש לנו יותר מ-600,000 נפש, 616,500 נפש מתחת לקו העוני.

סאלח טריף: וזה גידול שחל בעיקר במשפחות מרובות ילדים, באוכלוסייה של הקשישים.

סאלח טריף: פה צריך לעשות מעשה, משום שזה נושא מאוד כאוב בחברה שלנו.

סאלח טריף: אנחנו לא נוכל לחיות במצב שיש שני קטבים בחברה, שיש כל כך הרבה אנשים שהם לא רק לא יכולים לגמור את החודש, אלא לא יכולים לחיות בכבוד, לא יכולים להתפרנס ולפרנס את המשפחות שלהם, את הילדים שלהם, כמו שאנחנו צריכים לעשות במדינתנו הדמוקרטית והשוויונית.

סאלח טריף: ראיתי את התוכנית שגברתי הביאה בסקירה שלה בספר, אבל כמו שאני מכיר אותך, ואת מנהלת מלחמה ללא פשרות בממשלה, באוצר – אני אמרתי, כחבר ועדת הכספים, שאנחנו נעמוד לצדך, אם כי גם אנחנו לא לוחמים בעניין הזה מספיק.

סאלח טריף: צריך להילחם כדי לתת פתרונות לנושא המשפחות מתחת לקו העוני, משום שזה נושא שהוא בנפשנו.

סאלח טריף: אני רוצה מאוד לקוות שבעניין הזה – והאוכלוסייה שאני נמנה עמה, אחוז גדול ממנה נמצא מתחת לקו העוני, אך לא רק בגלל זה אני מקווה מאוד שעוד נזכה לראות נתונים של ירידה, ולא של עלייה, ירידה דרסטית של מספר המשפחות שחיות מתחת לקו העוני.

סאלח טריף: המספרים לא בשמים.

סאלח טריף: אנחנו מעבירים כספים גדולים מאוד לכל מיני סקטורים, אז לעניין הזה נקדיש תקציב.

סאלח טריף: נצטרך למצוא את התקציב הזה.

סאלח טריף: הנושא השני שרציתי לדבר עליו הוא נושא המגזרים הדרוזי והערבי.

סאלח טריף: שמעתי את חבר הכנסת רענן כהן מדבר בעניין הזה – קשה לי לומר שחלה מהפכה, אבל יש שינוי.

סאלח טריף: גברתי, כמי שעמד בראש רשות במשך עשר שנים אני יכול להגיד לך שראיתי את רמת הטיפול שאני יכול לתת לאזרח ואת רמת התקציב שאני יכול לקבל לפעולות, לתקנים, ממשרד העבודה והרווחה, ולא יכולתי לא רק להשוות את זה עם איזו עיירה סמוכה לי אלא לא יכולתי לתת שום מענה לבעיות הפרט הבסיסיות.

סאלח טריף: ביישוב של 5,000 ו-6,000 תושבים, עם תקן ורבע, או תקן אחד וכל מיני רבעים למיניהם, היה קשה מאוד לעבוד – בתחום הסוציאלי, בתחום של בעיות הקשישים, בתחום של משפחות שכולות עם בעיות קשות לאחר מות הבעל וכן הלאה.

סאלח טריף: לכן בעניין הזה, לפי דעתי, גברתי צריכה לעשות רפורמה ולהביא במשך שנתיים-שלוש שנים לשוויון מלא, כי יש מה לעשות ויש הרבה מה לעשות במגזרים אלה.

סאלח טריף: אומנם אני רואה שאת הולכת, יוצאת, מסיירת ביישובים, הולכת למועצות מקומיות, ונותנת פתרונות בשטח, אבל אמרתי פעם אחת, ואני מאמין בדרכך, אבל לנו, שם, נחוצה החלטה חד-משמעית כדי לתת פתרונות בשלב הזה, ולו לקדם יותר, כי אם אנחנו נשאיר את המצב כפי שהוא היום – אנחנו הולכים מדחי אל דחי.

סאלח טריף: אני מקווה מאוד שהנושא של סקר העוני, שפסח על 60%–70% מהאוכלוסייה הזאת – משום מה?

סאלח טריף: משום שזה יכול היה להגדיל בהמון את אוכלוסיית העוני.

סאלח טריף: אכן, גם לזה יהיה פתרון.

סאלח טריף: שמעתי פעם ממך, גברתי, שביקשת והזמנת סקר שיקיף גם את האוכלוסיות שהסקר לא הקיף בעבר.

סאלח טריף: זה ניתן, אני מברך אותך, וחשוב מאוד לעשות זאת.

סאלח טריף: אני רוצה להסב את תשומת לבך – אדוני, אני מייד מסיים – לזה שאני גם שמעתי על בעיה, שאם אדם מסוים, שיש לו חיסכון של 2,000 או 5,000 שקל, והחיסכון צריך להיפדות בעוד חמש שנים או בעוד עשר שנים, האדם הזה לא יכול לקבל הבטחת הכנסה גם אם מצבו החומרי – חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אני מדבר על נושא שחשוב שתשמעי אותו.

סאלח טריף: אדם עם חיסכון מועט כזה – יש עוולות שממש צריך להסיר אותן.

סאלח טריף: הוא לא יכול לקבל הבטחת הכנסה גם אם מצבו הכלכלי קשה עד כדי כך שבקושי הוא גומר את החודש ובקושי יש לו מה לאכול.

סאלח טריף: זה חלק מהדברים שאני רוצה להסב את תשומת לבך אליהם.

סאלח טריף: אני חוזר ומברך אותך ומאחל לך הרבה בריאות והחלמה – יחד עם כל הבית וכל העם.

סאלח טריף: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: עד שחברי, חבר הכנסת סאלח טריף שמחליף אותי, ילבש את הג'קט, אני אודיע את סדר הנואמים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שלמה בוחבוט – איננו.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת אפרים גור.

דב שילנסקי: אני מקווה שאתה כבר מוכן.

אפרים גור: עוד לא.

דב שילנסקי: עוד לא? בסדר.

דב שילנסקי: בבקשה.

דב שילנסקי: מבקשים דחייה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שאול גוטמן – איננו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן – איננו.

דב שילנסקי: אם כך, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי ישנה.

דב שילנסקי: חברי, בבקשה.

דב שילנסקי: אני כבר עולה.

סאלח טריף: חשבתי שמייד אני אקרא לך.

דב שילנסקי: כן, אני כבר עולה.

דב שילנסקי: לפי הסדר אני כבר עולה.

סאלח טריף: אני אשמור על הסדר שאדוני קבע.

סאלח טריף: אני מבקש מחבר הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת, דב שילנסקי, לעלות, בבקשה; אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, כבר בירכתי אותך, פעמיים – זה יותר טוב; אני חוזר על הברכה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, יש בארצנו אנשים עשירים, ויש בארצנו, אני לא רוצה להגיד: עניים, יש עניים, אבל אני רוצה לדבר על קשי-יום שישנם.

דב שילנסקי: מה לעשות?

דב שילנסקי: הנה לאחרונה העשירים נהיים עשירים יותר – ואני מפרגן לכל מי שמתעשר ביושר – אבל העניין הוא שהעניים נעשים עניים יותר.

דב שילנסקי: נוצרה אצלנו בציבור אי-אכפתיות מסוימת כלפי העניים.

דב שילנסקי: הנה העובדים הסוציאליים שבתו, הפגינו.

דב שילנסקי: לו היה זה דבר שפוגע בעשירים – הכול היה מתרומם עד התקרה בארצנו.

דב שילנסקי: אבל מה לעשות?

דב שילנסקי: העובדים הסוציאליים הפגינו, אבל המקופחים שלהם, אלה שנמצאים במוסדות, לא יכלו להצטרף להפגנות.

דב שילנסקי: גברתי השרה, יש משרד העבודה והרווחה, ואני אדבר רק על רווחה כיוון שזמני מוגבל, ואני אדבר רק על נקודה אחת.

דב שילנסקי: יהיה המצב הטוב ביותר – בלי מתנדבים, המשרד לא יכול לפעול.

דב שילנסקי: זה עניין, ראשית כול, של חינוך, אבל אם מערכת החינוך לא עושה את זה, תעשי את.

דב שילנסקי: כולם יודעים, היו בדיחות על הצופים: מה המעשה הטוב שעשינו היום?

דב שילנסקי: חינכו לכך, היו בדיחות על זה, אבל זה היה.

דב שילנסקי: גם היום יש בני נוער טובים, יש בני נוער מתנדבים שהולכים אל קשישים, מביאים מנות, אבל לצערי זה לא בפרופורציות הדרושות, או אולי זה בא אף-על-פי שאין חינוך לזה ולמרות החינוך.

דב שילנסקי: אני מדבר על התנדבות.

דב שילנסקי: יש אצלנו שעושים התנדבות זוהרת.

דב שילנסקי: עורכים נשפי צדקה מלווים בפרסום, ואחר כך אנחנו קוראים בעיתונות, בעיקר בטורי הרכילות: בנשף צדקה זה מה לבשה גברת זאת ומה לבשה גברת זאת, וגביר זה עם איזו גבירה רקד, לפעמים יש לזה טעם לא-טוב, אבל יש ביקורת.

דב שילנסקי: אני אומר שגם לי יש ביקורת, אבל אני מעדיף שיהיו נשפי צדקה כאלה, עם כל הפרסום הזול שמתלווה אליהם.

דב שילנסקי: אם הם יביאו עזרה, ברוך הבא.

דב שילנסקי: אני מעדיף אותם.

דב שילנסקי: שיהיו.

דב שילנסקי: זה עדיף מלא כלום.

דב שילנסקי: אבל אני רוצה לשיר פה שיר תהילה לאלה שעוזרים בלי פרסום, בעיקר לאלה הנותנים מתן בסתר, מתן לשם מצווה, ויש רבים רבים מאוד כאלה בארץ.

דב שילנסקי: אבל, אני מוכרח להגיד, שבראש ובראשונה הדבר הזה קיים במגזר הדתי יותר מאשר בכל מגזר אחר.

דב שילנסקי: צריך להודות על האמת.

דב שילנסקי: אני רוצה לשיר שיר תהילה לאלה שמבית-הכנסת, בליל שבת, לוקחים אליהם אורח, הוא לא כל כך נקי, אולי מבגדיו ומגופו נודף ריח לא כל כך טוב, אבל הם מביאים אותם לשולחן השבת.

דב שילנסקי: זאת היתה מסורת אצל יהודים, היא קיימת גם היום, ואותם אני רוצה לברך במיוחד.

דב שילנסקי: אני רוצה לברך את הרבנית הצדקנית בשדרות רוטשילד, שביתה הוא בית-תמחוי של ממש, ואת בית-הכנסת שאינני רוצה לציין את שמו כי הוא דורש אי-פרסום, ואליו נוהרים קבצני תל-אביב לארוחת ליל שבת או לסעודת שבת.

דב שילנסקי: כשהייתי יושב-ראש הכנסת, סופר לי על משפחה שעושה מעשי צדקה בחלוקת אוכל לנזקקים.

דב שילנסקי: כידוע, יש קרן פרס יושב-ראש הכנסת.

דב שילנסקי: בהסכמת ההנהלה החלטתי לתת למשפחה הזאת מענק מקרן פרס יושב-ראש הכנסת.

דב שילנסקי: נודע להם שצריך לתת לזה פרסום.

דב שילנסקי: הם אמרו: אנחנו מוותרים על זה.

דב שילנסקי: ואלה אנשים שחסכו מפתם כדי לתת צדקה, והם היו כל כך זקוקים לכסף.

דב שילנסקי: אבל כשנודע להם שזה כרוך בפרסום, הם אמרו שהם מוותרים על הכסף, ובלבד שלא יהיה פרסום.

דב שילנסקי: איזו גדולה יש באנשים.

דב שילנסקי: לפני שבוע, ביום שישי, בסביבות השעה 17:00-16:00, הייתי בבית-החולים "איכילוב" כדי לבקר חולה.

דב שילנסקי: כשיצאתי ראיתי שהגיע אוטו מסחרי עם כמה אנשים חרדים שבאו לחלק לשבת כל מיני דברים.

דב שילנסקי: זה היה אחרי שהם כבר היו בבתי-חולים אחרים, והם היו עייפים.

דב שילנסקי: שמעתי אותם מדברים שהם בקושי יגיעו הביתה לכניסת השבת ולא יהיה להם מספיק זמן להתרחץ לקראת השבת וכו'.

דב שילנסקי: הם הגיעו למסקנה שמוטב שיחלקו את הצדקה ב"איכילוב", ויבואו לא כל כך מוכנים לקראת השבת.

דב שילנסקי: איזו גדולה יש בעם הזה.

דב שילנסקי: אבל, גברתי השרה, פעם היה בתל-אביב, ברח' צ'לנוב, מטבח שכל אדם יכול היה להיכנס לשם ולקבל מרק חם ולחם.

דב שילנסקי: היום, בכל תל-אביב הגדולה, יש פעולות של צדיק זה או צדיק זה, של בית-כנסת זה או בית-כנסת אחר, אבל אין מטבח כזה של העיר.

דב שילנסקי: יש כל מיני אנשים, אני מכיר כאלה, לא אפרט, שעושים משהו חלקי.

דב שילנסקי: אבל כמה יכול לעשות אדם פרטי?

דב שילנסקי: מטבח של העירייה, כמו שהיה פעם, אין.

דב שילנסקי: יש ראש עיר חדש שהבטיח הרבה דברים, אולי הוא יעשה את זה.

דב שילנסקי: גברתי השרה, אני מבקש ממך שתלחצי על הרשויות המקומיות שיעשו את זה.

דב שילנסקי: רמת-גן עשתה דבר יפה מאוד למען עולים חדשים.

דב שילנסקי: רבותי, אדוני שר הקליטה, צריך לעשות למען עולים חדשים, והרבה, אבל יש גם עניים מקומיים, יש נזקקים מקומיים, גם למענם צריך לעשות.

דב שילנסקי: אני יודע שעורך-הדין חריש, הבן של יוסף חריש, שהיה היועץ המשפטי לממשלה, פתח מטבח כזה.

דב שילנסקי: אני מברך אותו ומשבח אותו.

דב שילנסקי: אבל כמה הוא יכול לעשות?

אורה נמיר: בשכונת שפירא.

יאיר צבן: זה יוצא מן הכלל.

יאיר צבן: הוא זכה לציון לשבח על הניקיון והסדר הטוב שם.

יאיר צבן: זה מפעל בלתי רגיל.

יאיר צבן: ביקרתי שם בשבוע שעבר.

אורה נמיר: והוא מעסיק אצלו כעובדים אסירים שקיבלו פסק-דין של שירות למען הציבור.

אורה נמיר: הוא עושה עבודה יוצאת מן הכלל.

דב שילנסקי: אני מברך אותו, ואני מבין שגם אתם מצטרפים לברכה.

דב שילנסקי: רציתי לדבר גם על אסירים משוחררים, אבל הזמן קצר.

דב שילנסקי: לכן אני רוצה לסכם עוד בנקודה אחת.

דב שילנסקי: דיברו כאן על בנות השירות הלאומי.

דב שילנסקי: אני וידידי המנוח, הצדיק שמחה הולצברג, ה"אבא" של נכי צה"ל, שהיו לי הזכות והכבוד לשמש אותו, ביקרנו הרבה מאוד בבתי-חולים.

דב שילנסקי: וראיתי אנשים הזקוקים לעזרה.

דב שילנסקי: אם אתה ממשפחה עשירה, היא יכולה לשכור אחות.

דב שילנסקי: אבל אם אתה דל אמצעים ואין לך משפחה, אינך יכול לעשות זאת.

דב שילנסקי: דיברו פה על בנות השירות הלאומי.

דב שילנסקי: אני בעד זה שבנות תשרתנה בצה"ל, זו המצווה הגדולה ביותר.

דב שילנסקי: אבל אם מסיבה זו או אחרת הן לא הולכות לצה"ל, צריך לגייס אותן לשירות הלאומי וצריך לתת להן את האפשרות לתרום.

דב שילנסקי: יש הרבה שטחים.

דב שילנסקי: כלומר, צריך לגייס אותן לשירות הלאומי, ולא לצמצם את המסגרת של בנות השירות הלאומי אלא להרחיבה.

דב שילנסקי: ואת, השרה, צריכה להיות הראשונה ללחום למען הדבר הזה, כי הן יכולות לתרום לשירות שלך הרבה מאוד.

דב שילנסקי: תרשה לי, אדוני היושב-ראש, לסיים בנקודה שהועלתה פה, שבאמת לא מצאה חן בעיני.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יגאל ביבי אמר שצריכות להיות פעולות רווחה במקומות נוספים, הוא הביא את הדוגמה של עמנואל, של קריית-ארבע, כלומר בשטחי ארץ-ישראל ששוחררו במלחמת הגאולה והישועה של ששת הימים, ובקיצור יש"ע.

דב שילנסקי: ואז חבר הכנסת דראושה קרא איזו קריאת ביניים.

דב שילנסקי: הוא אומנם איננו כאן, אבל אני מוכרח להגיב על זה, והייתי רוצה שחבר הכנסת תופיק זיאד ישמע את זה.

דב שילנסקי: כשחבר הכנסת יגאל ביבי אמר שיש נזקקים שצריך לעזור להם גם בשטחי יש"ע והזכיר לדוגמה את עמנואל וקריית-ארבע, חבר הכנסת דראושה עשה איזו תנועה ביד ואמר: שיצאו משם.

דב שילנסקי: כלומר, כל עוד הם שם לא צריך לתת להם שום דבר; שיצאו.

תופיק זיאד: – – –

דב שילנסקי: אתה לא היית כאן.

דב שילנסקי: אני רוצה להגיד לך, שאילו היו מדברים על אנשים נזקקים – – –

תופיק זיאד: הם צריכים לחזור הביתה.

דב שילנסקי: אתה חוזר על דבריו.

דב שילנסקי: אז אני רוצה להגיד גם לך, גם לו וגם לאחרים, אילו היו מדברים על אנשים ערבים נזקקים, שמסיבה זו או אחרת אינני מסכים אתם, שמסיבה זו או אחרת יש לי טענה אליהם, לעולם לא הייתי אומר שלא צריך לעזור להם מפני שיש לי אתם ויכוח.

דב שילנסקי: אם אדם נזקק, צריך לעזור לו.

דב שילנסקי: ואילו הייתי אומר דבר כזה פה, הכנסת היתה גועשת ורועשת.

דב שילנסקי: אבל לגבי יהודים שלא מסכימים אתם, תמיד מותר.

דב שילנסקי: בואו נתעלה.

דב שילנסקי: אם אדם נזקק, קודם כול תעזור לו, אחר כך תנהל אתו ויכוח.

דב שילנסקי: תודה רבה.

סאלח טריף: אני מודה לך, אדוני.

סאלח טריף: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

סאלח טריף: אחריה – חבר הכנסת אפרים גור, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי שרת העבודה והרווחה, אני רוצה להצטרף למאחלים לך החלמה מלאה, ואנחנו בטוחים שתחזרי במרץ כפול ומכופל כדי להמשיך באותם שינויים חשובים שכבר חוללת בעבודת המשרד מאז קיבלת עלייך את התפקיד הקשה והמורכב הזה.

תמר גוז'נסקי: אבל תרשי לי גם בשם הכנסת, אני מקווה כולה, לשלוח ברכה לעובדים הסוציאליים, שלאחר שביתה קשה וממושכת, ובעמידה איתנה, השיגו הישג איגוד מקצועי חשוב ביותר, שישפר גם את מצבם כעובדים, אבל גם את הטיפול באלה הנזקקים לשירותים של העובדים הסוציאליים.

תמר גוז'נסקי: יש בעיות קשות שקשורות בעבודה הסוציאלית.

תמר גוז'נסקי: אחת הבעיות הקשות היא המחסור המשווע בעובדים סוציאליים ובשירותים סוציאליים במגזר הערבי.

תמר גוז'נסקי: גברתי השרה, את ודאי מודעת – אני יודעת שאת מודעת – לפער שקיים ברמת השירותים האלה, ובעצם יש הבטחה של הממשלה לסגור את הפער הזה.

תמר גוז'נסקי: אבל כפי שציינו לפני, סגירת הפער הינה בקצב כל כך אטי, שאם זה יימשך כך ואם ייתוספו, נגיד, 20 עובדים סוציאליים מדי שנה ועוד תוספות מהסוג הזה, ייקח עוד שנים ארוכות, עשרות שנים, עד שייסגר הפער.

תמר גוז'נסקי: לכן אני קוראת לך לעשות צעד משמעותי כדי לסגור את הפער ברמת השירותים הסוציאליים, שגם במגזר היהודי זקוקה לשיפור, אבל במגזר הערבי על אחת כמה וכמה.

תמר גוז'נסקי: רבותי חברי הכנסת, גברתי השרה, חזרתי ביום חמישי מחוץ-לארץ, ובמטוס ראיתי את התמונה הבאה: קבוצה של כ-70 תאילנדים וכ-30 בולגרים.

תמר גוז'נסקי: ראיתי איך הם מובאים על-ידי אותו מארגן שארגן אותם, והיה ברור שהם פועלים זרים.

תמר גוז'נסקי: טסתי אתם במטוס, וכל הדרך חשבתי למה אנחנו עושים את זה.

תמר גוז'נסקי: כל הדרך חשבתי שאנחנו מזמינים לעצמנו במו ידינו צרה, כאשר במקום להסיר את הסגר ולבצע את ההחלטה על 100,000 עובדים פלשתינים מן השטחים, אנחנו מסתבכים עם העניין הזה של פועלים זרים, שאף שפורמלית חלים עליהם כל חוקי העבודה, ידוע שהם מנוצלים בצורה חמורה ביותר, אם על-ידי הארכת יום העבודה, אם על-ידי עבודה בשבתות, אם על-ידי קיצוץ בתנאים, והם גרים בתנאים בלתי אנושיים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה להפוך למדינה שמעסיקה ומייבאת פועלים זרים ומייבאת אבטלה מארצות אחרות.

תמר גוז'נסקי: אם מדברים על אבטלה, יש סכנה כאשר הופכים את המאבק נגד ניצול לרעה – ויש תופעות של ניצול לרעה – למין הצגה כללית של המובטלים כאוסף של חולים ובטלנים ורמאים וטפילים וכו'.

תמר גוז'נסקי: אני חוששת מאוד מהלך רוח ציבורי שבא להציג אותם, את המובטלים, כאחראים לעובדה שהם מובטלים.

תמר גוז'נסקי: זה מזכיר לי את מה שניסה עכשיו לעשות ראש הממשלה בבריטניה ועורר סערה ציבורית כאשר הודיע שמקומם של חסרי הבית איננו ברחוב ושהם ימצאו להם בתים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזו תהיה העלמת עין, זו תהיה התעלמות מהמציאות, לא להכיר בעובדה שיש אבטלה גדולה במדינת ישראל, בין שהיא 10%, 11%, או 12% – יש תנודות באבטלה – ושאנחנו נמצאים בתקופה שהאבטלה הזאת לא עומדת להיגמר מחר בבוקר, משום שיש מפעלים שנסגרים, ומפעלים שנפתחים אינם מעסיקים אותו מספר עובדים שהיו מעסיקים קודם.

תמר גוז'נסקי: יש תופעה שמוציאים עובדים לפרישה מוקדמת, ואולי פורמלית הם לא מובטלים, אבל למעשה כוח העבודה שלהם לא מנוצל, ויש תוספת אטית מאוד, בגלל תהליכים של מחשוב.

תמר גוז'נסקי: גם השירותים הפיננסיים והציבוריים, שבעבר היו צומחים במהירות, הצמיחה שלהם אטית, ולכן אנחנו נמצאים במצב של אבטלה גדולה במשך כמה שנים, בערך חמש שנים, ולהערכתי מצב זה יימשך.

תמר גוז'נסקי: משרד העבודה והרווחה והממשלה כולה אחראים למציאת פתרונות אמיתיים של פיתוח, גם תעשייתי וגם בתחום השירותים הציבוריים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להדגיש, שיש לתהליכים אלה השפעה מרחיקה לכת במיוחד על תעסוקת נשים.

תמר גוז'נסקי: יש במשרד העבודה אגף מיוחד לתעסוקת נשים, ועוד לא שמעתי מה האגף הזה עשה לפתרון בעיית האבטלה בקרב נשים, שמהוות 60% מהמובטלים, או לפתרון אפליית הנשים בתעסוקה, בשכר, ובמיוחד נשים בנות 40 ויותר.

תמר גוז'נסקי: יש בדוח של המשרד פרק שמדבר על אכיפת חוקים, ואני רוצה לשאול בעניין אכיפת חוק שכר מינימום.

תמר גוז'נסקי: אין בחומר שהונח בפנינו שום נתון על מה שעשה משרד העבודה כדי להגיש תביעות.

תמר גוז'נסקי: כמה תביעות הוגשו?

תמר גוז'נסקי: כמה תלונות טופלו?

תמר גוז'נסקי: בעבר, אני זוכרת, במשך שנים הוגשו חמש, שבע, עשר תלונות, ואנחנו זעקנו על הנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: מה נעשה בתחום הזה?

תמר גוז'נסקי: אני נתקלתי, גברתי שרת העבודה – עכשיו, כאשר שכר המינימום הגיע כבר ל-7 שקלים לשעה – שמעסיקים ממשיכים להעסיק עובדים, במיוחד עולים חדשים, בשכר רעב של 3 שקלים לשעה.

תמר גוז'נסקי: השאלה היא, מה עושה משרדך כדי להילחם בתופעה הזאת.

תמר גוז'נסקי: לכן, גברתי שרת העבודה, עם כל השינויים החשובים שעשית – אני חושבת שנושא האבטלה צריך לעמוד בראש הטיפול, כי בסופו של דבר אי-אפשר להילחם בעוני כשיש אבטלה גדולה, אי-אפשר להילחם בעוני כאשר השכר נשחק, אי-אפשר להילחם בעוני אם לא דואגים שהרמה הריאלית של השכר תעלה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

סאלח טריף: תודה רבה לך.

סאלח טריף: חבר הכנסת אפרים גור, בבקשה.

אפרים גור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, קבלי את איחולי הכנים להצלחתך במשימה החשובה שבפניה את עומדת.

אפרים גור: אני מצטרף גם לברכות לך ולעובדים הסוציאליים על ההישג היפה, המכובד, שהם זכו לו, הישג שמעבר להיבטים של השכר הוא יקנה לעובדים הסוציאליים את המעמד החשוב והמכובד שהם ראויים וזקוקים לו כדי למצות את הפוטנציאל המקצועי והאינטלקטואלי, הרוחני, האישי, שהם מסוגלים ליתן ממקצועם לאותן אוכלוסיות שזקוקות למסירות הנפש שלהם, כפי שהם ידעו ויודעים לתת להן במרוצת השנים.

אפרים גור: הייתי רוצה להתייחס לסקירה שלך היום מן ההיבט של העלייה החדשה לישראל.

אפרים גור: הייתי מאוד רוצה לשמוע ממך אם נשתנתה המציאות שבה כל ילד עולה שלישי חי מתחת לקו העוני, אם נשתנתה המציאות שבה כל קשיש עולה שני כמעט חי מתחת לקו העוני, על ההשלכות החברתיות והאישיות האסוניות שיש לעובדה הזאת על המשפחות, על הילדים ועל הקשישים כאחד.

אפרים גור: הייתי רוצה לשמוע ממך אם משרדך קיבל את התוספת התקציבית הדרושה כדי לטפל באוכלוסייה של העולים החדשים, שהועברה, בשנתיים הראשונות לעלייתם, מהטיפול של הסוכנות היהודית בעבר לטיפול של הרשויות המקומיות בהווה.

אפרים גור: ככל שידוע לי התוספת התקציבית, אם ניתנה בכלל, איננה מספיקה כדי להקצות גם כוח אדם דרוש וגם אמצעים תקציביים דרושים כדי להתמודד עם מאסות של עשרות אלפי נזקקים שפוקדים את הרשויות המקומיות.

אפרים גור: כתוצאה מכך גם מערכת הרווחה סובלת, וסובלת קשה, אבל יותר חשוב – אותן אוכלוסיות, שנזקקות לסיוע הזה, סובלות קשה מנשוא.

אפרים גור: דבר נוסף שהייתי מבקש לשמוע ממך הוא לגבי אכיפת חוק שכר מינימום, בעיקר לגבי העולים החדשים, ששם הבעיה קיימת באופן מיוחד, שכן מעסיקים רבים מנצלים את העובדה שהעולים החדשים פוחדים לאבד את משרותיהם ומציעים להם – כפי שקודמתי, חברת הכנסת גוז'נסקי, אמרה – שכר שהוא מתחת לשכר המינימום.

אפרים גור: כמובן, יש בכך ניצול לרעה של מצב אומלל של העולים החדשים, מציאות שאני מוקיע בתכלית, אבל הייתי שמח לשמוע ממך מה נעשה בנדון.

אפרים גור: באותו הקשר הייתי שמח לשמוע דבר נוסף – מה קורה בנושא אכיפת חוק עבודת נוער.

אפרים גור: ככל הידוע לנו, הרבה מאוד בני נוער מבין העולים שנושרים ממערכות החינוך, מסיבות אחרות, ולא אכנס אליהן כרגע, מנוצלים על-ידי מעסיקים בעבודות דחק, בעבודות שחורות, בעבודות קשות, פיסיות, שפוגעות גם בבריאות וגם ברוח של הילדים האלה, והמציאות הזאת פוגעת ביכולת שלהם להשתלב שוב במערכת החינוך ולעלות על מסלול תקין של חייהם, עם כל התופעות של זנות, של סמים, של מעורבות בעבריינות, בעבירות על החוק למיניהן וכיוצא באלה.

אפרים גור: הייתי מאוד שמח לשמוע ממך הבהרה למה התכוונת כאשר לפני עשרה ימים – – –

אורה נמיר: למה שאמרתי.

אפרים גור: – – – כאשר הודעת על תופעה של גילוי עריות אצל משפחות רבות של עולים מחבר העמים, בעיקר משתי מדינות.

אפרים גור: אם הדבר לא סוד כמוס וכדי למנוע פגיעה בכל העולים מחבר העמים, גם לומר אילו אוכלוסיות בעיקר זה מאפיין, על איזה היקף מדובר ומה משרדך מתכוון לעשות כדי למגר את התופעה הזאת וכדי לעקור אותה מן השורש.

אפרים גור: העוני בקרב אוכלוסיות העולים, כפי שהגדרתי בראשית הדברים שלי, הוא תוצאה של הרבה מאוד דברים, ובין היתר גם של העובדה שבשנתיים הראשונות דמי הקיום שהעולים החדשים מקבלים, הן ממשרד הקליטה ולאחר מכן מהביטוח הלאומי, נמוכים מאלה שזכאים אחרים מקרב ותיקים בישראל מקבלים בגמלת הבטחת הכנסה.

אפרים גור: עולה חדש לאחר מחצית השנה, אם הוא לא עובד ממשיך לקבל ממשרד הקליטה עבור המחצית השנייה דמי קיום בשיעור של כ-1,000 שקל לחודש, תלוי בגודל המשפחה.

אפרים גור: אחר כך, מתום השנה הראשונה ועד תום השנה השנייה הביטוח הלאומי משלם להם, אלא שגובה התשלום נמוך בכשליש ממה שהוותיק בישראל מקבל.

אפרים גור: אם מטרת גמלת הבטחת הכנסה לאפשר קיום מינימלי למקבל הגמלה הזאת, מדוע בתקופה הזאת של השנתיים להפלות בין אדם לאדם, בין עולה לוותיק?

אפרים גור: אני חושב ש-841 ש"ח או סכום דומה – אולי הוא עודכן בחודשים האחרונים – לשתי נפשות של עולים חדשים, שמתוכו צריך לשלם עבור הגז, החשמל, המים וכן את כל יתר ההוצאות, ובכללן כלכלה, אין בו כדי לאפשר להם את הקיום המינימלי.

אפרים גור: ומה הפלא שבמצב עניינים שכזה הם מוגדרים כמי שחיים מתחת לקו העוני?

אפרים גור: יש עוד נושאים רבים, כגון נערות במצוקה, נוער מנותק שנושר ממערכות החינוך, וכן הצעות חוק שעניינן שיפור מצבם של העולים החדשים, ורציתי להעלות אותם אלא שהיושב-ראש, ואני מודה לו שהוסיף לי דקה או דקה וחצי, כבר מתרה בי שאני חייב לסיים.

אפרים גור: אני נענה לו ברצון, ואנצל הזדמנויות נוספות כדי לדבר על הנושאים האחרים.

אפרים גור: אני אודה לכבוד השרה אם תשיב לי על השאלות ששאלתי.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

אורה נמיר: עוד כמה רשומים?

סאלח טריף: גברתי, אם נלך לפי הרשימה יש רבים, אבל כנראה רק מעטים מהם ידברו, כפי שאני רואה.

סאלח טריף: אני סבור שעוד ארבעה-חמישה, אולי שישה.

סאלח טריף: חברים, אבקשכם לא להתחיל לדבר כשהשעון מצלצל; אפשר להתחיל לסיים לפני כן.

תופיק זיאד: הדובר הקודם דיבר רבע שעה.

סאלח טריף: לא, אדוני, אולי דקה וחצי יותר מהזמן, זה הכול.

סאלח טריף: אני מסב את תשומת לבכם כי יש חברים שרק בדקה החמישית מתחילים לדבר לעניין.

סאלח טריף: בבקשה, אדוני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, בהתחלת דברי ברצוני לברך את שרת העבודה והרווחה ולאחל לה החלמה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, שבמקרים שאני פניתי, בנושאים מסוימים, נעניתי בחיוב, במהירות וביעילות.

טלב אלסאנע: אני באמת חוזר ומברך את השרה על תפקודה במשרד העבודה והרווחה לאחר שמונתה להיות שרת העבודה והרווחה.

טלב אלסאנע: יש נושאים שרציתי להעלות אותם והייתי מבקש שגברתי תתייחס אליהם.

טלב אלסאנע: לאחרונה סיירה גברתי ביישובים בדרום, ביישובי מגן, ביישובים חקלאיים.

טלב אלסאנע: בין היתר היא בדקה מה המצב הכלכלי של החקלאים, ומאחר שהמצב הכלכלי במשקים שם קשה וצריך להתחשב בהם, היא הוציאה הנחיה לגבי הבטחת הכנסה ולגבי ביטוח לאומי, צעד שהוא מבורך.

טלב אלסאנע: אלפי משפחות בנגב מחזיקות באדמות.

טלב אלסאנע: יש שם גידולי בעל, ללא מים.

טלב אלסאנע: הם מגישים תביעות למוסד לביטוח לאומי לקבלת הבטחת הכנסה.

טלב אלסאנע: התביעות שלהם נדחות מפני שהם מחזיקים באדמות שידוע שאין מהן הכנסות.

טלב אלסאנע: לכן האנשים האלה סובלים והם על סף פת לחם.

טלב אלסאנע: הייתי מבקש התערבות השרה בעניין הזה, שתהיה הנחיה ברורה שאותם אנשים שמחזיקים אדמות של גידולי בעל בנגב ואין הכנסות מהן, לא לשלול מהם את הזכאות.

טלב אלסאנע: אין שום סיבה להעניש את האנשים האלה כשאנחנו רואים שההתייחסות לגבי המושבים, כפי שאני התרשמתי, היתה אחרת.

טלב אלסאנע: האנשים שאני מדבר עליהם אין להם הכנסה, אין להם מקור הכנסה אלטרנטיבי, ואין שום סיבה להעניש אותם משום שהם מחזיקים את האדמות שלהם בנגב.

טלב אלסאנע: יש הטוענים שהמוסד לביטוח לאומי מעניש אותם, כאילו הוא מנסה להשלים את דרכו של מינהל מקרקעי ישראל שמנסה לנשל אותם מהאדמות; והמוסד לביטוח לאומי מנסה בדרכים שלו, על-ידי שלילת הזכאות של הבטחת הכנסה.

טלב אלסאנע: אני בטוח שאין זו המגמה.

טלב אלסאנע: אני מקווה שתהיה הנחיה ברורה של גברתי בעניין הזה, לאחר בדיקה יסודית של הנושא הזה.

טלב אלסאנע: דבר נוסף הוא העניין של החזקת רכב.

טלב אלסאנע: אני מנסה להעלות נושאים ספציפיים.

טלב אלסאנע: אני לא רוצה לדבר באופן כללי, כי אם נדבר באופן כללי לא נקבל תשובה אלא במישור הכללי.

טלב אלסאנע: יש נושאים ספציפיים שהם בעיה של משפחות, הרבה משפחות שסובלות ואין להן הכנסה אלטרנטיבית.

טלב אלסאנע: יש אנשים בנגב שמחזיקים רכב ישן.

טלב אלסאנע: יש כאלה שמשתמשים באופן מקרי לחלוטין ברכב.

טלב אלסאנע: הרכב לא רשום על שמם, הוא לא חונה ליד הבית שלהם, אבל החוקר של מל"ל, המוסד לביטוח לאומי, ראה את האדם נוהג ברכב, נוסע ברכב, ולכן הוא שולל את זכאותם.

טלב אלסאנע: לעתים האנשים האלה נזקקים לרכב בגלל הריחוק של היישוב והריחוק בין השבטים, אין תחבורה ציבורית, והאדם נזקק לרכבו של השכן או של הבן, של מישהו מהמשפחה המורחבת.

טלב אלסאנע: ואז שוללים מאותו אדם את הזכאות.

טלב אלסאנע: מפני שפעם אחת ראו אותו נוהג ברכב, שוללים ממנו את הזכאות לגמלת הבטחת הכנסה.

טלב אלסאנע: מאיפה יתקיים אדם כזה?

טלב אלסאנע: האם הוא צריך להתחיל לקבץ נדבות?

טלב אלסאנע: האם זו מטרת החוק של הבטחת הכנסה?

טלב אלסאנע: עניין אחר הוא העניין של היישובים הלא-מוכרים.

טלב אלסאנע: כשמדובר על מושג של רווחה, אפשר לדבר על רמת חיים, איכות חיים, שירותים.

טלב אלסאנע: אבל אותם יישובים לא-מוכרים מהווים, לדעתי, כתם על המצח של המדינה והמדיניות.

טלב אלסאנע: אותם יישובים לא זכאים לשירותים אלמנטריים כמו מים ושירותי רווחה.

טלב אלסאנע: באותם יישובים יש בעיות הכי קשות, בעיות סוציאליות הכי קשות, אם זה העוני, אם זו אבטלה, אם זה עניין בריאות ואם זו אלימות, בעיות קשות מאוד.

טלב אלסאנע: שירותי הרווחה לא מצליחים להגיע לשם.

טלב אלסאנע: היתה שם לשכת רווחה ממלכתית שטיפלה בהם, אבל צירפו אותה למועצה האזורית משוש.

טלב אלסאנע: לדעתי, קשה יהיה לפתור את הבעיה אם לא יהיה פתרון של היישובים הלא-מוכרים על-ידי הכרה ביישובים האלה, שמרכזים עשרות אלפי תושבים.

טלב אלסאנע: אני מודע לכך שזה תפקידו של משרד הפנים, של משרד השיכון, אבל במסגרת ועדות השרים אני מאמין שקולה של גברתי יכול לתרום למציאת פתרון למצוקתם האנושית של עשרות אלפי תושבי המדינה האלה.

טלב אלסאנע: ויש עוד עניין שלדעתי חייבים לטפל בו בהקדם – האבטלה בקרב האקדמאים הערבים.

טלב אלסאנע: אחוז האקדמאים הולך וקטן מפני שאלה שמסיימים את הלימודים האקדמיים שלהם לא מצליחים להשתלב במקצועם.

טלב אלסאנע: אותו אקדמאי שמשקיע ולומד, לאחר שהוא מסיים את לימודיו ונשאר מובטל, הוא גורם לתסכול גם בקרב אלה שלומדים בתיכון, הוא לא מעודד את הלימודים האקדמיים.

טלב אלסאנע: אין שום סיבה שלא תהיה הסבה מקצועית, הכשרה מקצועית וניסיון לשלב את האקדמאים בשירות הציבורי והממשלתי.

טלב אלסאנע: לדעתי, עד היום כל הדיבורים בנושא שילובם של האקדמאים הערבים הם בגדר ססמאות.

טלב אלסאנע: פתרון יסודי לא היה.

טלב אלסאנע: יש אומנם מגמה, מפרסמים מכרזים, אבל הבעיה נשארת.

טלב אלסאנע: כשמדובר באנשים שהם חוד החנית של החברה, אלה המובילים בחברה, אם הם מובטלים, מתוסכלים, יש לזה, לדעתי, השלכות מאוד קשות.

טלב אלסאנע: יש לפעול לשילובם של האנשים האלה גם על מנת לעודד את תחושת השוויון ואת הדו-קיום בתוך המדינה.

טלב אלסאנע: עניין הטיפול השוטף בלשכות הרווחה – לשכות הרווחה הופכות להיות כמו כותל אם לא נותנים להן תקציבים לטיפול השוטף בבעיות שבהן הן נתקלות.

טלב אלסאנע: לא מספיק שהן מאתרות ומגלות את הבעיה, אלא צריך לתת להן את האמצעים והתקציבים הדרושים על מנת שיצליחו להתמודד עם אותן בעיות.

טלב אלסאנע: אני מאחל לך כל טוב.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חברת הכנסת אסתר סלמוביץ איננה באולם.

סאלח טריף: חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, אני רוצה להפנות את תשומת הלב לנושאים מספר שאני מטפל בהם, בעיקר בנושאי חקיקה שבהם יש בעיות ביני לבין משרדך.

אורה נמיר: אבל יש לנו הסכם עכשיו – –

אברהם פורז: אני לא חוטף שום דבר.

אברהם פורז: בלי חטיפות.

אורה נמיר: – – עד שאני חוזרת, שהוא לא מעלה שום חוקים נגד עובדים.

אברהם פורז: אבל עכשיו אנחנו נציגי העובדים, היוצרות השתנו קצת.

אורה נמיר: אז מה אני?

אברהם פורז: אנחנו נציגי העובדים.

סאלח טריף: זה במסגרת "חיים חדשים", גברתי.

אברהם פורז: אלה החיים החדשים שבהם הכול מתהפך.

אברהם פורז: עכשיו אתם נציגי המעסיקים ואנחנו נציגי העובדים.

אברהם פורז: גברתי השרה, דבר ראשון אני חוזר ואומר, מבקש ומתחנן.

אברהם פורז: אני יודע שיש החלטת ממשלה עקרונית בעניין הזה, אבל צריך ליישם אותה.

אברהם פורז: צריך לחסל את האפליה בין העצמאים לבין השכירים – התיקון לחוק הביטוח הלאומי.

אברהם פורז: המצב הנוכחי, לפחות בנושא התקרות של תשלומי הביטוח הלאומי לעצמאים ולשכירים – – –

אורה נמיר: זה מונח בוועדת העבודה כבר ארבעה חודשים.

אברהם פורז: אני יודע.

אברהם פורז: אני מקווה שזה יתגשם, אבל אני חייב לומר שאני נאבק על העניין הזה עוד מהכנסת הקודמת.

אברהם פורז: אני גם רוצה שתשקלו, ולא אכפת לי שתהיה הצעת חוק ממשלתית בעניין דמי אבטלה לעצמאים.

אברהם פורז: כל הנושא האקטוארי של דמי האבטלה בביטוח הלאומי מזמן איבד מנפקותו, ואני לא רואה שום סיבה מדוע אדם שהיה שכיר ולא מצליח להסתדר במקום עבודה יוכל לקבל דמי אבטלה, ולעומת זאת עצמאי לא יוכל.

אברהם פורז: אינני אומר שזה צריך להיעשות באותה מתכונת, אבל לדעתי צריך למצוא גם לעניין הזה פתרון.

אברהם פורז: הדבר השלישי הוא הנושא של נציגי הציבור בבתי-דין לעבודה.

אברהם פורז: גברתי השרה, כמי שמעוניינת בטובת העובדים – ורוב הקליינטים של בתי-הדין לעבודה הם בדרך כלל עובדים התובעים את מעסיקיהם, בין שמדובר בתביעה לפיצויי פיטורין או על הלנת שכר או כל תביעה מסוג אחר; התביעות שהמעביד תובע את העובד הן נדירות.

אברהם פורז: בתי-הדין לעבודה עמוסים לעייפה, והצדק נעשה לעתים אחרי הרבה מאוד זמן.

אברהם פורז: נציגי הציבור בבתי-הדין לעבודה לא תורמים דבר לאיכות המשפטית של הדיון, בעיקר כשמדובר בנושאים שאינם סכסוכים קיבוציים.

אברהם פורז: בסכסוך קיבוצי לפעמים נציגי הציבור, אם יש להם ניסיון, עוד יכולים לעזור ולתת רעיון טוב.

אברהם פורז: כשמדובר בתביעה על פיצויי פיטורין או תביעה על הלנת שכר, אין התביעה הזאת אלא תביעה כספית רגילה.

אברהם פורז: ומאחר ששופט מתחיל עם אותם נציגי ציבור, הוא חייב גם לסיים עם אותם נציגי ציבור, ולכן אם מתפנה זמנו הוא לא יכול להכניס את התיק בגלל הבעיה של נציגי הציבור.

אברהם פורז: האמת היא, שנציגי הציבור בדרך כלל זה בית-כיבודים לוותיקים, גם של ההסתדרות וגם של ארגוני המעסיקים.

אורה נמיר: עכשיו אתם תצטרכו – – –

אברהם פורז: עכשיו, במסגרת החיים החדשים אני מציע שנפסיק לחלק כיבודים כאלה.

אברהם פורז: בסופו של דבר, הנזק גדול מהתועלת, ולכן אני בהחלט מציע לך לבחון את התפוקה של בתי-הדין לעבודה.

אברהם פורז: תראי שבין בתי-משפט השלום התפוקה יחסית ירודה, וצריך להוריד את נציגי הציבור.

אברהם פורז: אני גם מציע לך, אם את מוכנה, תיפגשי עם שופטים של בתי-דין לעבודה ותשאלי אותם אם הם חושבים שנציגי הציבור תורמים לאיכות.

אברהם פורז: נושא נוסף שאני מתחייב שלא להביאו להצבעה בזמן היעדרך הוא בעניין משאל בין העובדים לפני שביתה.

אברהם פורז: אני נאבק בעניין הזה לא מעט זמן.

אברהם פורז: הנה, קראתי שדווקא מפלגת העבודה לפני הבחירות להסתדרות – זה אומנם לא הועיל – הציעה שייערך משאל בין העובדים בנושאים חשובים.

אברהם פורז: אז איזה נושא חשוב יותר מנושא של שביתה?

אברהם פורז: שמחתי לראות שבמפלגת העבודה יש תפנית בעניין הזה.

אברהם פורז: אני חושב שלפני שציבור עובדים, ואני אומר את זה אף שיש הסתדרות חדשה עם חיים חדשים, או חיים אחרים כאלה, למרות הכול, לפני עריכת שביתה מן הראוי לעשות משאל בין העובדים, כי לפעמים קורה שוועד עובדים מיליטנטי גורר אתו את כל העובדים לשביתה מיותרת.

אברהם פורז: זה לא פוגע בשום עיקרון דמוקרטי ולא פוגע בחופש השביתה.

אברהם פורז: תודה רבה.

סאלח טריף: אני מודה לך מאוד, אדוני.

סאלח טריף: חברי הכנסת עמנואל זיסמן, גונן שגב, אברהם רביץ, שאול עמור, נעמי חזן, שמואל אביטל ואברהם בורג – אינם באולם.

סאלח טריף: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מצטרף לכלל חברי הכנסת אשר איחלו לך החלמה מהירה.

האשם מחאמיד: גם אני מאחל לך שתיסעי ותחזרי בשלום, משום שאני מאמין, ואני חושב שחברי כנסת רבים שותפים לדעתי, שכל העם במדינה הזאת ממש צריך אותך.

האשם מחאמיד: אני מאחל לך החלמה.

האשם מחאמיד: אני חייב לברך אותך על פועלך במשרד העבודה והרווחה ולברך גם על כך שהאבטלה אומנם עדיין קשה אבל בכל זאת משהו קרה והאחוז הולך ופוחת, וזה דווקא מבשר טובות.

האשם מחאמיד: ביום רביעי שעבר דיברתי, גברתי השרה, על יפו.

האשם מחאמיד: אני רוצה רק להסב את תשומת לבך לכך שאומנם אז דיברנו על יפו, אך אני בטוח שבכלל הערים המעורבות הבעיות החברתיות, הכלכליות, קיימות, חריפות.

האשם מחאמיד: אני רוצה לציין בקיצור נמרץ שניים-שלושה נושאים בעניין של ביטוח לאומי לתושבי מזרח-ירושלים אשר יש להם תעודת זהות ישראלית כתושבי ירושלים, ובכל זאת כאשר הם גרים בפריפריה של ירושלים, מחוץ לגבולותיה, הם לא יכולים לקבל את הזכויות שלהם בביטוח הלאומי, קצבאות ילדים וכדומה.

האשם מחאמיד: אני רוצה לציין את הקשר בין עבודה ובין שלום, גברתי השרה, ואני יודע שגם לך הוא חשוב.

האשם מחאמיד: בשלב ביניים, בינתיים מדברים על עזה ויריחו תחילה, אבל כאשר שאר השטחים נמצאים באחריות ישראלית, אני חושב שאין מקום לייבא עובדים זרים כאשר מצבם של הפלשתינים נעשה רע יותר ויותר.

האשם מחאמיד: מובן שמצב כזה איננו מקדם במאומה את תהליך השלום.

האשם מחאמיד: להיפך, זה מהווה מכשול לשלום ולכל התהליך, כי אני לא יודע מה יעשה אותו פלשתיני בחברון, בבית-לחם, בשכם, בג'נין, ברמאללה, כאשר הוא יודע שאין לו מקור פרנסה, אין לו ממה לחיות.

האשם מחאמיד: לדעתי, כל זמן שהאנשים האלה נמצאים תחת כיבוש הכוחות הישראליים, ישראל בעצם היא זו שאחראית להם.

האשם מחאמיד: נושא שלישי הוא בעניין של מסגרות להכשרה מקצועית בקרב האוכלוסייה הערבית, במיוחד לאותם בני נוער שנשרו מלימודים והפכו נוער עובד, אולי עובד מובטל, שעצם האבטלה והעדר מסגרות כאלה והיותם ברחוב יש בהם סכנה.

האשם מחאמיד: עוד נקודה, גברתי, היא הנושא של קליטת העובדים בכמה מפעלים בארץ, כאשר התנאי הנדרש הוא יוצאי צבא.

האשם מחאמיד: אביא לדוגמה את מפעל "אליאנס".

האשם מחאמיד: אינני מבין מה הקשר בין כושר צבאי וכושר שימוש בנשק לבין ייצור צמיגים ומדוע התנאי הוא יוצא צבא.

האשם מחאמיד: אני מודע לכך שמשרדך בלבד לא יכול לפתור את הבעיות של כלל האוכלוסייה בארץ.

האשם מחאמיד: אני חושב שזו בעיה של כלל המשרדים, אבל משרדך הוא הכותל לכל האנשים במצוקה, לכל האנשים החלשים, המדוכאים במדינה, ולכן הפנייה היא בדרך כלל אלייך, כשרה שמייצגת את האינטרסים של כל אלה שנגרם להם עוול במדינה.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

סאלח טריף: אני מודה לך מאוד.

סאלח טריף: חברי הכנסת אברהם הירשזון, רפאל איתן, סילבן שלום.

סאלח טריף: חבר הכנסת תופיק זיאד, ואחריו – חבר הכנסת אריאל ויינשטיין הנכבד.

תופיק זיאד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד שרת העבודה והרווחה, אין לי ספק ששרת העבודה והרווחה עשתה מאמץ רב לקדם את הנושא והיא עבדה קשה, ואין צורך בדברי כדי לציין את הרגישות המיוחדת שלה לנושאים האלה ואת כוונותיה הטובות מאוד לקידום נושא העבודה והרווחה.

תופיק זיאד: אני רוצה לברך אותה על זה ועל ההתקדמות בעבודת המשרד, אף שאני חושב שההתקדמות היתה התקדמות מוגבלת, והסיבות לכך אינן תלויות בה.

תופיק זיאד: אני, עם כולם, ממתין לראות את שרת העבודה והרווחה לאחר נסיעתה לחוץ-לארץ, לראות אותה חוזרת בריאה לעבודה קשה ועם מרץ רב יותר.

תופיק זיאד: חברי הכנסת, אני רוצה לברך את העובדים הסוציאליים על סיום השביתה המוצלח, השביתה שנמשכה 46 ימים, ואני מבקר ביקורת קשה את הצווים שנשלחו על-ידי שרת העבודה והרווחה לעובדים אלה.

תופיק זיאד: ברור שהצווים האלה לא הצליחו לשבור את השביתה.

תופיק זיאד: אני חושב שהסיום היה הישג גדול, ואני פונה לשכבות אחרות של העובדים והפועלים במדינה לראות בהצלחת השביתה של העובדים הסוציאליים דוגמה שיש ללכת אחריה.

תופיק זיאד: אין ספק שהבעיות הסוציאליות, בעיות העבודה והרווחה, נעשות יותר ויותר מסובכות וקשות, ובראש ובראשונה בעיות העוני, שחיקת השכר, סמים וכדומה.

תופיק זיאד: זה בצורה כללית במדינה, אבל הבעיות האלה ובעיות דומות מחריפות במיוחד במגזר הערבי.

תופיק זיאד: אני רוצה לתת פה סטטיסטיקה אחת שחושפת את כל המצב במגזר הערבי.

תופיק זיאד: שיעור המשפחות הערביות החיות תחת קו העוני הוא 48%, ואצל היהודים – 6%.

תופיק זיאד: זאת אומרת, פי כמה וכמה.

תופיק זיאד: שיעור הילדים הערבים של המשפחות שחיות תחת קו העוני הוא 62%.

תופיק זיאד: 62% מהילדים הערבים הם בני משפחות החיות תחת קו העוני.

תופיק זיאד: זה מסביר את כל המצב במגזר הערבי.

תופיק זיאד: על מה אפשר לדבר?

תופיק זיאד: על האבטלה שהיא יותר מפי שניים מאשר במגזר היהודי?

תופיק זיאד: על בעיית הסמים שנעשית יותר ויותר חריפה?

תופיק זיאד: על המחסור בבתי-ספר טכנולוגיים?

תופיק זיאד: על המחסור במסגרות טיפוליות ובמסגרות לטיפול מונע?

תופיק זיאד: על המחסור בתקנים במשרדי העבודה והרווחה ברשויות המקומיות הערביות?

תופיק זיאד: התמונה היא תמונה קשה.

תופיק זיאד: אני חושב שזה סימפטום לכל נושא השוויון.

תופיק זיאד: מדברים על שוויון, אבל אנחנו מתרחקים יותר ויותר מהשוויון והפער נעשה יותר ויותר גדול הן בשטח הזה והן בכל שטחי החיים האחרים.

תופיק זיאד: גברתי השרה, יש במגזר הערבי ועדה ששמה ועדת המעקב לנושאי העבודה והרווחה.

תופיק זיאד: הוועדה הזאת עובדת כבר שנים.

תופיק זיאד: היא עשתה הרבה מחקרים, ויש לה הרבה הצעות לפתרונות.

תופיק זיאד: היא למדה את כל המצב בצורה מדעית, מודרנית, ואני חושב שהקשר של המשרד עם הוועדה הזאת צריך להיות קשר הדוק.

תופיק זיאד: יש להכיר בה, ובשיתוף פעולה עם הוועדה הזאת יש ללמוד את כל הנושא הזה ואת כל מה שקשור בו במגזר הערבי.

תופיק זיאד: עניין התקציבים – תמיד שומעים שאין תקציבים, לא לנושא זה ולא לנושא אחר.

תופיק זיאד: אבל אני בטוח שהמדינה היא מדינה עשירה והעוגה גדולה, אבל, לפי דעתי, החלוקה רעה.

תופיק זיאד: אני רוצה לתת דוגמה אחת: לפני שבוע היו הפצצות על לבנון.

תופיק זיאד: כמה הן עלו?

סאלח טריף: חבר הכנסת זיאד, עליך לסיים.

תופיק זיאד: ההפצצות עלו מיליונים.

אורה נמיר: חבר הכנסת זיאד, חבל שלא דיברו עם ועדת המעקב על ההפצצות.

תופיק זיאד: אני מדבר על ההפצצות.

תופיק זיאד: אנשי ועדת המעקב אינם חברי כנסת, אבל אני חבר כנסת ורואה את הקשר הזה.

סאלח טריף: השרה הציעה שיהיה תיאום בעתיד.

תופיק זיאד: בסדר.

סאלח טריף: חבר הכנסת זיאד מסכים לנקודה, גברתי.

תופיק זיאד: כמה עלו ההפצצות על לבנון?

תופיק זיאד: מיליונים.

תופיק זיאד: אנשים ישנים בלילה, בשעות הקטנות, ומקבלים הפצצות.

תופיק זיאד: עשרות נהרגו, מאות נפצעו, ביניהם ילדים.

תופיק זיאד: כל זה בגלל מסמר קטן, כפי שאומר השיר, בגלל כמה "קטיושות" שנפלו ולא הזיקו לאיש ולא גרמו כל נזק.

תופיק זיאד: עכשיו לשאלה העיקרית שלי: האם לא היה אפשר לפתור את כל הנושא של שביתת העובדים הסוציאליים במחיר ההפצצות שהיו על לבנון והזיקו לא רק לעובדים הסוציאליים אלא גם לכל תהליך השלום?

תופיק זיאד: לכן אני חושב שכל זה קשור ביחד, כי כל התקדמות בנושא השלום צריכה להשתקף בשטח.

תופיק זיאד: זה לא עניין של שני דברים נפרדים, אלא הדברים קשורים.

תופיק זיאד: הממשלה שהולכת לשלום צריכה לבנות תקציב של שלום.

תופיק זיאד: לצערי הרב, הדבר הזה לא קיים.

תופיק זיאד: לכן אני אומר, פחות תקציבים וקניות צבאיות ויותר תקציבים למשרדים הייעודיים.

סאלח טריף: תודה, אדוני.

סאלח טריף: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, בבקשה.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אני מבקש שתהיי מליצת יושר בוועדת השרים לענייני חקיקה ובממשלה להצעת חוק שהגשתי, שמטרתה לגרום לכך שבמשרדי ממשלה יוקמו מעונות יום.

אריאל ויינשטיין: במשרדי הממשלה יש שטחים פנויים.

אריאל ויינשטיין: לארגוני הנשים, ויצ"ו, "נעמת", "אמונה", אין מספיק אמצעים לבנות מעונות יום, שעלות כל אחד מהם 750,000 דולר.

אריאל ויינשטיין: אני מציע שמשרדי הממשלה ישכירו לארגונים הללו שטחים, יספקו להם חשמל במחיר מסובסד, העלות אינה גדולה, ואמהות שעובדות במשרדים האלה ואבות שהם חד-הוריים יוכלו להביא את הילדים שלהם למעונות יום במשרדים, ושם יישמרו הילדים עד לאחר העבודה.

אריאל ויינשטיין: מעונות יום כאלה יש במקומות שונים בעולם, לרבות בבנק העולמי.

אריאל ויינשטיין: בבניין הבנק העולמי יש מעונות יום לילדי העובדים.

אריאל ויינשטיין: מה אנחנו משיגים בכך?

אריאל ויינשטיין: אשה שצריכה ללכת לעבודה צריכה לקחת את הילד למעון.

אריאל ויינשטיין: היא גומרת את העבודה ב-16:00.

אריאל ויינשטיין: המעון נסגר בשעה 15:00 או בשעה 14:00, היא צריכה להיטלטל, זה גורם בעיות קשות מכל הבחינות, והדברים ידועים.

אריאל ויינשטיין: אם הממשלה תיתן להורים הללו ליהנות מהשירותים, זה לא כרוך בעלות תקציבית כי יש שטחים ריקים במשרדי הממשלה.

אריאל ויינשטיין: הארגונים שיקבלו את המקומות הללו בדמי שכירות כלכליים, זה יהיה כדאי להם והם יוכלו לתת את השירות הזה, ואנחנו נחסוך מאות אלפי דולרים, מיליוני דולרים מדי שנה על הקמת מעונות.

אריאל ויינשטיין: אם נעשה את זה במשרדי הממשלה במסגרת חוק, אני חושב שחברות גדולות יחקו אותנו.

אריאל ויינשטיין: ועדי העובדים ילחצו בכיוון זה.

אריאל ויינשטיין: אם המחוקק ומשרדי הממשלה יהיו החלוץ בתחום הזה, לאחר מכן יעשו זאת גם חברות גדולות, קונצרנים, מקומות עבודה שיש בהם עובדים רבים.

אריאל ויינשטיין: גברתי השרה, אני מאחל לך שתחזרי בשלום מהניתוח.

אריאל ויינשטיין: כבר אמרתי את זה בשאילתא, ואני חוזר על זה עכשיו.

אריאל ויינשטיין: ברכתנו, ברכת כל חברי הכנסת, ברכת הכנסת מלווה אותך.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה לבקש את עזרתך.

אריאל ויינשטיין: אני חושב שלפעמים ועדת השרים לענייני חקיקה לא מתעמקת בנושא; אם יש מומחים שמדברים על עלות תקציבית, לא מתעמקים בדבר.

אריאל ויינשטיין: קראתי בדוח שלך, שהיום ההוצאה של המשרד על מעונות יום שיש בהם 64,000 ילדים היא 135 מיליון שקל.

אריאל ויינשטיין: אני חושב שהעלות התקציבית של ההצעה שלי תהיה זעומה, התוצאה תהיה טובה, נשיג הישג גדול בתחום מעמד האשה, שחרור האשה, אפשרות להכניס יותר נשים לעבודה ולהקל על המשפחה.

אריאל ויינשטיין: המשרד שלך חובק עולם.

אריאל ויינשטיין: כפי שאמרת בדברי פתיחה לדיווח שלך בדיון קודם בכנסת, אין כמעט משפחה בישראל שאין לה מגע עם השירותים שהמשרד נותן – הביטוח הלאומי כאשר משלמים וכאשר יוצאים מן המעגל, שירות התעסוקה, אמהות, הבטחת הכנסה.

אריאל ויינשטיין: אני נטלתי על עצמי לנסות לקדם נושא אחד במסגרת המשרד שלך – מעונות יום במשרדים, פרט לכמה הצעות חוק בעניין הביטוח הלאומי להשוואה בין עצמאים לשכירים.

אריאל ויינשטיין: מה שמנחה אותי הוא, שאת המפרנסים יש לבחון לפי גובה הכנסתם ולא לפי מעמדם הסקטוריאלי.

אריאל ויינשטיין: אם הכנסתו של אדם 5,000 שקל לחודש, לדעתי אין זה משנה אם הוא עצמאי או שכיר, הוא מפרנס.

אריאל ויינשטיין: אם הוא מרמה את השלטונות, מקומו צריך להיות במקום שבית-המשפט ישלח אותו אליו.

אריאל ויינשטיין: אבל אם הוא איננו מרמה, הוא צריך לזכות ביחס שווה ליחס לשאר האזרחים.

אריאל ויינשטיין: התיקונים הללו מתייחסים למשרדך, ואני מקווה להבנה בתחום הזה.

סאלח טריף: דקה לסיום.

אריאל ויינשטיין: אני מסיים מייד.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש שאנשי המשרד שלך, מכל התחומים, שיושבים כאן קשובים במשך כל הדיון הזה, אני מבקש להנחות אותם לבחון ביסודיות את הצעת החוק להקמת מעונות יום, כדי שתוצג בוועדת השרים לענייני חקיקה.

אריאל ויינשטיין: אני בדקתי את הנושא, אני משוכנע שבתחום הזה אנחנו יכולים לקדם את החברה צעדים גדולים קדימה.

אריאל ויינשטיין: לכן אני מבקש את סיועך להצעת החוק הזאת, ביחד נשיג הישג בתחום החשוב הזה.

אריאל ויינשטיין: תודה רבה.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חבר הכנסת יעקב שפי, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו – חברת הכנסת דליה איציק.

יעקב שפי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת הנוכחים, בתקופה זו לפני שנתיים התחייבה מפלגת העבודה בפני העם לצמצם במידה ניכרת את תופעת האבטלה שפשטה באותה עת במדינה.

יעקב שפי: ממדי האבטלה בסוף תקופת ממשלת הליכוד היו מהגבוהים שידעה ישראל בשנותיה.

יעקב שפי: מפלגת העבודה שמה לה את המלחמה באבטלה כאחר מיעדיה העיקריים של הממשלה החדשה.

יעקב שפי: בהצעה דחופה לסדר-היום שהגשתי בדצמבר 1992, חודשים מספר לאחר כינון הממשלה, אמרתי: "נושא המאבק באבטלה עומד כיום בראש סולם הנושאים המעסיקים את אזרחי המדינה – – – עלינו מוטלות החובה והאחריות לפתור את המצוקה והרעה החולה הפוגעת בחברה בישראל.

יעקב שפי: עלינו מוטלת החובה להחזיר לכל אותם מובטלים את הרצון להתחיל ביום חדש, להתעורר לשם תכלית ולא לשם בטלה".

יעקב שפי: גברתי השרה, אני שמח לעמוד כאן היום ביודעי כי האבטלה צומצמה באופן ניכר.

יעקב שפי: אני שמח לעמוד כאן היום ביודעי כי ממשלת ישראל מציגה קבלות חיוביות במדיניות המאבק באבטלה.

יעקב שפי: אולם, הצמצום הנוכחי של האבטלה אינו יכול להיות מספק.

יעקב שפי: עלינו ללחום ולעמול רבות על מנת להמשיך ולצמצם את ממדי האבטלה.

יעקב שפי: עלינו להמשיך ולעמול על מנת למצוא דרכים ואמצעים שיהיה בכוחם למצוא ולהבטיח עבודה ופרנסה מכובדת לכל מובטל המוכן לעבוד ולהתאמץ.

יעקב שפי: אסור לנו לנוח על זרי הדפנה ולומר: עשינו את שלנו.

יעקב שפי: אני מבקש לחזור לדברים שאמרתי כאן

יעקב שפי: בדצמבר 1992: "מאות אלפי זוגות עיניים מביטות בנו היום בתקווה, בציפייה לעתיד טוב יותר.

יעקב שפי: לא מדובר רק במובטלים עצמם אלא גם בבני משפחותיהם.

יעקב שפי: מאות אלפי נפגעי האבטלה מביטים בנו היום ומבקשים לשוב ולחיות בכבוד".

יעקב שפי: היום אנו יכולים להביט בשקט בעיניהם של עשרות אלפי מובטלים לשעבר ולומר: עשינו וקיימנו את הבטחותינו.

יעקב שפי: למובטלים של היום אנו יכולים להבטיח לעשות את כל אשר ביכולתנו על מנת להבטיח גם לכם עבודה ופרנסה.

יעקב שפי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רואה לעצמי את הזכות לפרגן ולהעריך את עבודתה המאומצת והבלתי-מתפשרת של שרת העבודה והרווחה, חברת הכנסת אורה נמיר, ולציין את תרומתה בצמצום האבטלה.

יעקב שפי: לעובדי משרד העבודה והרווחה – הרבה הערכה ותודה.

יעקב שפי: בימים אלה תפילתי מצטרפת לתפילתם של מיליוני אזרחי ישראל המתפללים להחלמתה ולשובה המהיר של השרה אורה נמיר מהניתוח המתוכנן.

יעקב שפי: תודה רבה.

סאלח טריף: אנחנו ממשיכים.

סאלח טריף: רשות הדיבור לחברת הכנסת דליה איציק; היא איננה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אביגדור קהלני; הוא איננו.

סאלח טריף: חבר הכנסת אברהם שפירא; הוא איננו.

סאלח טריף: חבר הכנסת עוזי לנדאו; הוא איננו.

סאלח טריף: חבר הכנסת פיני בדש; הוא איננו.

סאלח טריף: חבר הכנסת עמיר פרץ.

סאלח טריף: חבר הכנסת אסעד אסעד, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מצטרף לחברי הכנסת ומאחל לך נסיעה טובה ורפואה שלמה והחלמה מהירה.

אסעד אסעד: תחזרי אלינו כמה שיותר מהר בריאה ושלמה.

אסעד אסעד: ברצוני להעלות את אחד הנושאים שהעלו כמה חברי כנסת, אבל אתמקד דווקא במגזר הלא-יהודי.

אסעד אסעד: אומנם מכת האבטלה היא מחלה קשה שכל החברה הישראלית סובלת ממנה.

אסעד אסעד: היא מחלה ששרת העבודה והרווחה לא יכולה לרפאה לבדה, אלא חובה על ממשלת ישראל, על כל הממשלה להירתם לכך, ובעיקר כלפי אותם מגזרים חלשים.

אסעד אסעד: האבטלה הקשה היא מנת חלקם של המגזרים החלשים, של עיירות הפיתוח, של שכונות המצוקה, של הפריפריה.

אסעד אסעד: דווקא במקומות חזקים במרכז, הבעיה פחות קשה וחריפה.

אסעד אסעד: לפני שבאתי לדיון ביקשתי כמה נתונים.

אסעד אסעד: גברתי השרה, אני חושב שהאבטלה לא רק קשה ופוגעת באותם אנשים ובפרנסתם, אלא היא פוגעת גם בגאוותם ובכבודם העצמי.

אסעד אסעד: אני יודע שיש רבים שלא מוכנים להירשם בלשכות התעסוקה ולבקש דמי אבטלה.

אסעד אסעד: כבודם העצמי מונע זאת מהם.

אסעד אסעד: לכן, הנתונים המוצגים בדרך כלל אינם משקפים את המציאות.

אסעד אסעד: אני רוצה להציג לפנייך דבר מדהים.

אסעד אסעד: לפני דיברו על עניין העוני.

אסעד אסעד: אני רוצה לדבר על העוני בקרב האוכלוסייה הלא-יהודית.

אסעד אסעד: העוני מביא גם לתמותה.

אסעד אסעד: יש לי נתונים – – –

רענן כהן: של ישראל?

אסעד אסעד: של משרד הבריאות בישראל.

אסעד אסעד: שיעור התמותה של תינוקות באוכלוסייה המוסלמית בארץ הוא 13.8 ל-1,000 לידות.

אסעד אסעד: באוכלוסייה הנוצרית – 11 ל-1,000 לידות.

אסעד אסעד: אני מופתע מהנתון שאני אקרא לגבי הדרוזים, הוא מדהים אותי: 18.3 ל-1,000 לידות.

אסעד אסעד: אני יודע שחלק מהתינוקות האלה יכלו לחיות אילו היו הטיפול בבית והטיפול הרפואי והאמצעים שעומדים לרשות המשפחה טובים.

רענן כהן: ואצל היהודים?

אסעד אסעד: 7.5 ל-1,000 לידות.

אסעד אסעד: אני מצטער לומר, אצל הדרוזים זה יותר מכפול.

אסעד אסעד: אלה נתונים של משרד הבריאות.

אסעד אסעד: אני ממש נרגש.

אסעד אסעד: לגבי האוכלוסייה הערבית, גברתי השרה, 18% מאוכלוסיית מדינת ישראל אינם יהודים.

אסעד אסעד: כוח העבודה שם הוא 236,000.

אסעד אסעד: הם כ-14% מכלל כוח העבודה האזרחי במדינת ישראל.

אסעד אסעד: רק כ-200,000 עובדים.

אסעד אסעד: מעל 15,000 מובטלים, מעל 17%.

אסעד אסעד: אלה נתונים שקיבלתי טרי מהתנור.

אסעד אסעד: וזה רק לגבי גברים.

אסעד אסעד: אשר לנשים, בקרב האוכלוסייה הלא-יהודית, רק 12% מכוח העבודה הנשי עובדות.

אסעד אסעד: 44% מובטלות.

רענן כהן: זאת קידמה גדולה מאוד.

אסעד אסעד: כדי להיות מדויק, כוח העבודה הנשי שעובד הוא 12.3%, לעומת 46.6% בקרב הנשים היהודיות.

רענן כהן: ההשוואה שלך לא צודקת.

אסעד אסעד: אלה נתונים.

אסעד אסעד: חבר הכנסת רענן כהן, אם היושב-ראש ייתן לך לשאול, אני אשיב.

אסעד אסעד: אני מביא את הנתונים שקיבלתי ואומר, שאומנם חלק מהנשים לא יוצאות לעבודה, אבל בקרב אלה שרוצות לעבוד, עובדות 12.3% לעומת 46.6% בקרב הנשים היהודיות.

אסעד אסעד: הדבר החריף עוד יותר, גברתי השרה, קורה בקרב האקדמאים.

אסעד אסעד: כ-21% מהאקדמאים במגזר הלא-יהודי מובטלים.

אסעד אסעד: אקדמאים שהגיעו לעבודה, רובם אינם עובדים בתחום לימודיהם אלא הולכים לעבודה שהם מוצאים בדרכם.

אסעד אסעד: לכן, זה נתון חמור.

אסעד אסעד: יש נתון עוד יותר חמור, והוא אומר דורשני: מתוך 1,062 עובדי לשכות התעסוקה, יש רק 26 לא-יהודים.

אורה נמיר: רק במשרד שלי יש 40.

אסעד אסעד: אלה הנתונים, ואני מוכן לתת לך.

אסעד אסעד: אני מוכן להראות לך את הנתונים ולהראות לך גם מי נתן לי אותם.

אסעד אסעד: רק 26 לא-יהודים הם עובדי לשכות התעסוקה.

סאלח טריף: אודה לך אם תואיל לסכם את הדיון.

סאלח טריף: הוספתי לך זמן.

אורה נמיר: תעסוקה או רווחה?

אסעד אסעד: לשכות תעסוקה.

אסעד אסעד: באותן לשכות תעסוקה עובדים אחרים מטפלים במובטלים בכל מיני יישובים.

אסעד אסעד: זו אולי הזדמנות לתת לחלק מהאקדמאים לעבוד בלשכות התעסוקה ולפתור בעיות של אותם אקדמאים שלא עובדים.

אסעד אסעד: אני רוצה לדבר גם על המגזר הדרוזי.

אסעד אסעד: יש יישובים מספר שהאבטלה שם מפחידה.

אסעד אסעד: אני אקח את מע'אר, יישוב מעורב, או בית-ג'אן, היישוב שלי, או עוספיא, גברתי השרה, שם מדובר בחיילים משוחררים בגיל 21 עד 26 שהם מובטלים ולא מוצאים את עצמם ולא מוצאים תעסוקה.

אסעד אסעד: אני יודע שהמשרד יוזם – אבל המשרד לא יכול לפתור את בעיית האבטלה במדינת ישראל – עבודות יזומות, כמו חפירות ארכיאולוגיות, כמו בקרן-הקיימת.

אסעד אסעד: אבל זה אספירין לחולה במחלה ממאירה.

אסעד אסעד: זה לא יכול לפתור את הבעיה.

אסעד אסעד: אם היום לא הולכים על תשתיות של תעשייה באותם יישובים – זה לא הזמן להציג את זה – אנחנו לא פותרים את הבעיה.

אסעד אסעד: היום שמעתי נתון מדהים.

אסעד אסעד: במדינת ישראל מתבזבז כסף אדיר על עמותות.

אסעד אסעד: אני יודע כמה הקציב משרדך לטיפול בעוני.

רענן כהן: איזה עמותות?

רענן כהן: של ש"ס?

אסעד אסעד: הכסף הזה בוזבז.

אסעד אסעד: 11 מיליארד שקל הכנסה של עמותות במדינת ישראל.

אסעד אסעד: זה כסף שמבוזבז, במקום שהכסף ילך לטיפול שורש – – –

רענן כהן: מה זה 11 מיליארד שקל?

סאלח טריף: הוא ישיב לך כשהוא ירד מהדוכן.

אסעד אסעד: תבוא אלי, אני אתן את הנתונים.

אסעד אסעד: 11 מיליארד שקל על עמותות.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת אסעד.

סאלח טריף: חבר הכנסת שמואל הלפרט – בבקשה, אדוני.

סאלח טריף: אני מניח שאתה תהיה האחרון היום.

אורה נמיר: מה זה היום?

אורה נמיר: אתה ממשיך בדיון ביום אחר?

סאלח טריף: כמובן, אבל בעניין הזה, גברתי, בדיון של היום, עכשיו.

סאלח טריף: רשומים עוד דוברים, אבל קיוויתי שזה יהיה הסוף כדי להקל עלייך.

סאלח טריף: עוד יכול להגיע חבר כנסת.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לברך את שרת העבודה והרווחה בברכת רפואה שלמה ולאחל לך החלמה מהירה; שתחזרי בשלום, בבריאות טובה.

שמואל הלפרט: במסגרת הזמן הקצר העומד לרשותי אני רוצה להתייחס רק לשניים-שלושה נושאים.

שמואל הלפרט: הדוח האחרון על קו העוני מראה שב-1992 הסתמנה עלייה משמעותית בממדי העוני.

שמואל הלפרט: מספר הנפשות החיות במשפחות עניות הגיע ל-616,000 ב-1992, ומספר הילדים גדל בכ-27,000 והגיע לכ-261,000, גידול של 11.6%.

שמואל הלפרט: שרת העבודה עושה מאמצים רבים לצמצום ממדי העוני, ובמסגרת התוכנית שהיא הציגה לצמצום ממדי העוני היא הציעה תוספת למשפחה עם שני ילדים שהם מתחת לקו העוני.

שמואל הלפרט: והשאלה ששאלתי את שרת העבודה בהרבה מאוד הזדמנויות, מעל במת הכנסת ובוועדת העבודה והרווחה: "ומה עם משפחות ברוכות ילדים שנמצאות מתחת לקו העוני?

שמואל הלפרט: " – לא זכתה, לצערי, עד כה, לתשובה עניינית.

שמואל הלפרט: הדוח המתייחס לקו העוני אומר: "קבוצות האוכלוסייה שבהן גדלה משמעותית שכיחות העוני הן שתיים – משפחות מרובות ילדים ומשפחות קשישות".

שמואל הלפרט: בקרב משפחות מרובות ילדים עלה שיעור המשפחות העניות מ-25% ב-1991 ל-34.3% ב-1992.

שמואל הלפרט: מספר המשפחות הגדולות העניות עלה מ-19,200 בשנת 1991 לרמה של 26,200 בשנת 1992, דהיינו עלייה של 7,000 משפחות, גידול של 36%.

שמואל הלפרט: בבני-ברק, העיר שאני מתגורר בה, 30% מהילדים חיים מתחת לקו העוני.

שמואל הלפרט: לעומת זאת, ב-1992 ירדה תחולת העוני בקרב משפחות עם ילד אחד עד שלושה ילדים.

שמואל הלפרט: ושרת העבודה, במקום לתת תוספת למשפחות ברוכות ילדים, ששם עלו השנה ממדי העוני ב-36%, היא נותנת תוספת למשפחה עם שני ילדים, ששם ירדה תחולת העוני.

שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול: מה ההיגיון בזה?

שמואל הלפרט: מה הסיבה לאי-התייחסות למצוקת משפחות ברוכות ילדים?

שמואל הלפרט: בעיתון "הארץ" מיום 12 במאי 1994 התפרסמה ידיעה תחת הכותרת: 70% מהנרקומנים שפנו למוסד לביטוח לאומי הם ממשפחות ברוכות ילדים, מעדות המזרח.

שמואל הלפרט: 60% הם בנים של משפחות בנות שישה ילדים ויותר.

שמואל הלפרט: המחקר מציין, כי החמור מכול הוא, שקבוצת המתמכרים הם דור נוסף למצוקה קשה.

שמואל הלפרט: האם מישהו עשה חשבון כמה עולה למדינה לחלץ אחר כך את הנוער הזה מסמים ומכל יתר הצרות?

שמואל הלפרט: ומה העלות כדי שהנוער הזה לא יגיע כלל למצוקה הנוראה?

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא אוכל שלא להזכיר בדברי את נושא המפעלים העובדים בשבת, שחלקם טוענים שיש להם היתרי עבודה.

שמואל הלפרט: אני מקווה ששרת העבודה לא תיתן היתרי עבודה בשבת אלא אם מדובר בצורך של פיקוח נפש, כמו שהיא הבטיחה מעל במת הכנסת.

שמואל הלפרט: אבל אני חייב לציין שוב את הבעיה של פתיחת בתי-מרקחת בתוך חנויות גדולות, בשבת, כמו ברשת "סופר-פארם".

שמואל הלפרט: בזמנו, כאשר הובא הדבר לכנסת, הזהרנו שמדובר בתרמית, אמרנו שבמסווה של בית-מרקחת יפתחו את כל חנויות "סופר-פארם".

שמואל הלפרט: לפי דרישתנו התקבלה תוספת לחוק, ובה נאמר כי "בית-מרקחת שנקבעה לו תורנות לפי סעיף זה והוא נמצא במקום שבו מתנהל עסק אחר, לא ייפתח בעת התורנות אלא אותו חלק המשמש כבית-מרקחת".

שמואל הלפרט: אולם איש לא אוכף זאת, אף שמדובר בעבירה פלילית.

שמואל הלפרט: בסיום, ברצוני להזהיר מהמשך המגמה של העלייה התלולה במספר תאונות העבודה במשק בשנים האחרונות.

שמואל הלפרט: מדובר בעובדים רבים ההופכים נכים ופצועים.

שמואל הלפרט: כל הרוג או אפילו פצוע הופך לטרגדיה למשפחה שלמה.

שמואל הלפרט: מדובר בנזקים כבדים למשק ולכלכלה.

שמואל הלפרט: חייבים להעביר משאבים גדולים למלחמה בתאונות העבודה, ויש מספיק משאבים למטרה זו.

שמואל הלפרט: בביטוח לאומי יש כספים לא מנוצלים למלחמה בתאונות דרכים.

שמואל הלפרט: אנו חייבים לעשות הכול כדי לצמצם למינימום את מספר ההרוגים והפצועים.

שמואל הלפרט: תודה.

סאלח טריף: תודה לך, אדוני.

סאלח טריף: אני קורא בשמות חברי הכנסת שלא נמצאים: חיים דיין, גדעון שגיא ויוסי ונונו.

סאלח טריף: אנחנו סיימנו את רשימת הדוברים.

סאלח טריף: אני מזמין את הגברת אורה נמיר, שרת העבודה והרווחה, להשיב ולסכם את הדיון.

סאלח טריף: בבקשה, גברתי.

אורה נמיר: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ישבתי כאן ארבע שעות כמעט –ארבע שעות פחות רבע שעה – והקשבתי לכל דבריהם של חברי הכנסת.

אורה נמיר: כפי שאתה יודע, אדוני היושב-ראש, אני חברה בבית הזה 20 שנה.

אורה נמיר: אינני חשה שום מחויבות להשיב לאותם חברי הכנסת שלא מצאו לנכון להמתין לתשובתי.

אורה נמיר: אין לי שום טענות אליהם.

אורה נמיר: אני בטוחה שהם עושים דברים חשובים, אולי חשובים מאוד.

אורה נמיר: רשמתי בקפידה את כל ההערות.

אורה נמיר: מה שאני אחשוב לנכון לטפל בו – אטפל.

אורה נמיר: אבל אינני מרגישה שום מחויבות להשיב לחברי הכנסת שאינם.

סאלח טריף: אני רואה, גברתי, את הפתקים שרשמת בכבוד הראוי.

אורה נמיר: הכול, הכול.

אורה נמיר: אני רואה ושמחה שכמה מחברי הכנסת אכן חזרו.

אורה נמיר: אשיב תחילה לחבר הכנסת יהלום; אשיב לפי סדר החברים שדיברו.

אורה נמיר: אמרתי את הדברים בפתח דברי, ויותר נכון בתשובה על אחת השאילתות.

אורה נמיר: קודם כול אני רוצה לקבוע, שהשנה אנחנו הלכנו לפריצת דרך בנושא הדיור הקהילתי.

אורה נמיר: אני אומרת לך, שלפני שבאנו זה כמעט שלא היה.

אורה נמיר: אני בכלל חסידה גדולה מאוד של הטיפול בקהילה ושל הטיפול בקהילה בנושא המפגרים.

אורה נמיר: כהמשך לנושא המעונות בקהילה אני רואה את נושא הדיור המוגן.

אורה נמיר: אנחנו, גם לפי החוברת, נתנו תשובות.

אורה נמיר: פתרנו והקימונו בעזרה גדולה מאוד של משרד השיכון והבינוי 144 יחידות.

אורה נמיר: זה מעט.

אורה נמיר: אבל זה המון לעומת מה שהיה קודם לכן.

אורה נמיר: חבר הכנסת יהלום, במדיניות הזאת אנחנו נמשיך.

אורה נמיר: אני מוצאת בשר הבינוי והשיכון ובמשרד הבינוי והשיכון שותפים מאוד חזקים וטובים לנו בנושא הזה של הדיור המוגן.

אורה נמיר: אני חייבת לומר, שכשבאתי למשרד, הכול התחיל בסיפור של אב אחד, שהגיע אלי וסיפר לי על המעונות למפגרים.

אורה נמיר: אשיב לך, חבר הכנסת יהלום, גם על החינוך המיוחד.

אורה נמיר: החינוך המיוחד איננו חוק שהשר המופקד על ביצועו הוא שר העבודה והרווחה.

אורה נמיר: זה הכול בתחום משרד החינוך והתרבות.

אורה נמיר: אנחנו באותם מעונות, או מרכזים, שמטפלים באותם ילדים, אנחנו נכנסים בשעות הצהריים, לאחר שעות לימוד החובה, ועוסקים שעות מספר במלאכת הטיפול באותם ילדים.

אורה נמיר: כשבאתי למשרד מצאתי מציאות שלפיה מעונות היום למפגרים היו פתוחים עד השעה 16:00.

אורה נמיר: אני מכירה את הנושא ממעונות היום.

אורה נמיר: ב-15:45 המטפלות נכנסות ללחץ, ויש בעיה קשה מאוד להורים, כשהם לא באים לקבל את הילדים.

אורה נמיר: אמר לי אותו אב: יש לי בן מפגר, והוא כבר לא ילד קטן ומשקלו מאוד גבוה.

אורה נמיר: לאשתי קשה מאוד.

אורה נמיר: אנחנו גרים בדירה בקומה השלישית ואין מעלית.

אורה נמיר: אשתי איננה מסוגלת לשאת את הילד הזה ולהביא אותו לבדה.

אורה נמיר: לפעמים היא מבקשת עזרה, שכנים עוזרים, עוברי אורח עוזרים, ואני חייב לעזוב את העבודה בשעה 15:00 ולהיות ב-15:45 במעון ולקחת את הילד הביתה.

אורה נמיר: אני חושבת שהוא צדק מאוד בדבריו.

אורה נמיר: אם אנחנו רוצים לחזק ולהרבות את הטיפול בתוך הקהילה, אנחנו מוכרחים להתאים את השירותים בתוך הקהילה לאוכלוסייה שלמענה אנחנו עושים זאת.

אורה נמיר: לכן אנחנו התחלנו, עשינו זאת חלקית, ואני מאוד מקווה שבמהלך השנה הזאת אנחנו נכפיל את המספר.

אורה נמיר: החלטנו לפתוח את מעונות היום למפגרים עד השעה 18:00.

אורה נמיר: ואני רוצה לומר לכם: חלקם כבר פתוחים, לא כולם.

אורה נמיר: העלות של שעות עבודה בשעות הללו היא אדירה, אבל אנחנו לא מוותרים, והמעונות הללו יהיו פתוחים עד השעה 18:00.

אורה נמיר: יתירה מכך – אני מסיירת מדי שבוע.

אורה נמיר: יום שלישי הוא יום הסיורים.

אורה נמיר: ביום שלישי האחרון הייתי ברהט.

אורה נמיר: היתה כתבה קשה מאוד בטלוויזיה – אני זוכרת, מייד לאחר כניסתי למשרד – על מצבם של הבדואים המפגרים בדרום הארץ.

אורה נמיר: אמרתי במשרד: לא תהיה שום בעיה של תקציב, אני כשרת העבודה והרווחה את החרפה הזאת לא מוכנה לראות.

אורה נמיר: ואנחנו מצאנו עשרות פתרונות – חלק במוסדות נעולים, לילדים שצריך היה להכניס אותם לשם, ב"טללים" בדימונה, במוסד בירכא, והחלטנו להקים ברהט ובכסיפה מעונות יום לילדים מפגרים.

אורה נמיר: ודיווחו לי וסיפרו לי שזה פועל וזה יפה.

אורה נמיר: רק לא הבינותי דבר אחד, מדוע זה לא מלא – לפי הדיווחים.

אורה נמיר: יש 55 מקומות, יש בסך הכול 30 ילדים.

אורה נמיר: אני באה לרהט ביום שלישי, באמת מבנה טרומי אבל יפה, מסויד, מסודר, עם הרבה שירותים, עם גן משחקים יפה בחוץ, בחצר.

אורה נמיר: ואני רואה כיתה אחת נעולה, הפכו אותה למחסן.

אורה נמיר: בכיתות האחרות, ואלו כיתות קטנות, של חמישה ושבעה ושמונה, לעתים 12 ילדים – אין מספר זה של ילדים.

אורה נמיר: פתאום התברר לי, שאותו מוסד שאנחנו הקמנו אותו, בתקציב שהוא כל-כולו של משרד העבודה והרווחה, ביוזמתנו, אינני יודעת מדוע ולמה, וזה נודע לי – שאלתי את מנכ"ל משרד העבודה והרווחה אולי הוא יודע, וגם הוא לא שמע – מנהל את המוסד הזה איש משרד החינוך והתרבות, ומשום-מה המוסד שייך למשרד החינוך והתרבות.

אורה נמיר: עכשיו, מה קורה?

אורה נמיר: הקריטריונים לקבלת ילדים במוסד שהוא מוסד לחינוך מיוחד הם הרבה יותר נמוכים מהקריטריונים שלנו לקבלת ילדים מפגרים, וזה הסביר לי מייד מדוע כאשר כבר יש מקום יפה, מכובד, הוא מלא רק קצת יותר ממחציתו וקצת פחות ממחציתו ריק.

אורה נמיר: לכן, יש גם סיפורים להיפך.

אורה נמיר: אני לא מוצאת שום צורך להיערך לנושא של החינוך המיוחד כמשרד העבודה והרווחה.

אורה נמיר: אני יכולה כאן לומר לך, חבר הכנסת יהלום: אנחנו לא נהיה שום מניעה להיכנס להרחבת התקציבים של החינוך המיוחד לאחר מכן, בשעות אחר הצהריים.

אורה נמיר: לצערי, הקצב הוא אטי מאוד.

אורה נמיר: הבעיה שעליה אני מופקדת ולה אני אחראית כשרת העבודה והרווחה, זו אוכלוסיית המפגרים, ומצבה יותר חמור משמעותית ממצבם של ילדי החינוך המיוחד, ואני מחויבת למצוא את הפתרונות לילדים הללו.

עבד-אלוהב דראושה: אפשר לשאול שאלה?

אורה נמיר: ברשות היושב-ראש.

סאלח טריף: אנחנו לא נפתח דיון מחדש, חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: מה שקורה ברהט קורה במקומות אחרים, שמנסים לפתור את הבעיה של החינוך המיוחד על גבו של משרד העבודה והרווחה, אבל למעשה הם לא פותרים את הבעיה.

עבד-אלוהב דראושה: הם רק עולים על גבו של משרד העבודה והרווחה.

אורה נמיר: חבר הכנסת דראושה, יש עוד סיבה, אבל אינני רוצה לומר אותה מעל הבמה.

אורה נמיר: אתה מבין למה אני מתכוונת.

אורה נמיר: וזה קרה.

אורה נמיר: זאת עובדה.

אורה נמיר: לפחות לוא ידענו.

אורה נמיר: אין שום סיבה שלא נעבוד במשותף עם משרד החינוך והתרבות, להיפך, אבל לעשות מגבלות כאלה במוסד שאנחנו הקימונו, ביוזמה שלנו, במימון מלא שלנו, ופתאום אני מגלה שזה בכלל לא שייך למשרד העבודה והרווחה ומחצית המעון הזה היום ריקה.

אורה נמיר: ואומר לי ראש עיריית רהט: יש לי בתור עוד 102 ילדים מפגרים שזקוקים לסידור באיזו מסגרת, רובם זקוקים למסגרת של מעון יום.

אורה נמיר: עכשיו העניין מטופל.

אורה נמיר: אני יודעת מקרוב, חבר הכנסת יהלום, את הטיפול שלך במקרה אחד, במקרה אחד מאוד קשה, ובדרך כלל אני יודעת זאת מימי כחברת הכנסת, כיושבת-ראש ועדת העבודה, כיושבת-ראש ועדת החינוך.

אורה נמיר: הפניות שמגיעות אלינו כחברי הכנסת – זאת אני יודעת מניסיוני – הן תמיד פניות של המצבים הכי קשים.

אורה נמיר: הנה, אתן לך דוגמה: אנחנו הגענו למסקנה, אנחנו עושים רה-ארגון בשירות למפגר, אחרת כל הכספים שנקבל לא יועילו לנו.

אורה נמיר: אני מודה.

אורה נמיר: היתה עובדת מאוד מסורה, אחת, והיא עשתה את כל ההשמה בארץ.

אורה נמיר: אתה יודע מאותו מקרה שטיפלנו בו במשותף, כמה זמן משפחות והורים חיכו, גם כאשר היו מקומות, לא רבים, אבל היו מקומות לסידור.

אורה נמיר: ואנחנו החלטנו לבזר את זה, לפזר את זה למחוזות.

שאול יהלום: מה היתה תגובתה?

אורה נמיר: היא תבעה אותנו בבית-הדין לעבודה, ואנחנו כבולים, לא יכולים לעשות דבר.

אורה נמיר: יש לנו כסף, יש לנו תקציבים, ואנחנו איננו יכולים לבצע את ההשמה, וזה צוואר הבקבוק.

אורה נמיר: אנחנו לא יכולים לפתור כמה עשרות מקרים שיש לנו בשבילם פתרון.

אורה נמיר: לחבר הכנסת דוד מנע – אשר לנושא של גביית הביטוח הלאומי, יש בעיה קשה מאוד, כאשר המשטרה, דווקא במגזר הערבי, אינה ששה לסייע בפעולות אכיפה וגבייה.

אורה נמיר: אתה בוודאי יודע, כי היית מנכ"ל שירות התעסוקה, אתה מכיר את הנושא הזה.

אורה נמיר: יש שם בעיות, לפעמים, לא תמיד.

אורה נמיר: יש גם אצל יהודים.

אורה נמיר: אבל שם זו תופעה מאוד קשה של אלימות.

אורה נמיר: ויש לנו בעיה מאוד קשה עם המשטרה.

אורה נמיר: אבל זה לא אומר שאנחנו לא צריכים להתמודד עם הבעיה הזאת, ונחפש את הדרכים איך לעשות זאת, אבל זו בעיה מאוד מאוד קשה.

אורה נמיר: בנושא של הפרטת מוסדות ההכשרה המקצועית.

אורה נמיר: ואולי לפני כן אומר משהו על עובד זר, עובד ישראלי ועובד השטחים.

אורה נמיר: אני חייבת לומר – ואמרתי זאת לחברי הכנסת כמה פעמים:

אורה נמיר: המאבק הכי קשה שאני מכירה בנושא העובדים הוא בשכנוע הישראלים שלנו לצאת לעבודה.

אורה נמיר: ואני חייבת לומר – ואני עונה כאן גם לחברי הכנסת הערבים וגם לחברי הכנסת אחרים וגם לחברת הכנסת גוז'נסקי – אצל חלק מהאוכלוסייה, חברת הכנסת גוז'נסקי, לטעמי אצל חלק גדול מדי מהאוכלוסייה – ואת יודעת את דעתי בנושא חוק דמי אבטלה, אני בעד החוק הזה, מאוד בעדו – עניין דמי אבטלה הפך להטבה סוציאלית.

אורה נמיר: ביותר מדי מקרים אין לזה שום קשר עם הימצאות עבודה.

אורה נמיר: אתן לך דוגמה מרהט.

אורה נמיר: רהט מככבת כבר חודשים כמקום מספר אחת במוקדי האבטלה.

אורה נמיר: החודש הזה הם ירדו.

אורה נמיר: שדרות ראשונה, הם שניים, זה כמו פינג-פונג שם.

אורה נמיר: נכנסתי לסניף שירות התעסוקה ביום שלישי, ואצלי בניירות היה רשום שיש 867 דורשי עבודה ברהט.

אורה נמיר: שאלתי את מנהל הסניף, כמה דורשי עבודה יש?

אורה נמיר: הוא השיב: 867.

אורה נמיר: ראיתי על-ידו אדם ושאלתי אותו: גם אתה עובד?

אורה נמיר: והוא ענה לי: לא, אני בא מקרן-הקיימת.

אורה נמיר: אני שמחה – ושלא תהיה לך שום אי-הבנה, חבר הכנסת מנע, מעולם לא ראיתי ואני לא רואה היום לא בקרן-הקיימת ולא בשום עבודה מיידית פתרון לבעיית האבטלה.

אורה נמיר: בחלק מהמקומות זה פחות מעזרה ראשונה.

אורה נמיר: על זה לא בונים לא כלכלה ולא משק.

אורה נמיר: אני שומעת: קרן-הקיימת; אני באה לכל יישוב כזה ומתחננים בפני.

אורה נמיר: את יודעת כמה אתרים ארכיאולוגיים אנחנו חושפים באופקים, מרוב צמיחה שיש באופקים?

אורה נמיר: אני אומרת זאת כחברת הממשלה.

אורה נמיר: כאשר אמרתי שאני שמחה, הוא שאל אותי: מה גברתי כל כך שמחה?

אורה נמיר: אמרתי לו שהוא צריך עשרה עובדים, והתשובה שלו היתה: אין לי.

אורה נמיר: שאלתי: מה פירוש הדבר הזה, שמ-867 דורשי עבודה ברהט אי-אפשר למצוא עשרה עובדים לעבוד בחקלאות, בקרן-הקיימת?

דב שילנסקי: כמה מרוויחים בקרן-הקיימת?

אורה נמיר: לעבודה בקרן-הקיימת ובארכיאולוגיה אנחנו יכולים לחייב רק מקבלי הבטחת הכנסה.

אורה נמיר: במגזר הערבי – ואני לא נכנסת עכשיו לסיבות, בדקתי את זה אחרי רהט – הממוצע של רשומים מקבלי הבטחת הכנסה בלשכות התעסוקה הארצי הוא 25%.

אורה נמיר: אתה יודע כמה מקבלי הבטחת הכנסה יש ברהט?

אורה נמיר: למעלה מ-80% מהרשומים.

אורה נמיר: מקבל הבטחת הכנסה חייב ללכת לעבוד או בארכיאולוגיה או בקרן-הקיימת.

אורה נמיר: לא מתקבל על דעתי, בשכל הפשוט שלי, שבקרב 80% מ-867 דורשי עבודה ברהט, אי-אפשר למצוא עשרה עובדים שילכו לעבוד בחקלאות.

אורה נמיר: אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו, אבל האמינו לי שיושבים כאן כמה חברים שיודעים על מה אני מדברת.

אורה נמיר: לא יעלה על הדעת, מי שמגיע לו דמי אבטלה, ואנחנו לא מסוגלים למצוא לו עבודה, יש רבים כאלה, הוא יקבל בכבוד את דמי האבטלה שמגיעים לו.

אורה נמיר: אני לא אתן, כשרת העבודה והרווחה, שיהפכו את דמי האבטלה אוטומטית להטבה סוציאלית.

אורה נמיר: יותר מדי אנשים עושים זאת.

אורה נמיר: חברת הכנסת גוז'נסקי, נדמה לי שלא היית בדברי הפתיחה שלי – – –

תמר גוז'נסקי: הייתי.

אורה נמיר: כאשר הזכרתי בחקלאות, את היית, היינו יחד וכל אחת לחוד במפעלים, בתעשייה, במזון, בטקסטיל, ראינו שם נשים, איך הן עובדות, איזו עבודה פיסית קשה, צריכות לעשות 30% פרמיה כדי לקבל שכר מינימום, ולא מוותרים להן על דקה אחת.

אורה נמיר: הן הולכות בגאווה ובכבוד, ועובדות.

אורה נמיר: מה קרה?

אורה נמיר: אשה, ואני אמרתי "משוחררת" על כל מי שיש לה בבית תינוק עד גיל שנה וחצי, אינה יכולה לצאת לעבודה בחקלאות כשאנחנו מסבסדים ב-30 שקל ליום את שכר עבודתה?

אורה נמיר: יש הסעה מאורגנת, ואנחנו נותנים 10 שקלים ליום למעסיק.

אורה נמיר: בחבל-אשכול נותנים, היום, 16 שקלים, מה הצעקה הזאת?

אורה נמיר: הייתי בערד, שם העובדות יצאו מ"תלמה", כאשר משמרת התחלפה, צעירות, אמהות לשניים-שלושה ילדים, וב"תלמה" בלי פרמיה אין שכר מינימום.

אורה נמיר: מה הדבר הזה?

אורה נמיר: קודם עבודה.

אורה נמיר: ניאבק על שכר הוגן בצדה, יחד, ואני מראה לך את החקלאות.

אורה נמיר: בסבסוד שכר – 3,500 בערך, 3,400 ומשהו, במאמץ אדיר של עובדי שירות התעסוקה, יצאו לעבוד בחקלאות.

אורה נמיר: 2,800 כמעט סירבו, ואנחנו מחקנו אותם ממצבת האבטלה.

אורה נמיר: מדובר רק באבטלה?

אורה נמיר: אני לא באה לומר שאין מקומות קשים מאוד, ואני אגיע למגזר הערבי והדרוזי, בייחוד בצפון הארץ ובדרומה.

אורה נמיר: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מנע, שלא שיניתי, במהות, את תפיסתי לגבי העובדים הזרים.

אורה נמיר: אני חושבת שזאת צרה צרורה.

אורה נמיר: יש בעיות שראשי ערים הביאו בפני, איזו בעיה חברתית זאת, אשדוד, רחובות, שמונה בחדר, עשרה בחדר, אלכוהול.

אורה נמיר: אבל כשאין עובדים מהשטחים בגלל בעיות הטרור, ויש לנו מחויבות, לא למספרים, אבל יש לנו מחויבות, ואני שמחה שהיום כבר יש בארץ 35,000 עובדי שטחים, 8,000 שוחררו אתמול לבניין, אבל יש לנו מחויבות.

אורה נמיר: מי צריך את כל העובדים הזרים האלה כאן?

אורה נמיר: אבל הבעיה שלי היא לא אלה ולא אלה.

אורה נמיר: יש לנו העובדים הזרים בייחוד משום שיש לנו קושי אדיר, במצבת 107,000 דורשי עבודה בחודש האחרון, להוציא 10,000 ישראלים שיצאו לעבודה גם כשאנחנו מסבסדים את שכרם.

אורה נמיר: אני שמחה שבוועדת העבודה והרווחה, במסגרת החקיקה על העוני, יש לנו ואנחנו מטפלים גם במקבלי השכר הנמוך, שלא יהיו מתחת לקו העוני.

אורה נמיר: יש לנו הצעת חוק שבאה לחייב כל אחד עד גיל 35 לצאת לעבודה, גם מי שרמת השכלתו יותר גבוהה, גם מי שקיבל שכר יותר גבוה, אבל אחרי שלושה חודשים אנחנו מפצים אותו בכסף, בשכר, בפער בין מה שהוא עושה היום, מה שיש לנו להציע, לבין מה שהוא היה מקבל בהתאם לדמי האבטלה לו היה עובד במקצוע ובשכר שהוא מקבל.

אורה נמיר: אני רוצה שתבינו, חברי הכנסת, שזה מאבק סיזיפי, זה מאבק קשה, יש הרגלים במשק הישראלי ואצל חלק מהעובדים בישראל מאז מלחמת ששת הימים וההתרגלות לעבודה הזולה, ויציאת ישראלים ממגזרים מסוימים במשק, אבל אין להרים ידיים.

אורה נמיר: אני לא ארים ידיים.

אורה נמיר: אנחנו חייבים להחזיר, ותסלחו לי על המלים הציוניות: את ערך העבודה לבני הארץ הזאת.

אורה נמיר: אשר להפרטת מוסדות ההכשרה המקצועית, אני חייבת לומר לך, שכבר הפרטנו המון בתחום ההכשרה המקצועית.

אורה נמיר: אם תשאל אותי אם אני מרוצה ממה שאני רואה שם, אני אומר לך: לא.

אורה נמיר: זה קרטל של חברה אחת, והיא עוסקת כמעט בכל הנושא הזה.

אורה נמיר: גם זה לא טוב, אבל אני מניחה שבתחילת יולי אנחנו נעמוד בפני שינויים בכל הנהלת האגף, ובשבילי השינויים בהנהלת האגף פירושם שינויים בתפיסת העולם, איך אנחנו עושים היום הכשרה מקצועית כשאנחנו מסתכלים על המשק מחרתיים ולא על המשק שלשום, ולא מנצלים הכשרה מקצועית כדמי אבטלה ב', אלא מחברים הכשרה מקצועית עם שירות התעסוקה ישירות, ועובדים רק על-פי צורכי המשק, ולא עושים קורסים.

אורה נמיר: אני מכירה את זה מהעולים.

אורה נמיר: יש קורסים, גומרים את הקורס ואין לאן ללכת לעבוד.

אורה נמיר: חבר הכנסת ביבי איננו.

אורה נמיר: חבר הכנסת דראושה ישנו.

אורה נמיר: חבר הכנסת דראושה, מה שקורה קודם כול בתוכנית של המלחמה בעוני הוא שהיא תוכנית חלקית.

אורה נמיר: גם תוכנית המלחמה בעוני, כמו העבודות המיידיות, התוכנית הזאת לא תפתור את בעיית העוני.

אורה נמיר: בעיית העוני היא לא רק קצבאות המוסד לביטוח לאומי.

אורה נמיר: אני מכירה משפחות עם שניים, שלושה, ארבעה ילדים, שיש להן הכנסה של 2,000 שקלים מהמוסד לביטוח לאומי.

אורה נמיר: כמה שכירים בארץ מקבלים 2,000 שקלים נטו לחודש?

אורה נמיר: והם לא יודעים איך לנהל בכסף הזה תקציב, איך לנהל משפחה.

אורה נמיר: לבתים האלה אנחנו חייבים להיכנס.

אורה נמיר: מלחמה בעוני היא קודם כול חינוך, היא שיכון, היא בריאות.

אורה נמיר: אחר כך באים רווחה וביטוח לאומי.

אורה נמיר: במאבק החברתי שלנו אי-אפשר להפוך הכול לשיקים שאנחנו נחלק לאוכלוסייה – רק כשאין ברירה.

אורה נמיר: אני חייבת לומר, שאני מאוד מודעת למה שקורה במגזר הערבי.

אורה נמיר: הפער גדול מאוד.

אורה נמיר: אני מקדישה הרבה תשומת לב למגזר הערבי.

אורה נמיר: אנחנו הולכים עכשיו לקרב גדול מאוד עם האוצר.

אורה נמיר: אני עונה בזה גם לחבר הכנסת אלסאנע.

אורה נמיר: ביום חמישי היה לי דיון ראשוני אתם, על התקציב של השנה הבאה, והודעתי להם שאני עומדת על תוספת של 100 תקנים למגזר הערבי, נוסף על ה-20 של כל שנה.

אורה נמיר: זה לא פותר כמעט דבר.

אורה נמיר: יש לנו בעיה אחרת, חבר הכנסת דראושה, ואתה דיברת על כך.

אורה נמיר: יש לנו מחסור עצום בעובדים סוציאליים ערבים.

אורה נמיר: בנגב יש תקנים, ואין עובדים.

אורה נמיר: הגענו לחתימת הסכם עם אוניברסיטת חיפה, ששם יש ריכוז גדול מאוד של סטודנטים ערבים, על הסבה מקצועית, לא להתחיל מהתחלה.

אורה נמיר: הרבה מאוד ערבים, בדואים, דרוזים, מסיימים איזה מקצוע במדעי החברה, ואחר כך אין להם עבודה.

אורה נמיר: אנחנו הולכים אל האוכלוסייה של המסיימים, מסבסדים להם את הלימודים, ותוך שנתיים מכשירים אותם להיות עובדים סוציאליים.

אורה נמיר: הכיתה תהיה של 30 תלמידים.

אורה נמיר: כבר יש לנו כמחצית המועמדים.

אורה נמיר: נתחיל בחיפה, ואנחנו מתכוונים לעשות אותו דבר באוניברסיטת באר-שבע.

אורה נמיר: אני רוצה לומר שהייתי ברהט, יש שם לשכת תעסוקה, מנהל אותה אדם שאיננו בדואי.

אורה נמיר: אמרתי שאני חושבת שצריך לנהל אותה בדואי.

אורה נמיר: אנחנו עומדים לפתוח סניף של הביטוח הלאומי; ינהל אותו בדואי.

אורה נמיר: ביקשתי אקדמאים.

אורה נמיר: אומרים לי אנשי רהט, ראש המועצה וסגניו, שניכם מכירים אותם טוב מאוד, שבכל רהט יש, לצערי הרב, רק חמישה אקדמאים, וכולם עובדים.

אורה נמיר: אבל בכל זאת יהיה מישהו מרהט.

אורה נמיר: אבל אני רוצה, ואני אומרת לכם את זה באופן ברור, שזה לא יהיה קרוב משפחה של מישהו.

אורה נמיר: שוב, אינני פוסלת קרוב משפחה אם יש לו כל הכישורים.

אורה נמיר: אבל התנאי הראשון חייב להיות התאמה וכישורים.

אורה נמיר: הצלחה שלו היא הצלחה שלנו.

אורה נמיר: אני אמשיך לטפל גם בעניין המפגרים, כי אני רואה באוכלוסייה הזאת אוכלוסייה שאנחנו חייבים לתת לה בצורה משמעותית.

אורה נמיר: אתה הזכרת גם את קי"ץ – קצבאות יוצאי צבא.

אורה נמיר: הדרוזים ממילא מקבלים, מפני שהם משרתים שירות חובה בצבא.

אורה נמיר: אבל אני רוצה שהחברים ידעו, שהשנה שליש כבר מקבל; הביטוח הלאומי כבר נותן לשליש.

אורה נמיר: ברגע שהתוכנית להקטנת ממדי העוני תאושר בוועדת העבודה והרווחה, כל האוכלוסיות, גם אלה שלא נסקרו בדוח העוני, תקבלנה את זה אוטומטית.

אורה נמיר: יהיו בהם דרוזים, ערבים, בדואים, יהודים; כולם.

אורה נמיר: חבר הכנסת יורם לס איננו, חבר הכנסת בא-גד איננו, חבר הכנסת זנדברג איננו, חבר הכנסת רענן כהן גם הוא איננו.

אורה נמיר: אני רוצה להשיב לחבר הכנסת סאלח טריף.

אורה נמיר: לגבי קו העוני, אמרתי את הדברים שלי באופן די ברור קודם לכן.

אורה נמיר: אני מאוד מחכה שוועדת העבודה תסיים את עבודתה בעניין הזה.

אורה נמיר: אני מקווה שזה כבר נכנס למהלך יותר מהיר.

אורה נמיר: זה קשור בביטוח הלאומי, לשמחתנו, ולכן האוצר לא יכול לפגוע בקצבאות, כי אוטומטית, על-פי חוק, חייבים לשלם לכל מי שעומד בתנאי הזכאות.

אורה נמיר: לכן כל התוכנית היא בוועדת העבודה והרווחה, וכל זמן שהיא לא תאושר אנחנו לא יכולים לצאת לדרך.

אורה נמיר: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, ולחברי הבית, שברגע שתאושר התוכנית בוועדת העבודה והרווחה ותובא למליאה לקריאה שנייה ושלישית, המוסד לביטוח לאומי ערוך לבצע אותה מייד.

אורה נמיר: ולכן בנושא הזה אנחנו עדיין מתעכבים.

אורה נמיר: אני רוצה שתדע עוד דבר.

אורה נמיר: אחר כך אגע במה שהעיר כאן חבר הכנסת הלפרט.

אורה נמיר: זה לא שלא השבתי לך, חבר הכנסת הלפרט.

אורה נמיר: השבתי, אבל אתה לא מסכים עם התשובות.

אורה נמיר: אבל אגיע לזה ואשיב לך בנפרד.

אורה נמיר: לגבי משפחות שיש להן עד שני ילדים, זו תוספת של 350 שקלים לחודש בגמלה.

אורה נמיר: זו תוספת מאוד משמעותית.

אורה נמיר: זה יעצור אוכלוסיות גדולות מאוד מירידה אל מתחת לקו העוני.

אורה נמיר: לגבי המגזר הדרוזי, דיברת על התקציב ועל התקנים, גם אני דיברתי על התקנים, השבתי על זה.

אורה נמיר: יושבים כאן חברים מהלובי החברתי, אתה אחד מהם.

אורה נמיר: נלחמנו ונלחמנו, ואתה יודע לאילו הצלחות "מרקיעות שחקים" הגענו.

אורה נמיר: אני מציעה שלא נרים ידיים ונמשיך במאבקים, כי אלה מאבקים מאוד מאוד צודקים.

אורה נמיר: חבר הכנסת שילנסקי, אני כבר טוענת הרבה זמן שהציבור שלנו בארץ מיום ליום נעשה יותר לא-אכפתי ויותר אדיש.

אורה נמיר: אנשים שוכחים שמה שקורה לשכן ממול, לילד שלו, לאבא שלהם, לסבא שלהם, לבת שלהם, יכול לקרות גם להם.

אורה נמיר: פשוט לא מבינים.

אורה נמיר: ואנחנו חיים היום בחברה מאוד מאוד אגואיסטית.

אורה נמיר: יש לנו במוסד לביטוח לאומי מפעל נהדר של מתנדבים לסיוע לזקן.

אורה נמיר: בשקט ובצנעה עושים עבודה נהדרת.

אורה נמיר: אנחנו עומדים להגדיל את זה.

אורה נמיר: כל גוף מתנדב שיש לי קשר אתו, אנחנו עושים הכול כדי לסייע, אם באמצעות קרן העיזבונות, אם בדרכים אחרות, כדי שהוא יוכל להתקיים.

אורה נמיר: אני רוצה לומר, שכשבאתי למשרד הציע לי מישהו: קחי עלייך את האתגר של הקמת מערכת גדולה של מתנדבים בארץ.

אורה נמיר: את תחילת דרכי הציבורית התחלתי בארגון מתנדב, ארגון אמהות עובדות, ארגון נשים.

אורה נמיר: למדתי שם, שלארגן עבודת התנדבות הרבה יותר קשה מאשר לארגן עבודה של אנשים שעובדים בשכר.

אורה נמיר: אבל אסור לנו לוותר.

אורה נמיר: אני מקבלת את ההערה שלך.

אורה נמיר: אני גם מזמינה אותך לפנות בכל מקרה שאתה יודע על איגוד, על קבוצה.

אורה נמיר: ל"גגון" אנחנו מאוד עוזרים, למסעדה הזאת אנחנו מאוד עוזרים.

אורה נמיר: כל פעולה של גוף מתנדב שעומד בקריטריונים של עבודה למען הזולת, אנחנו מסייעים לה.

אורה נמיר: לגבי המטבחים של הרשויות המקומיות, אני רוצה לומר שהיה לי קשה עם עניין המטבחים לנזקקים.

אורה נמיר: אני ילידת הארץ, לי זה ייצג מאוד את הצד הפחות מכובד של הגלות.

אורה נמיר: אבל היום אינני רואה בכך שום בושה.

אורה נמיר: יותר מביש שלא לעזור לאנשים האלה מאשר לעזור.

אורה נמיר: ואנחנו נעזור לכל אלה.

אורה נמיר: חלק מהרשויות המקומיות עושות עבודה יפה מאוד בתחום הזה.

אורה נמיר: עיריית תל-אביב עושה עבודה יפה, עיריית ירושלים עושה עבודה יפה, נדמה לי שגם באר-שבע.

אורה נמיר: לזכותם ייאמר שהם עושים זאת בצנעה ובשקט.

דב שילנסקי: איפה יש בתל-אביב מטבח של העירייה?

אורה נמיר: אני מכירה שני מקומות בעיר תל-אביב שאני הייתי בהם.

דב שילנסקי: של העירייה?

אורה נמיר: לעירייה יש חלק גדול מאוד בהם.

אורה נמיר: יש מקום ב"בני-ברית", יש מקום בכרם-התימנים, יש מקום בשכונת-התקווה, אני עצמי הייתי במקומות האלה.

אורה נמיר: ברחוב יפת יש מקום כזה.

אורה נמיר: אחר יש כל מיני ארגונים.

אורה נמיר: יש של ארגון יוצאי בוכארה, גם זה בשכונת-שפירא.

אורה נמיר: יש להם משהו יוצא מן הכלל, וגם כן בצנעה, בשקט, עושים את העבודה.

דב שילנסקי: גברתי השרה, אני אודה אם תבקשי מאנשי משרדך לתת לי את הכתובות שבהן העירייה עושה, כי אני רוצה לבקר שם.

אורה נמיר: אני ארשום את זה.

אורה נמיר: אתה רוצה את הכתובות של עיריית תל-אביב, חבר הכנסת שילנסקי?

דב שילנסקי: של עיריית תל-אביב.

דב שילנסקי: אני רוצה לבקר שם.

אורה נמיר: אנחנו ניתן.

אורה נמיר: לחברת הכנסת גוז'נסקי: על עניין האוכלוסייה הערבית ו-20 לשנה כבר דיברתי.

אורה נמיר: יחסית לסיורים שלי בכל הארץ אני מרגישה רע מאוד עם מה שקרה במגזר הזה.

אורה נמיר: נכון, זה בגלל הקונפליקט ובגלל המלחמות ומשום שלא היה שלום.

אורה נמיר: אנחנו יודעים, ולא היה אפשר לנתק את הדברים.

אורה נמיר: אני מסיירת הרבה ביישובים, ובהרבה דברים אנחנו עוזרים.

אורה נמיר: הייתי בשפרעם לפני שלושה שבועות בחנוכת מרכז-יום לקשיש, ואני הנחתי את אבן הפינה לו – משהו בלתי רגיל.

אורה נמיר: אנחנו מקדימים עכשיו לרהט מרכז-יום כזה, לבית-ג'אן מרכז-יום כזה.

אורה נמיר: אתם יודעים שגם במגזר הערבי המסגרת המשפחתית היא לא מה שהיתה פעם, והם זקוקים לשירותים תומכים של הקהילה.

אורה נמיר: על עניין הסגר דיברתי.

אורה נמיר: אני בהחלט חושבת שברגע שהטרור יורד אין שום קושי לשחרר עובדים.

אורה נמיר: עניין חוקי עבודה, אכיפה.

אורה נמיר: תדעי לך, חברת הכנסת גוז'נסקי, שבנושא של שכר מינימום, היחידה הזאת עושה עבודה שלא נעשתה בעבר כדוגמתה.

אורה נמיר: לקחתי את מספר הטלפון שלהם, ואני מוכנה למסור אותו לכם ולצופים עכשיו בטלוויזיה.

אורה נמיר: הם עובדים עם טלמסר, לא צריך להזדהות ולא למסור את השם.

אורה נמיר: כל מי שיודע – אני אומרת את זה גם לך, חבר הכנסת גור, אמרתי את זה במפגש אצלך – כל מי שלא יהיה, עולים חדשים, יהודים – – –

אפרים גור: שם לא עונים ברוסית.

אורה נמיר: לי נאמר שיש מי שעונה ברוסית.

אורה נמיר: יושב כאן מנכ"ל המשרד, ואני מבקשת שיהיה באופן קבוע אדם שיענה ברוסית.

אורה נמיר: מספר הטלפון שלהם הוא 177-022-446, והם נענים לפניות.

אורה נמיר: לא צריך להזדהות, ולכן לא צריך לפחד.

אורה נמיר: אני יודעת שחלק מהמעסיקים מאוד פוחדים מהיחידה הזאת.

אורה נמיר: בשכר המינימום, חברת הכנסת גוז'נסקי, הדבר החיובי הוא, ש-60% מהם מייד מגיעים לסיכום ולתיקון השכר שהם משלמים.

אורה נמיר: אנחנו עושים ביחידה גם ביקור שני, והעובדים יודעים שהם יכולים להתקשר ולבוא.

אורה נמיר: לחבר הכנסת אפרים גור: אני חייבת לומר לך, שאצלנו אין אפליה בין עולה לוותיק, בחוקים של הביטוח הלאומי, וכך זה גם מבוצע.

אורה נמיר: כל תושב ותיק מקבל בשנתיים הראשונות קצבת הבטחת הכנסה בשיעור הרגיל.

אורה נמיר: על-פי חוק משפחות חד-הוריות – והסברתי את זה גם במפגש אצלך, והיה לי הכבוד להיות יוזמת החוק הזה – יש רבות מאוד מן העולות החדשות שנהנות מהדברים שהחוק הזה נותן.

אורה נמיר: אנחנו צריכים להיות מודעים לעובדה – יש לנו חוק שבות, כל יהודי שרוצה לעלות לארץ, אנחנו אומרים לו "ברוך הבא" – שלאחרונה, משום שאין מקומות עבודה מותאמים להשכלתם ולמקצועם של הצעירים, גדול מאוד אחוז הקשישים, גדול מאוד אחוז המוגבלים, ולכן גם הכספים שאנחנו מקציבים, חלק גדול מהם הולך מהתקציבים הרגילים של הרווחה לאוכלוסייה הכללית.

אורה נמיר: זה גורם למעמסה, במובן החיובי של המלה, לא גדולה בלשכות הרווחה.

אורה נמיר: קשה לי להאמין שבמבנה הזה של העלייה נוכל לתת פתרונות משביעי רצון לכולם.

אורה נמיר: אנחנו משלמים 17.5 מיליארדי שקלים ביטוח לאומי, ו-31% ממקבלי הבטחת הכנסה בביטוח הלאומי הם עולים חדשים.

אורה נמיר: אני אבקש ממנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, לגבי כל הנושאים של הביטוח הלאומי, שישיב לך עניינית, כי אני רואה שעוד מעט נגיע לחצות ורק אני יודעת שיש לי עוד שני סעיפים כאן על סדר-היום.

אורה נמיר: בעניין גילוי עריות: לא היתה לי ברירה, ואני לא מצטערת על מה שאמרתי.

אורה נמיר: יש לנו בעיות – זה קרה לנו בכל גלי העלייה וזה קורה לנו עם אוכלוסיות מסוימות שחיות בארץ ונולדו בארץ – ויש תופעות שהציבור חייב לדעת שאנחנו יודעים עליהן.

אורה נמיר: אני אמרתי בפירוש שלא מדובר באתיופיה ולא מדובר ברוסיה, מדובר בשתי מדינות קטנות מחבר העמים לשעבר.

אורה נמיר: האמן לי, רק מתוך אחריות לא אמרתי איזה.

אורה נמיר: אנחנו מנסים לטפל.

אורה נמיר: אתה יודע, העובדות הסוציאליות נכנסות למשפחות, אז אומרים להן: מה אתם רוצים מאתנו?

אורה נמיר: הנשים, האמהות אומרות את זה.

אורה נמיר: אנחנו חייבים – ואני מניחה שתסכים אתי – בתופעה הזאת להילחם בכל החומרה.

אורה נמיר: חבר הכנסת אפרים גור, אתה בן העדה הגרוזינית.

אורה נמיר: בעדה הגרוזינית, כשהיא היתה בגרוזיה, היו נוהגים להשיא בנות בגילים מאוד צעירים, והגיל ירד אפילו לגיל תשע.

אורה נמיר: כחברת כנסת אני נאבקתי נגד התופעה הזאת.

אורה נמיר: אני לא אומרת שהיא נמחקה, אבל יש שיפור גדול מאוד, ואני כמעט לא שומעת על מקרה של בת תשע.

אורה נמיר: יש לפעמים מקרה של בת 12; אגב, זה בניגוד לחוקי המדינה.

אורה נמיר: אבל זה השתנה.

אורה נמיר: העלו את זה על סדר-היום, דיברו על זה, היו ויכוחים קשים מאוד עם פרנסי העדה, עם רבני העדה, אבל התמודדנו; לא עם הכול, אבל התמודדנו.

אורה נמיר: כך אני רואה זאת גם בנושא הזה.

אורה נמיר: לחבר הכנסת טלב אלסאנע: בכל הנושא של הבטחת רכוש אני רוצה לומר לך שהלכנו להקלות גדולות מאוד לא רק בתחום של המושבים, גם בתחום של הערבים.

אורה נמיר: אבקש לאחר מכן מיוסי תמיר, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, או משלמה כהן, הסמנכ"ל, לומר לך בפירוש מה ההקלות שהלכנו בהן לקראת האוכלוסייה הבדואית והערבית בנושא של רכוש.

אורה נמיר: אבל נשמור מכל משמר שאנשים לא ינצלו זאת לרעה, ואתה יודע טוב לא פחות ממני שיש רבים שמנצלים זאת לרעה, והמסכנים והחלשים משלמים את המחיר.

אורה נמיר: הוסבר לך: אנחנו הלכנו להקלות לא מעטות בתחום זה.

אורה נמיר: חבר הכנסת פורז איננו.

אורה נמיר: חבר הכנסת האשם מחאמיד איננו.

אורה נמיר: חבר הכנסת תופיק זיאד איננו.

אורה נמיר: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין ישנו.

אורה נמיר: חבר הכנסת ויינשטיין, אני רשמתי את ההצעה שלך.

אורה נמיר: אני רוצה לבדוק את זה במשרד העבודה והרווחה.

אורה נמיר: האם אתה יודע מה המרכיב היקר ביותר באחזקת מעונות ילדים?

אורה נמיר: – השכר.

אורה נמיר: זה המרכיב היקר ביותר.

אורה נמיר: אני רוצה לראות, יכול להיות שיש מקום שנעשה זאת כניסוי דווקא לעובדות משרד העבודה והרווחה.

אורה נמיר: אני רוצה לנסות את זה, כי אני לא רואה בזה בעיה של חקיקה, אני רואה בזה בעיה של מודעות ופתרון.

אורה נמיר: אני רוצה לומר לך: זה רעיון שגם מצא חן בעיני, רשמתי לי מייד, אני לא יודעת אם נצליח.

אורה נמיר: אני רוצה שננסה לעשות זאת, כי אנחנו מוכרחים למצוא פתרונות יותר זולים לנושא מעונות הילדים.

אורה נמיר: האמהות אינן מסוגלות לשלם את המחירים של מעונות הילדים לארגוני הנשים.

אורה נמיר: אתה יודע זאת מהבית.

אורה נמיר: היום יש קשיים גדולים מאוד לגייס כספים, גם לויצ"ו בפדרציות שהיו מקור המימון המרכזי, גם בתוך הארץ, והם פשוט עומדים בפני שוקת שבורה.

אורה נמיר: אני בהחלט רוצה לנסות לעשות זאת במשרד שאני אחראית לו.

אריאל ויינשטיין: – – –

אורה נמיר: חבר הכנסת הלפרט, לטוב אין גבול ואין סוף.

אורה נמיר: אנחנו הלכנו למשפחות שלהן עד שני ילדים לא מפני שרצינו לעזור למשפחות שלהן יש רק שני ילדים.

אורה נמיר: לו היה לנו כסף היינו הולכים ליותר.

אורה נמיר: אני חייבת לומר לך, יש אוכלוסיות – אתה יודע את יחסי ואת דעתי על האוכלוסייה החרדית, שכדרך חיים הולכת ללימוד תורה – שלא הולכות לעבודה.

אורה נמיר: אנחנו לא יכולים לסבסד את הכול במדינה.

אורה נמיר: זה פשוט בלתי אפשרי.

אורה נמיר: אנשים חייבים, צר לי לומר זאת, להשתכר גם משהו לקיומם.

אורה נמיר: המדינה לא יכולה לממן זאת.

אורה נמיר: לכן הלכנו למשפחות שלהן עד שני ילדים, כשאמרנו שלילד הראשון ולילד השני אנחנו נעזור.

אורה נמיר: אבל אנחנו לא מסוגלים.

אורה נמיר: גם כך היה לנו קושי גדול מאוד.

אורה נמיר: אני רציתי ללכת למיסוי קצבאות.

אורה נמיר: אתה יודע, אתה היית פרק זמן לא-קצר סגן שר שהיה אחראי לביטוח הלאומי.

אורה נמיר: היתה לך זעקה, צעקה אמיתית, אני זוכרת, בנוגע לביטוח סיעוד, שרצו לקצץ.

אורה נמיר: סייענו לך אז מאוד בוועדת העבודה והרווחה.

אורה נמיר: במקרה הזה, אני לא בטוחה שהוויכוח צודק.

אורה נמיר: הוויכוח עם האוצר הוא ויכוח קשה, בייחוד מיום ש-60%, בצדק או לא בצדק, מכספי הביטוח הלאומי הם כספים שהמדינה משלמת מקופתה.

אורה נמיר: לחבר הכנסת אסעד אסעד, אני לקחתי ממך את הדף.

אורה נמיר: אני ארשום.

אורה נמיר: יש לנו בעיה קשה מאוד, בייחוד בצפון.

אורה נמיר: רוב הדרוזים חיים בצפון, רבים מוכנים ללכת לעבודה, לנו אין לאן לשלוח אותם.

אורה נמיר: אין עבודה בחקלאות בצפון, אין ביקושים לעובדים בחקלאות.

אורה נמיר: אין ביקושים לעובדים בבניין, כי בונים מעט מאוד.

אורה נמיר: התעשייה מתפתחת, אבל עדיין לא בממדים שניתן לפתור בהם את הבעיה.

אורה נמיר: אנחנו הלכנו עכשיו לקורס מיוחד להסבה מקצועית למנהלי אתרי בניין.

אורה נמיר: אני ראיתי את זה בבית-ספר שלנו בחולון.

אורה נמיר: ראיתי שם רק תלמידים יהודים, כולם קציני צה"ל – רבי-סרנים, סגני-אלופים, אלופי-משנה.

אורה נמיר: שאלתי: יש כאן דרוזי אחד?

אורה נמיר: אמרו לי: לא.

אורה נמיר: ביקשתי מהמנכ"ל, ועכשיו אנחנו בתהליכים של הקמה ופתיחה של קורס מיוחד לדרוזים.

אורה נמיר: אנחנו מחפשים תפקידי ניהול, תפקידים יותר בכירים.

אורה נמיר: אם יש לך רעיונות, אנחנו מוכנים לבחון כל רעיון במגמה לעזור.

אורה נמיר: יש לנו מחויבות גדולה מאוד לבני העדה הדרוזית; גבוהה מאוד.

אורה נמיר: אתם – אני לא באה לומר מה היו הסיבות – אתם גם אזרחים שווי זכויות, אבל יותר מזה אתם אזרחים שווי חובות.

אורה נמיר: יש לנו מחויבות.

אורה נמיר: הצפון מבחינה גיאוגרפית הוא בעיה מאוד קשה.

אורה נמיר: בדרום יש הרבה מאוד עבודה בחקלאות, בצפון לא.

אורה נמיר: אני אקרא את המזכר שלך.

אורה נמיר: אנחנו נבדוק את זה ונראה במה אנחנו נוכל לעזור.

אורה נמיר: אני אמרתי לחבר הכנסת הלפרט, תודיע לי על מפעל מיוחד שעובדים בו בשבת.

אורה נמיר: אני יודעת שעד היום אני הייתי המחסום שלא לתת היתרים או להפסיק עבודה בשבת, במקומות שאני חשבתי שזה בניגוד לסטטוס-קוו ואין בכך שום עניין לא ביטחוני ולא של פיקוח נפש ולא מפעל שאי-אפשר להפסיק את עבודת הדוודים שלו.

אורה נמיר: אני אתחיל עכשיו בעניין "סופר-פארם".

אורה נמיר: אני לא יודעת מי, אני לא יודעת מה.

אורה נמיר: אם יש בעיה – תציג אותה.

אורה נמיר: סמים, תאונות דרכים.

אורה נמיר: עוד לא היתה אלי שום פנייה משר התחבורה, אם תהיה ואני אברר שיש לי כסף – – –

שמואל הלפרט: תאונות עבודה.

אורה נמיר: תאונות עבודה – אנחנו החלטנו, חבר הכנסת הלפרט, להוציא חלק גדול מאוד מהעבודה שלנו החוצה, לאנשים שיעשו בשבילנו את העבודה, כי, צר לי, אנחנו לא מדביקים את הקצב, התאונות הולכות ומתרבות, הולכות וגדלות.

אורה נמיר: יש לנו גם הקרן למניעה, ויש שם, כפי שאמרת, ובצדק, הרבה מאוד כסף, הרבה מאוד כסף.

שמואל הלפרט: הקרן לא מנוצלת.

אורה נמיר: אתה מספר לי?

אורה נמיר: יש שם הרבה מאוד כסף.

אורה נמיר: לכן אנחנו נערכנו השנה כך שאנחנו נוציא הרבה עבודות החוצה, כדי להשתמש בגורמי חוץ, שהם יהיו מטעמנו ובשבילנו האנשים שאחראים גם להדרכה, גם להכוונה וגם לפיקוח על שמירה על חוקי העבודה.

אורה נמיר: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה, גברתי השרה.

יוסף עזרן: הרבה הצלחה, בעזרת השם.

יוסף עזרן: (קריאה ראשונה)

יוסף עזרן: אנחנו עוברים להצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 12), (טיפול נפשי בקטין), התשנ"ד–1994, בקריאה ראשונה.

יוסף עזרן: תציג את החוק שרת העבודה והרווחה.

יוסף עזרן: צר לי שאני לא נותן לך אפילו לנשום.

אורה נמיר: רק רגע, אדוני היושב-ראש.

יוסף עזרן: בסדר, בסדר, גברתי השרה.

יוסף עזרן: מגיע פסק זמן.

יוסף עזרן: מותר.

יוסף עזרן: בהחלט.

יוסף עזרן: דבר אחד אנחנו לא יכולים ללמד את השרה שלנו, סדר בעבודה.

יוסף עזרן: היא מאוד מסודרת.

אורה נמיר: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, התיקון המוצע בא לתקן את חוק הנוער טיפול והשגחה, התש"ך–1960, כך שבית-המשפט לנוער יוסמך להורות על אשפוז קטינים חולי נפש או קטינים הסובלים מהפרעות נפשיות או התנהגותיות קשות.

אורה נמיר: התיקון דרוש משום שהחוק הקיים אינו נותן מענה מספק בקשר לסמכות להורות על אשפוזם של קטינים בבתי-חולים לחולי נפש לצורך מתן טיפול ועל מנת למנוע פגיעה חמורה בהתפתחותם.

אורה נמיר: החוק המוצע מגדיר תנאים אשר רק בהתקיימם תהיה לבית-המשפט לנוער סמכות להורות על אשפוז פסיכיאטרי של קטין, ביניהם התנאים כי אין דרך אחרת לטפל בקטין וכי עלול להיגרם נזק חמור בהתפתחותו אם לא יטופל בדרך האשפוז.

אורה נמיר: כמו-כן מוצעים מעקב וביקורת אחר החלטת האשפוז, ומוצע כי החלטה זו תיעשה רק על סמך חוות דעת של פסיכיאטר מומחה לילדים ולנוער.

אורה נמיר: תיקון החוק נוגע לכמה מצבים אפשריים.

אורה נמיר: הראשון, בדיקה פסיכיאטרית.

אורה נמיר: בית-המשפט לנוער יוסמך להורות על בדיקה פסיכיאטרית לקטין לצורך אבחונו כאשר יש חשש כי הקטין חולה נפש או סובל מהפרעות נפשיות קשות והוריו מסרבים לבדיקה.

אורה נמיר: בית-המשפט יוסמך להורות כי הבדיקה תיעשה במרפאה פסיכיאטרית או, במקרה הצורך, בבית-חולים פסיכיאטרי בדרך של אשפוז.

אורה נמיר: התיקון השני, טיפול פסיכיאטרי.

אורה נמיר: בית-המשפט לנוער יוסמך להורות על מתן טיפול פסיכיאטרי מרפאתי לקטין הזקוק לכך, זאת שעה שעלול להיגרם נזק להתפתחותו אם לא יקבל טיפול כזה.

אורה נמיר: והשלישי, אשפוז פסיכיאטרי.

אורה נמיר: בית-המשפט יוסמך להורות על אשפוז קטין בבית-חולים פסיכיאטרי, אם מצבו הנפשי מצריך אשפוז והוא חולה נפש או סובל מהפרעה נפשית או התנהגותית קשה המצריכה טיפול באשפוז.

אורה נמיר: לבסוף אציין כי קיימת, אדוני היושב-ראש, הצעת חוק פרטית של חברי הכנסת בני טמקין, תמר גוז'נסקי, יצחק לוי ועמיר פרץ הנוגעת לחלק מהנושאים שבהצעת חוק זו; הצעה זו כבר עברה קריאה טרומית והועברה לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה ראשונה.

אורה נמיר: אני מניחה שעתה, אם תתקבל הצעת החוק המובאת על-ידי מטעם הממשלה, משרד העבודה והרווחה, יידונו שתי ההצעות, ההצעה הפרטית של חברי הכנסת והצעת הממשלה, במשולב, ונוכל להביא זאת יחד כהצעה אחת לאישור בקריאה ראשונה למליאת הכנסת.

אורה נמיר: אני מבקשת, לכן, להעביר את ההצעה לוועדת העבודה והרווחה.

בנימין טמקין: גברתי השרה, הצעת החוק הפרטית עברה קודם בקריאה הראשונה ומחכה לחוק – – –

אורה נמיר: אהה, אז אני מתקנת.

יוסף עזרן: אם כן, לשם הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אם כן, רבותי, יש לנו כאן דיון אישי במסגרת שלוש דקות.

יוסף עזרן: חברי הכנסת אלי גולדשמידט, חגי מירום, אברהם פורז, מיכאל איתן, אפרים גור, נעמי בלומנטל, שאול עמור, חיים אורון, רענן כהן, יורם לס, אלכס גולדפרב, עמנואל זיסמן, דב שילנסקי, שאול יהלום, מאיר שטרית, טלב אלסאנע, גונן שגב – אינם באולם.

יוסף עזרן: תודה לכולם.

יוסף עזרן: חברי הכנסת יוסף בא-גד, אליעזר זנדברג, אריאל ויינשטיין, יגאל ביבי, עמיר פרץ, סאלח טריף, בנימין טמקין – – –

בנימין טמקין: אתה רוצה שאני אוותר?

בנימין טמקין: אני מוותר.

יוסף עזרן: תודה, אני מודה לך.

יוסף עזרן: חברי הכנסת דוד מגן, שלמה בוחבוט, פיני בדש, רון נחמן, אברהם הירשזון, אברהם בורג, חיים דיין, דליה איציק, תמר גוז'נסקי המתמידה, לא נמצאת; חברי הכנסת אלי דיין, סילבן שלום, אסתר סלמוביץ, אביגדור קהלני, עוזי לנדאו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דוד מנע, בבקשה.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, משפטים מספר בנושא התיקון לחוק המונח לפנינו.

דוד מנע: ראשית, אני חושב שאין היום, לצערי, מספיק בתי-משפט לנוער שמתמחים בכל הנושאים האלה.

דוד מנע: דבר שני, עד היום הנושאים הללו לא היו מוסדרים, ואני שמח על תיקון החוק המסדיר את כל הנושא, ואני מברך על היוזמה בתיקון החקיקה הזו.

דוד מנע: הייתי מציע בעתיד, לפחות לקראת ההכנה לקריאה השנייה לעשות הפרדה חדה בין קטינים חולי נפש לבין קטינים הסובלים מהפרעות נפשיות שאינן פגם אורגני, משום שילד שיש לו כוונות התאבדות, או שסובל מהרעבה עצמית, ויש דברים כאלה, ברגע שאתם מאשפזים אותו, אפילו ליום אחד, ומקטלגים אותו כאחד שאושפז, הדבר הזה יכול להביא לו הרבה הרבה סבל בעתיד.

דוד מנע: אני יודע שבהצעת החוק הזו יש עוגנים מספיקים כדי למנוע תיעוד מיותר ונזק, אבל המגן הזה, העוגן הזה, שמונע תיעוד של הדברים האלה לא מספיק חזק, לדעתי, וצריך לחזק את זה לקראת הקריאה השנייה.

דוד מנע: דבר נוסף בנושא זה, אני חושב שבכל אופן יש פה איזו שאלה, מה יהיה אם אותו פקיד או אותו אדם עושה טעות מסוימת, מה יהיה על אותו אדם שבכל אופן גורם לתיעוד מסוים בנושאים הללו.

דוד מנע: הייתי מפריד, כפי שציינתי, בין ילד חולה נפש כפגם אורגני לבין ילדים שסובלים מהפרעות אבל אינם חולי נפש, ואלה אנשים שסובלים אחר כך.

דוד מנע: את הדברים האלה צריך לאכוף בצורה תקיפה יותר, אבל אני מציע שזה ייעשה בקריאה השנייה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת מנע.

יוסף עזרן: חברי הכנסת עובדיה עלי איננו באולם.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יעקב שפי, הדובר האחרון, בבקשה.

יעקב שפי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, אני אקצר יותר מחבר הכנסת מנע.

יעקב שפי: הצעת חוק הנוער (תיקון מס' 12) באה לעשות סדר ולקבוע כללים ברורים בטיפול נפשי בקטין.

יעקב שפי: בעבר שמענו על מקרים שבהם אושפזו צעירים קטינים בניגוד לרצונם או לרצון הוריהם, והצעת חוק זו באה להסדיר את הטיפול בנושא.

יעקב שפי: מטרת החוק היא לעזור לקטין בטיפול נפשי, בתקווה שטיפול בזמן המתאים יוכל להביא להבראתו של הקטין.

יעקב שפי: כמו-כן יש בהצעת התיקון כללים באשר למידע בדבר אשפוז של קטין עד גיל 13, שלא אובחן כסובל מפסיכוזה או מהפרעות נפשיות שמקורן בפגם אורגני.

יעקב שפי: מודגש: לא יתועד במאגר מידע או במסמכים של מערכת בריאות הנפש, ודבר זה ימנע מהקטין, עם התבגרותו, את הסבל שעובר היום המתבגר אשר המידע על הטיפול והאשפוז מלווים אותו לכל אורך חייו ומפריעים לעתידו.

יעקב שפי: בגלל הנושאים שהזכרתי ונושאים נוספים הכלולים בהצעת החוק שלא אעמוד הערב על טיבם, אתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה.

יעקב שפי: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חן חן.

יוסף עזרן: אנחנו עוברים כעת להצבעה בקריאה ראשונה – להעביר את החוק לוועדת העבודה והרווחה לשם הכנתו לקריאה שנייה ושלישית.

יוסף עזרן: מי בעד החוק?

יוסף עזרן: מי נגד?

יוסף עזרן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 12) (טיפול נפשי בקטין), התשנ"ד–1994, לוועדת העבודה והרווחה נתקבלה.

יוסף עזרן: חמישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוסף עזרן: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה והיא מועברת לוועדת העבודה והרווחה לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יוסף עזרן: אנחנו עוברים כעת לנושא הבא והוא האחרון בסדר-יומנו: הטבות לעיוורים – של חבר הכנסת דוד מנע.

יוסף עזרן: בבקשה.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בשנים האחרונות חלו הידרדרות מואצת ושחיקה במצב הכלכלי של העיוורים במדינת ישראל.

דוד מנע: מכתבים רבים נשלחים אלינו, חברי הכנסת, הן מאגודת העיוורים הישראלית "הגשמה" והן מהאגודה למען העיוור.

דוד מנע: משפחות שלמות של עיוורים מתקיימות אך ורק מקצבאות המוסד לביטוח לאומי.

דוד מנע: הקצבאות שמשולמות לאותם עיוורים הן כאין וכאפס לעומת הצרכים המיוחדים והבעיות הסבוכות שלהם.

דוד מנע: קשישים עיוורים סובלים ממחלות כרוניות, ההוצאות עליהן רבות, הוצאות המחיה השוטפות – מים, חשמל, גז – הן כבדות, והם סובלים חרפת רעב, עד כדי כך שלפעמים גם אותם ארגונים שציינתי מעבירים לכמה ממשפחות העיוורים חבילות מזון.

דוד מנע: חלק מהחוקים הקיימים מתעלמים מהבעיות הייחודיות של הקשישים העיוורים, ולא מאפשרים להם, לדוגמה, קבלת דמי ניידות.

דוד מנע: בעיית הניידות של קשישים עיוורים קשה יותר אפילו מבעיות הניידות של עיוורים צעירים.

דוד מנע: מדוע קשיש עיוור שמגיע לגיל זיקנה הביטוח הלאומי מפסיק לו את קצבת הנכות ובמקומה משלם לו קצבת זיקנה שהיא נמוכה ב-200 שקל מקצבת הנכות?

דוד מנע: אני מציע לכנסת – 1.

דוד מנע: להעניק באופן מיידי לעיוורים דמי ניידות; 2.

דוד מנע: אני מציע להעניק לכל העיוורים במדינה קצבת שירותים מיוחדים.

דוד מנע: מכאן גם שאני חוזר להצעתי שלא לשלול מאותם עיוורים את קצבת הנכות הנפסקת בהגיעם לגיל הזיקנה.

דוד מנע: המצב כיום הוא, שקצבת שירותים מיוחדים יכול לדרוש רק מי שגילו למטה מ-65 לגבר ולמטה מגיל 60 לאשה.

דוד מנע: גם אז הקביעה כרוכה בקשיים ביורוקרטיים קשים, ומכתבים בנוסח הזה נשלחים אלינו, אל חברי הכנסת.

דוד מנע: אני מציע, כשאני מדבר על אוכלוסייה זו, להקל מאוד בביורוקרטיה הזו.

דוד מנע: יש לי הרושם, שהמשא-ומתן על גובה הקצבה שעיוורים יהיו זכאים לה בעתיד נתקע משום שמשרד האוצר מסרב לשלם אותה תוספת, ואני קורא מכאן אל משרד האוצר להיענות לאותן קריאות של ציבור העיוורים ולאפשר במשא-ומתן שמתקיים אותם תשלומים שביקשו, משום שהתשלומים האלה אינם, לחלוטין, תשלומים גדולים.

דוד מנע: אני מציע לקדם את החקיקה בנושא תעסוקה לעיוורים.

דוד מנע: אני מציע לרכז את כל זכויות העיוורים, שפזורות עתה בין משרדים שונים, ולעגן אותן בחקיקה ראשית במסגרת משרד העבודה והרווחה, על מנת למנוע כל פגיעה נוספת בעיוורים.

דוד מנע: כל הנושא של ארנונה, מס אחיד, כל הדברים שקשורים לדיור סוציאלי, כולם בתוך מסגרת אחת, במשרד ממשלתי זה או אחר.

דוד מנע: נושא העיוורים חייב להתרכז כולו במשרד אחד, ואני מציע שזה יהיה במשרד העבודה והרווחה.

דוד מנע: אני מציע שתהיה הגדלה ניכרת בקצבת דמי הליווי וצירופה לקצבת שירותים מיוחדים ליצירת קצבה אחידה שתינתן לכל העיוורים, לרבות קשישים עיוורים שאינם עובדים.

דוד מנע: יש לתת להם אותה קצבה מיוחדת ולהכיר בארגוניהם כארגונים מייצגים.

דוד מנע: בתקופה האחרונה אנחנו נתקלים יותר ויותר במכתבים של עיוורים שמגיעים לחברי הכנסת, ואני מציע לכנסת לאמץ בהצעת החלטה את קידום הנושא הזה ופנייה למשרד האוצר לתקצב את הצרכים של העיוורים שביקשו מה שביקשו מאתנו, חברי הכנסת.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: גברתי השרה, בבקשה.

אורה נמיר: אני מוכנה לקבל את ההצעות שהציע כאן חבר הכנסת מנע.

אורה נמיר: נכון שהמשא-ומתן שלנו עם האוצר הוא קשה מאוד.

אורה נמיר: בהתחלה אנחנו רצינו להרחיב.

אורה נמיר: נושא דמי הליווי הוא הנושא הכי בעייתי לאוכלוסיית העיוורים, ואנחנו רצינו להגיע לכך שנוכל על-ידי גמלה להגדיל את זה ל-50%.

אורה נמיר: האוצר התנגד התנגדות מוחלטת.

אורה נמיר: הוא הציע 25%.

אורה נמיר: היום האוצר מוכן ללכת ל-35%.

אורה נמיר: העיוורים לא מוכנים.

אורה נמיר: זה גם העלאת הקצבה של דמי הליווי וגם הגדלה משמעותית של האוכלוסייה, שפירושה לא רק העיוורים העובדים אלא גם האוכלוסייה היותר מבוגרת.

אורה נמיר: מה שקרה הוא, שבמשא-ומתן האחרון שלהם ביקשו העיוורים להיפגש עם שר האוצר.

אורה נמיר: הם רוצים לנסות ולשכנע, ואם אינני טועה, ליום שישי זה נקבעה להם פגישה עם שר האוצר.

אורה נמיר: אולי יתרכך הלב וילך יותר לקראת האוכלוסייה הזאת.

אורה נמיר: לפי מה שאנחנו הצענו מדובר ב-17.5 מיליוני שקלים, זה לא סכום קטן.

אורה נמיר: לכן, אני בכל זאת חושבת, שרק לקבל החלטה במליאה זה טוב מבחינה הצהרתית, ואני בעד, אבל אני מציעה לכם, יושבים כאן שני חברי כנסת מוועדת העבודה והרווחה, נוסף על ההחלטה שתתקבל כאן, תיזמו, חבר הכנסת מנע וחבר הכנסת שפי, דיון או בקשה לדיון בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת, ואז נבוא אליכם עם כל ההצעות המפורטות, ונראה איך אפשר יחד לקדם יותר טוב את ההצעה.

אורה נמיר: תודה.

יוסף עזרן: נעבור על הרשימה.

יוסף עזרן: לצערי הרב, בנושא הרגיש הזה אנחנו יכולים לומר, גברתי השרה, לא נחיה ונראה אלא נחיה ונשמע.

יוסף עזרן: נראה מה יהיה ביום שישי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שפי, למעשה הוא היחיד והאחרון.

יוסף עזרן: אתה רואה ואינו נראה.

יעקב שפי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, על החברה לעזור לנכיה, בעלי כל סוגי הנכות.

יעקב שפי: מצבם של העיוורים הוא מהקשים ביותר, אם לא הקשה ביותר.

יעקב שפי: למרות עזרתה של החברה לעיוורים, אני סבור שאנו לא עושים מספיק, ולכן חובה עלינו לעשות ככל שביכולתנו על מנת לעזור להם.

יעקב שפי: אני מוכן להצטרף להצעותיו של חבר הכנסת מנע, שגילה רגישות לנושא והעלה אותו על סדר-היום, ותומך בעשייה מוגברת למען אוכלוסייה זו, על מנת להקל את מצבם הקשה.

יעקב שפי: כמו-כן אני מודה לשרת העבודה והרווחה, שתומכת בהצעותינו.

יעקב שפי: תודה רבה.

יוסף עזרן: אני מודה לחבר הכנסת שפי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מנע יקרא את הצעת הסיכום על דעת סיעות הליכוד, העבודה וש"ס.

יוסף עזרן: בבקשה.

דוד מנע: אני מתכבד להביא לכנסת הצעת החלטה בשם סיעות העבודה, הליכוד ותנועת ש"ס: 1.

דוד מנע: הכנסת קוראת למשרד האוצר להקצות תקציב מיוחד לשיפור מצבם הכלכלי של העיוורים.

דוד מנע: 2.

דוד מנע: הכנסת קוראת לקדם את החקיקה בנושא של תעסוקת העיוורים.

דוד מנע: 3.

דוד מנע: הכנסת קוראת להגדיל את קצבת דמי הליווי המוענקת לעיוורים.

דוד מנע: 4.

דוד מנע: הכנסת פונה ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה לקיים דיון דחוף בנושא, בהשתתפות כל הגורמים הנוגעים בדבר.

יוסף עזרן: ובכן, אנחנו מצביעים על הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת דוד מנע.

יוסף עזרן: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ד' מנע – 4 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ד' מנע נתקבלה.

יוסף עזרן: ארבעה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יוסף עזרן: אני קובע שהצעת הסיכום נתקבלה.

יוסף עזרן: ישיבת הכנסת – מחר, אם ירצה השם, יום שלישי, כ"ח בסיוון, בשעה 16:00.

יוסף עזרן: ישיבה זו נעולה.