ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 289, 1994-12-26 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת, יום שני, כ"ג בטבת התשנ"ה, 26 בדצמבר 1994.

שבח וייס: הודעה למזכיר הכנסת.

שבח וייס: בינתיים תתחילו להתיישב לקראת ההצבעות, חברים.

ש' יעקבסון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ש' יעקבסון: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (בדיקת תפקוד ראש העיר וסגניו), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת יוסף ונונו; הצעת חוק אישור קבלת פרס נובל שניתן לחבר ברשות המחוקקת או המבצעת, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת רפאל איתן; הצעת חוק שיתוף עובדים בדירקטוריון, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק הרשות למניעת אלימות במשפחה, התשנ"ה–1994, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום לידה מאוחרת), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת טלב אלסאנע; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (דיווח על עבירה פלילית), התשנ"ה–1994, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק חקירת תאונות אימונים בצבא-הגנה לישראל, התשנ"ה–1994, מאת חברי הכנסת י' כץ וע' עלי; הצעת חוק הבזק (תיקון – איסור שידור ותשדירי פרסומת מתחנות זרות), התשנ"ה–1994, מאת חברי הכנסת רע' כהן וצ' הנגבי; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – התעללות בבעלי חיים), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – הנמקת החלטת רשות מאשרת), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – עידוד השקעות הון במוקדי אבטלה), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת יוסף ונונו; הצעת חוק נכסי המדינה (תיקון – מתן זיכיונות לכרייה), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון – חישוב נפרד), התשנ"ה–1994, מאת חברת הכנסת לימור לבנת; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מועדי תשלומי המס בעסקים קטנים), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת יוסף ונונו; הצעת חוק חנינה כללית לאסירים ביטחוניים (חנינה בעקבות הסכם השלום עם הפלשתינים ועם ירדן), התשנ"ה–1994, מאת חברי הכנסת ט' אלסאנע וע' דראושה; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור למגורים בבית-אבות לאזרחים ותיקים), התשנ"ה–1994, מאת חברי הכנסת ר' נחמן, י' לס וד' מגן; הצעת חוק שוויון היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת א' אסעד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון),

ש' יעקבסון: מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק הגמלאים, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק יום ההשכלה והחינוך, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת אלי דיין; הצעת חוק לעידוד משפחות ברוכות ילדים, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק הודעה מוקדמת, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת דוד מנע; הצעת חוק פיטורים מלחצים פוליטיים, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת יוסף ונונו; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (פרישה מסיעה), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת עובדיה עלי; הצעת חוק-יסוד: בית-משפט לחוקה, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' ), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת דוד מנע; הצעת חוק לסיוע ותמיכה בתלוייו של אסיר, התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תחנות לבריאות המשפחה), התשנ"ה–1994, מאת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בית-הדין לעבודה (תיקון – התרעת עובד), התשנ"ה–1994, מאת חברי הכנסת י' כץ וח' מירום; הצעת חוק המפלגות (תיקון – מטרת התאגדות המפלגה), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – תחולה), מאת חבר הכנסת עוזי לנדאו; הצעת חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים) (תיקון – אי-תחולה על עובדי הוראה), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת אלי דיין; הצעת חוק זיכיון צינור הנפט (תיקון – סיפוח לשטח השיפוט של אשקלון), התשנ"ה–1994, מאת חבר הכנסת אלי דיין.

שבח וייס: חברת הכנסת דליה איציק, את רצית להעיר משהו לסדר?

שבח וייס: תעשי זאת בזריזות, עד שהחברים יתיישבו.

שבח וייס: נא לשבת.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, חבר הכנסת מירום.

שבח וייס: חברים, נא לשבת.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר היו 21 הרוגים בתאונות הדרכים; כלומר, בשבוע אחד.

דליה איציק: אני שואלת אותך, אדוני היושב-ראש:

דליה איציק: מה צריך לקרות במדינה הזו ומה צריך לקרות בממשלה הזו כדי שסוף סוף יתקיים כאן דיון עם הצעות אופרטיביות?

דליה איציק: ואיך זה קורה, אדוני היושב-ראש, שעדיין אנחנו נזעקים ומזדעקים בגלל כל חייל שנהרג בפעולת טרור, שזה דבר חמור מאוד וכואב מאוד בפני עצמו, ו-21 הרוגים אינם גורמים לנו להניד עפעף?

דליה איציק: אולי אנחנו צריכים איזה פסיכיאטר שיסביר לנו איך זה קורה שהארץ הזו אינה רועשת וגועשת סביב המספרים המחרידים האלה.

דליה איציק: תודה.

שבח וייס: חברת הכנסת דליה איציק, אני רוצה להביע בשם הכנסת הזדהות עם הכאב שאת מבטאת.

שבח וייס: אני מציע, מבחינה פרלמנטרית, כיוון שהכנסת עוסקת הרבה מאוד בנושא הזה, גם בוועדת הכלכלה וגם במליאה, שתגישי הצעה דחופה לסדר-היום, וודאי עוד חברים יגישו, ואני מתאר לעצמי שבשבוע הבא נוכל לייחד לזה דיון.

שבח וייס: אני בטוח שנשיאות הכנסת, אני מעלה על דעתי שנשיאות הכנסת תאשר דחיפות של נושא כזה.

שבח וייס: זו הדרך הפרלמנטרית; ואנחנו מטפלים בזה הרבה.

שבח וייס: הלוואי שרק היינו מצליחים לשנות את המגמה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, נא לשבת, כי אנחנו עוברים להצבעות, וחשוב מאוד שזה ייעשה כאשר חברי הכנסת יושבים.

שבח וייס: חברי הכנסת, אתם מודעים לכך שאנחנו עוברים לשתי הצבעות?

שבח וייס: נא לשבת.

שבח וייס: אנחנו כבר מתורגלים לאחרונה בהצבעות אי-אמון שמוצמדות לסעיפים בסדר-היום.

שבח וייס: כדי למנוע אי-הבנות, אני חוזר על התהליך: תחילה נצביע על הצעת סיעות חד"ש ומד"ע להביע אי-אמון לממשלה בסיכום הדיון בהצעת חוק יישום ההסכם, ואחר כך נצביע בקריאה שלישית על החוק עצמו, שעליו הצבענו בשבוע שעבר בקריאה שנייה.

שבח וייס: חברים, היו ישובים בבקשה, איש איש במקומו.

שבח וייס: עוברים להצבעה.

שבח וייס: הצעת סיעות חד"ש ומד"ע להביע אי-אמון לממשלה בסיום הדיון בהצעת חוק יישום ההסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו (הגבלת פעילות), התשנ"ה–1994, כאמור, בקריאה שלישית, אבל זו עדיין הצבעת אמון.

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להביע אי-אמון לממשלה – 4 נגד – 52 נמנעים – 10 הצעת סיעות חד"ש ומד"ע להביע אי-אמון לממשלה לא נתקבלה.

שבח וייס: ארבעה תומכים, 52 מתנגדים ועשרה נמנעים – אני קובע שהצעת האי-אמון הוסרה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, לסיעת הליכוד היתה החלטה להצביע "נוכח" בלבד.

מיכאל איתן: מאחר שזו פעם ראשונה שאנחנו מקבלים החלטה כזו – למיטב זיכרוני, מאז הנהגנו את ההצבעה האלקטרונית זו פעם ראשונה – אני מבקש לפנים משורת הדין לאפשר להצביע פעם נוספת, כי היו חברים שה"נוכח" לא נקלט אצלם.

מיכאל איתן: חברים חשבו שצריך להצביע נמנע כדי להיות נוכח.

שבח וייס: רבותי, אין בעיה, כי זה לא באווירה של חיכוך אלא של הבנה הדדית.

שבח וייס: אני מאפס את התוצאות.

שבח וייס: חברי הכנסת, עכשיו בשקט, ואז כל אחד יוכל לדעת מה הוא צריך לעשות.

שבח וייס: הצעת סיעות חד"ש ומד"ע להביע אי-אמון לממשלה בסיכום הדיון בהצעת חוק יישום ההסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו (הגבלת פעילות), התשנ"ה–1994.

שבח וייס: עכשיו מתחילה ההצבעה, ואני מקווה שהפעם זו תהיה הצבעה סופית.

שבח וייס: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להביע אי-אמון לממשלה – 3 נגד – 53 נמנעים – 16 הצעת סיעות חד"ש ומד"ע להביע אי-אמון לממשלה לא נתקבלה.

שבח וייס: 3 תומכים, 53 מתנגדים, 16 נמנעים, עם כל פרשנות שתיתנו להימנעות, היא תתקבל על דעתו של כל מי שירצה לקבל אותה.

שבח וייס: אני קובע שהצעת האי-אמון הוסרה.

שבח וייס: (קריאה שלישית)

שבח וייס: עכשיו אנחנו עוברים להצבעה על החוק.

שבח וייס: הצעת חוק יישום ההסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו (הגבלת פעילות), התשנ"ה–1994, בקריאה שלישית.

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 56 נגד – 6 נמנעים – 32 חוק יישום ההסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו (הגבלת פעילות), התשנ"ה–1994, נתקבל.

שבח וייס: 56 תומכים, שישה מתנגדים, 32 נמנעים.

שבח וייס: אני קובע שהחוק נתקבל בקריאה שלישית.

שבח וייס: הודעה לנמנעים.

שבח וייס: חבר הכנסת ביבי נתניהו ימסור הודעה בשם סיעת הליכוד, ואחריו – חבר הכנסת משה פלד, שגם סיעתו נמנעה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש לא לרעוש.

שבח וייס: סגן השר אלי בן-מנחם, אני מציע שתבררו את העניין בחוץ.

שבח וייס: נא לסגור את הדלתות.

שבח וייס: רבותי הסדרנים, תעזרו לי קצת.

שבח וייס: השרים שיש להם שיחות, בוודאי שיחות חשובות – יש כורסאות נוחות באכסדרה.

שבח וייס: חבר הכנסת מירום, אפילו אני שומע את השיחה האינטימית שלך עם מזכיר מפלגת העבודה.

שבח וייס: יש שלוש הודעות הימנעות, נשמע אותן בנחת.

שבח וייס: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אף-על-פי שאנחנו מתנגדים התנגדות נמרצת ומוחלטת להסכם אוסלו ולחוק שמובא כאן להמשך יישומו, אנחנו החלטנו להימנע היום בהצבעה על הצעת החוק על מנת שלא לפגוע בתמיכה הרחבה ביותר בסעיף החוק שנוגע לשימור אחדותה של ירושלים.

בנימין נתניהו: אני פונה אל ראש הממשלה, אדוני ראש הממשלה, בעוד חמש דקות, למעשה לפני שלוש דקות נגמרו לך התירוצים, יהיה בידיך עכשיו החוק שביקשת כדי לפעול למען ירושלים מאוחדת בריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: ואכן זו הדקה התשעים, כי ירושלים הולכת ונשמטת מידינו.

בנימין נתניהו: אש"ף משתלט על חלק אחר חלק, ואין איש עוצר בעדו.

בנימין נתניהו: לכן, אדוני ראש הממשלה, עכשיו הזמן לפעול.

בנימין נתניהו: לא רק אנחנו קוראים לך לעשות זאת, העם היהודי מצפה לזאת ממך.

בנימין נתניהו: ירושלים בסכנה, ואתה חייב לפעול.

בנימין נתניהו: אני מוכרח להגיד לך, שבעניין הזה נשים את המחלוקות בצד וכולנו נתמוך בך, נפעל ביחד כדי להציל את אחדותה של ירושלים.

בנימין נתניהו: נגמרו התירוצים.

בנימין נתניהו: החול בשעון החול אזל.

בנימין נתניהו: קום ועשה מעשה.

בנימין נתניהו: תקבל תמיכה מלאה לעשות זאת.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת נתניהו.

שבח וייס: חבר הכנסת משה פלד יבהיר את פשר ההימנעות של סיעתו, סיעת צומת, ואחריו – חבר הכנסת חנן פורת יעשה זאת לגבי סיעת המפד"ל.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, צומת נמנעה בהצבעה על חוק המגביל פעילות אש"ף בירושלים, מתוך מחשבה שהחוק הזה מיותר.

משה פלד: כל החוקים מונחים על שולחנה של ממשלת ישראל, כל הכלים למנוע פעילות אש"ף בירושלים מונחים בידיה ועל שולחנה של ממשלת ישראל.

משה פלד: גורמי הביטחון מעריכים ואומרים, כי בעיות הביטחון בירושלים ילכו ויחמירו, פיגועי הטרור ילכו ויתגברו.

משה פלד: ריבונות מדינת ישראל בירושלים הולכת ומתערערת, הולכת ונחלשת.

משה פלד: כל הכלים השלטוניים בידי הממשלה.

משה פלד: את החוק הזה הממשלה איננה צריכה.

משה פלד: זאת דקלרציה מיותרת, הצגה מיותרת לציבור.

משה פלד: לכן צומת נמנעה בהצבעה.

משה פלד: צומת תעשה הכול כדי לעזור למנוע פעילות של אש"ף בירושלים – עם החוק הזה ולמרות החוק הזה.

משה פלד: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת משה פלד.

שבח וייס: חבר הכנסת חנן פורת, הודעת הימנעות בשם סיעת מפד"ל.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, על החוק הזה אפשר לומר: אוי לי מיוצרי ואוי לי מיצרי.

משה נסים: אוי לי מיוצרו.

חנן פורת: היינו רוצים לתמוך בחוק הזה, שהרי הוא באמת נועד להגביל את פעולותיו של אש"ף במזרחה של ירושלים, וכוונתו רצויה.

חנן פורת: אבל מה לעשות שתשתית החוק הזה מיוסדת על ההסכם עם אש"ף, שאת פירותיו הבאושים אנחנו אוכלים בעיצומם של ימים אלה.

חנן פורת: החוק הזה דומה למין דובדבן שנתון על עוגה של גללים, על בסיס שכל כולו טיט ורפש.

חנן פורת: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, המציאות של הסכם אוסלו האומלל נותנת את פירותיה בכל אתר.

חנן פורת: גם אם נצליח, ולוואי שנצליח, בעניין זה אני מצטרף לדבריו של יושב-ראש הליכוד, חבר הכנסת בנימין נתניהו – גם אם נצליח ליישם את החוק הזה בירושלים, ולכך מובטחת כל העזרה, לא יימנע הטרור בירושלים אם בית-לחם ורמאללה, שכם וטול-כרם וקלקיליה יהיו ערים שצה"ל יצא מהן, שהממשל הפלשתיני ייכנס אליהן, ובחסותו ייערכו פעולות הטרור שמכוונות נגד ירושלים.

חנן פורת: היתה לנו תזכורת נוראה, תזכורת דמים, שבנס, כפי שציינו כל כלי התקשורת, לא הסתיימה באסון כבד – באוטובוס ליד "בנייני האומה".

חנן פורת: אותו מחבל צריך היה לבוא, רבותי, מחבל-עזה, לחגור חגורה עם אמל"ח מחבל-עזה.

חנן פורת: אבל אם בית-לחם או רמאללה יהיו בידי הממשל הפלשתיני ובחסותו יפעלו אנשי ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי", מעשה כזה יהיה דבר יום ביומו.

חנן פורת: וכל בר-דעת יבין זאת.

חנן פורת: צריך להיות מטורף, צריך להיות חסר אחריות כדי לחשוב על צעדים מעין אלו.

חנן פורת: לכן, אדוני היושב-ראש, לא היתה לנו ברירה, לא יכולנו לתת ידנו לחוק המבוסס על הסכם אוסלו האומלל.

חנן פורת: אנחנו מקווים מאוד, שאכן תגיע השעה שכל ההסכם האומלל הזה ייזרק לפח הזבל של ההיסטוריה.

חנן פורת: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: נדמה לי שהפסוק האחרון שלך הוא ביטוי מרקסיסטי.

חנן פורת: פח הזבל של ההיסטוריה?

שבח וייס: כן.

שבח וייס: ניאו-מרקסיזם.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום, סעיף ארוך ומתמשך.

שבח וייס: אני רוצה להודיע לכם הודעה קצרה.

שבח וייס: להצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה), התשנ"ה–1994, יש כ-2,200 הסתייגויות.

שבח וייס: לו מיצינו את כל הזמן המוקצה להסתייגויות, היינו צריכים לשבת קצת יותר מ-200 שעות, כ-20 ימי דיונים של עשר שעות כל יום.

שבח וייס: יש לנו סידור טוב, מסורת מוצקה טובה, שלקראת הדיונים בתקציב ובנספחיו החוקיים והקונסטיטוציוניים, אנחנו מגיעים פה להסדרים שאמורים לשמור על כך שהבית יוכל לפעול באופן סביר, וגם הפעם אנחנו פועלים במסגרת מנגנון כזה.

שבח וייס: אני משוכנע שהבית יעמוד בו, גם נמצה דיון, גם יהיה דיון ארוך, וגם נוכל לפעול באופן הגיוני.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את יושב-ראש ועדת הכספים לפתוח את הדיון בחוק זה.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה), התשנ"ה–1994.

גדליה גל: הצעת החוק המונחת לפניכם באה לתקן חוקים שונים, להאריך את תוקפם או לדחות את תחילתם, הכול במטרה לשפר את השגתם של יעדי התקציב בהתאם לחוק התקציב לשנת 1995.

גדליה גל: במהלך דיוניה הכניסה ועדת הכספים שינויים בהצעת החוק, ואפרט אותם, ברשותכם.

גדליה גל: להלן השינויים העיקריים: 1.

גדליה גל: אנחנו הוצאנו מתוך הצעת החוק שני סעיפים, את סעיף 5 ואת סעיף 7, העוסקים בהיטל שימור מקורות מים ומטילים אגרות תדרים על חברות הכבלים.

גדליה גל: הטיפול בנושאים אלה ייעשה בנפרד, מייד בתחילתה של שנת הכספים הבאה.

גדליה גל: תוך כדי דיונים בשני הסעיפים האלה, נשאלו שאלות שמחייבות דיון וליבון נוסף, ועל כן פיצלנו את הצעת החוק והוצאנו את שני הסעיפים האלה.

גדליה גל: כאמור, נביא אותם בראשית שנת 1995 לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

גדליה גל: 2.

גדליה גל: הסעיף הראשון, סעיף 2 להצעת החוק, עוסק בביטוח הלאומי.

גדליה גל: על-פי הצעת החוק, תגמולי שירות המילואים לא יהיו עוד ענף בביטוח הלאומי, אלא ימומנו מאוצר המדינה במסגרת תקציב הביטחון.

גדליה גל: עם זאת, ביצוע התשלומים ימשיך להיעשות בידי המוסד לביטוח לאומי.

גדליה גל: על מנת למנוע מצב שלפיו המוסד לביטוח לאומי יוציא את ההוצאה המתבקשת על תגמולי המילואים, והאוצר, מכל סיבה שהיא, לא יזרים כסף לחשבון המיועד לכך, מוצע לתקן את חוק יסודות התקציב, בסעיף 41, ולקבוע שהוצאה כאמור של המוסד לביטוח לאומי תיחשב כגמלה שהוראות המתייחסות לחריגה מהתקציב לא חלות עליה; מכאן שיש לשלם הוצאה זו בכל מקרה ואין אפשרות להקפיאה בהעדר תקציב.

גדליה גל: 3.

גדליה גל: נושא נוסף שמוצע להסדירו במסגרת תיקון לחוק הביטוח הלאומי הוא נושא חישוב הכנסתו של עצמאי לעניין דמי הביטוח.

גדליה גל: מוצע כי מההכנסה האמורה יופחת סכום שהופרש לקופות הגמל והמותר בניכוי מההכנסה החייבת לפי פקודת מס הכנסה.

גדליה גל: 4.

גדליה גל: לעניין פקודת מחלות בעלי חיים, סעיף 5 להצעת החוק המונחת לפניכם – מוצע כי ההחלטה בדבר אי-תשלום פיצויים בשל בעל חיים שהומת עקב הפרת הוראות הפקודה על-ידי בעליו תתקבל על-ידי מנהל השירותים הווטרינריים עצמו, והוא לא יהיה רשאי להסמיך רופא וטרינר ממשלתי לעניין זה.

גדליה גל: היות שמדובר באי-מתן פיצויים לחקלאי שהיה נאלץ או הכריחו אותו להשמיד את בעלי החיים שברשותו, לא הסכימה הוועדה שהעניין ייעשה על-ידי שליחו של ראש השירותים הווטרינריים, אלא הוא יצטרך לעשות את זה בעצמו.

גדליה גל: כמו-כן החליטה הוועדה, שאם ראש הרשות הווטרינרית, ראש השירותים, יחליט שלא לתת פיצויים – יהיה עליו גם לנמק זאת.

גדליה גל: 5.

גדליה גל: עניין תשלומי הארנונה, סעיפים 6 ו-7 להצעת החוק – על-פי ההצעה המונחת לפניכם, מוצע להאריך את הפטור מארנונה על נכסים המוחזקים בידי הממשלה לשנה נוספת.

גדליה גל: ועדת הכספים לא היתה שלמה עם העובדה שכל שנה מבקשים מהכנסת להאריך בשנה נוספת את הקפאת החוק המחייבת את כל משרדי הממשלה לשלם מסים.

גדליה גל: אנחנו הגענו להבנה עם הממשלה, שכבר בשנת 1995 יתחילו גם הגופים האלה לשלם ארנונה לרשויות, אלא שקבענו סדר הולך ועולה, ומשנת 1995 תשולם ארנונה בשיעור של 10% על נכסים המוחזקים בידי משרד הביטחון וצה"ל, 25% על נכסים המשמשים בתי-חולים ומרפאות ו-35% על נכסים אחרים המוחזקים על-ידי הממשלה.

גדליה גל: אני מניח שאם נעשה כך בעוד שנה ובעוד שנתיים, נגיע למצב שבעוד שלוש שנים, כל אחד ואחד, בין שזה מחנה צבא ובין שזה בית-חולים, ישלמו ארנונה כנדרש.

גדליה גל: השיקולים האם להישאר באותו מקום או שמא כדאי לעבור למקום אחר יהיו שיקולים כלכליים, כפי שראוי שיהיה במשק.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כדאי ששר האוצר בכל זאת יכבד אותנו בנוכחותו.

שבח וייס: אני אזמן אותו מייד.

שבח וייס: אני אבקש, אדוני המזכיר, להודיע לשר האוצר שגם האופוזיציה וגם הקואליציה משתוקקות שהוא יהיה אתנו כאן.

גדליה גל: נגיד לו שזו הזמנה של חבר הכנסת דן תיכון.

דן תיכון: זה חשוב מאוד.

דן תיכון: זה כשלעצמו מספיק.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה להודיע, שעל-פי הרשום אצלי ועל-פי הודעת השר המתאם, שני השרים התורנים היום הם השר משה שחל והשר יוסי שריד.

שבח וייס: הו, שר האוצר הגיע.

שבח וייס: זה מספק אותנו.

דן תיכון: זה בכל זאת דיון על התקציב.

שבח וייס: הנה, שר האוצר כאן.

שבח וייס: הכול בסדר.

גדליה גל: היות שהחלטנו להטיל את האגרה, כפי שציינתי, הרי לא ייתכן להשאיר את התשלום של אגרת סילוק אשפה, או כל אגרה אחרת לרשות המקומית, בידי מי שפטור מארנונה כללית, אנחנו נפטור מתשלום אגרה ונחייב את התשלום כפי שציינתי קודם.

גדליה גל: 6.

גדליה גל: לעניין החוק לעידוד השקעות הון, סעיף 9 להצעת החוק – א.

גדליה גל: הזכות להטבות של בעל בניין להשכרה הוארכה עד תום שנת המס 1997.

גדליה גל: קרי, הארכנו את הפטור בשלוש שנים נוספות.

גדליה גל: ב.

גדליה גל: ניתנת סמכות להאריך לתקופה נוספת, שלא תעלה על שנה, את הזכות לערבות המדינה לבעל מפעל מאושר, גם אם עברו כבר שלוש שנים מיום שניתן לו אישור לגבי תוכנית מאושרת.

גדליה גל: אנחנו מצאנו, שהיו מי שמסיבה זו או אחרת פיגרו בשבוע, בשבועיים או בשלושה שבועות ויצאו מכלל היותם זכאים.

גדליה גל: אמרנו שאפשר להאריך בשנה נוספת.

גדליה גל: לעניין חוק מס שבח מקרקעין, סעיף 12 להצעת החוק – במהלך הדיונים בוועדה הוסיפה הוועדה סעיף חדש המאריך את חלות הפטור ממס שבח.

גדליה גל: הוועדה האריכה את תקופת חלות הפטור ממס שבח במכירת דירת מגורים בחצי שנה נוספת.

גדליה גל: הפטור היה אמור להסתיים ב-31 בדצמבר 1994.

גדליה גל: הממשלה התחייבה, שבתוך חצי שנה היא תביא הצעת חוק חדשה בעניין זה, התואמת את המצב החדש הקיים בשוק הדירות, שהוא שונה ממה שהיה לפני שלוש שנים.

גדליה גל: אנחנו מעריכים שאנחנו נכנסים לתקופה שתהיה בה פחות או יותר התאמה בין ההיצע לבין הביקוש.

גדליה גל: חברי הכנסת, אני מבקש לתמוך בהצעת החוק כפי שהיא מוצעת על-ידי הוועדה ולהצביע בעדה.

גדליה גל: כאמור, יש הרבה הסתייגויות, ולכן נבלה פה שעות רבות.

גדליה גל: נעשה זאת באורך רוח ובסבלנות.

גדליה גל: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבין שאם אין שינוי, השיטה היא שכל אחד מן המסתייגים מקבל בסדרה שלו עשר דקות, שתי הסתייגויות, אלא אם כן יש לו פחות.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם הירשזון.

שבח וייס: הוא איננו.

שבח וייס: הוא יהיה הבא בתור.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום, יושב-ראש ועדת הכנסת, ימסור הודעה.

): תודה רבה, אדוני.

שבח וייס: בבקשה.

): חבר הכנסת בא-גד, אם תשים לב, אני מסתייג לשם החוק, ואני אכן אחרי חבר הכנסת הירשזון – – –

יוסף בא-גד: סליחה, סליחה, אם אתה מדבר על זה – – –

דן תיכון: הוא צודק.

דן תיכון: חבר הכנסת בא-גד צודק.

יוסף בא-גד: חבר הכנסת הירשזון, חבר הכנסת מגן, חבר הכנסת בא-גד.

יוסף בא-גד: לא מוזכר – – – תפסיקו עם הדברים האלה.

שבח וייס: סליחה, אצלי יש כנראה רשימה אחרת.

): אנחנו חיים מפי חבר הכנסת מיכאל איתן.

שבח וייס: חברי הכנסת.

שבח וייס: קודם כול תשב, נסדיר הכול.

יוסף בא-גד: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בא-גד, רגע.

שבח וייס: לא אחת יש סתירה בין שני מסמכים.

שבח וייס: מייד נברר את זה.

): אחריו?

שבח וייס: מייד נברר.

דן תיכון: הוא צודק.

שבח וייס: סליחה.

שבח וייס: חבר הכנסת תיכון, הרי כך לא נקיים בירור.

שבח וייס: רק שנייה.

): אדוני היושב-ראש, אני סבור – – –

שבח וייס: קודם כול, יושב-ראש ועדת הכנסת ימסור הודעה.

שבח וייס: מכיוון שיושב-ראש ועדת הכנסת לא רק שותף אלא ריכז את מנגנוני ההסדר גם בתוקף תפקידו וניסיונו, אולי הוא יבהיר לנו את פשר האי-הבנה.

שבח וייס: כן, בבקשה.

שבח וייס: לא צריך להתרגש, חבר הכנסת בא-גד, יש לנו שבוע שלם להתרגשות.

): חבר הכנסת בא-גד – – –

שבח וייס: צריך לחלק את זה למנות קטנות.

): במהלך – – –

יוסף בא-גד: אני מבקש לשמור – – –

): במהלך ערעורך, בדקנו אותו, אתה כנראה צודק, לכן תקבל את הזמן שלך במקום ובזמן המתאים.

): חברי חברי הכנסת, הודעה שמצריכה את אישורה של הכנסת.

): חברי הכנסת, אנחנו תיקנו את חוק הכנסת (מספר החברים בוועדות), התשנ"ד–1994, וקבענו כי מספר החברים בוועדת הכנסת ייקבע בידי הכנסת, ובלבד שהרכב הוועדה יהיה, ככל שניתן, לפי יחסי הכוחות של הסיעות בכנסת.

): חברי הכנסת, היתה לנו בעיה שסיעת יהדות התורה, שהיא סיעה של ארבעה חברים, לא היתה מיוצגת בוועדת הכנסת, ואנחנו חושבים שוועדת הכנסת היא ועדת הבית, וסיעה שמיוצגת כאן על-ידי ארבעה חברים מן הראוי שיתאפשר שיהיה לה ייצוג בוועדה.

): אבל הואיל וועדת הכנסת היא ועדה פוליטית, היינו צריכים קצת לשחק עם ההרכב הפנימי שלה.

): לבסוף הגענו להסכמה של הקואליציה והאופוזיציה כפי שגובשה על-ידי חבר הכנסת משה קצב, שנמצא אתנו כאן, וחבר הכנסת אלי דיין, והיום, על-פי ההמלצה שלהם, על-פי סעיף 1(ג) לחוק שהזכרתי, החליטה ועדת הכנסת להגדיל את מספר החברים בה מ-15 ל-17 – – –

דן תיכון: איזו ועדה?

): ועדת הכנסת, להגדיל את מספר החברים בה מ-15 ל-17.

): מטעם סיעת העבודה ייתוסף חבר הכנסת רענן כהן ומטעם סיעת הליכוד ייתוסף חבר הכנסת משה גפני, שעל-ידי כך יוכל להביא לידי ביטוי וחברות ממשית את סיעתו.

דן תיכון: תרשה לי לשאול אותך, איך זה אפשרי?

דן תיכון: הרי יש לנו חקיקה ראשית שמדברת על שתי ועדות – – –

): אדוני לא הקשיב לי.

דן תיכון: אני מציע שתתקנו את החקיקה הראשית.

): היא תוקנה, זה הדבר, זאת היתה הצעת חוק שאני הובלתי כאן, והיא הסתיימה בשלוש קריאות.

דן תיכון: מתי?

שבח וייס: באחת הפעמים הנדירות שלא היית כאן.

שבח וייס: זה קורה לפעמים.

): החוק תוקן, ואנחנו – – –

דן תיכון: ביום אחד עשית שלוש קריאות?

): לא, לא.

): זה הלך לאט לאט, הבאנו זאת לוועדה, וחזרנו ועשינו זאת בהסכמת הוועדה.

שבח וייס: בואו נצביע על זה.

): אדוני היושב-ראש, אני מבקש את אישור הכנסת.

שבח וייס: כן, חבר הכנסת משה קצב.

משה קצב: – – – שני נציגים, אחד ממפלגת העבודה ואחד מהליכוד.

): נכון.

שבח וייס: היתר ודאי.

): הצירוף הוא של נציג אחד לעבודה, נציג שני לליכוד, ואחר כך ביקשתי, אישית, וזה לא טעון אישור הכנסת, כי זאת כבר הודעה, שיהיו אלה חבר הכנסת רענן כהן וחבר הכנסת משה גפני – – –

שבח וייס: כן, אבל אני חושב שההערה של חבר הכנסת קצב חשובה, כי למעשה מה שקורה הוא שמתוך הסדר פנימי גפני תחת גפנך, אבל זה לא צורך עסקי.

): איש תחת גפנו ותחת ליכודו.

שבח וייס: בואו נצביע על זה.

שבח וייס: חבר הכנסת, תן לי בבקשה את ההודעה.

שבח וייס: מי תומך בהצעה שהביא בפנינו יושב-ראש ועדת הכנסת, להגדיל את ועדת הכנסת בשני נציגים, אחד למפלגת העבודה ואחד לליכוד?

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: יש לנו עוד עניין; תישאר אתנו כאן, חבר הכנסת מירום.

שבח וייס: הצבעה מס' 4 בעד הצעת ועדת הכנסת – 6 נגד – אין נמנעים – 2 הצעת ועדת הכנסת להגדיל את מספר חבריה מ-15 ל-17 נתקבלה.

שבח וייס: חברים, כל האומה שומעת אתכם.

שבח וייס: תמיכה המונית.

שבח וייס: שישה תומכים, אפס מתנגדים, שני נמנעים.

שבח וייס: אני קובע שההצעה התקבלה, והיא הופכת עכשיו לכלל.

): תודה רבה, אדוני.

): עוד הודעה אחת.

שבח וייס: אני מבקש, לפני שאתה מסתייג, חבר הכנסת חגי מירום – – –

): לא, לא, עוד הודעה.

שבח וייס: הודעה, בסדר.

שבח וייס: אחר כך נברר את הנושא של התור של חבר הכנסת בא-גד.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה ביום 28 בנובמבר שנה זאת, כי הוועדה המשותפת של ועדת העבודה והרווחה וועדת הכספים לדיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת משה גפני בנושא "בית-החולים 'לניאדו' בנתניה", תמנה ארבעה חברים.

): ועדת הכנסת החליטה היום, על-פי בקשת יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת יוסי כץ, להוסיף שני חברים לוועדה, ולפיכך תמנה הוועדה המשותפת שישה חברים, שלושה מכל ועדה, ובראשות יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

): אגב, נתניה – נתן יה, נכון?

שבח וייס: העיר נתניה?

): נתניה – נתן יה.

שבח וייס: היא על שם נתן שטראוס, אני מבין שזאת נתניה.

): אנחנו פשוט מבקשים להודיע על כך, ואני חושב שאנחנו לא צריכים – – –

שבח וייס: אדוני המזכיר, האם על ההודעה השנייה של יושב-ראש ועדת הכנסת צריך הצבעה, לפי דעתך?

ש' יעקבסון: זאת הודעה ממש.

שבח וייס: זאת הודעה בלבד.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

): עכשיו לעניין סדר הדיבור, אדוני, אני אעשה מה שאדוני יחליט פה.

שבח וייס: לא, אבל מה ההחלטה?

שבח וייס: סליחה, רק שנייה – – –

דן תיכון: אדוני, יש סדר – – –

שבח וייס: רגע.

דן תיכון: – – –

שבח וייס: הבנתי.

שבח וייס: אנחנו מבררים את זה.

שבח וייס: חבר הכנסת בא-גד, בשביל להסדיר עניין אתה לא צריך להתקרב כל כך לבמה.

שבח וייס: זה לחץ פיסי מתון, ואני לא יכול לפעול בתנאים כאלה.

): אין לי התנגדות שהוא יעלה.

שבח וייס: סליחה, לא, לא, אני מוכרח לקבוע עכשיו את הכללים, כי זה ילווה אותנו יומיים.

שבח וייס: סליחה, אדוני המזכיר, כן, בבקשה.

ש' יעקבסון: ועדת הכנסת החליטה – – –

שבח וייס: סיבוב ראשון – – –

ש' יעקבסון: סיבוב ראשון כגודל הסיעות, הוא הדין בסופו – – – הסיעות – – –

שבח וייס: רבותי, ועדת הכנסת קיבלה החלטה, אני מבקש מיושב-ראש הוועדה שיבהיר לנו אותה, והיא תיכנס לפרוטוקול.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום, תסביר לנו את ההחלטה.

שבח וייס: אנחנו מוכרחים להסדיר עכשיו את המסלול, כדי שהוא ינוע באופן תקני.

): חבר הכנסת בא-גד, שב רגע, תרגיש נוח, אל תרגיש לחץ – – –

יוסף בא-גד: לחץ פיסי מתון.

): בואו נאמר את זה כך.

): הכנסת פועלת ביומיים הקרובים, בשלושה ימים, בארבעת הימים הקרובים, מכוח הסכמות – – –

שבח וייס: סליחה, בארבע יממות.

): יהא אשר יהא, מכוח הסכמות אשר גובשו בוועדת הכנסת.

): הן גובשו קודם על-ידי נציג הקואליציה ונציג האופוזיציה, היו אלה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל, וחבר הכנסת מיכאל איתן, והן הוגשו לוועדת הכנסת.

): הוועדה אישרה את סדר הדיון, את ההסכמות האלה, במסגרת סעיף 131 לתקנון שמאפשר לה לקבוע סדר דיון מיוחד בדיוני התקציב, במסגרת המוסכמת שהומלצה על-ידי חבר הכנסת מיכאל איתן ועל-ידי חבר הכנסת גדליה גל.

גדליה גל: וחבר הכנסת פורז.

): וחבר הכנסת פורז.

): אנחנו, בעצם, קבענו, שנתחיל היום את הדיון, נדון עד השעה 02:00 – – –

דן תיכון: 01:00.

): 01:00, סליחה, נתפזר, מחר נתחיל את הדיון בשעה – – –

מיכאל איתן: בשעה 15:00.

): – – – 15:00, נמשיך גם מחר עד 01:00, וביום רביעי נמשיך את הדיון עד אשר נגיע להצבעות בחוק הסדרים במשק המדינה – – –

מיכאל איתן: לא יאוחר מ-08:00 ביום חמישי.

): או.

): קיי.

): , לא יאוחר מ-08:00 ביום חמישי.

): לאחר מכן הסכמנו כי נתחיל לדון בחוק התקציב, חוק התקציב הוא במסגרת המסורתית שלו, מסגרת של שבע שעות או שש שעות או משהו כזה, אם זה יארך קצת – זה לא נורא – – –

דן תיכון: שבע, כך קבעתם.

): שבע, כך קבענו אז כך קבענו.

): בסופו של הדיון בחוק התקציב תהיינה הצבעות, והן תהיינה ביום חמישי בערב, לא יאוחר מתחילת יום שישי.

): היתה בינינו הבנה שאולי לא נגיע לזה כלל.

): לא נגיע לזה, אומר חבר הכנסת איתן.

): בעצם הבנו שנסיים את זה ביום חמישי.

): החלטנו שנציגי האופוזיציה והקואליציה יכינו רשימת דוברים שתביא לידי ביטוי גם את המציעים ועל-פי נפח הצעותיהם, על מנת שאלה שטרחו ודנו בעניין – – –

שבח וייס: שש שעות.

): נכון, קבענו שש שעות לתקציב, חבר הכנסת דן תיכון – – –

דן תיכון: לי אמרת שבע.

): לא נעמוד על זה באופן דווקני.

): זה בסדר.

): הסכמנו שרשימת הדוברים גם היא תוכן בהסכמה על-ידי שני הצדדים, ותוגש כאן מיום ליום, והיא תביא לידי ביטוי את המציעים המסתייגים למיניהם, אבל בפתיחה ובסיום היא תביא לידי ביטוי גם את הסיעות ללא קשר לסדר ההסתייגויות של כל אחד כפי שהגיש.

): אכן, חבר הכנסת מיכאל איתן מסר בידי המזכירות רשימה ראשונית, שהיא פתיחה בלבד, נכון?

מיכאל איתן: הם כבר הכינו.

מיכאל איתן: תיקן אותי מזכיר הכנסת – – –

): שהם יתחילו לפי ההסתייגויות?

מיכאל איתן: הוא טוען שאנחנו, בוועדת הכנסת, כבר קיבלנו החלטה שכך יהיו פני הדברים, ולאור ההחלטה הם כבר הכינו רשימה.

רון נחמן: איפה הרשימה?

מיכאל איתן: ולאור ההחלטה כבר הכינו רשימה.

שבח וייס: הרי אנחנו לא נקיים כאן בירור ארוך מדי.

שבח וייס: מקסימום נתחיל, אתם תתכנסו לבירור נוסף ואני אמשיך את הישיבה, אם כי מאוד מעניין, גם ציבורית, התהליך – איך להתגבר על 2,200 הסתייגויות בזמן סביר.

שבח וייס: אני מציע שנתחיל בדיון כפי שרשום כאן.

שבח וייס: אתם תתכנסו מהר מאוד עם מזכיר הכנסת – חברי הכנסת גדליה גל, מיכאל איתן, אברהם פורז, חגי מירום מייד כשיתפנה – ותדריכו אותי כדי שאני אוכל לתת פרשנות נכונה להחלטת ועדת הכנסת.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, אני בכל זאת מרכז ועדת הכספים, אני לא יודע מי הכין את הרשימה.

דן תיכון: את הרשימה צריך להכין לפי לוח ההסתייגויות.

שבח וייס: אני לא עושה את הבירור כאן.

שבח וייס: חברי הכנסת, תעשו את הבירור מאחורי הקלעים.

שבח וייס: גם את הבירור, גם את המריבות.

): אדוני היושב-ראש, אני חושב שאתה הצעת את ההצעה הנכונה ביותר.

): אנחנו נתחיל על-פי ההסתייגויות וננסה לשבת ולגבש אחר כך רשימה מסודרת ולהגיע להסכמה, ונביא אותה לישיבת ועדת הכנסת, גם אם אני צריך לכנס אותה לישיבה מיוחדת כדי לסכם.

): עד אז תפעל על-פי רשימת ההסתייגויות.

): חבר הכנסת מיכאל איתן, זה מקובל עליך שכך נעשה?

): או.

): קיי.

דן תיכון: אבל זה לא מקובל עלי.

): למה?

): זאת הדרישה שלך.

): על כן, אני יורד מהדוכן, אדוני, כי על-פי סדר ההסתייגויות חבר הכנסת בא-גד קודם לי.

שבח וייס: אני מבקש להגיש לי את רשימת ההסתייגויות שבדפים הצהובים.

שבח וייס: חברי הכנסת, הבירור הסתיים.

שבח וייס: הודעה.

שבח וייס: כפי שאתם רואים, יש כאן איזו התפוררות ראשונית של ההסכמות.

שבח וייס: כדי לא לפורר את המבנה – החלטה: אנחנו עובדים עכשיו כאילו אין הסכמות עד אשר ועדת ההסכמות תגיע להסדר ותעשה להן לגליזציה בוועדת הכנסת.

שבח וייס: אשר על כן, ההסתייגות הראשונה לשם החוק – חברי הכנסת דוד מגן ויוסף בא-גד.

שבח וייס: ייצג אותו חבר הכנסת בא-גד ויש לו חמש דקות.

שבח וייס: בבקשה, כבודו.

דן תיכון: לא, עם כל הכבוד, תרשה לי להעיר הערה.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, אני מקווה שאתה שומע את ההערה שלי.

שבח וייס: זה חייב להיות עכשיו?

דן תיכון: אם מתחילים עקום, אז מתחילים עקום.

דן תיכון: כל חבר כנסת שלא יהיה כאן מפסיד את תורו.

שבח וייס: לא מתחילים עקום.

שבח וייס: אנחנו יודעים.

שבח וייס: חברים, אני לא עושה את הסימפוזיון פה.

שבח וייס: נגמר.

שבח וייס: מתחילים בדיון.

שבח וייס: אתם תבואו אלי עם הודעה מגובשת חדשה.

שבח וייס: חבר הכנסת בא-גד מתחיל.

שבח וייס: כל הבירורים בחוץ.

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שוב, כרגיל, הרב בא-גד צודק.

יוסף בא-גד: תודו, רציתם לעשות פה תרגיל, ואז אני מואשם בלחץ פיסי מתון.

יוסף בא-גד: במקום להגיד: תודה רבה, הרב בא-גד, שאתה שומר על סדרי הבית.

שבח וייס: חבר הכנסת בא-גד, אני מקווה שהאסוציאציות שלנו פועלות באותו כיוון.

שבח וייס: יש מושג כזה בפולקלור הציבורי בארץ.

יוסף בא-גד: כדאי להודות שאני שומר על סדרי הבית בקפדנות.

יוסף בא-גד: החוק המונח לפנינו הוא חוק ההסדרים.

יוסף בא-גד: שמעתם את המלה?

יוסף בא-גד: – חוק ההסדרים.

יוסף בא-גד: רבותי, זו טעות במינוח – זה חוק אי-הסדרים.

יוסף בא-גד: בעברית פשוטה, חוק הבלגן.

יוסף בא-גד: למה זה חוק הבלגן?

יוסף בא-גד: מפני שאם הממשלה אומרת לנו מה לעשות והיא עושה ההיפך, אוי ואבוי לממשלה כזאת.

יוסף בא-גד: כרגיל אני אפתח בדברי הגמרא, מסכת בבא בתרא, דף ס.

יוסף בא-גד: סיפור קצר.

יוסף בא-גד: רבי ינאי היה לו אילן, עץ הנוטה לרשות הרבים.

יוסף בא-גד: באו שכנים ואמרו שעץ ברשות הרבים מפריע להם.

יוסף בא-גד: ובעל העץ בא למשפט, בא לדין לפני רבי ינאי.

יוסף בא-גד: אמר לו רבי ינאי: תלך הביתה, תחזור מחר בבוקר.

יוסף בא-גד: זה היה משונה מאוד.

יוסף בא-גד: למה לדחות אותו למחר כשהוא בא למשפט?

יוסף בא-גד: בלילה הלך רבי ינאי וקצץ את העץ שלו.

יוסף בא-גד: למחרת בא בעל הדין, אמר לו רבי ינאי: תקצוץ את העץ שלך.

יוסף בא-גד: אמר לו בעל הדין: לי אתה אומר לקצוץ?

יוסף בא-גד: לך יש עץ ואתה לא קצצת אותו, למה אתה אומר לי?

יוסף בא-גד: אמר לו רבי ינאי: לך תראה, העץ שלי קצוץ.

יוסף בא-גד: שואלת הגמרא: למה הוא שלח אותו בלילה?

יוסף בא-גד: היה אומר לו, ולימא ליה, קצץ את שלך ואחר כך אקצץ את שלי.

יוסף בא-גד: אלא משום דריש לקיש, אמר ריש לקיש על הפסוק בצפניה: התקוששו וקושו – קשוט עצמך ואחר כך קשוט אחרים.

יוסף בא-גד: מי שרוצה – – –

אברהם יחזקאל: הרגת אותנו, בא-גד.

אברהם יחזקאל: ביום שישי כולנו נלך לפסיכולוג.

שבח וייס: עוד לא, חכה, זו רק ההתחלה.

יוסף בא-גד: אני מבין שזה מעבר לרמה שלך, ותסלח לי שאתה לא תופס את זה.

אברהם יחזקאל: תסלח לי, חבר הכנסת בא-גד, בעניינים של רמה ופסיכולוגיה יש לך מונופול.

אברהם יחזקאל: אני מודה.

יוסף בא-גד: הבנתי שאתה לא תופס את זה, אז סליחה שאני מעלה את הרמה פה בכנסת.

שבח וייס: קול ברמה נשמע.

שבח וייס: בואו נמשיך.

יוסף בא-גד: אני רוצה לומר, איך הממשלה לא מתביישת?

יוסף בא-גד: טובל ושרץ בידו – הטבילה לא מועילה.

יוסף בא-גד: אתה לא יכול להיכנס למקווה, לטבול, להחזיק שרץ, ואז לבוא ולהגיד: חוק הסדרים.

יוסף בא-גד: ביום הזה שהוחלט פה כאתנן, כשוחד, להכניס שר וסגן שר, לבנות להם משרדים, לתת להם לשכות, לתת להם נהגים, לתת להם פקידות – ביום זה מדברים אתנו על הסדרים.

יוסף בא-גד: איזה הסדר זה?

יוסף בא-גד: בית-המשפט העליון פסק נגד.

יוסף בא-גד: אתם אומרים שבית-המשפט העליון קודש קודשים, גם אני חושב שצריך לכבד את בית-המשפט העליון, אז למה אתם עושים חוק עוקף בית-משפט עליון?

יוסף בא-גד: וזה נקרא הסדרים?

יוסף בא-גד: זה סדר או בלגן?

יוסף בא-גד: סל קליטה – אין כסף.

יוסף בא-גד: שר האוצר יצא מגדרו והשתולל שהוסיפו לעולים החדשים המסכנים 25% שמגיעים להם.

יוסף בא-גד: לזה אין כסף.

יוסף בא-גד: אבל להסתדרות יש מיליארדים.

יוסף בא-גד: לקיבוצים – ואני בעד הקיבוצים, הקיבוצים עשו עבודה חלוצית, זו גאוות מדינת ישראל, אבל לא צריך לתת להם להידרדר ושאנחנו נשלם את זה.

יוסף בא-גד: לזה יש כסף.

יוסף בא-גד: להסתדרות יש כסף.

יוסף בא-גד: לפתיחת משרדים יש כסף.

יוסף בא-גד: פערים בין עשירים לעניים במדינה – מחריד לאילו פערים מגיעים פה.

יוסף בא-גד: העשירים עולים מעלה מעלה ואנחנו שומעים שנותנים תוספת לשופטי בית-משפט העליון, תוספת לחברי כנסת.

שבח וייס: אנחנו חייבים לשמור על מסגרת הזמן.

שבח וייס: הוספתי לך דקה.

שבח וייס: בבקשה לסיים.

יוסף בא-גד: לכן, אני ריכזתי הרבה הסתייגויות, וכפתיחה, אני עושה את ה"סיפתח" ואני אומר:

יוסף בא-גד: לפני חוק ההסדרים תתפטרו בגלל הבלגן שגרמתם למדינת ישראל.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת חגי מירום.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: סליחה, אני יודע מה אתה רוצה להגיד.

שבח וייס: מכיוון שיש לך הסתייגות לחלופין, יש לך גם חמש דקות.

דוד מגן: לא.

דוד מגן: אני רוצה לומר, שעמדתי בשער המליאה ברגע שקראת לחבר הכנסת בא-גד.

דוד מגן: נכנסתי הנה, ואז החלה כל פרשת הבירורים ולא רציתי להפריע.

דוד מגן: הואיל וההסתייגות שלי רשומה עוד לפני ההסתייגות של חבר הכנסת בא-גד, אני מקווה שתאפשר לי להעלות את ההסתייגות.

שבח וייס: אני מאפשר לך לא בגלל זה, אלא מפני שממילא יש לך הסתייגות לחלופין, אז יש לך חמש דקות.

שבח וייס: זו עילה יותר נוחה.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת דוד מגן.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: אין דבר, אתה בחור צעיר, ספורטיבי, קצת התעמלות.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כאשר נדרשה הכנסת לאשר את תקציב 1994, בשלהי 1993, הצליחה הממשלה, לצערי הרב, לשכנע את הכנסת, אם כי בהפרש קולות זעום, לאשר את חוק הסדרים במשק המדינה, לפי הגדרתה, לצורך השגת יעדי התקציב.

דוד מגן: ואני מבקש להזכיר לכולנו, כי בדברי שר האוצר ויושב-ראש ועדת הכספים נרמז כאילו אותה הקפאה גורפת של הרבה מאוד חוקים בעלי השלכות חברתיות מרחיקות לכת היא הקפאה חד-פעמית, והחל משנת התקציב 1995, דהיינו החל מהדיונים בהצעה המונחת היום לפנינו, לא נידרש להקפאת חוקים, לא נידרש לפגיעה בשכבות החלשות.

דוד מגן: והנה, כאילו שכחה הכנסת את אשר גזרה בהשפעתו של משרד האוצר לפני כשנה, מגיעה אלינו הממשלה, וגם הפעם בגיבוי של ועדת הכספים, עם אותה סדרת תיקונים אשר פוגעת בכמה דברים הקשורים ברווחת הפרט, כמפורט בחוק המוסד לביטוח לאומי, ובנושאים הקשורים לקבוצות חלשות.

דוד מגן: אני מבקש להזכיר, כי השגיאה הקשה שהממשלה שגתה כאשר ציירה מפה הקרויה בפיה מפת אזורי העדיפות גרמה וגורמת לעיוותים רבים בחברה הישראלית.

דוד מגן: אנו רואים היום סטודנטים בני עניים בערי הפיתוח, אשר מבקשים לקבל את הסיוע הממשלתי המסורתי בדמות המלגות, ונמנע מהם למלא את הטופס, משום שאותה החלטה המדברת על אזורי עדיפות לאומית מעניקה את האפשרות הזאת לחברים, נניח, בקיבוץ אשדות-יעקב, או באפיקים, או בגינוסר, כי בגלל הנתון הגיאוגרפי, היישובים הללו מצויים במפת אזורי העדיפות, ולעומת זאת סטודנט משכונת מצוקה בקריית-מלאכי, במעלות או אפילו בקריית-גת אינו יכול אפילו למלא בקשה לקבל אותה מלגה.

דוד מגן: אם הזכרתי את קריית-גת, אני מזכיר בפעם הרביעית ואולי החמישית למליאת הכנסת את העיוות הנורא שנוצר כלפי חבל לכיש ככלל וכלפי קריית-גת בירתו.

דוד מגן: אותה מפה ידועה לשמצה מותחת קו המוציא את חבל לכיש מערב ואת העיר קריית-גת אל מחוץ לנגב, בשונה מההגדרה בחוק הרשות לפיתוח הנגב.

דוד מגן: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת, שחוק הרשות לפיתוח הנגב קובע, כי הקו העובר מצפון לקריית-גת הוא הקו התוחם את הנגב.

דוד מגן: אבל משיקולים שאני מצטער לומר אותם, משיקולים פוליטיים זרים, בגלל הזהות הפוליטית של אותו יישוב הנמצא בנגב, אותו יישוב במעמד מוניציפלי הקרוי עירייה הוא היחיד אשר אינו מופיע באזור עדיפות לאומית; ואילו יישובים אחרים, אשר ההרכב של המנהיגות הפוליטית שלהם הוא אחר, הסמוכים יותר למרכז הארץ, הם זכו וזוכים לאותו מעמד, אני מרשה לעצמי לומר מפוקפק, משום שהקביעה היתה בלתי מוסרית.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, אחזור לעניין השגיאה הגסה בסרטוט אזורי העדיפות הלאומית ובקביעתם כאשר אקרא שוב לדוכן.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום, ואחריו – חבר הכנסת יורם לס.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אינני נמנה עם חברי ועדת הכספים, ובדרך כלל כשמגיע הדיון על חוק הסדרים במשק המדינה וחוק התקציב אני צופה בשורה העוברת בסך של גדולי הכלכלה, של הכלכלנים מבינינו, ואינני נוטל חלק גדול בדיון הזה.

חגי מירום: אבל, כדרכי בכל שנה אני משתתף בדיון הזה בפתיחתו, ואני מבקש להשתתף גם בפתיחת הדיון בחוק תקציב המדינה, ומסתפק בכך.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, הפיליבסטר הידוע של חוק הסדרים במשק המדינה יחגוג בוודאי גם הפעם את ניצחונו.

חגי מירום: וזאת אכן הזדמנות תקנונית מצוינת לאופוזיציה להביע את מחאתה נגד מדיניות הממשלה.

חגי מירום: לצערי, בכנסת הזאת הפך מוסד הפיליבסטר למוסד שעושים בו שימוש כמעט כל שבוע, ובהצעות חוק רבות.

דן תיכון: אל תגזים.

חגי מירום: ואני חושש, שבמידה מסוימת ההילה שהיתה לדיון הזה, חבר הכנסת תיכון, נפגמת כתוצאה משימוש יתר.

שבח וייס: זה כמו הצעת אי-אמון.

שבח וייס: עושים אינפלציה בהצעת אי-אמון.

חגי מירום: גם בהצעת אי-אמון יש באמת שימוש אינפלציוני, ולכן גם זה נפגם.

חגי מירום: הייתי אומר לאופוזיציה, גם כמי שבא ממנה, וכמי שיכול חלילה לחזור אליה – –

דן תיכון: בעזרת השם.

חגי מירום: – – הייתי אומר שכולנו נדרשים לעשות שימוש מושכל, זהיר, בפיליבסטר, ולהשאיר את הדיון בחוק הסדרים במשק המדינה ובחוק התקציב כדיון שהוא שיא השיאים של השימוש בפיליבסטר, ולא להפוך את זה לעניין של כל שבוע.

אריאל ויינשטיין: אנחנו מתחייבים להוריד את האינפלציה בשימוש בפיליבסטר אם הממשלה תוריד את האינפלציה.

חגי מירום: חברי הכנסת, אין כל ספק שלממשלה הזאת שלנו, בראשות יצחק רבין, יש הישגים כלכליים ממדרגה ראשונה.

חגי מירום: ואל נא תשעו לוויכוחים ולבעיות ולקלקולים כאלה ואחרים שיש לעתים בתוך סיעת העבודה, לעתים בממשלה.

רון נחמן: מה עם המשרד החדש של ההסברה?

רון נחמן: זה צריך להסביר את ההצלחות או את הכישלונות?

חגי מירום: אל נא תשעו לכך, מפני שגם אם אנחנו טועים, חבר הכנסת רון נחמן, ומקימים משרד שאין להקימו, אין בכך כדי להסתיר כמה וכמה הישגים של הממשלה, שלא תוכלו להצניע אותם, לא תוכלו להסתיר אותם, כי רואים אותם בשטח.

חגי מירום: הראשון שבהם – הטיפול במניעת אבטלה, השקעות הון בתעשייה, היכולת לייצר יותר מקומות עבודה לאנשים, זה הישג ההישגים של ממשלת רבין.

חגי מירום: ולא תוכלו, גם אם תצעקו פה שעות על שעות, לקחת מהממשלה הזאת את ההישג מספר אחת שלה, ירידה מיותר מ-11% אבטלה ל-7%.4, בתוך שנתיים בלבד.

דן תיכון: – – –

חגי מירום: את ההישג הזה, חבר הכנסת דן תיכון, איש מכם לא יוכל לקחת.

רון נחמן: אבל על הבורסה הציבור ידע מה לתת לכם.

חגי מירום: לא תוכלו, חברי חברי הכנסת מן הליכוד, לקחת מן הממשלה הזאת, ומיצחק רבין ראש הממשלה, את ההישג העצום של העברת כספים לחינוך.

חגי מירום: זה בא לידי ביטוי גם בתקציב הזה.

חגי מירום: זו ממשלה שלקחה על כתפיה ועל עצמה להשקיע עוד ועוד בחינוך.

חגי מירום: זה לא פופוליסטי, זה לא מהיום למחר, אין רואים את זה בבחירות הבאות, אבל זה מקים דור טוב יותר, משכיל יותר, מחונך יותר, ערכי יותר.

חגי מירום: את זה לא תיקחו מהממשלה הזאת.

חגי מירום: לא תוכלו גם לקחת ממנה הישגים נוספים שהיא תשיג, אני מקווה, בקרוב, כמו יום חינוך ארוך.

חגי מירום: ואני יודע שחברי כנסת הסתייגו כאן, גם מהאופוזיציה אבל גם בקואליציה, ואני מקווה שנצליח להגשים ולהביא יום חינוך ארוך לפחות לערי הפיתוח ולשכונות.

חגי מירום: לא תוכלו לקחת מן הממשלה הזאת את הישגיה בתיירות, כאלה שלא היו אף פעם.

אריאל ויינשטיין: איזו תיירות?

אריאל ויינשטיין: לטורקיה או לכאן?

חגי מירום: לא, תיירות בישראל.

חגי מירום: אינך מכיר את עמותות התיירות, אינך רואה את הפיתוח בגליל, בירושלים, באילת, ברצועת החוף.

חגי מירום: תשאל את חבריך ראשי הערים, ראשי המועצות, והם יגידו לך מה הממשלה הזאת משקיעה בתיירות.

חגי מירום: ולא תוכלו לקחת מן הממשלה הזו את ההשקעה האדירה שלה בתשתיות, אשר היום מקשה עלינו את הנסיעה, אך מחר תפתח גשרים, דרכים ומסילות ברזל.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, מפני שאני אדם שאינו בוחל בביקורת מבית, אני עומד פה כדי לומר, שהממשלה הזו התחילה בדרך גדולה ביותר של השקעות בתחום האנושי, בתחום החינוך, בתחום התעסוקה ובתחומי התיירות והכלכלה.

אריאל ויינשטיין: מה כתוב כאן?

חגי מירום: איני רואה מכאן.

אריאל ויינשטיין: ירידה של 39% בהשקעות בכבישים.

חגי מירום: אני מקווה שהממשלה שעשתה רבות בשנתיים האלו, תדע לרדת בשנתיים הקרובות יותר אל צורכי האזרח – אל הגמלאי, אל העולה, אל איש השכונות, אל העוני, שצריך להפחית אותו, ותעשה ככל שניתן כדי להגביר את התמיכה בשכבות החלשות.

חגי מירום: זו תהיה משימת התקציב הקרוב והתקציב הבא.

חגי מירום: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: חבר הכנסת יורם לס, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לנצל את ההסתייגות הראשונה שלי לחוק הסדרים במשק המדינה כדי לברך את הממשלה על הישגים יוצאים מגדר הרגיל, שלא היו כמותם, בשטח הכלכלה ובשטח הריסון התקציבי.

יורם לס: אני רוצה לשאול את ידידי מהליכוד, אנשי כלכלה ומשק, מתי בפעם האחרונה יכלה מדינת ישראל לבוא לשווקים שמעולם, מעולם, לא הצלחנו להגיע אליהם.

יורם לס: פה בליכוד יושבים אנשי משק, כלכלה ושיווק, ואני אשאל אותם בלשון בני אדם: נגיד שאדם בישראל מבקש לקנות מוצר, מכונית, שמייצרים בנגורנו-קארבאך.

יורם לס: איזה יבואן או סוחר יקנה היום משהו מנגורנו-קארבאך?

יורם לס: אף אחד לא יקנה שם דבר.

יורם לס: מדוע?

יורם לס: כי גם בלי לדעת בדיוק מה בעיית האזרים לעומת האזרבייג'נים והארמנים, כל אחד יודע שנגורנו-קארבאך היא מקום שיש בו מלחמה, ובמקום שיש בו מלחמה לא קונים.

יורם לס: אם אקנה שם מכונת תפירה, אולי לא יהיו לי מחר חלקי חילוף; אולי הסוחר שאתו אני עומד בקשר ייהרג במלחמה.

יורם לס: ארצות אשר נמצאות במלחמה מתמדת, כלכלתן נפגעת.

יורם לס: לא רוצים לקנות מהן, מפני שיש תמיד תחרות.

יורם לס: אפשר לקנות מכונת תפירה בנגורנו-קארבאך, אך אפשר גם בציריך.

יורם לס: בציריך יש יציבות, שם עוסקים בכלכלה, לא במלחמה.

יורם לס: לכן קונים את המכונה בציריך.

יורם לס: מה קרה במדינת ישראל בשנים האחרונות, בשנתיים מאז עלתה לשלטון הממשלה המבורכת הזו?

יוסף בא-גד: תאמר מה קרה אתמול בירושלים, ליד "בנייני האומה".

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בא-גד.

יורם לס: חבר הכנסת בא-גד, אגיד לך מהלב ובפשטות, למרות הפשע שבוצע נגדי על-ידי לוביסט של חברת "דובק", אשר הוציא לעיתון דברים שכביכול אמרתי על ערבים.

יורם לס: לעשות אותי שונא ערבים, כאשר אני בא ונלחם, כאשר אני אומר לנוער שתקום כאן מדינה פלשתינית?

יורם לס: הלוביסט הזה, חרב להשכיר, בא לשם והוציא לעיתון את המלים הכי לא נכונות שאמרתי.

יורם לס: אומר לך: אני מעדיף שלום עם טרור.

יוסף בא-גד: שלום עם טרור?

יורם לס: אני מעדיף שלום עם טרור.

תמר גוז'נסקי: בהנחה שהטרור ילך וירד.

יוסף בא-גד: אני מעדיף שלום.

יורם לס: הדרך שלך היא דרך שיש בה הרבה הסתה, הרבה פרנויה, הרבה שיגעון רדיפה.

יורם לס: שום ממשלה, לא של הליכוד ולא של העבודה, אינה יכולה לעשות דבר וחצי דבר נגד אדם שאמו אומרת: אנא מבסוטה.

יורם לס: שמעתי זאת במו אוזני.

יורם לס: הלכו אליה לרפיח כדי לשאול אותה: מה את אומרת על הבן שלך?

יורם לס: שמעתי ברדיו שהיא אומרת שהיא מבסוטית.

יורם לס: אני אנשים כאלה לא מבין.

יוסף בא-גד: איך הוא הגיע מח'אן-יונס?

יורם לס: תעזוב, אין מה לעשות נגד זה.

יורם לס: אני מעדיף שלום עם טרור.

יורם לס: אני אומר זאת ביושר.

יורם לס: אם יהיה שלום, הטרור יפחת.

יורם לס: אבל אני חוזר לעניין, ובכך אני חושב שהגיע זמני לסיים את ההסתייגות הראשונה, גברתי היושבת-ראש.

יורם לס: הרי אנו עוסקים בענייני כלכלה, ואני רוצה גם לדבר לעניין: השלום הוא כלכלה.

יורם לס: שליחים של מדינת ישראל שאני מכיר אותם, העוסקים בכל שטחי הכלכלה, מגיעים היום למדינות עתירות אוכלוסין, למדינות צומחות הנמצאות בשולי האוקיינוס השקט, במקום שבו נמצא היום העתיד הכלכלי של העולם הזה.

יורם לס: הם מגיעים למדינות מוסלמיות ומוכרים שם סחורה, גם נשק, וזה לא סוד.

יורם לס: הם מוכרים שם סחורה, והכלכלה שלנו פורחת יחסית, בזכות מה?

יורם לס: בזכות השלום.

יורם לס: אני אומר זאת לחברי באופוזיציה: תבינו, אין דרך אחרת מאשר דרך השלום.

יורם לס: כאשר יהיה שלום – תהיה צמיחה, כאשר תהיה צמיחה – יהיה תקציב, כאשר יהיה תקציב – יהיה טוב לבני האדם.

יורם לס: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת יורם לס.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת האשם מחאמיד.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בדיוק עכשיו אני יורד מישיבה שהיתה בחדר מפלגת העבודה, עם אנשים השובתים מול משרד ראש הממשלה, אנשים מכפר הגמילה מסמים "זוהרים".

האשם מחאמיד: אנשים אלה יושבים שם במחאה על שרוצים לסגור את המקום הזה.

האשם מחאמיד: הם נמצאים שם ללא חשמל, ללא טלפון וללא הכרה במקום ככפר.

האשם מחאמיד: כל פעם שהם פונים לשר האנרגיה, הוא אומר להם: הכפר שלכם לא מוכר.

האשם מחאמיד: הם רוצים טלפון עבור כפר גמילה, אך הכפר לא מוכר.

האשם מחאמיד: עכשיו באים לסגור את המקום.

האשם מחאמיד: אני שואל את עצמי, מה כל החוקים האלה – הסדרים, תקציבים וכו', כאשר ל-86 אנשים אין לאן ללכת, רק יותר ויותר לזריקות, לסמים ולאלכוהול.

האשם מחאמיד: שם יש ילדים ערבים ויהודים, שם יש מדריכים ערבים ויהודים.

האשם מחאמיד: פשוט חבל.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, היום צפיתי עוד במשהו, בשבט גרדוד ובשבט אל-עזאזמה ליד באר-שבע, בנגב.

האשם מחאמיד: גם להם אין לאן ללכת.

האשם מחאמיד: ב-1989 הסיעו אותם בכוח.

האשם מחאמיד: הוציאו אותם מאדמתם וזרקו אותם באיזה מקום.

האשם מחאמיד: עכשיו, כשזרקו אותם, אומרים להם: זה לא שלכם.

האשם מחאמיד: כשהם רוצים לחזור למקום שלהם, אומרים להם: לא, זה אזור צבאי.

האשם מחאמיד: ושם אין שום טנק, אין שום צבא, אין כלום, והקימו יישובים, הקימו יישובים חקלאיים.

האשם מחאמיד: לכן אני עוד הפעם שואל: לאן כל החוקים האלה מופנים?

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, בעיה נוספת שאני רוצה להזכיר כאן היא העניין של מס רכוש.

האשם מחאמיד: לא חשבתי שבחוק ההסדרים אמצא משהו על מס רכוש, שבא להעניש אנשים אשר ירשו מאבותיהם דונם או 2 דונמים או 3 דונמים של קרקע.

האשם מחאמיד: זה חוק הענשת היורשים, שהם צריכים לשלם 2%.5 על כל הערכה של דונם שמישהו מעריך שהוא עולה 100,000 דולר.

האשם מחאמיד: עשיתי חשבון היום, שמי שיש לו דונם צריך לשלם כמעט 500 שקל בחודש, 2 דונם – 1,000 שקלים בחודש, מסים על קרקע שהוא ירש ואיננה מיועדת להפקת רווח, היא רק מיועדת לבנייה לילדים, לבנים.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, מעניין מאוד, שכאשר אנחנו באים ודורשים משר האוצר ליישר את החוק, לתקן את החוק, או כשבאים להגיד – אנחנו רוצים 250 מיליון שקל לסקטור הערבי, התשובה שלו היא שאין כסף למדינה, הוא לא מוכן לפרוס את התקציב.

האשם מחאמיד: אבל כאשר אנחנו הולכים לכפר אל-ח'דר ליד רמאללה, ליד בית-לחם, כשאנחנו הולכים למזרח-ירושלים, כן יש כסף.

האשם מחאמיד: בולדוזרים עובדים שם, באל-ח'דר.

רון נחמן: זה יהודה ושומרון.

האשם מחאמיד: זו הגדה המערבית.

רון נחמן: זה יהודה ושומרון.

האשם מחאמיד: זו הגדה המערבית, שאתה תצא משם בסוף.

רון נחמן: אתה תומך בממשלה הזאת.

האשם מחאמיד: אתה תצא משם בסוף.

רון נחמן: אתה תומך בממשלה הזאת.

האשם מחאמיד: היום היתה הצבעת אי-אמון, אתה לא העזת להצביע.

רון נחמן: איזה אי-אמון?

האשם מחאמיד: אתה לא העזת להצביע, אתה לא הצבעת, אתה פחדת להצביע.

אברהם יחזקאל: אתה באמת מציע להפיל את הממשלה?

האשם מחאמיד: הוא רוצה להפיל את הממשלה.

רון נחמן: הוא תומך בממשלה הזאת.

האשם מחאמיד: אני רוצה לתת לממשלה הזאת כמה סטירות, שתבין איפה היא עומדת.

אברהם יחזקאל: שמע לי, תחסוך את הסטירות.

האשם מחאמיד: אבל שהיא תחסוך מהטעויות שלה.

אברהם יחזקאל: אתה עלול למצוא כמה אנשים בתוך הממשלה ובקואליציה, כמו למשל חבר הכנסת גדליה גל וכמוני, שלא יתמכו בהצעות שלך לתת סטירות.

האשם מחאמיד: אני יכול לסבול הרבה צעדים טיפשיים, אבל חיים טיפשיים לאורך כל הדרך אני לא יכול לסבול, ואני לא ישו הנוצרי.

האשם מחאמיד: אני רואה באל-ח'דר שמנסים להרים 5,000 דונם, לחנוק כמה כפרים ולהרחיב התנחלויות.

האשם מחאמיד: כאשר מדברים היום על שלום, על הקפאת התנחלויות – 5,000 יחידות דיור, ואין כסף, אין כסף לאוכלוסייה בתוך מדינת ישראל.

האשם מחאמיד: אבל להתנחלויות של רון נחמן יש?

האשם מחאמיד: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שצריך לעשות שלום אמת גם בתוך מדינת ישראל.

האשם מחאמיד: זה חשוב מאוד שיהיה שלום בין כל שכבות האוכלוסייה כאן, בין כל העמים בתוך הארץ הזאת.

האשם מחאמיד: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אסתר סלמוביץ: אחריה – חבר הכנסת סאלח סלים.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, התקציב שמונח לפנינו, יחד עם חוק ההסדרים, מוגשים בעיצומה של המערכה הגדולה על הסדר מדיני.

תמר גוז'נסקי: זהו תקציב המדינה השני המוגש במהלכו של ההסדר שהחל באוסלו, והשאלה שלי היא: מדוע התקציב הזה, שאמור כבר לשקף את השינויים הגדולים שחלו ואמורים לחול, עדיין ממשיך ללכת בעיקרו במסלול הישן?

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שהבעיה הראשונה במעלה היא שההסדר המדיני מקרטע.

תמר גוז'נסקי: והוא מקרטע וצולע, לא משום ששני הצדדים החליטו שהם לא רוצים הסדר, לא.

תמר גוז'נסקי: גם הממשלה וגם אש"ף מכריזים שהם רוצים הסדר, גם הממשלה וגם סוריה מכריזות שהן רוצות הסדר.

תמר גוז'נסקי: ובכן, למה ומדוע ההסדר מקרטע?

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שאנחנו נמצאים בשלב הקרטוע הזה משום שהממשלה מנסה, בעת ובעונה אחת, לדבר במסגרת המשא-ומתן המדיני – ועכשיו מדובר בשלב השני של הסדר הביניים – ובאותו זמן לשנות את המצב בשטחים, לשנות את הסטטוס-קוו שהיה ערב ההסדר וליצור עובדות חדשות, שבאות לכפות על הפלשתינים תנאים מוקדמים לאותו הסדר קבע שצריך להיחתם.

תמר גוז'נסקי: בתקציב מדינה נכללים מיליארד שקל ויותר לסלילת כבישים עוקפי יישובים פלשתיניים, כבישים שנועדו לא להזיז התנחלויות, כדי למנוע את מה שנאמר בהסדר הביניים, שצריך להוציא את צה"ל ממרכזי הערים; כדי למנוע התקדמות מהירה יותר במשא-ומתן על-ידי לפחות הזזת חלק מההתנחלויות, לפחות הוצאת המתנחלים מלב חברון.

תמר גוז'נסקי: עסוקים בבזבוז אדיר של כסף.

תמר גוז'נסקי: על מה?

תמר גוז'נסקי: על כבישים בשטח שממילא יחזירו אותו במסגרת הסדר הקבע.

תמר גוז'נסקי: ואם לא די בכך, הממשלה הזאת, שהתפארה בהתחלה שהיא מקפיאה התנחלויות, היום מרחיבה התנחלויות, וכבר הזכיר חבר הכנסת מחאמיד את תושבי הכפר אל-ח'דר, שגזלו מהם כמה מאות דונמים של אדמה שרשומה על שמם כדי להקים עליה עוד שכונה של התנחלות אפרתה.

תמר גוז'נסקי: כל זה מצד הממשלה הטוענת שהיא נגד התנחלויות והיא בעד שלום.

תמר גוז'נסקי: ואם לא די בכך, מדובר בהקמת התנחלות נוספת בהר-חומה, באזור שגובל בירושלים, ושוב במטרה ליצור אזור התנחלות גדול מגוש-עציון דרך מעלה-אדומים עד לפסגת-זאב, וכל זה בשם השלום כאילו.

תמר גוז'נסקי: לכן, רבותי חברי הכנסת, היום, כאשר סיעת חד"ש הגישה את הצעת האי-אמון בממשלה, היא התכוונה למחות על המדיניות הדו-פרצופית הזאת של דיבורים על שלום מצד אחד והרחבת התנחלויות מצד שני.

תמר גוז'נסקי: היא התכוונה למחות על האטיות שבמימושו של הסדר הביניים.

תמר גוז'נסקי: הרי בסופו של דבר בעוד שנה כבר נצטרך להתחיל בהסדר הקבע, ועדיין הסדר הביניים לא הושלם.

תמר גוז'נסקי: אנחנו התכוונו למחות על הניסיון לשנות את הסטטוס-קוו ואת המצב הקיים היום בירושלים המזרחית.

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר, לממשלה יש די חוקים לשמור על ריבונותה של מדינת ישראל, אבל מטרת החוק הזה היא לאפשר לממשלה לסגור מוסדות וארגונים פלשתיניים שפעילים במזרח העיר.

תמר גוז'נסקי: ואנחנו הגשנו את הצעת האי-אמון גם כדי למחות על ההתנהגות של הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר רק דבר אחד.

תמר גוז'נסקי: לאחרונה נכלאו שמונה פעילים ומדריכים של תנועת הנוער הקומוניסטי באשמה שאני לא רוצה להיכנס לפרטיה, אבל מה שחמור ביותר, שכל הרקע להתנכלות הזאת הוא שיכונם של משתפי פעולה בתוך יישובים ערביים, בתוך שכונות ערביות, וכל המחאות בנושא הזה נפלו על אוזניים ערלות.

תמר גוז'נסקי: כאשר קמו הצעירים האלה ומחו על הנושא הזה, בסופו של דבר הם נעצרו עד תום ההליכים, אף שאין להם עבר פלילי, ואף שידוע שהפעילות שלהם היתה על רקע מאבק ציבורי.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזאת רק אחת הדוגמאות למחאה שצריכה להיות כלפי המדיניות של הממשלה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת סאלח סלים – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת חיים רמון – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עמיר פרץ – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יוסף ונונו, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

יוסף ונונו: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, הדיון על התקציב ועל חוק ההסדרים הוא הזדמנות לבחון ולבקר את מדיניות הממשלה לשנה החדשה.

יוסף ונונו: לכאורה, הדיון על התקציב הוא אירוע שגרתי.

יוסף ונונו: לדון בתקציב לקראת שנת כספים חדשה, זה כמו שמישהו הגדיר, לקחת את המספרים מן השנה הקודמת, לנפח אותם או להוסיף עליהם את המדד.

יוסף ונונו: אבל ברור שזה לא כך וכל שנה והייחוד שלה.

יוסף ונונו: גם השנה הזאת יש לה הייחוד שלה.

יוסף ונונו: מהבחינה הכלכלית היינו עדים להמשך הצמיחה של המשק, לירידה בשיעורי האבטלה, אפילו מעבר לתחזיות, להמשך ההשקעה בתשתיות, בכבישים, וכמובן לחוק חיילים משוחררים ולחוקים חברתיים אחרים.

יוסף ונונו: אך יש כמה דברים שערערו את שיווי המשקל והם יוצרים אי-יציבות במשק: האינפלציה שעלתה מעבר לתחזית, מעבר לשיעור המצופה, מעבר ל-8%, והיא מגיעה ל-15%; הפער במאזן התשלומים, שגדל; וכמובן, הבורסה, שגילתה אי-יציבות, ובמיוחד הוויכוח הגדול סביב המס על הבורסה.

יוסף ונונו: בצד זה יש המצוקות החברתיות, שעדיין קיימות: מוקדי האבטלה בדרום ובנגב, וזאת למרות הירידה הכללית באבטלה בכל המשק ובכל המדינה, אבל דווקא המוקדים הבעייתיים מספרם גדל; וכמובן, יש המשברים בסקטורים מסוימים, אשר תבעו הרבה מאוד כסף, הרבה מיליארדים.

יוסף ונונו: משנת 1992 ועד 1994 נוספו קרוב ל-28 מיליארד שקל.

יוסף ונונו: כולם נוספו לעוגה הלאומית, והם נבעו מן הצמיחה של המשק, מן הגידול בגביית המסים ומהשינוי בסדר העדיפויות.

יוסף ונונו: השאלה היא, איך התחלקה התוספת הזאת.

יוסף ונונו: כמובן, המאבק של כל הסקטורים בכל התחומים הוא על העוגה הזאת שגדלה.

יוסף ונונו: השאלה היא, האם הוקצה החלק הראוי למצוקות החברתיות, לנושא הדיור ולמשכנתאות שעדיין מציקות להרבה מאוד זוגות צעירים, להרבה ותיקים ולעולים חדשים, ולמערכת החינוך ביישובי הפיתוח ובשכונות.

יוסף ונונו: אני רוצה להתייחס לחינוך.

יוסף ונונו: אומנם הממשלה הוסיפה הרבה משאבים לחינוך, משאבים שהיו צריכים לבטל במערכת הרבה מאוד מן הצמצומים שנעשו במהלך שנים רבות.

יוסף ונונו: הדבר בא לידי ביטוי גם בתוספת השעות שהוחזרו לבתי-הספר.

יוסף ונונו: הוחזרו כ-230,000 שעות לימוד, אבל זה עדיין פחות מסך כל השעות שצומצמו במהלך עשר השנים, משנות ה-80 ועד 1992.

יוסף ונונו: הגידול אומנם מרשים, ונוכל לראות אותו בנתונים המופיעים בחוברת שחולקה על-ידי משרד החינוך, החינוך בראי המספרים.

יוסף ונונו: תקציב החינוך, במחירים שוטפים, עלה מ-6 מיליארדי שקל ל-13.8 מיליארד שקל, שזה גידול של למעלה מ-7.5 מיליארדי שקל בתוך שלוש שנים, עד 1995.

יוסף ונונו: במחירים קבועים העלייה הריאלית של תקציב החינוך משנת 1992 ועד 1995 היתה בהיקף של 50%.

יוסף ונונו: לכאורה המצב טוב, המצב נראה מצוין.

יוסף ונונו: המשכורות של המורים שופרו במידה רבה.

יוסף ונונו: אבל מכיוון שזמני הסתיים, אמשיך בדברי בהסתייגות הבאה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת ונונו.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת גדעון שגיא.

אברהם יחזקאל: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, היום אנחנו מתחילים למעשה במרתון שחוזר על עצמו כל שנה, שעניינו תקציב המדינה.

אברהם יחזקאל: צריך שיהיה ברור: כחבר קואליציה, כחבר שצריך לתמוך בממשלת ישראל, לי ולשכמותי יש בעיה.

אברהם יחזקאל: אמרו לנו: בואו תעלו על הבמה ותסבירו את הישגי הממשלה.

אברהם יחזקאל: יש הישגים לממשלת ישראל בתחומים הכלכליים, ואני מדגיש: בתחומים הכלכליים, שיש להם אולי גם היבט חברתי.

אברהם יחזקאל: יש ירידה קיצונית בתחום האבטלה.

אברהם יחזקאל: ירדנו לכ-7% אבטלה.

אברהם יחזקאל: אבל אני אומר שלירידה באבטלה הזאת יש סיבה.

אברהם יחזקאל: יש גם ירידה במספר העולים.

אברהם יחזקאל: אילו הגיעו לארץ 400,000-300,000 עולים, כפי שציפינו, האבטלה היתה עולה.

אברהם יחזקאל: אבל אני לא רוצה לירות לעצמי ברגל.

אברהם יחזקאל: אני בא ואומר, שלצורך העניין שלנו הבעיה במדינת ישראל היא לא בעיה כלכלית, היא בעיה חברתית.

אברהם יחזקאל: נמצאים פה היום חברים משכונה מסוימת, או מיישוב מסוים שהולך ומתפתח.

אברהם יחזקאל: איך אתה יכול לפתור את הבעיה הקשורה שם בחינוך?

אברהם יחזקאל: איך אתה יכול לפתור את הבעיה הקשורה במלחמה בסמים?

אברהם יחזקאל: איך אנחנו יכולים לפתור את הבעיה הקשורה בגמלאים?

אברהם יחזקאל: איך אנחנו יכולים לפתור את הבעיה שנקראת פערים בחברה הישראלית?

אברהם יחזקאל: זו הבעיה.

אברהם יחזקאל: אני לא יכול כל הזמן להתהדר ולומר שיש לנו הישגים כלכליים מרשימים, שהם נכונים, ומצד שני, אם כל כך טוב, מה כל כך רע?

אברהם יחזקאל: איך מסבירים את העובדה הזאת שמרבית הציבור במדינת ישראל הולך בתחושה לא טובה ולא בריאה?

אברהם יחזקאל: אומרים: כלכלת שלום.

אברהם יחזקאל: בואו נדבר על כלכלת שלום.

אברהם יחזקאל: האם זה נכון שבעידן של שלום, בתקופה הקצרה, חבר הכנסת גדליה גל, נשיג הישגים גדולים?

אברהם יחזקאל: האם לא יהיה מצב כזה שנצטרך לגבות את הפלשתינים?

אברהם יחזקאל: אני חושב שכן.

אברהם יחזקאל: האם לא ברור שנצטרך לסייע להם מבחינה כלכלית?

אברהם יחזקאל: נצטרך לסייע להם מבחינה כלכלית.

אברהם יחזקאל: האם לא בצדק מסתובבים שמעון פרס ויצחק רבין בקרב אומות העולם ואומרים: צריך לגייס כסף לרשות הפלשתינית?

אברהם יחזקאל: לא לבית-דגן או לראשון-לציון, אלא לרשות הפלשתינית.

אברהם יחזקאל: ואני אומר: בעידן של שלום אולי צריך לברך על כך.

אברהם יחזקאל: אבל צריך להבין שכרגע הבעיה שלנו היא סגירת הפערים החברתיים.

אברהם יחזקאל: אני יודע שכולנו תופסים היום ססמאות.

אברהם יחזקאל: קל לדבר בשם העוני, קל להצטלם ליד מקרר פתוח, קל ללכת לנרקומן ולהגיד לו: אעזור לך.

אברהם יחזקאל: אבל אחת הבעיות שלנו, הפוליטיקאים, היא שאנחנו באים, מצטלמים והולכים.

אברהם יחזקאל: חבר הכנסת גדעון שגיא, קיבלנו השבוע מספרים על מספר הנרקומנים, או המסוממים במדינת ישראל.

אברהם יחזקאל: המספר הוא, בערך, 150,000 איש שהשתמשו בסמים.

אברהם יחזקאל: רבותי, התעוררו, במדינה הזאת עברו מזמן את התחום של 300,000 איש שהשתמשו פעם בסמים.

אברהם יחזקאל: אמרו שיש 25,000 נרקומנים קשים.

אברהם יחזקאל: איזה 25,000 נרקומנים קשים?

אברהם יחזקאל: מזמן כבר מגיעים ל-40,000 ול-50,000 איש.

אברהם יחזקאל: מגלגלים ומטאטאים את המספרים אל מתחת לשטיח.

אברהם יחזקאל: הקצו סכום לרשות למלחמה בסמים.

אברהם יחזקאל: בכלל, היום זה מודרני, כל חבר כנסת מקים לעצמו רשות.

אברהם יחזקאל: אני מודיע לכם, שהבעיה היא לא רשויות, הבעיה היא תקציבית.

אברהם יחזקאל: אם אני היום בא ומציג את העניין הכלכלי, אני אומר שמבחינה כלכלית ממשלת העבודה הביאה הישגים גדולים.

אברהם יחזקאל: מבחינה חברתית המצב אולי הולך ומשתפר, אבל לאט מדי; ושלא יהיה מאוחר מדי.

אברהם יחזקאל: היום היה עימות.

אברהם יחזקאל: חבר הכנסת גדליה גל אמר באומץ לב: אם חברי הכנסת של מפלגת העבודה יצביעו בעד הסתייגויות של הליכוד, אני אמשוך את התקציב בחזרה.

אברהם יחזקאל: אני אומר לך, חבר הכנסת גדליה גל: תחום החינוך הוא שמעניין אותי ואת חברי בסיעת העבודה.

אברהם יחזקאל: אני רוצה להבטיח שמבני עניים תצא תורה, ואני רוצה להבטיח שבני עניים יקבלו את שעות ההעשרה שלהם על חשבון המדינה.

אברהם יחזקאל: מה שמפריד בין ילד שכונות לילד מצפון תל-אביב הוא התחום החינוכי.

אברהם יחזקאל: לא רוצה נעלי "ריבוק", לא רוצה ג'ינס, רוצה בית-ספר נורמלי עם שעות הוראה נורמליות.

אברהם יחזקאל: כך אני מבקש.

אברהם יחזקאל: ואז יגידו לי: יש כאן מגבלה של תקציב.

אברהם יחזקאל: מה שמעניין את חבר הכנסת סילבן שלום מבאר-שבע ואותי מקריית-שלום, זה שהוא ואני למדנו באוניברסיטה והגענו לכנסת ישראל בזכות ההשכלה, בזכות הלמידה.

אברהם יחזקאל: ואני מודיע, שהפעם תקציב המדינה ימצא אותנו מולו בתחום הזה.

אברהם יחזקאל: מה אנחנו מבקשים?

אברהם יחזקאל: רוצים לשכונות ולעיירות פיתוח יום לימודים סביר, בן שש-שבע שעות.

אברהם יחזקאל: במקום שיבואו לאמא ויגידו לה: תממני מכיסך בלט, מוסיקה, ציור ותרבות, ואין לה, אנחנו רוצים שהמדינה תממן את זה.

אברהם יחזקאל: אני מודיע לך, שבתחום הזה אין מפלגות ואין פופוליזם.

אברהם יחזקאל: תאמין לי שאין פה פופוליזם.

אברהם יחזקאל: כי אני מסתכל על כל אחד מאתנו, אני אישית וחברים נוספים שיושבים היום בכנסת ישראל, בגאווה גדולה.

אברהם יחזקאל: אנחנו תוצר של השקעה בחינוך.

אברהם יחזקאל: אנחנו נמצאים היום בשנות האלפיים, כולם מתהדרים, עידן המחשב.

אברהם יחזקאל: לכמה ילדים בשכונות יש מחשבים?

אברהם יחזקאל: לכמה ילדים בשכונה ד' בבאר-שבע יש מחשב?

אברהם יחזקאל: למה שלא נבטיח להם את העניין הזה?

אברהם יחזקאל: לכן, אני מבקש למסור פה הודעה שאומרת כך: חברים בסיעת העבודה, בכלל זה אני, יחד עם חברי הכנסת ונונו, אלי דיין ורפי אדרי, הגשנו תיקונים לחוק שקשורים בנושא החינוך.

אברהם יחזקאל: התיקון שלי לחוק ההסדרים, גברתי, אומר שאנחנו רוצים להבטיח שלפחות בשכונות ובעיירות הפיתוח ילמדו בשנה הבאה, חבר הכנסת שמאי, עד השעה 14:00.

אברהם יחזקאל: לא רוצים שילמדו עד השעה 16:00, זו בעיה, אבל עד השעה 14:00.

יעקב שמאי: אתה צודק.

אברהם יחזקאל: אני מבקש מחברים בסיעת העבודה לתת לנו גב בהסתייגות הזו.

אברהם יחזקאל: לא רוצים לצאת פעם נוספת מפסידים.

אברהם יחזקאל: אני אומר, אם לא נטפל בסוגיית החינוך, הבלתי-מחונכים בסוף יצביעו נגד התנועה שלי.

אברהם יחזקאל: אני בכוונה אומר, אין פה התנשאות, יש כאן אמת.

אברהם יחזקאל: היזהרו בבני עניים כי מהם תצא תורה.

אברהם יחזקאל: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם יחזקאל.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל.

אסתר סלמוביץ: בבקשה.

גדליה גל: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ביקשתי לומר עכשיו כמה מלים בעקבות הדברים שאמר חבר הכנסת אבי יחזקאל, כדי שזה לא יהיה לאחר זמן ולא רלבנטי.

גדעון שגיא: סימן שאתה לא סומך עלי, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

גדליה גל: אני מזדהה במאה אחוזים עם מה שאמר חבר הכנסת יחזקאל על משקל החינוך בפתרון הבעיות החברתיות שלנו.

גדליה גל: גם בעיני זה מפתח.

גדליה גל: אני חושב שהממשלה הזו עשתה דבר דרמטי כשהיא העבירה סכומי עתק מתקציבים אחרים לתקציב החינוך, בראש ובראשונה לשכר המורים, כדי להפוך את המקצוע הזה למקצוע מבוקש יותר, כדי שאנשים שתעמוד בפניהם הברירה מה לבחור, אנשים כאלה שאותם אנחנו רוצים בחינוך ילכו למקצוע ההוראה, ומי כמוך יודע שהיא הוסיפה 5-4 מיליארדי שקל, שזה סכום עתק, בשל התפיסה שאם ילד צריך ללמוד שש שעות עם מורה פחות טוב או ארבע שעות עם מורה יותר טוב, עדיף שילמד ארבע שעות עם מורה יותר טוב.

גדליה גל: אבל מה לעשות?

גדליה גל: אי-אפשר להשיג את כל הדברים בשנתיים.

גדליה גל: מה קוצר הרוח הזה?

גדליה גל: רק בעוד שבוע ייכנס לתוקפו חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שגם שם מוסיפים סכומי עתק.

גדליה גל: מספר לי פרופסור זוסמן שבמחקר שערך הוא בדק כמה תקציבים העבירו בעשר השנים האחרונות לשיפור מצב העוני, כמה לבריאות וכמה לחינוך.

גדליה גל: התברר שהתוספת לחינוך עד לפני שנתיים היתה אפס, והיתה רק עלייה צמודת מדד; התוספת לבריאות היתה אפס; לתשלומי העברה – 60% יותר, ואת התוצאות כולנו יודעים.

גדליה גל: לכן, אין יותר חשוב מהחינוך, אבל אסור לפרוץ את המינון.

גדליה גל: המשמעות של פריצת התקציב היא שאנחנו יכולים – וחבר הכנסת סילבן שלום יוכל בוודאי להציג ולתאר לא פחות טוב ממני מה זו פריצת תקציב ומהי המשמעות של אינפלציה, משום שהוא אחד מאלה שכבר שנתיים אומרים: שמרו על הקופה.

גדליה גל: לא תשמרו על הקופה, תהיה אינפלציה, ואין דבר שפוגע יותר בשכבות החלשות מאשר אינפלציה.

אברהם יחזקאל: – – –

גדליה גל: לכן, הקצב צריך להיות כזה שאפשר לעמוד בו.

גדליה גל: אפשר לעשות את חוק החינוך הממשיך בעוד שנה, בעוד שנתיים.

גדליה גל: חברי כנסת עולים לכאן וחוזרים ואומרים: עיירות הפיתוח.

גדליה גל: בעיירות הפיתוח כבר הנהיגו יום לימודים ארוך.

גדליה גל: אי-אפשר לעשות את זה על-ידי פריצת התקציב.

גדליה גל: המשמעות של פריצת התקציב היא, חס וחלילה, אבטלה, ודאי וודאי אינפלציה, וזה לא פחות חשוב מכל שאר הדברים.

גדליה גל: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גדליה גל.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת גדעון שגיא.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

גדעון שגיא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להעיר לקודמי, חבר הכנסת אבי יחזקאל, שאמר שבתחום החינוך אין מפלגות, והנתונים שהביא יושב-ראש ועדת הכספים מוכיחים שהוא טועה בגדול.

גדעון שגיא: גם בתחום הזה יש מפלגות.

גדעון שגיא: יש ממשלה שלא תרמה דבר ולא השקיעה דבר בנושא החינוך, ויש ממשלה שרואה את הדבר הזה כאחד הנושאים שעומדים בראש סדר העדיפויות, ובהתאם לכך הגדילה את התקציבים לחינוך.

גדעון שגיא: אבל, לגופו של עניין רציתי לדבר ולהוסיף את התיבה של פיתוח התשתיות לשם חוק ההסדרים במשק, משום שאחת הבעיות הקשות שלנו היא הפיגור בפיתוח התשתיות.

גדעון שגיא: אני סבור, ואני חושב שכל בר-דעת יודע, שהממשלה הזאת ראויה לציון גבוה בכל מה שנוגע לשינויים שעוברים על המשק.

גדעון שגיא: נדמה לי שכל אחד שרואה נכוחה יודע, שבתום הקדנציה הזאת מדינת ישראל תהיה שונה מבחינות רבות מהמדינה שהכרנו לפני כשנתיים.

גדעון שגיא: קודמי דיברו על האבטלה.

גדעון שגיא: שיעור האבטלה עומד היום ברמה של המדינות האירופיות הממוצעות, בשעה שמדינת ישראל עמדה רק לפני שנתיים בשיעור אבטלה של למעלה מ-12%, שיעור אבטלה בלתי נסבל.

גדעון שגיא: ההערה שנשמעה כאן כאילו ירד קצב העלייה איננה משנה דבר וחצי דבר.

גדעון שגיא: מה שהצליחה המדיניות הכלכלית לעשות זה, ראשית, להבטיח תעסוקה לכל אלה שנכנסים למעגל העבודה, להבטיח תעסוקה עוד לרבים מן המובטלים ולהבטיח תעסוקה גם ל-80,000 עולים שנכנסים כל שנה למשק.

גדעון שגיא: זה הישג שאין לו תקדים בכל העולם, ואני מציע לכולם שלא להמעיט בערך ההישג הזה.

גדעון שגיא: קצב הגידול ביצוא של המשק גם הוא ללא תקדים.

גדעון שגיא: אין מדינה בעולם התעשייתי המודרני, אין מדינה במערב שקצב הגידול ביצוא שלה מגיע לקצב של המשק הישראלי בשלוש השנים האחרונות.

גדעון שגיא: לפי כל קנה מידה, זה הישג בלתי רגיל, הישג שמוכיח גם את כושר התחרות שלנו.

סילבן שלום: יש ירידה לעומת מה שהיה בשנה קודמת.

סילבן שלום: הייצוא אומנם גבר, אבל הוא פוחת בהשוואה לגידול שהיה.

גדעון שגיא: הוא עדיין גדל בקצב מהיר יותר מאשר בכל המדינות התעשייתיות במערב.

גדעון שגיא: לא מהיר יותר מאשר במדינות התעשייתיות החדשות בדרום-מזרח אסיה, שאליהן אנחנו מגיעים אבל אותן איננו עוברים.

גדעון שגיא: זהו קצב מדהים.

גדעון שגיא: אם ציפית, או מישהו מצפה שכל שנה יהיה שיעור העלייה ביצוא 16%, זה דבר שפשוט לא קיים, לא היה קיים ובלתי אפשרי.

גדעון שגיא: אבל השיעור הנוכחי, הגידול בשלוש השנים האחרונות מגיע בתוך שלוש שנים כמעט לשיעור שעולה על 40% ומתקרב ל-50%.

גדעון שגיא: זהו הישג ללא תקדים.

גדעון שגיא: זה הישג שהופך את המדינה שלנו למדינה שמשתנה בקצב מרשים.

גדעון שגיא: אין שום ספק שאנחנו ניכנס בתוך זמן קצר למשפחת המדינות התעשייתיות המתקדמות.

גדעון שגיא: התוצר המקומי הגולמי גדל בשיעורים ניכרים.

גדעון שגיא: גם זהו הישג חסר תקדים, שאולי מסביר את ההישג בייצוא, אולי מסביר את השינויים באבטלה.

גדעון שגיא: אבל מדינת ישראל היום, בימים אלה, לנגד עינינו הופכת למדינה מבוססת מבחינה כלכלית.

גדעון שגיא: אני מציע, אל יקל הדבר בעינינו.

גדעון שגיא: יש בעיה של חלוקת העוגה.

גדעון שגיא: דיברו על הנושא הזה.

גדעון שגיא: אבל יש בעיה שהיא בעיית היסוד – הגדלת העוגה.

גדעון שגיא: אם אנחנו רוצים להבטיח חינוך, אם אנחנו רוצים להבטיח ביטחון, אם אנחנו רוצים להבטיח את כל השירותים, צריכה להיות עוגה ברמה ובגודל כזה שנוכל לספק את כל הדרישות הגדולות המוצדקות.

גדעון שגיא: אבל, דבר אחד אנחנו חייבים לציין ודבר אחד מטריד את מנוחתי: מצב התשתיות.

גדעון שגיא: חבר הכנסת סילבן שלום, הממשלות הקודמות עשו בתחום הזה דבר שלא ייסלח.

גדעון שגיא: כולנו תקועים בפקקים – הנוסעים, המטענים, בפקקים בנתיבי התעופה, בנמלי הים, בכבישים, ברכבות שעדיין אינן.

גדעון שגיא: זה פשוט פשע לאומי.

גדעון שגיא: אני מודיע לכם, מה שיעצור את פיתוח המשק לא יהיה היכולת שלנו, לא יהיה הכושר, לא יהיה תבונת הכפיים, לא יהיה סדר העדיפויות, אלא הפקקים, התשתיות המוזנחות שאליהן נקלענו בגלל הממשלות הקודמות – בתחום הכבישים, בתחום נמלי הים, בתחום נמלי האוויר, בתחום הרכבות, גם בתחום החינוך וגם בתחום התשתיות המדעיות.

גדעון שגיא: בכל התחומים האלה היתה הזנחה נפשעת, ואני חושב שעל זה אתם תצטרכו לתת את הדין.

גדעון שגיא: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון שגיא.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת סילבן שלום.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת בנימין נתניהו, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, תקציב המדינה לשנת 1995, שמוגש לנו לקריאה שנייה ושלישית, הוא תקציב של המשך.

סילבן שלום: הוא תקציב המשך של 1994.

סילבן שלום: אבל האם 1994 היתה שנה טובה?

סילבן שלום: 1994 היתה שנה רעה.

סילבן שלום: שנה רעה מאוד.

סילבן שלום: לכן התקציב הזה הוא תקציב רע.

סילבן שלום: הוא תקציב רע, שמבשר את המשך ההידרדרות והנסיגה; המשך ההידרדרות והנסיגה, שבא לידי ביטוי באינפלציה הולכת וגדלה.

סילבן שלום: שר האוצר, שקיבל משק עם אינפלציה חד-ספרתית, של 9%, מביא אותנו היום לאינפלציה דו-ספרתית, שמתקרבת ל-20%.

סילבן שלום: בתחילת השנה הזאת, 1994, שאל אותי עיתון "הארץ" בסקר שהוא עשה, מה יהיה גובה האינפלציה בשנת 1994 – כשבייגה דיבר על 8% ב-1994, אמרתי 14%.

סילבן שלום: שאלו אותי, מעיתון "הארץ":

סילבן שלום: מדוע אתה אומר כל כך הרבה?

סילבן שלום: 14%, יכול להיות?

סילבן שלום: טעיתי.

סילבן שלום: זה יותר מ-14%.

סילבן שלום: אני אומר לכם היום, במדיניות הזאת, שאלו אותי עכשיו עוד הפעם, ואני אומר שהשיעור יהיה גבוה עוד יותר.

סילבן שלום: כי לא יכול להיות מצב, ואני אחזור ואומר זאת, לא יעזור דבר, עד יומי האחרון כאן, לא יכול להיות מצב שנותנים ונותנים ונותנים בלי הפסקה, אבל נותנים לכל מה שלא צריך, לכל מה שלא יצרני, לכל מה שלא מביא צמיחה, לכל מה שלא מביא תועלת.

סילבן שלום: כי הרי בסופו של דבר, לא ניתן לעשות את המשחק הזה לאורך זמן.

סילבן שלום: בשנה האחרונה, ב-1993, כשהוציאו את הכסף, אמרו שזה עודפים מ-1992.

סילבן שלום: השנה כבר הביאו תקציב נוסף, של 5.5 מיליארדי שקלים.

סילבן שלום: על מה זה היה?

סילבן שלום: על חינוך?

סילבן שלום: על רווחה?

סילבן שלום: על מטרות סוציאליות?

סילבן שלום: הכול העברות לסקטורים מקורבים.

סילבן שלום: ממשיכים את ההזרמה הבלתי נפסקת לקופת-חולים, כשהסדר הקיבוצים בדרך.

סילבן שלום: בשביל הסדר הקיבוצים רוצים עוד 6 מיליארדים, כשלקופת-חולים כבר קיבלו 6 מיליארדים – 2 קיבלו, 2 עכשיו ועוד 2 לאחר מכן.

סילבן שלום: בשביל זה באתם לשלטון?

סילבן שלום: שינוי סדרי עדיפויות?

סילבן שלום: כספים לשכונות ולא להתנחלויות, אמרתם לנו ערב הבחירות האחרונות, כשתפסתם את כל הציבור בזה, כשבכל שכונה ובכל עיירת פיתוח האמינו לזה ושאלו אותי שאלות.

סילבן שלום: לקחתם את הכסף מההתנחלויות, הכפלתם, שילשתם וריבעתם וחילקתם לסקטורים מקורבים.

סילבן שלום: הציבור רואה, הציבור מאזין והציבור יודע.

סילבן שלום: כי מכל המיליארדים האלה, האם שכונה או עיירת פיתוח קיבלו 100 מיליון?

סילבן שלום: קיבלו 10 מיליון?

סילבן שלום: אולי מיליון?

סילבן שלום: אולי 100,000?

סילבן שלום: אפילו שקל בודד אחד לא.

סילבן שלום: כי הכול הלך לאן שלא צריך ללכת.

סילבן שלום: אבל חוץ מאינפלציה גדלה, דיבר כאן חבר הכנסת שגיא – וחבל שהוא יצא – על היצוא.

סילבן שלום: מה עם היבוא שגדל ללא הפסקה?

גדעון שגיא: חבר הכנסת שגיא פה.

סילבן שלום: סליחה, חבר הכנסת שגיא נמצא.

סילבן שלום: מה עם היבוא שגדל ללא הפסקה?

סילבן שלום: שיעור היבוא שגדל, הרי אין לו תקדים.

סילבן שלום: כשהיה שליש מזה בתחילת שנות ה-80, עם צריכת כלי הרכב, המכוניות, הטלוויזיות והווידיאו, אתם זוכרים איך קראו לזה?

סילבן שלום: – "ימי ארידור העליזים".

סילבן שלום: היום, כשזה פי שניים, פי שלושה ופי ארבעה, אני קורא לזה "ימי בייגה העצובים", כי זה באמת עצוב.

סילבן שלום: עצוב ששר האוצר מנסה לקנות את הציבור דרך אותה צריכה, שבעצם רק מזיקה לכלכלה.

סילבן שלום: אני לא אומר שאנשים לא צריכים להעלות את רמת החיים.

סילבן שלום: צריכים גם צריכים.

סילבן שלום: אבל בצורה של גידול בצריכה הפרטית של 12% ואפילו 14%?

סילבן שלום: זה מצב של משכון העתיד.

סילבן שלום: זה נקרא העדפת ההווה בצורה קיצונית.

סילבן שלום: מה עם העתיד?

סילבן שלום: מה יקרה בעוד ארבע שנים?

סילבן שלום: בעוד חמש שנים?

סילבן שלום: לא אכפת לו, הוא כבר לא יהיה באוצר, הוא כבר לא יהיה בשלטון.

סילבן שלום: אבל עד 1996 – לתת, כדי שהציבור יקנה.

סילבן שלום: אבל, כתוצאה ממה גדלה האינפלציה?

סילבן שלום: כתוצאה מזה שמחירי הדיור הולכים ועולים.

סילבן שלום: אנשים אינם יכולים לקנות דירות מפני ששיעור האינפלציה הולך וגדל.

סילבן שלום: אבל, מה החליטו אתמול בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשיא חוצפתם?

סילבן שלום: – חבר הכנסת גדליה גל, יושב-ראש ועדת הכספים, קח את זה לתשומת לבך – החליטו להוציא את מס הבריאות מחישוב המדד.

סילבן שלום: זו שערורייה בקנה מידה עולמי.

סילבן שלום: קובעים שזה מס.

סילבן שלום: זה כמו מס הכנסה, שלא נכנס.

סילבן שלום: הרי אין עוד מס עקיף מזה.

סילבן שלום: לקחו את המס האחיד שעד היום היה בחישוב המדד, וכל גידול שלו העלה את מדד המחירים לצרכן, ואמרו שמס הבריאות הזה לא ייכנס עוד למדד המחירים לצרכן.

סילבן שלום: כניעה מבישה לממשלה.

סילבן שלום: מה יקרה מחר?

סילבן שלום: לא יכללו גם את הפירות והירקות, גברתי היושבת-ראש.

אסתר סלמוביץ: תרצה לנמק את ההסתייגות – אתה יכול.

סילבן שלום: אני יכול?

סילבן שלום: תודה רבה.

סילבן שלום: לא יכללו את הפירות והירקות מחר.

סילבן שלום: לא יכללו את הדיור.

סילבן שלום: בכלל, יהיה מדד אפס.

סילבן שלום: כי הממשלה לוחצת, ויושבים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אנשים כנועים, אנשים שנכנעים תחת רגל גסה, ומס הבריאות אינו בחישוב האינפלציה עוד.

סילבן שלום: הוא לא מחושב.

סילבן שלום: אתם תשלמו, כל אזרחי ישראל, החל מהחודש הקרוב, סכומי עתק למס בריאות, וזה לא ייכלל במדד.

סילבן שלום: אם זה לא ייכלל במדד, לא תקבלו על זה גם תוספת יוקר בעתיד.

סילבן שלום: לא להאמין.

סילבן שלום: כאילו המחירים לא עולים, כאילו אין התייקרות.

סילבן שלום: אני אומר לכם: יש מצב מסוים שבו צריכים להגיד את האמת.

סילבן שלום: אומרים לנו: 1994 היתה שנה טובה.

סילבן שלום: מישהו מכם הרגיש שמצבו יותר טוב?

סילבן שלום: האם אפשר לקנות דירה ביתר קלות?

סילבן שלום: מחירי הדיור ירדו?

סילבן שלום: האם המשכנתאות יותר זולות?

סילבן שלום: הרי כתוצאה מהאינפלציה מעלה נגיד בנק ישראל כל חודש את הריבית, מחוסר ברירה.

סילבן שלום: העלאת הריבית הזאת, למה היא גורמת?

סילבן שלום: לכך שהמשכנתאות שלכם עולות.

סילבן שלום: אתם משלמים יותר כסף על המשכנתה גם בגלל האינפלציה וגם בגלל הריבית, וזה נכון לגבי כל אחד מהזוגות הצעירים.

סילבן שלום: יש דברים מסוימים שהממשלה עשתה והיא מתגאה בהם.

סילבן שלום: אומרים שהפחיתו את האבטלה.

סילבן שלום: אני שואל אתכם, המובטלים: הרגשתם שהפחיתו את האבטלה?

סילבן שלום: אף אחד לא הרגיש.

סילבן שלום: כי מה קרה בעצם?

סילבן שלום: מספר העולים שהגיע לישראל ירד בצורה דרסטית.

סילבן שלום: אין עוד עלייה בהיקפים שהיו.

סילבן שלום: אבל מעבר לירידה במספר העולים, היו שלושה דברים שקרו שאין לגביהם שום קשר בין כלכלה ובין ירידת האבטלה.

סילבן שלום: אתם יודעים ששינו את הקריטריונים?

סילבן שלום: היום כל מובטל חייב לנסוע 60 קילומטר מהבית כדי למצוא עבודה.

סילבן שלום: פעם הוא היה צריך לנסוע רק 40 קילומטר, מעבר ל-40 הוא לא נסע ועדיין הוא נחשב מובטל.

סילבן שלום: היום אם אתה לא נוסע 60 קילומטר, אתה כבר לא מובטל, אתה לא דורש עבודה, ויתרת על העניין הזה, אתה יוצא ממעגל האבטלה.

סילבן שלום: אתה כבר לא מובטל אם אתה לא מוכן לנסוע לא 10 קילומטר, לא 20 – 60 קילומטר מהבית.

סילבן שלום: הלכו ועשו עבודות יזומות.

סילבן שלום: מי שנוסע מתל-אביב לירושלים, ואני נוסע כל יום הלוך וחזור, רואה את כל הפועלים עובדים בעבודות יזומות.

סילבן שלום: זאת כלכלה?

סילבן שלום: בעצם לוקחים אנשים לעבודות כמו עבודות דחק של שנות ה-50, כדי להוריד את הסטטיסטיקה של האבטלה.

סילבן שלום: הדבר השלישי הוא הסגר.

סילבן שלום: מעצם העובדה שעושים סגר ולא מאפשרים לערביי עזה להגיע לעבודה, באופן טבעי נזקקים ליותר עובדים ישראלים.

סילבן שלום: כל אלה אמצעים פרוצדורליים, אמצעים טכניים.

סילבן שלום: זאת לא כלכלה.

סילבן שלום: זאת לא הפיכת האזור הזה לגן-עדן של הצלחה, שמביאה בעקבותיה יותר ביקוש לעבודה.

סילבן שלום: אבל מ-1 בינואר יש לנו לא רק מס בריאות, יש לנו גם מס על הבורסה; מס על הבורסה, שלפי שר האוצר ישלמו אותו עשירי ישראל.

סילבן שלום: אני אומר לכם, ישלם אותו כל אחד מהאזרחים הקטנים.

סילבן שלום: אני אחזור ואומר את זה עד 1 בינואר ואחזור ואומר את זה גם אחרי 1 בינואר, כי בעצם מי שישלמו את המס הם אזרחי ישראל, שקונים את המניות או בהשקעה ישירה במניות בבורסה, או דרך קרנות נאמנות, וגם קופות גמל שפטורות ממס, כי המס על הבורסה מוריד את השוק או עוצר אותו מלעלות, כך שהתשואה שלכם בקופת הגמל הולכת ונשחקת.

סילבן שלום: כל הגמלאים שיקבלו בסוף החודש הזה את התשואה השנתית, את מצב קופת הגמל שלהם בסוף השנה, יידהמו לראות את המצב שלהם בסוף השנה הזאת – ירידה ריאלית ב-10% בקופת הגמל, שחסכתם בה שנה אחרי שנה, כי מישהו החליט שהבורסה היא פתאום לא מכשיר חשוב, היא לא מכשיר שיביא צמיחה.

סילבן שלום: מי יביא צמיחה?

סילבן שלום: השלום.

סילבן שלום: אתם שמעתם על השלום?

סילבן שלום: הרי הבטיחו לנו גן עדן כלכלי.

סילבן שלום: יש לנו גן עדן כלכלי?

סילבן שלום: איפה כל המדינות שהיו אמורות לבוא להשקיע, איפה כל חברות הענק שהיו אמורות לבוא להשקיע?

סילבן שלום: לכולם אמרו שזה יהיה גן עדן כלכלי, יבואו לכאן ואכן תהיה הרחבת השקעות, יקלטו עובדים חדשים וזה יקטין את האבטלה ויגדיל את הצמיחה, והבורסה תפרח.

סילבן שלום: אנשים האמינו.

סילבן שלום: אחרי ההסכם עם אש"ף, באוגוסט 1993, הבורסה עלתה כמעט ב-100% עד פברואר 1994.

סילבן שלום: אני אומר לכם, האינפלציה הולכת וגואה, הדיור מתייקר, האבטלה יורדת רק במעט כי הכול זה שינוי קריטריונים מלאכותי, מס בריאות תשלמו הרבה יותר עם שירות מינימלי, מס על הבורסה החל מהחודש הזה על כולם.

סילבן שלום: החל מהחודש הזה תשלמו גם ביטוח לאומי על כל מרכיבי השכר שלכם.

סילבן שלום: עד היום שילמתם ביטוח לאומי רק על שכר יסוד.

סילבן שלום: החל מהמשכורת שתקבלו בסוף חודש ינואר, קרי ב-1 בפברואר, פתאום תראו שביטוח לאומי משלמים על כל הדברים, על שעות נוספות, על רכב ועל כל ההוצאות האחרות שאתם מקבלים.

סילבן שלום: כל המסים שיש בארץ ייפלו עליכם בחודש הבא, כי לממשלה הזאת אין דרך אחרת לממן את ההוצאות הענקיות של הסקטורים המקורבים, רק לקחת מהאזרח, לקחת מכיסו, לקחת את כל הכסף שלכם ולהעביר אותו לאלה שלכם אין בקרבם שום חלק ונחלה.

סילבן שלום: לכן, הייתי קורא לשר האוצר הזה לעשות מה שהיה צריך לעשות, לבוא ולומר: נכשלתי, אני מוסר את המפתחות ואני הולך הביתה.

סילבן שלום: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת סילבן שלום.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת בנימין נתניהו – איננו.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת מיכאל איתן – איננו.

אלי דיין: חבר הכנסת מיכאל איתן איננו?

אלי דיין: לא יכול להיות.

אסתר סלמוביץ: סליחה, סליחה.

אסתר סלמוביץ: איך יכולתי לומר דבר כזה?

אסתר סלמוביץ: סליחה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת מיכאל איתן, אתה יכול לנמק שתי הסתייגויות במסגרת עשר דקות.

אלי דיין: למה לא מפרסמים את הרשימה בלוח האלקטרוני?

מיכאל איתן: כל אחד יכול לקחת את החוק עם רשימת ההסתייגויות ולראות מתי תורו מגיע, לפי הסדר.

מיכאל איתן: לא היינו די זריזים לעשות סדר אחר דרך ועדת הכנסת, לכן חזרו לסידור הזה עד שיהיה סידור אחר.

מיכאל איתן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו עומדים לפני אישור תקציב המדינה, ובמסגרת תקציב המדינה אנחנו נדרשים לאשר גם הסדרים מספר במשק.

מיכאל איתן: לצערי הרב, כל חוק ההסדרים כולו אינו כולל ואינו שווה בהיקפו להסדר אחד שעומד להתרחש במשק שלנו, ומשום מה עדיין לא הגיע לכנסת.

מיכאל איתן: אני מדבר על הסדר הקיבוצים.

מיכאל איתן: אנחנו הולכים לאשר העברת מיליארדי שקלים, במנות שנתיות שמסתכמות בכמה מאות מיליוני שקלים מתקציב המדינה, בכמה מאות מיליוני שקלים שיתבטאו במחיקות בבנקים, וסכומים נוספים שיבואו דרך מכירת קרקעות הלאום על מנת לאפשר את הסדר הקיבוצים.

מיכאל איתן: אני שואל את עצמי, איך ייתכן שדבר כזה יכול לעבור כך לאור היום?

מיכאל איתן: בואו נמנה אחת לאחת את הסיבות שבגינן יש צדק בכך שהממשלה תושיט ידה לתוך הכיסים של משלם המסים, תוציא משם כסף ותיתן לגורם אחר.

מיכאל איתן: סיבה ראשונה, אוכלוסיות שנמצאות מתחת לקו העוני, במצוקה.

מיכאל איתן: האם התנועה הקיבוצית נמצאת במצב כזה?

מיכאל איתן: האם יש משפחה אחת בכל הקיבוצים במדינת ישראל שמצבה הכלכלי מחייב שהקופה הציבורית תסייע לה? אין.

מיכאל איתן: בקיבוץ העני ביותר רמת החיים של החבר ושל המשפחה גבוהה פי כמה מרמת החיים של רבבות האזרחים, של מאות אלפים שחיים בערים, בשכונות, במושבים, ולא עוזרים להם.

מיכאל איתן: אני שואל שאלה בעניין הזה: מדוע, על-פי אילו קריטריונים, הממשלה מחליטה לסייע לקיבוצים?

מיכאל איתן: הם לא נזקקים, יש להם רכוש אדיר.

מיכאל איתן: אומרים, אם הממשלה צריכה לסייע לאדם נזקק, הוא צריך לבוא קודם כול ללשכת הרווחה, בודקים אותו שמא יש לו כסף ומקורות הכנסה, לפני שהוא ייפול למעמסה על הציבור.

מיכאל איתן: בודקים מה רמת החיים שלו, אם יש לו מכונית, אם הוא נוסע לחוץ-לארץ.

מיכאל איתן: אילו עשו את הבדיקה הזאת לגבי התנועה הקיבוצית, ודאי וודאי שהקיבוצים לא היו מוגדרים כזכאים מההיבט הזה.

מיכאל איתן: אומרים, בעצם הסיוע לקיבוצים הוא לא סיוע שניתן לאנשים חלשים, זה סיוע שניתן למפעלים כלכליים שלא כדאי למדינה, בגלל היקפם וגודלם, שיפשטו את הרגל, שייעלמו, ועל-ידי כך תיגרם אבטלה במשק.

מיכאל איתן: ולכן אומרים, בואו תסייעו לנו על מנת שנוכל לקיים את המשק הגדול הזה של התנועה הקיבוצית.

מיכאל איתן: בואו נבדוק גם את הקריטריון הזה – מה עושה הממשלה כאשר היא באה לעשות פעולה שאינה מבוססת על תמיכת סעד, היא מבוססת על כך שמתפקידה של הממשלה לסייע לפעמים לגופים כלכליים גדולים, לא בגלל הסיוע שניתן להם ישירות אלא בגלל הרצון לראות את ההשפעות על כלל המשק.

מיכאל איתן: ואכן, השבתת המפעלים של התנועה הקיבוצית עלולה להביא לתוצאות שליליות לגבי כלל המשק וצריך לשקול אם לסייע או לא לסייע.

מיכאל איתן: אבל איך עושים את השיקול הזה?

מיכאל איתן: דבר ראשון, לא יעלה על הדעת שהתנועה הקיבוצית לא תיכנס למשטר הבראה ומכירת נכסים שאינם חלק מתהליך הייצור; לא יכול להיות.

מיכאל איתן: כשאנחנו באים לסייע למפעל מסוים, הממשלה אומרת לו: אנחנו מסייעים לך ומזרימים לך כספים – תעשה הסכם הבראה.

מיכאל איתן: מאחר שמעניין אותנו המשק בכללותו, אנחנו רוצים לדעת שהזרמת הכספים הזאת לא באה לשפר את מצבו האישי של בעל המפעל, היא לא נועדה לכך שהפועלים באותו מפעל יקבלו שכר גבוה, אלא היא באה לאפשר למפעל לעבוד בתנאי שוק ולהבריא.

מיכאל איתן: אם אנחנו, ועדת הכספים, שלעתים קרובות נדרשת לאשר וחייבת לאשר סיוע ממשלתי למפעלים כושלים, אם אנחנו מקבלים תוכנית הבראה שיש לה סיכוי סביר להצליח – יש אישור לסייע.

מיכאל איתן: אבל אם מגיעים למסקנה שאי-אפשר להבריא אותו מפעל – מחליטים שלא מסייעים לאותו מפעל.

מיכאל איתן: ומה קורה בתנועה הקיבוצית?

מיכאל איתן: אין שום הסכם הבראה, אין שום תוכנית לשיקום התנועה הקיבוצית ולהעלאתה על פסים כלכליים נכונים.

מיכאל איתן: עוול עושה הכנסת ועוול עושה הממשלה, בראש ובראשונה לתנועה הקיבוצית, בכך שהיא מרשה הזרמת מיליארדי שקלים בלי שהתנועה הקיבוצית מצדה נדרשת, כתנאי מוקדם לכך, לעבור תוכנית הבראה רצינית.

מיכאל איתן: מה צריכה לכלול אותה תוכנית הבראה?

מיכאל איתן: בראש ובראשונה סגירת מפעלים כושלים, ובמסגרת זו יש מקום להביא לכך שחלק מהקיבוצים אכן ייסגרו.

מיכאל איתן: אין בכך שום אסון לעם ישראל, שחלק מהקיבוצים – – –

גדליה גל: אל תשתמש במונחים שאתה לא מתכוון אליהם, לסגור.

מיכאל איתן: אני בהחלט אומר את זה בצורה הברורה ביותר.

מיכאל איתן: יש קיבוצים שיושבים על קו העימות, באזורים נידחים שלמדינה יש אינטרס ליישבם – מגיע להם סיוע בדיוק באותה מידה כמו שמגיע סיוע למושב השכן, לעיירת הפיתוח השכנה, לעיר השכנה; בדיוק באותה מידה, לא פחות אבל גם לא יותר.

מיכאל איתן: יש קיבוצים שאינם יכולים לשאת את עצמם.

מיכאל איתן: הם צריכים לקחת את עצמם בידיים.

מיכאל איתן: התנועה הקיבוצית צריכה להודות: אין לנו כוח ויכולת להחזיק את הקיבוצים הללו.

מיכאל איתן: האנשים שגרים בקיבוצים הללו, יש להם בינתיים מקום מגורים, שיצאו לעבוד בחוץ, וכל אחד ירוויח כמו כל תושב במדינת ישראל.

מיכאל איתן: האם יש בארץ הזאת איזו אוכלוסייה שנותנים לה כסף בלי שהיא תעבוד כשהיא יכולה לעבוד?

מיכאל איתן: ולכן, האלמנט השני, אם מתייחסים לתוכנית הבראה, צריך לכלול במפורש שינוי מסגרות התנועה הקיבוצית.

מיכאל איתן: אלמנט נוסף בתוכנית ההבראה – מכירת נכסים.

מיכאל איתן: יש נכסים שלא מסייעים כהוא זה לתנועה הקיבוצית לעלות על פסים של הבראה, הם אינם חלק מקו הייצור שלה, מהמקום שממנו מקבלים רווחים.

מיכאל איתן: אביא דוגמה, החזקות הקיבוצים ב"תנובה".

מיכאל איתן: מה זה?

מיכאל איתן: זו אימפריה ענקית ששווה מאות מיליוני דולרים, אם לא דולרים לפחות שקלים, מאות מיליונים.

מיכאל איתן: מדוע שהתנועה הקיבוצית לא תיזום מהלך – – –

רפאל אדרי: אדוני, ידוע לך כמה דקות עומדות לרשותך?

דן תיכון: שש שעות.

מיכאל איתן: אני מייד מסיים.

רפאל אדרי: אני מבקש, תואיל לסיים.

גדליה גל: הרבה יותר.

רפאל אדרי: 735 דקות.

רפאל אדרי: אתה יודע כמה זה?

רפאל אדרי: זה 12 שעות ו-15 דקות.

מיכאל איתן: אני מייד מסיים.

מיכאל איתן: לסכם את הפרק הזה בדברי: אם באמת הממשלה, אם אתה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, חס על כספיהם של משלמי המסים ובאמת רוצה את טובתה של התנועה הקיבוצית – אל תיתן ידך להזרמה כפי שהיא מתוכננת עכשיו.

מיכאל איתן: הם חושבים שאם הם יעשו שביתות ויפעילו לחצים פוליטיים – הם יוכלו לקבל כסף ללא חשבון.

דן תיכון: איזה שביתות?

דן תיכון: הם יקבלו את הכסף בלי שביתות.

מיכאל איתן: הם ישביתו את מרכז מפלגת העבודה, יש להם שם הרבה נציגים.

מיכאל איתן: אני אומר לך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אתם, מפלגת העבודה, אם לא תעשו סדר וצדק לכלל אזרחי ישראל – אתם הראשונים שתשלמו על כך מחיר פוליטי כבד בבחירות הבאות.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת איתן.

רפאל אדרי: אני רואה שאתה דואג למפלגת העבודה.

רפאל אדרי: אולי אני לא צריך להודות לך על כך.

רפאל אדרי: אני מניח שיושב-ראש ועדת הכספים יעשה זאת.

רפאל אדרי: אני מזמין כעת את חבר הכנסת צחי הנגבי – איננו.

רפאל אדרי: לרשותו נותרו 59 הסתייגויות.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת דן תיכון שיציג את הסתייגויותיו.

רפאל אדרי: לרשותך, אדוני, 80 הסתייגויות.

גדליה גל: אני מציע שכל אחד ינמק חמש דקות והולכים הלאה.

רפאל אדרי: שתי הסתייגויות, כל אחד עשר דקות.

רפאל אדרי: אדוני, לרשותך שש שעות ו-30 דקות ועשר דקות נוספות.

רפאל אדרי: זאת אומרת, שש שעות וחצי ועוד עשר דקות.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אי-אפשר להתחיל סדרת נאומים בתחום הכלכלה בלי לומר כמה מלים על השנה שהיתה, שהרי זו עומדת לעבור מן העולם, וצריך לשאול את עצמנו שאלה אחת:

דן תיכון: איך הגענו לכנסת היום לפני שנה, מה אמרנו לכנסת, מה היה המצב הכלכלי בתחילת 1994 והיכן אנחנו נמצאים בסוף השנה ו/או בתחילת 1995.

דן תיכון: שנת 1994 היתה אמורה להיות השנה הטובה ביותר בתחום הכלכלי.

דן תיכון: הסיכויים היו מצוינים.

דן תיכון: המשק הגיע במצב טוב מאוד.

דן תיכון: 1992 ו-1993 היו שנים מצוינות, אבל 1994 אמורה היתה להיות התקווה הגדולה, שכן נוסף על הנתונים שהצטברו במשק הישראלי לאחר שנים רבות של קיפאון בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 נראה היה שגם המשק העולמי, הסחר הבין-לאומי, הולך ומשתפר, והמשק העולמי יוצא מן המיתון, כך שהתקווה שהמשק הישראלי יצמח ביחד עם חידוש הצמיחה במשק העולמי טמנה בחובה הצלחה מסחררת.

דן תיכון: אבל צריך לראות מה קורה בסוף השנה.

דן תיכון: 147 מיליארד שקלים, זה הסכום שמוצג בפנינו ומבקש את אישורנו.

דן תיכון: איך הגענו ממצב מבטיח למצב שהוא על סף משבר ב-1995?

דן תיכון: רבים מן הנתונים המוצגים היום בפנינו, ועל כל התסבוכת שבהצגת הנתונים אני אעמוד באחת ההסתייגויות, רבים מן הנתונים המוצגים היום בפנינו מבשרים על כך שאנחנו עומדים על סף מיתון, על סף האטה, והם מאותתים כלפינו באור אדום כשהם אומרים: אם לא תטפלו בעניינים האלה עכשיו – מובטח לכם שב-1995 יהיה משבר במשק הישראלי.

דן תיכון: אבל במקום טיפול בבעיות שמתעוררות אנחנו רואים ממשלה מבולבלת, משוסעת, נקרעת לגזרים, לא יכולה לקבל החלטות, מקבלת החלטות ולא גומרת, גומרת ולא מתחילה, ומתווכחת.

דן תיכון: החוק למיסוי רווחי הבורסה אושר, ולפתע מישהו מפקפק אם הוא יופעל, אי-אפשר להפעיל אותו אז אומרים: נפעיל אותו לחצאין, נפעיל אותו ב-1 בינואר, ואם לא ב-1 בינואר אולי כחלוף שלושה חודשים, ובכלל כל העסק הזה פתוח.

דן תיכון: אין דבר כזה במדיניות כלכלית כשהכול נשאר פתוח.

דן תיכון: כשהמשק לא יודע מה הם הנתונים שבפניהם הוא יעמוד בתוך כמה שבועות, המשק נקלע, בביטחון, למשבר.

דן תיכון: רבותי, כל שבוע מודיעים לנו שהשבוע תתכנס הממשלה ותדון בתוכנית כלכלית חדשה, בצעדים כלכליים חדשים, אולי בעסקת חבילה חדשה, ואני בעצם שואל את עצמי ורוצה להגדיר את הבעיה העיקרית שעומדת כרגע בפני המשק הישראלי.

דן תיכון: הבעיה העיקרית מצויה בתחום האינפלציה.

דן תיכון: בתחילת השנה אמרו לנו שהאינפלציה תרד ל-8%.

דן תיכון: לקראת סוף השנה, במקום 8% יש לנו 15% ואולי גם 16%, הווי אומר שבין התחזית לשנת 1994 לבין מה שקרה קיים הפרש פעוט של כ-100%, וזאת הבעיה העיקרית העומדת בפנינו.

דן תיכון: אילו היינו היום בשלטון, היינו עוסקים בשני תחומים.

דן תיכון: בתוך כמה ימים, כמה שבועות, היינו מציעים למשק הישראלי רפורמה בתחום המיסוי, ובעיקר רפורמה לשכבות הביניים, שהרי חלק גדול מן האוכלוסייה לא משלם מס הכנסה.

דן תיכון: הבטיחו לנו רפורמה שתיכנס לתוקפה ב-1 בינואר 1995, הבטיחו לנו שנשלם פחות מסים, והנה לא חלפו ימים רבים, אנחנו לפני 1 בינואר 1995, ואני יכול להבטיח לאזרחי מדינת ישראל שרובם ככולם ישלמו יותר מסים.

דן תיכון: אנחנו נבוא אל הבית הזה בתוך כמה ימים, כמה שבועות, ונציע, באמצעות חקיקה, רפורמה מקפת בתחום המיסוי הישיר.

דן תיכון: אמרו לנו שיורידו לנו את מס הכנסה, ולא הורידו לנו את מס הכנסה.

דן תיכון: מנקודת ראותי אין הבדל בין מס ההכנסה לביטוח הלאומי, ואמרו לנו שלא נשלם יותר ביטוח לאומי, שהרי מורידים לנו כמה מרכיבים מן הביטוח הלאומי, כללו את ביטוח הבריאות בתוך הביטוח הלאומי, והכפילו את המרכיבים או הגדילו את המרכיבים של הביטוח הלאומי, ובסך הכול אנחנו נשלם יותר, וכנראה הרבה יותר, בשיעור די ניכר של אחוזים.

דן תיכון: ממשלה זו, שיצאה לדרך לפני כשנה כשהיא מבטיחה שתי רפורמות בתחום המס, כשהיא מבטיחה שהמס לא יעלה על 50%, מגיעה היום למצב שבו המס עולה, עולה, יעלה, ושכבות הביניים ישלמו הרבה הרבה יותר.

דן תיכון: לכן אנחנו ננסה לשכנע את הממשלה, שאיננה מסוגלת להתעשת להתלכד סביב הצעה שלנו בתחום ריווח מדרגות המס, בתחום הקלות במסגרת המס, אם כי יכול להיות שבמדרגה הגבוהה ביותר אנחנו לא ניגע, אבל מה שברור הוא שכל עובד בשכבות הביניים צריך לעבוד היום כשמונה חודשים וחצי בשביל שלטונות המס, וזה כולל גם את הארנונה, שמגיעה בעצם הימים הללו לשיאים חדשים.

דן תיכון: כלומר, אם מחשבים את המיסוי הישיר שאותו אדם ממוצע במדינת ישראל משלם, אז הוא עובד בשל שלטונות המס שמונה עד שמונה חודשים וחצי.

דן תיכון: שלושה וחצי עד ארבעה חודשים הוא עובד בשביל עצמו.

דן תיכון: אנחנו, זה לא רחוק, ב-1988, טבענו את הססמה – אני מייד גומר – לא יותר מ-50% מס.

דן תיכון: מרבית עמלו של הנישום, של האזרח, תישאר בידיו.

דן תיכון: לצערי הרב, מרבית עמלו ושכרו של האזרח עוברת היום לשלטונות המס.

דן תיכון: נדון בנושא נוסף אחד שאפיין אותנו ב-1994, והוא שוק ההון.

דן תיכון: איך קרה שחזרנו כעבור כ-11 שנים על אותם מחדלים שהולידו את ועדת-בייסקי?

דן תיכון: אנחנו פותחים היום במסע שעיקרו הקמת ועדת חקירה שתחקור את האירועים בשוק ההון ב-1992 וב-1994.

דן תיכון: התמונה עדיין לא ברורה, אדוני היושב-ראש, אבל מסתבר שבמרוצת השנתיים הללו נעשו דברים חמורים ביותר; חזרנו על אותן שגיאות שעשינו ב-1982 וב-1988, במשך שבועיים ימים קרא הציבור שני ראיונות, האחד ניתן על-ידי מנכ"לו היוצא של הבנק הגדול ביותר במדינה, או השני בגודלו במדינה, בנק לאומי – – –

רפאל אדרי: השני, אדוני.

דן תיכון: מר דוד פרידמן, אפשר להתווכח על כך – – –

רפאל אדרי: אדוני, זמנך תם, ואני מבקש, מאחר שלרשותך כל כך הרבה זמן – – –

דן תיכון: אני כבר גומר; תן לי להשלים את המשפט כי אחזור – –

רפאל אדרי: אני מבקש, אדוני.

דן תיכון: – – לזה בסיבוב הבא.

דן תיכון: אנחנו תובעים הקמת ועדת חקירה שתחקור את מה שקרה בשוק ההון בשנים 1992 ו-1993, איך קרה ש-70% מהאוכלוסייה, אשר מושקעים, בין במישרין ובין בעקיפין, באמצעות קופות הגמל, בשוק ההון, הפסידו חלק די גדול, די ניכר, מהצבר ההון שלהם.

רפאל אדרי: אני מודה לאדוני חבר הכנסת דן תיכון על הסתייגויותיך.

רפאל אדרי: יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל, בבקשה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת מאיר שטרית, זו זכותו של יושב-ראש ועדת הכספים.

רפאל אדרי: אני מבין שאדוני אחריו.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היות שחבר הכנסת דן תיכון תקף בעוצמה כזאת את הממשלה על מחדליה וציין ש-11 שנים אחרי דוח-בייסקי אנחנו נדרשים לוועדת חקירה נוספת, אני רוצה לשאול אותה שאלה את ידידי חבר הכנסת דן תיכון: איך אתה מסביר שתשע שנים אחרי דוח-בייסקי לא מצאה הממשלה שאתה היית חלק ממנה לנכון לטפל בחוק הבנקאות, לטפל בחוק קרנות הנאמנות, לטפל בחוק יועצים ומחזיקי תיקים, לטפל בחוק קופות הגמל ובכל אותם דברים שחלק מהם הספיקה הממשלה הזאת לעשות בשנתיים שעברו?

גדליה גל: מי כמוך יודע שמטפלים באינטנסיביות, עם קשיים וויכוחים לא קלים, בחוק קופות הגמל.

גדליה גל: רק הבוקר פניתי ודרשתי מהיועץ המשפטי לממשלה מיכאל בן-יאיר לזרז את הטיפול בחוק קופות הגמל.

גדליה גל: אני רוצה להזהיר מעל במה זו, שאם עד חודש מרס לא תיעשה הפעולה כפי שהובטח לי הבוקר, אנחנו בעצמנו נניח חוק לקופות הגמל – – –

דן תיכון: הצעת חוק.

גדליה גל: הצעת חוק לקופות הגמל, משום שאין שום ספק שבלי כל המכשירים האלה אנחנו נחזור מדי פעם למכשלה כזו ולמכשלה אחרת.

גדליה גל: אני אולי לא מאושר שהכסף לא מספיק מהיר, אבל ודאי וודאי שאני שמח שהקואליציה הזאת, הממשלה הזאת לא חיכתה עוד 11 שנים, אלא היא פועלת במלוא המרץ לתקן אותם דברים שמשום-מה תשע שנים הוזנחו על-ידי הממשלה הקודמת.

גדליה גל: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין איננו.

רפאל אדרי: יש לו 150 הסתייגויות.

רפאל אדרי: חבר הכנסת מאיר שטרית, לרשותך, אדוני, 95 הסתייגויות, שהן כשבע שעות וחצי ועוד חמש דקות.

רפאל אדרי: כעת תנמק שתי הסתייגויות – עשר דקות לרשותך, אדוני.

מאיר שטרית: אני מוכן לדבר שבע שעות, תלכו לישון.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת התקציב של 1995 כפי שמוגשת על-ידי האוצר איננה כוללת שום בשורות בתחום החברתי.

מאיר שטרית: עיקר השינויים בתקציב מיועדים לטיפול במשברים במשק ולתוספות שכר, כאשר לשאר התחומים מוקצה רק סכום של 2.5 מיליארדי שקל מהתקציב.

מאיר שטרית: הצעת התקציב איננה מטפלת בבעיות בשוק הדיור, שהן קשות ביותר.

מאיר שטרית: אני ציינתי בפעם הקודמת בכנסת הזאת, שמדד הדיור עלה בין 1985 ל-1994 בהיקף של 328%, לעומת מדד המחירים לצרכן, שעלה באותה תקופה רק בהיקף של 220% בערך, זאת אומרת 100% יותר.

מאיר שטרית: ברור לכולנו מה זה עושה לזוג הצעיר ברצותו לרכוש דירה.

מאיר שטרית: אותה דירה שווה לו היום תשע-וחצי שנות עבודה, לעומת חמש-וחצי שנות עבודה בשנת 1985.

מאיר שטרית: חלום הדיור מתרחק ממנו מרחק גדול מאוד.

מאיר שטרית: הממשלה תמיד מתייהרת – ידידי יושב-ראש ועדת הכספים, אני מציע שתקשיב לנתון המאלף הזה – שהוסיפה בשנים 1995-1992 לתקציבי החינוך ולמשרדים החברתיים סכום של 8.5 מיליארדי שקל.

מאיר שטרית: זה נכון.

מאיר שטרית: זו עובדה נכונה ואמיתית.

מאיר שטרית: אבל אם הם מנכים מתוך תוספת הסכום הזה את השפעת תוספת השכר למורים ולסקטורים השונים בתחום הזה – – –

גדליה גל: למה לנכות משכר המורים?

מאיר שטרית: כיוון שאחת הבעיות בשכר המורים היא שאתה נותן שכר גם למורים הטובים וגם למורים הלא-טובים.

גדליה גל: תנכה את החלק של המורים הלא-טובים.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: אבל זה לא הוסיף לחינוך שום דבר.

מאיר שטרית: זה לא הוסיף לילדים שום שעת לימודים.

מאיר שטרית: אלה עדיין תוספות שכר, שהממשלה נכנעה למאבקים של הסתדרות המורים.

מאיר שטרית: אם אני מוריד את תוספות עלות השכר בסקטורים השונים, ואם אני מנכה מתוך העלות הזאת את תוספת העלות שמגדילה מאוד את ההוצאה לשירותים חברתיים בחינוך וכן הלאה, נשארת תוספת, לכל המשרדים החברתיים משנת 1992 עד שנת 1995 – 1.5 מיליארד שקל.

מאיר שטרית: פירושו של דבר, תוספת של 3%.

מאיר שטרית: 5 לנפש.

מאיר שטרית: אין כאן רבותא.

מאיר שטרית: הנטו של התוספת הגדולה של 8 מיליארדי שקל הוא בסך הכול תוספת של 3%.

מאיר שטרית: 5 לתקציב החברתי פר נפש.

מאיר שטרית: זו לא תוספת גדולה.

מאיר שטרית: זה לא שינה מהותית את העניין.

מאיר שטרית: אילו רצתה הממשלה להביא תקציב עם בשורה, היא היתה צריכה להראות צעדים ממשיים לטיפול בתחום החברתי; היא היתה צריכה להראות איך היא מתמודדת עם בעיית הדיור, שהיא חריפה מאוד; היא היתה צריכה להוריד מסים על דירות, ובעיקר על דירות עממיות לזוגות צעירים, להוריד מס ערך מוסף על הדירות האלה.

מאיר שטרית: למי שקונה דירה ראשונה, פעם ראשונה בחייו – להוריד לו את מס ערך מוסף.

מאיר שטרית: איזה היגיון יש בעולם לחייב זוג צעיר בדירה הראשונה שהוא קונה ב-17% תוספת מכיסו, ומצד שני הממשלה צריכה להוציא מחר מכיסה את הכסף להגדלת המשכנתה שלו, כדי שיוכל לשלם מס ערך מוסף לממשלה?

מאיר שטרית: זה מעשה חלם.

מאיר שטרית: לו היתה הממשלה מורידה מס ערך מוסף בלבד על דירה ראשונה, דירה עממית, ואת מס הרכישה – הצעת החוק שלי בנושא כבר עברה לשמחתי קריאה ראשונה – אלה בלבד מהווים 22% ממחיר הדירה, 20% ממחיר הדירה.

מאיר שטרית: זה היה משנה בצורה מהותית את מחיר הדירה.

מאיר שטרית: תאר לך, חבר הכנסת גדליה גל, מה היה קורה אילו הורידו את מחירי הדירות האלה, שמהוות את רוב השוק, ב-20%?

מאיר שטרית: היית מוריד את מדד הדיור בצורה משמעותית מאוד.

מאיר שטרית: מדד הדיור היה מוריד את המדד הכללי בצורה משמעותית.

מאיר שטרית: הממשלה, רק בנקודה של מדד, היתה מרוויחה מיליארד שקל בחוב הפנימי בלבד.

גדליה גל: איך זה היה מוריד?

גדליה גל: זה היה מקטין את הביקוש לדירות?

מאיר שטרית: לא, להיפך.

מאיר שטרית: יש היום פער גדול מאוד בין ביקוש לבין היצע.

מאיר שטרית: יש היצע של דירות, ואנשים לא יכולים לקנות דירות.

מאיר שטרית: אם היית מוריד את מס ערך מוסף ואת מס הרכישה, זה היה מוזיל את מחירי הדירות ב-20%.

מאיר שטרית: היית מוריד את מדד הדיור.

מאיר שטרית: היית מוריד את המדד הכללי.

מאיר שטרית: על כל נקודת מדד אחת היית חוסך מיליארד שקל.

מאיר שטרית: אבל, חשבון לטווח ארוך איננו מופיע, כנראה, בתקציב הזה.

מאיר שטרית: דבר נוסף, הממשלה צריכה להוריד מיסוי, כי עומס המסים על הישראלים הוא כבד ביותר.

מאיר שטרית: הממשלה התחייבה להוריד את המיסוי, והורידה 1% בשנה למס חברות, הורידה ל-39%, השנה ל-38%, זה יפה מאוד, אבל אני חושב שצריך לעשות צעד – – –

דן תיכון: 37%.

מאיר שטרית: השנה 37%.

מאיר שטרית: אני חושב שצריך להוריד בצורה יותר דרסטית את כל המיסוי, בעיקר לשכבות הביניים, שקשה להן מאוד.

מאיר שטרית: היום, בגלל מס הבריאות החדש, בגלל חוק ביטוח בריאות ממלכתי – ואגב, אני תומך בו ואני חושב שהממשלה לא צריכה לחזור בה ממנו, אבל היא צריכה לעשות תיקון, לתת נקודת זיכוי נוספת לאשה עובדת כדי להגדיל את כדאיות היציאה שלה לעבודה, אחרת האשה העובדת נפגעת בצורה דרסטית.

מאיר שטרית: נקודת זיכוי נוספת לאשה עובדת היתה מורידה לפחות – – –

דן תיכון: תסביר למה היא נפגעת, כי היא תשלם 4%.8.

מאיר שטרית: זה ברור.

מאיר שטרית: וזה עוד בלי מס ארגון.

מאיר שטרית: חכה, יבוא מס ארגון, וזה יעלה ל-5%.

מאיר שטרית: 6.

מאיר שטרית: אם היית נותן לה נקודת זיכוי נוספת, היית עוזר לה בצורה מאוד משמעותית.

מאיר שטרית: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, חשוב לי לציין נתון נוסף.

מאיר שטרית: אני מביא את הנתונים מסקר שעשה המכון למחקר כלכלי-חברתי של ההסתדרות; לא מבית-מדרשי.

מאיר שטרית: הם אומרים שלהערכת המכון, נתוני עלות הסכמי השכר שמופיעים בתקציב המדינה לשנת 1995 גבוהים ב-800 מיליון שקל מהעלות בפועל.

מאיר שטרית: זאת אומרת, שהממשלה הכניסה בתקציב מין "שפיל" נסתר – 800 מיליון שקל מעל העלות האמיתית של הסכמי השכר.

דן תיכון: זה פשוט לא נכון.

דן תיכון: חתמו על הסכמי שכר מרחיבים, וזאת ישלמו.

מאיר שטרית: מעבר להם.

מאיר שטרית: הם גם מביאים נתונים מפורטים, שמראים שהניצול בשכר מערכת החינוך להיום, לתקופה של לפני חודשיים, היה בסך הכול 40% מהתקציב.

מאיר שטרית: זאת אומרת, יש כנראה ביסוס לדברים האלה.

מאיר שטרית: החוקרים שעשו את העבודה הזאת הם רציניים דיים כדי שנתייחס לדבריהם.

מאיר שטרית: נוסף על זה הם אומרים, שלדעתם ההערכה על הכנסות המדינה נמוכה לפחות ב-300 מיליון שקל.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, שלדעתי ההערכה נמוכה בהרבה יותר.

מאיר שטרית: אבל נניח 300 מיליון שקל, זה עוד לפני המס על הבורסה.

מאיר שטרית: ההערכה שלהם נמוכה ב-300 מיליון שקל.

מאיר שטרית: המשמעות של שני המספרים האלה היא, שיש בתוך התקציב עוד סכום של מיליארד ו-100 מיליון שקל מובנה בתקציב.

מאיר שטרית: אני אומר, ריבונו של עולם, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה הנוכחי התחייב לפני הבחירות האלה במו פיו, בטלוויזיה, במסע הבחירות, שהוא יעשה יום חינוך ארוך, ואני אחזור על זה כמו קאטו, שאמר תמיד: קרתגו תיחרב.

מאיר שטרית: אני אחזור על זה כאן.

מאיר שטרית: ראש הממשלה הזה התחייב בפני עם ישראל לעשות יום חינוך ארוך.

רפאל אדרי: מאין לך, אדוני, שהוא לא יעשה זאת?

מאיר שטרית: זה מה שאני מנסה לומר, אדוני.

מאיר שטרית: עד עכשיו כבר עברו – – –

דן תיכון: אני אומר לך שהוא לא יעשה את זה.

מאיר שטרית: מאז תחילתה של הכנסת הזאת אישרנו את התקציב לשנת 1993, את התקציב לשנת 1994, ועכשיו לפנינו התקציב לשנת 1995.

מאיר שטרית: ביוזמתה של הממשלה אין שום מלה על יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: בשנתיים הקודמות הפילה הממשלה את ההצעות שלי ליום חינוך ארוך, פעם אחר פעם, כאשר הטילה על הקואליציה משמעת סיעתית בהצבעה.

מאיר שטרית: ופעמיים הפילה הממשלה את הצעת החוק בדרך רגילה, בחקיקה בכנסת.

מאיר שטרית: כלומר, ארבע פעמים בקדנציה הזאת הפילה הממשלה את הצעתי להפעיל יום חינוך ארוך בבתי-הספר בארץ, מ-08:00 עד 17:00, ולתת באמת סיכוי לכל ילד לקבל בבית-הספר את החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, לעשיר ולעני, בלי הבדל.

מאיר שטרית: וגם הפעם לא כללה את זה הממשלה בתקציבה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, ראיתי את ההסתייגות שלך ושל יושב-ראש הקואליציה לחוק הסדרים במשק המדינה שעומד לפנינו, להפעיל יום חינוך ארוך בשנת התשנ"ו בערי פיתוח ובשכונות מצוקה, ושנה לאחר מכן בכל הארץ.

מאיר שטרית: קודם כול, אני מברך אותך ואת יושב-ראש הקואליציה על הגשת ההסתייגות הזאת.

מאיר שטרית: זו פעם ראשונה שחברים בקואליציה מצטרפים בעצם להסתייגות שלי, כי לי יש הסתייגות זהה, בהצעה שחוזרת על עצמה מדי שנה בשנה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתפלל ולקוות שההסתייגות הזאת, שלי או שלכם, תעבור.

מאיר שטרית: ואני מקווה, שאם ההסתייגות שלי לא תעבור, שלכם תעבור.

מאיר שטרית: אם לא ייתנו לכם להגיש את ההסתייגות, אני מקווה שהפעם אתם תצביעו בעד ההסתייגות שלי ותפסיקו את הבלוף הזה שאין כסף.

מאיר שטרית: הראיתי לך עכשיו, שבתוך התקציב עצמו יש 1.1 מיליארד שקלים, ואין צורך לפרוץ את התקציב, אין צורך להוסיף עליו פרוטה.

רפאל אדרי: אולי אדוני יכול להבהיר מאין בא הסכום הזה של 1.1 מיליארד שקלים?

מאיר שטרית: אסביר.

מאיר שטרית: בתוך התקציב, בעלות השכר שהאוצר תכנן בתקציב, יש 800 מיליון שקלים מעל העלות האמיתית.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, מהיתרות שלא נוצלו בתקציב 1994.

מאיר שטרית: אני מדבר על התקציב של השנה, תקציב 1995.

מאיר שטרית: בתקציב זה יש, לדעתי, יתרה של 800 מיליון שקלים, יש 800 מיליון שקלים יותר ממה שיעלה באמת השכר לאוצר.

מאיר שטרית: שנית, יש הכנסה.

מאיר שטרית: ההכנסה המיועדת על-ידי האוצר, הכנסות המדינה, נמוכה לפחות – אני מהמר על הרבה יותר, אבל אני אומר, לפחות ב-300 מיליון שקלים מההכנסה שתהיה בפועל ב-1995.

רפאל אדרי: אתה ממעיט, אדוני.

רפאל אדרי: בשנה שעברה ראינו שהיו 4 מיליארדים ו-560 מיליון שקלים, אם אינני טועה.

רפאל אדרי: בשנה שעברה היו 4 מיליארדים מס רכוש ומס הכנסה, ואפילו יותר.

מאיר שטרית: יותר.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, בשנה שעברה הגיש לנו האוצר תקציב נוסף כתוצאה מהכנסה נוספת של 5.6 מיליארדים.

מאיר שטרית: אז אני לא מגזים, אני אומר 300 מיליון.

מאיר שטרית: אני לוקח את ההערכה של המכון למחקר חברתי-כלכלי של ההסתדרות וסומך עליה את שתי ידי, נאמר שהם מדייקים במאה אחוזים.

מאיר שטרית: יחד זה 1.1 מיליארד שקלים.

מאיר שטרית: כל העלות של יום חינוך ארוך בערי פיתוח בשנה הראשונה להפעלתו תהיה 500 מיליון שקלים לשנה שלמה.

מאיר שטרית: ומספט

מאיר שטרית: מבר זה יעלה אולי 200 מיליון שקלים.

מאיר שטרית: נניח שהמדינה רוצה באמת להכין את העניין ורוצה להשקיע בתשתית של בתי-הספר.

מאיר שטרית: כי תמיד הטענה של הממשלה היא שאין כסף להכין את בתי-הספר ליום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: אם זה נכון, הנה עכשיו יש לכם זמן וכסף.

מאיר שטרית: תכניסו 500-400 מיליון שקלים, תכינו את כל בתי-הספר בשנה זו עד ספטמבר, ובספטמבר תפעילו יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: למה אני מדגיש את כל זה?

מאיר שטרית: כי זו השנה האחרונה, אני אומר את זה ואני מקווה שראש הממשלה ישמע את זה, זו השנה האחרונה שיש לראש הממשלה הזה הזדמנות באמת לקיים את הבטחתו ולהפעיל יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: כי אם הוא לא יעשה את זה בתקציב של השנה, זה לא יתחיל לפעול בערי הפיתוח בספטמבר של השנה הבאה, ואז כבר נכנסים לשנת בחירות.

מאיר שטרית: עד שנגיש את התקציב לאחר מכן, כבר יהיו בחירות.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הפעם הזאת היא ההזדמנות האחרונה לראש הממשלה להגיש הצעה להפעיל יום חינוך ארוך.

דן תיכון: זו ההזדמנות האחרונה בקדנציה הזאת.

מאיר שטרית: כן, בקדנציה הזאת.

מאיר שטרית: ואני מבקש מראש הממשלה שיכבד את התחייבותו.

מאיר שטרית: אני מתחייב, שאם הוא יעביר את יום חינוך ארוך, אני אעמוד על הבמה ואמחא לו כפיים ואגיד לו "בראבו".

מאיר שטרית: אבל שיכבד את התחייבותו.

מאיר שטרית: אם הוא לא יעשה את זה, תסלחו לי שאני אומר את זה, אז הממשלה הזאת איננה ראויה להתקיים.

מאיר שטרית: מוטב לה שתלך הביתה.

מאיר שטרית: ואולי תיבחר ממשלה אחרת במקומה שתכבד את התחייבויותיה.

מאיר שטרית: ואני אומר לכם, גם אם הממשלה תהיה של המפלגה שלי, הדבר הראשון שיעמוד על-סדר היום בשנה הראשונה של הממשלה, ותעמידו אותי למבחן, יהיה הפעלת יום חינוך ארוך.

בנימין טמקין: זה בהנחה שאתה תהיה פה.

מאיר שטרית: בוודאי, אני יוצא מהנחה שאני אהיה פה.

מאיר שטרית: עד עכשיו הוכחתי שאני יכול להיות פה.

מאיר שטרית: אני פה מ-1981.

בנימין טמקין: אני חותם על זה שאתה תהיה פה.

מאיר שטרית: אני לפחות אעשה כל מאמץ להיות פה.

מאיר שטרית: ואני מתחייב, שאם אני אהיה פה, בתקציב הראשון שהממשלה הזאת תביא, אם הממשלה לא תביא את זה מיוזמתה – ואני מקווה שהיא כן תביא את זה מיוזמתה – תהיה עוד הפעם הסתייגות שלי.

מאיר שטרית: ואני כחבר קואליציה לא עושה חשבון.

מאיר שטרית: אני אצביע בעד החוק, כפי שעשיתי לא פעם אחת.

מאיר שטרית: אני קורא לכם, חבר הכנסת טמקין ואחרים, תאלצו את ראש הממשלה לקיים את ההתחייבות שלכם לציבור.

מאיר שטרית: אחרת אין לכם זכות קיום בבחירות הבאות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, תמיד היתה טענה שזאת הסתייגות שלי ולכן היא לא תעבור, כי מה פתאום, זה יהיה הישג של הליכוד.

מאיר שטרית: עכשיו, ברוך השם, יש גם הסתייגות של היושב-ראש רפי אדרי ושל חבר הכנסת אלי דיין.

מאיר שטרית: אני מקווה שהפעם לא יהיה לממשלה התירוץ הזה, שזאת הסתייגות של האופוזיציה.

דן תיכון: אתה נאיבי?

דן תיכון: האם אתה מאמין שהם לא יבטלו את ההסתייגות הזאת?

מאיר שטרית: אינני יודע לגבי אחרים, אבל לחבר הכנסת רפי אדרי אני מאמין.

מאיר שטרית: אני מאמין לא רק שהוא יעמוד על שלו – – –

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת דן תיכון, אני 16 שנים חבר הכנסת, עוד לא הגשתי הסתייגות אחת, כי אינני מאמין בהגשת הסתייגויות שאני מסיר אותן.

רפאל אדרי: פעם אחת, הפעם הזאת, הגשתי הסתייגות, כי אני מאמין במה שאני עושה.

רפאל אדרי: וכשאני מאמין במה שאני עושה, אני הולך עד הסוף.

רפאל אדרי: וזאת לאחר דין ודברים עם ראש הממשלה ולאחר שדיברתי אתו והבהרתי את המצב לאשורו.

רפאל אדרי: רק לאחר מכן עשיתי את מה שעשיתי.

דן תיכון: אתה לא תסיר את ההסתייגות?

רפאל אדרי: נחיה ונראה.

דן תיכון: האם אתה לא מבין שאין אפשרות להעביר כאן הסתייגות?

דן תיכון: גם אם תזכה בהצבעה, חבר הכנסת מאיר שטרית, יש כאן מכניזם כזה שמבטל בתוך דקות או שעות את ההסתייגות שהתקבלה.

מאיר שטרית: איך יבטלו?

דן תיכון: אני אראה לך בתקנון.

דן תיכון: הם עשו את זה כבר כמה פעמים.

מאיר שטרית: הם לא יכולים.

מאיר שטרית: ברגע שזה עובר בקריאה שלישית, זה הופך להיות חוק.

רפאל אדרי: אדוני, ההסתייגות כהצעת חוק, וברגע שהיא עוברת בקריאה שלישית היא נהפכת לחוק ואף אחד לא יכול לבטל את זה.

דן תיכון: אני מדבר על הקריאה השנייה.

רפאל אדרי: אני מבין שזה נושא חשוב, אדוני חבר הכנסת שטרית, ואני מבין שהנושא הזה מעניין את כולם, גם את הציבור.

רפאל אדרי: לכן אפשרתי לך לדבר על עוד הסתייגות.

רפאל אדרי: אבל אני מבקש לסיים.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, האם אפשר לשאול אותך איך תצביע על ההסתייגות?

רפאל אדרי: אדוני, אתה תהיה נוכח באולם.

מאיר שטרית: חבר הכנסת תיכון, הדבר הכי קשה שיכול לקרות הוא, שאם ההסתייגות של היושב-ראש ושל חבר הכנסת אלי דיין לא תעמוד להצבעה, מסיבה כלשהי, ההסתייגות שלי בוודאי תעמוד.

מאיר שטרית: וחבר הכנסת דן תיכון, על אדם אחד אני חותם לך מאה אחוז, על אחרים אינני יודע, אני חותם לך שחבר הכנסת רפי אדרי יצביע בעד ההסתייגות שלי, אם ההסתייגות שלו לא תעמוד להצבעה.

מאיר שטרית: אני חותם לך על כך, ואתה תראה ותיווכח.

רון נחמן: מה עם חמישה ימי לימודים בשבוע?

רון נחמן: אריאל זה המקום היחיד בכל הארץ – – –

מאיר שטרית: אבל זה במימון שלך.

רון נחמן: אני היחיד בכל הארץ שעשיתי זאת, ואני קורא לראש הממשלה שיבוא לראות איך מפעילים חמישה ימי לימודים בשבוע.

מאיר שטרית: חבר הכנסת רון נחמן, אני מקווה שההסתייגות הזאת סוף סוף תעבור בתקציב הזה, ותבוא ברכה וישועה לעם ישראל.

מאיר שטרית: ורבותי, יש לי 95 הסתייגויות, ואני עוד אדבר על העניין הזה הרבה פעמים.

מאיר שטרית: כי הפעם נוצרה הזדמנות חד-פעמית לגמור את העניין הזה.

מאיר שטרית: ואני שמח שראש הקואליציה נכנס, כי גם הוא הגיש הסתייגות בנושא הזה.

דן תיכון: גם הוא יצביע בעד.

מאיר שטרית: גם הוא יצביע בעד.

מאיר שטרית: ואני מקווה שהפעם באמת לא יהיה מנוס לממשלה ולכנסת אלא לאשר את הדבר הזה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת מאיר שטרית.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אלי דיין אשר לו 14 הסתייגויות, 70 דקות, שעה ועשר דקות.

רפאל אדרי: כעת עשר דקות לרשותך להנמקת שתי הסתייגויות.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אל תתרשמו מנאומי האופוזיציה.

אלי דיין: האופוזיציה היתה בשלטון 15 שנה והיו לה כל ההזדמנויות לעשות את כל המהפכות, בחינוך באופן מיוחד.

אלי דיין: אבל במקום זה, היא קיצצה בחינוך במשך שנים.

אלי דיין: "ילדי המפתח" מגיעים ב-11:45 – – –

דן תיכון: לכן ירדנו מהשלטון.

דן תיכון: אתם הבטחתם להיות יותר טובים.

אלי דיין: רגע אחד, תרשה לי, חבר הכנסת דן תיכון, לפחות לא יהיה לכם העוז לבוא היום ולהטיף לממשלה הזו בתחומים החברתיים.

אלי דיין: לכן, מי שמסוגלת היום לעשות, זו לא האופוזיציה אלא הקואליציה.

אלי דיין: המבחן הוא של הקואליציה.

אלי דיין: מה אכפת לאופוזיציה להגיש הצעות כמו: תעשו יום לימודים ארוך, תיתנו לקשישים, תפתרו את כל הבעיות?

אלי דיין: זאת לא חוכמה.

אלי דיין: היא לא אחראית לתקציב, היא לא אחראית למדיניות הכוללת.

אלי דיין: לכן, זו לא חוכמה, ידידי חבר הכנסת מאיר שטרית, שאתה כחבר האופוזיציה מציע הצעות.

אלי דיין: החוכמה היא שחבר הכנסת רפי אדרי ואנוכי מציעים ונאבקים על שינויים.

דן תיכון: נאבקים.

דן תיכון: ..

אריאל ויינשטיין: הבעיה להיאבק?

אלי דיין: ולעשות, ואנחנו עושים.

דן תיכון: נראה אתכם ביום רביעי וביום חמישי.

אלי דיין: לכן, המהפכה בחינוך – – – חבר הכנסת דן תיכון, אתה יודע שאני לא בין המאיימים ולא בין אלה שמדברים הרבה – – –

דן תיכון: אתה לא מאלה המאיימים, אתה מהמאוימים.

רפאל אדרי: אני מבקש, אל תשפוט את יושב-ראש הקואליציה.

דן תיכון: אני בכוונה מתערב בדיון כדי לראות איך ניראה בהצבעות.

רפאל אדרי: אדוני, חבר הכנסת דיין מנוסה, והאמן לי שהוא גם מבין מה הכוונות שלך והוא ישפוט על-פי מצפונו ועל-פי דרכו.

דן תיכון: הוא כבר חוזר בו.

דן תיכון: ראיתם?

אלי דיין: אני רוצה להתייחס לתחום החינוך, כי זה התחום החשוב ביותר למדינת ישראל ולעתיד העם.

אלי דיין: הממשלה הזאת באמת קבעה מקום גבוה לחינוך בסדר העדיפויות.

רון נחמן: איפה?

רון נחמן: איפה?

אלי דיין: היא הוסיפה מיליארדים לחינוך; שיפרה את שכר המורים, הוסיפה 275,000 שעות.

אלי דיין: היום ילדים מגיעים הביתה יותר מאוחר.

אלי דיין: אבל אנחנו רוצים להשלים את המהפכה; רוצים להשלים אותה, ולהשלים אותה על-ידי כמה דברים שאנחנו רוצים שיבוצעו.

רון נחמן: מאיפה יש – – –?

אלי דיין: דבר ראשון, יש לשפר את התנאים הפיסיים בבתי-הספר.

אלי דיין: אני שמח שהשר רובינשטיין הודיע לי, שהוא בודק עכשיו את התקציבים המתאימים כדי שיהיה מיזוג אוויר במקומות הקרים והחמים.

דן תיכון: רק עכשיו הוא בודק?

אלי דיין: הוא עשה חלק.

אלי דיין: חיסלו את כל הכיתות הדליקות ושיפרו את התנאים לתלמידים ולמורים כדי שאפשר יהיה ללמד, כי זה התנאי הבסיסי שבעזרתו אפשר להאריך את יום הלימודים.

רון נחמן: איפה אתה מפעיל – – –?

אלי דיין: חבר הכנסת רון נחמן, תקשיב רגע.

אלי דיין: תקשיב למי שמבין בנושא חינוך ולמי שעשה מהפכה בחינוך במשך 14 שנה.

רון נחמן: איפה זה היה?

אלי דיין: היו לנו באשקלון 200 סטודנטים והיום יש לנו 4,000 סטודנטים.

רון נחמן: זה קרה בתקופת הליכוד.

אלי דיין: בתקופתו של אלי דיין.

אלי דיין: בתקופת הליכוד היו צמצומים.

רפאל אדרי: אדוני, אפשרתי לך הסתייגות.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך, אדוני, הואל נא לאפשר לחבר הכנסת דיין להמשיך בדבריו.

אלי דיין: תן לי פעם להרצות לך הרצאה סדורה.

אלי דיין: לכן, אנחנו אומרים שצריך לשפר את התנאים בבתי-הספר, צריך למזג, צריך כיתות מרווחות.

אלי דיין: רבותי חברי הכנסת, יש היום כיתות עם 41 תלמידים.

אלי דיין: הצפיפות בכיתות פוגעת בחינוך, פוגעת בתלמידים הטובים וגם בתלמידים החלשים.

אלי דיין: אני שמח שהגשנו את הצעת החוק לצמצום מספר הילדים בכיתות.

אלי דיין: היום משרד החינוך בודק את אפשרות צמצום מספר הילדים בכיתות כדי שהתלמידים הטובים יגיעו להישגים מצוינים, והתלמידים הבינוניים – כי אין תלמידים גרועים – יגיעו למיצוי הפוטנציאל.

אלי דיין: הדבר השלישי, יום לימודים ארוך.

אלי דיין: לא להתחיל בחמישה ימים.

אלי דיין: חבר הכנסת רפי אדרי ואנוכי קובעים במפורש ואנחנו אומרים, שיום חינוך ארוך הוא לא על חשבון יום שישי.

אלי דיין: הרבה בעלי משפחות עדיין עובדים בימי שישי.

אלי דיין: זה יפגע בעבודה.

אלי דיין: אנחנו רוצים שהמשק יתפתח, שיהיו יותר עובדים, שתהיה יותר תוצרת, שהעוגה הלאומית תגדל.

אלי דיין: לכן אנחנו אומרים, שבימי שישי ילמדו ארבע שעות, ובימים רגילים – נתחיל בהארכת יום הלימודים עד השעה 16:00.

רון נחמן: אתה תצביע בעד זה?

דן תיכון: – – –

אלי דיין: אנחנו קובעים, שמוסדות החינוך יוסיפו שעות לימוד על השעות הקיימות, כדי להרחיב ולהעמיק את השכלת התלמידים, להוסיף חינוך לערכים ופעילות חברתית.

דן תיכון: מה אמר חבר הכנסת זיסמן לפני שבוע?

אלי דיין: אנחנו אומרים, אנחנו יודעים שהמהפכה הגדולה הזאת של הנהגת יום לימודים ארוך, צמצום מספר הילדים בכיתה ושיפור התנאים בבית-הספר, תיעשה בהדרגה.

אלי דיין: לכן ההצעה שלנו, בניגוד להצעתו של חבר הכנסת שטרית, שיהיה יום חינוך ארוך, לא רק בערי הפיתוח.

רון נחמן: איך תצביע ביום רביעי?

אלי דיין: חבר הכנסת מאיר שטרית, אני מקווה שתסכים אתנו, עם המציעים, שבשכונות המצב יותר קשה.

סילבן שלום: איך תצביע ביום חמישי?

אלי דיין: חבר הכנסת שטרית, אתה מסכים לעניין הזה?

דן תיכון: – – –

אלי דיין: אתה אופוזיציה, אתה מסכים לכול.

אלי דיין: אנחנו כקואליציה צריכים לשכנע.

מאיר שטרית: איך תצביע?

אלי דיין: בדקנו את העניין, חבר הכנסת רפי אדרי ואנוכי, ומצאנו שהמצב בשכונות יותר חמור.

מאיר שטרית: האם תצביע בעד ההצעה שלך?

רפאל אדרי: אדוני, חבר הכנסת מאיר שטרית, אנא ממך, הקשבנו לך, לדברים המעניינים שאמרת – –

אלי דיין: אני צריך לשכנע את הכנסת.

רפאל אדרי: – – ואני אודה לך אם תואיל גם להקשיב למציע ולנואם.

רפאל אדרי: תודה לך, אדוני.

עמנואל זיסמן: ההצעה שלכם חלה גם על המגזר הערבי?

אלי דיין: כן.

דן תיכון: ההצעה שלו חלה על כל העולם.

אלי דיין: אנחנו אומרים, שנה לאחר מכן זה יהיה בכל הארץ.

אלי דיין: אגב, זה קיים בכל העולם, חבר הכנסת דן תיכון.

אלי דיין: בדקתי ומצאתי בדוח של אונסק"ו – – –

דן תיכון: למה לפני שנה הצבעת נגד?

דן תיכון: לפני שנה אמרת אותם דברים.

אלי דיין: התשובה ברורה.

אלי דיין: לפני שנה לא אמרתי.

אלי דיין: תבדוק, זה לא נכון.

אלי דיין: לפני שנה אמרתי: בשנתיים הראשונות הממשלה צריכה היתה לעשות מה שהיא עשתה, והארכנו את יום הלימודים עד השעה 14:00, כי אנחנו אחראים לתקציב.

סילבן שלום: איך תצביע?

אלי דיין: התחלנו בשנה הראשונה בערי הפיתוח ובשכונות, ועכשיו הארכנו את יום הלימודים בכל הארץ.

אלי דיין: זו השנה, הגיע הזמן.

רון נחמן: אני אראה לך את הפרוטוקולים מלפני שנה.

אלי דיין: תוציא.

אלי דיין: תפסיק עם הבדיחות שלך.

אלי דיין: תבדוק.

אלי דיין: תהיה רציני, כי זה עניין רציני מאוד, ותגייס את כל חבריך להצבעה.

אלי דיין: השנה אנחנו אומרים שבאמת הגיע הזמן, ולא להתחיל רק בערי פיתוח אלא גם בשכונות.

אלי דיין: המצב בשכונות קשה מאוד, הרבה ילדים אינם מגיעים לבית-ספר תיכוניים, אינם מסיימים בגרות.

אלי דיין: חסר לנו כוח אדם טכנולוגי במדינה.

אלי דיין: יש היום מפעלים שאין להם כוח אדם.

מאיר שטרית: אני מצטרף להצעה שלך.

מאיר שטרית: תצביע בעדה.

אלי דיין: אני מודה לך.

אלי דיין: אני רוצה לשכנע את חברי בקואליציה, כי הם האחראים.

עמנואל זיסמן: יש לנו בעיה עם זה.

אלי דיין: היום הסברתי לחברי בקואליציה את חשיבות העניין.

דן תיכון: ושר האוצר קיבל את ההסברים.

אלי דיין: שר האוצר אמר לי שזה רעיון מצוין, אבל זה עולה הרבה כסף.

אלי דיין: הוא אמר לי: חבר הכנסת דן תיכון בוודאי לא יסכים לפריצת התקציב – אתה תסכים?

דן תיכון: בוודאי.

אלי דיין: ולא אכפת לך ולא תתקוף אותו שיש אינפלציה?

רון נחמן: לא.

דן תיכון: לא.

רפאל אדרי: אני מבקש לתקן, בשביל 180 מיליון שקל לא צריך לפרוץ את התקציב.

רפאל אדרי: הכול במסגרת התקציב.

רפאל אדרי: הרי נאמר, שר האוצר אמר, שיהיו 500 מיליון שקל מהבורסה.

רפאל אדרי: בינתיים לא מופיעים בתקציב 500 מיליון שקל.

רפאל אדרי: בוא נוסיף 180 מיליון.

רפאל אדרי: ואז אין אינפלציה.

אלי דיין: ואז אין אינפלציה ואין פריצה.

אלי דיין: אני שמח שכלכלן כמו היושב-ראש, חבר הכנסת רפי אדרי – – –

סילבן שלום: איך תצביע?

אלי דיין: אני אומר לך, ידידי חבר הכנסת סילבן שלום, אתה תהיה פה ביום רביעי כל הלילה ותהיה הצבעה אישית בכנסת על הנושא הזה.

אלי דיין: ואז כל עם ישראל יראה איך כל אחד יצביע, לא אנשי האופוזיציה; האופוזיציה איננה אחראית.

רון נחמן: איך אתה תצביע?

אלי דיין: החוכמה היא לראות את חברי הקואליציה.

אלי דיין: ביום רביעי בלילה – – –

מאיר שטרית: תגיד לנו.

אלי דיין: ביום רביעי בלילה יראה כל עם ישראל, כשיקראו את השם אלי דיין, כיצד הוא מצביע.

דן תיכון: על ההצעה של חבר הכנסת מאיר שטרית.

אלי דיין: על ההצעה שלי.

דן תיכון: שלך לא תהיה קיימת.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת שלמה בוחבוט.

רפאל אדרי: יש לך 11 הסתייגויות, הווי אומר 55 דקות.

רפאל אדרי: כעת אתה מנמק שתי הסתייגויות במשך עשר דקות.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני יושב ומאזין לדברי האופוזיציה.

דן תיכון: איך אתה תצביע?

שלמה בוחבוט: סליחה, תן לי לדבר.

שלמה בוחבוט: אתה יושב-ראש?

דן תיכון: אני סקרן.

שלמה בוחבוט: שב בצד, שב ותשמע עד הסוף.

סילבן שלום: העם רוצה לשמוע.

דן תיכון: לא ניתן לו להתקדם עד שיאמר לנו איך הוא יצביע.

שלמה בוחבוט: אני רוצה לספר איך אתם סגרתם את יום הלימודים הארוך, איך סגרתם את מפעל ההזנה.

רפאל אדרי: חברי הכנסת.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך, חבר הכנסת דן תיכון, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת שלמה בוחבוט לדבר.

רפאל אדרי: אני מבקש שתיקחו את העניין יותר ברצינות.

מאיר שטרית: ככה איבדנו את השלטון.

שלמה בוחבוט: אבל לא שמעתם, התווכחתם עם העם.

שלמה בוחבוט: תנו לי לדבר.

רפאל אדרי: חבר הכנסת שטרית, אתה מודה שאיבדתם את השלטון בגלל נושא יום חינוך ארוך ונושאים אחרים.

רפאל אדרי: מה שאני מבין מחבר הכנסת בוחבוט הוא, שהוא לא רוצה לאבד את השלטון והוא תומך ביום לימודים ארוך.

רפאל אדרי: כך אני מבין, אדוני.

שלמה בוחבוט: אני מבקש להשמיע את הדברים שלי, ובסופו של דבר, האמן לי, אדוני היושב-ראש, גם חברי הכנסת וגם הציבור ידעו בדיוק מה עמדתי.

שלמה בוחבוט: כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש וחברי וידידי חבר הכנסת מאיר שטרית, 15 שנה קיצצתם במערכת החינוך.

שלמה בוחבוט: אתה ואני היינו ראשי מועצות והקמנו קול זעקה.

שלמה בוחבוט: קיצצו את מכסת השעות והגענו ליום לימודים שנמשך עד השעה 12:00.

שלמה בוחבוט: אם זכור לך, חבר הכנסת מאיר שטרית, אז למדו עד השעה 17:00.

שלמה בוחבוט: המסעדות היו פתוחות.

שלמה בוחבוט: זעקנו לשמים ולא עזר שום דבר.

שלמה בוחבוט: בסופו של דבר, עד לפני שלוש שנים למדו בבתי-הספר היסודיים עד השעה 12:00.

שלמה בוחבוט: אני שמח שהממשלה הזאת, לאחר שהסברנו והבהרנו והרמנו דגל, הוסיפה תוספת משמעותית בנושא החינוך.

אריאל ויינשטיין: אז למה אתם מסתייגים?

שלמה בוחבוט: אני מסתייג כדי להזכיר לך כל הזמן מה עשית בממשלת הליכוד, ולהזכיר לך שאני מסתייג כדי לחזק דברים שאני רוצה לחזק אותם.

אריאל ויינשטיין: אתה מסתייג כי אתה לא מרוצה.

שלמה בוחבוט: מ-95% אני מרוצה ומ-5% אני לא מרוצה.

שלמה בוחבוט: ואת ה-5% האלה אני רוצה לחזק, וזה ברשותי.

אריאל ויינשטיין: למה אתם משגעים את ראש הממשלה?

אסעד אסעד: – – –

שלמה בוחבוט: חבר הכנסת אסעד, אתה הלכת אל ראש הממשלה, אל השרים, ואמרת: אל תיתנו לנו שום דבר נוסף, תנו לנו כמו לערי הפיתוח.

שלמה בוחבוט: נכון או לא?

שלמה בוחבוט: זאת אומרת שבערי הפיתוח המצב מצוין.

שלמה בוחבוט: אני חושב שהדרוזים צריכים לקבל כמו ערי הפיתוח.

שלמה בוחבוט: אני מודיע לך בצורה חד-משמעית, מה שערי הפיתוח מקבלות, לא קיבלו לפני שנתיים, בתקציבי משרד הפנים, בתקציבי פיתוח, בתקציבי חינוך.

שלמה בוחבוט: אבל אני לא מסתפק.

אסעד אסעד: הם שומעים אותך.

שלמה בוחבוט: שומעים אותי, והם יודעים את זה.

שלמה בוחבוט: סלח לי, אדוני, שומעים את זה ויודעים את זה.

שלמה בוחבוט: היום לומדים בערי הפיתוח עד השעה 14:00.

אסעד אסעד: למה שבתו?

שלמה בוחבוט: שבתו בגלל בעיות אחרות.

אסעד אסעד: מה הבעיה?

שלמה בוחבוט: כדי לאזן את התקציבים.

שלמה בוחבוט: פעם אחת ולתמיד יהיה סל ברור, ולא כל יום יצטרכו לבוא למשרד הפנים.

אסעד אסעד: נתנו את זה?

שלמה בוחבוט: היה פה היום ראש מועצה, דווקא מהליכוד, ואמר לי: שלמה, אין לי מה לבכות, מה שהתחייבתם – נתתם.

שלמה בוחבוט: עמדתם בהתחייבות שלכם.

שלמה בוחבוט: יש תוספת משמעותית גם בשלטון המקומי.

אריאל ויינשטיין: חבר הכנסת שלמה בוחבוט – – –

שלמה בוחבוט: אל תסיט אותי.

שלמה בוחבוט: תן לי לדבר בנושא החינוך.

אריאל ויינשטיין: אם אתה מסתייג כדי לתקוף אותנו, מדוע השר שוחט עושה מסע דילוגים לרבין בעצבנות כזאת?

אריאל ויינשטיין: אתם לא מרוצים מהתקציב שלו.

שלמה בוחבוט: אנחנו מרוצים מהתקציב.

אריאל ויינשטיין: אז מה אתם רצים?

שלמה בוחבוט: בייגה הוא שר טוב מאוד והוכיח את עצמו.

שלמה בוחבוט: אבל, יש כמה דברים שחברים רוצים להעלות על סדר-היום, וזו זכותנו.

שלמה בוחבוט: תאר לך, אם היינו כולנו באים לכאן ומצביעים כמו "פיונים", מה היית אומר?

שלמה בוחבוט: היית אומר: תסתכלו איזה רובוטים יש.

אריאל ויינשטיין: את זה נגיד ביום חמישי.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך ואת חברי אלי דיין שגיבשתם, לאחר דיונים מעמיקים – – –

רפאל אדרי: בהתייעצות אתך.

שלמה בוחבוט: בהתייעצות אתי, בהתייעצות עם חברים אחרים גם בערי הפיתוח.

שלמה בוחבוט: אני אומר שהשעה או השעתיים שרוצים להוסיף, הן תוספת ליום לימודים ארוך שכבר התחלנו בו בערי הפיתוח, הווי אומר מהשעה 14:00 עד השעה 16:00, ועל כך תבורכו.

שלמה בוחבוט: אני מאמין שבסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, גם ראש הממשלה וגם שר האוצר ילכו לקראתנו.

שלמה בוחבוט: אנחנו חייבים להזכיר, שבכל זאת השקיעו כאן הרבה מאוד כסף, בתשתיות למשל.

שלמה בוחבוט: אנחנו רואים את הכבישים, אנחנו רואים מה משרד הבינוי והשיכון עושה בכל השכונות.

שלמה בוחבוט: אנחנו רואים את הבנייה בגליל ובנגב.

שלמה בוחבוט: אבל, כמובן, חובתנו לתקן דברים מספר.

שלמה בוחבוט: לדוגמה, יש לי הסתייגות אחת שאני עומד עליה, ואני מקווה שבסופו של דבר שר האוצר או השרה הנוגעת בדבר אכן יתקנו זאת, בנושא התרבות והאמנות.

שלמה בוחבוט: חבר הכנסת מאיר שטרית ידידי, אתה ידיד שלי ואני רוצה שתשמע אותי, שלפחות יהיה לי אתך איזה דיאלוג.

שלמה בוחבוט: במשך 17 שנה רוב התקציבים בנושאי תרבות ואמנות הוקצו למרכז הארץ.

שלמה בוחבוט: הפריפריה קיבלה ממש פתיתים קטנים.

שלמה בוחבוט: אני מתפלא מדוע לא הקמתם קול זעקה.

מאיר שטרית: יש לנו הסתייגויות.

שלמה בוחבוט: היום.

שלמה בוחבוט: אבל מדוע לא אז?

שלמה בוחבוט: מדוע בפריפריה כל כך סבלו, ואתם שתקתם?

שלמה בוחבוט: פתאום היום אתם מתעוררים ומתחילים לצעוק.

מאיר שטרית: אנחנו לא בשלטון.

מאיר שטרית: גמרנו.

שלמה בוחבוט: תמיד, כמו בהגדה של פסח, צריך להזכיר ולומר גם דברים שעשיתם לא בסדר.

אברהם הירשזון: אתה מקים קול זעקה, כי גם המפלגה שלך, שהיא היום בשלטון, לא מחלקת בפרופורציה נכונה את הכסף בנושא הזה.

שלמה בוחבוט: לכן הגשתי הסתייגויות, ואני שמח שמשנים בתקציב.

שלמה בוחבוט: לא ביקשתי לפרוץ את מסגרת התקציב.

שלמה בוחבוט: אני חושב שאת 240 מיליון השקלים צריך לחלק בדרך אחרת.

שלמה בוחבוט: למשל, אחת ההסתייגויות שלי נוגעת לכך – ואני מדבר גם אל אנשי הגליל – שהגליל לא קולט כמו שצריך לא את שידורי ערוץ-1 ולא את שידורי ערוץ-2, ומושבי ההר לא קולטים אפילו את שידורי הכבלים.

שלמה בוחבוט: הגשתי הסתייגות, ואני מקווה שהיא תעבור.

שלמה בוחבוט: אני מקווה שהשרה תתעשת ותעביר תקציב של 5 מיליוני שקל כדי להקים תחנות כוח לתגבור קליטת השידורים, כדי שבגליל יקלטו את השידורים.

שלמה בוחבוט: אני מאמין שאת ההסתייגויות שלנו, שהעלינו בפני כל הגורמים, בפני השרים, בפני הכנסת, בסופו של דבר לא נצטרך להעביר, כי הן יוכנסו במהלך הקריאה השנייה והשלישית לתוך התקציב.

רפאל אדרי: אני מודה לך על דבריך.

רפאל אדרי: לפני שאני מוסר את רשות הדיבור, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1995, התשנ"ה–1994, שהחזירה ועדת הכספים.

ש' כרם: עוד הונחו החלטות ועדת הכספים המאשרות הוראות בצו המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 47), התשנ"ה–1994, וכן בצו היטלי סחר (היטל בטחה על ייבוא טובין – הגנה על ייצור מקומי) (תיקון מס' 2), התשנ"ה–1994.

ש' כרם: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי, סגנית מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

רפאל אדרי: כעת אני מזמין את חבר הכנסת שמואל אביטל – איננו.

רפאל אדרי: מתוך 11 הסתייגויות נותרו לו תשע הסתייגויות.

רפאל אדרי: חבר הכנסת רון נחמן, אדוני, בבקשה.

רפאל אדרי: לרשותך 87 הסתייגויות – 435 דקות.

רפאל אדרי: כעת עשר דקות לרשותך.

רון נחמן: יש לי 435 דקות?

רון נחמן: אם כך, אכנס לשנת 1995.

רון נחמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אנחנו חוזרים על הריטואל הזה מדי שנה, כאשר הממשלה מגישה את תקציב המדינה כפי שתכננה אותו, ומספרת לתושבי מדינת ישראל עד כמה גדולים הישגיה, עד כמה גדולים היו הישגי משרדיה, וכמה טוב לתושב הישראלי.

רון נחמן: אמר חבר הכנסת שלמה בוחבוט, שצריך לרענן את הזיכרון.

רון נחמן: אני מחפש את חבר הכנסת בוחבוט, אשר איננו במליאה, אבל אולי הוא שומע ברמקול.

רון נחמן: אני מבקש להזכיר לתושבי ישראל שלוש הבטחות שהבטיח ראש הממשלה בטרם היה לראש ממשלה.

רון נחמן: הוא אמר: תצביעו למפלגת העבודה בראשות רבין.

רון נחמן: ומה הוא הבטיח?

רון נחמן: הוא הבטיח ביטחון לציבור.

רון נחמן: הוא הבטיח שישנה את סדר העדיפויות במדינה.

רון נחמן: הוא הבטיח שישפר את תנאי חייהם של תושבי מדינת ישראל ויעשה שלום בתוך שישה עד תשעה חודשים.

רון נחמן: נכון, הוא עשה שלום עם ירדן, אבל השלום עם ירדן לא מנע את מטען החבלה שהתפוצץ בירושלים.

רון נחמן: נכון, הוא עשה שלום עם ירדן, אבל 22 הקורבנות של האוטובוס בתל-אביב לא זוכרים זאת.

רון נחמן: נכון, הוא עשה שלום עם ירדן, אבל בעפולה ובחדרה מקימים עכשיו גלעד לזכרם של הקורבנות.

רון נחמן: נכון, הוא עשה שלום, אבל בלבנון, בלבנון הכבושה יושב צה"ל.

רון נחמן: כאשר ראש הממשלה אומר במערכת בחירות 1992: אנחנו הוצאנו את צה"ל מלבנון, אני שואל את ראש הממשלה: וכיצד נהרגים חיילי צה"ל במקום שיצאת ממנו?

רון נחמן: ההיגיון הרי לא יכול ליישב אנליזה כזו, ואתה הרי בעל מוח אנליטי.

רון נחמן: אם יצאת מלבנון, כיצד נהרגים חיילי צה"ל במקום שיצאת ממנו?

רון נחמן: איפה ההיגיון בכך?

רון נחמן: אותו דבר – בכלכלה.

רון נחמן: אמרת שכל עוד אתה ראש ממשלה לא יוטל מס על הבורסה.

רון נחמן: עוד אמרת לתושבי ישראל: תשמעו מה שאני אומר, תירגעו, כל עוד אני ראש ממשלה לא תשלמו מס על הבורסה.

רון נחמן: ומה קרה?

רון נחמן: ישלמו, ועוד איך ישלמו.

רון נחמן: באת, שוכנעת על-ידי מי ששכנע אותך, ואמרת: דרוש מס על הבורסה, על מנת שנוכל להילחם באינפלציה.

רון נחמן: נו באמת, להילחם באינפלציה על-ידי הטלת מס על הבורסה?

רון נחמן: באוניברסיטת תל-אביב, במבוא לכלכלה, לומדים דבר כזה?

רון נחמן: להטיל מס על הבורסה כדי להילחם באינפלציה.

רון נחמן: אגיד לך, אדוני ראש הממשלה, מה רצית ומדוע אתם רצים מהר ליישם את המטרות שעליהן בניתם את השלטון ותכננתם אותו.

רון נחמן: בניתם תוכנית שבאה להזרים כספים מקופת המדינה לשלושה יעדים: לקופת-חולים, לקיבוצים ולקרנות הפנסיה של ההסתדרות.

רון נחמן: לא אמרתם זאת בגלוי, כי פחדתם מתגובת הציבור.

רון נחמן: דיברתם על השלום, אמרתם: תנו צ'אנס לשלום, כדי להסיח את הדעת מהתוכנית האמיתית שלכם, שעל-פיה אתם שודדים את קופת המדינה לטובת סקטורים המזוהים אתכם, כדי שאותם סקטורים ישמרו אתכם בשלטון.

רון נחמן: התוכנית שלכם פעלה בשלושה צירים נפרדים: ציר אחד בוצע וייכנס לתוקפו ב-1 בינואר – הנושא של קופת-חולים.

רון נחמן: הטלתם מס בריאות על כל תושבי מדינת ישראל.

רון נחמן: כל המעמד הבינוני במדינת ישראל, אני אומר כאן באחריות מלאה, כל תושבי מדינת ישראל, שהם בעלי הכנסות בינוניות, כאשר בני הזוג עובדים, ישלמו מ-1 בינואר מאות שקלים לחודש יותר מכפי ששילמו עד עכשיו.

יגאל ביבי: אתם תמכתם בכך.

רון נחמן: אני נגד החוק הזה, ואל תגיד לי שתמכנו.

רון נחמן: לכן, גברתי היושבת-ראש, חשוב שהציבור ידע שהמדיניות הסקטוריאלית הזו תוכננה עוד לפני יולי 1992, והיא בוצעה על-ידי שר האוצר הזה בהנחייתו של ראש הממשלה.

רון נחמן: ב-1 בינואר 1995 יעלה מס הבריאות בסכומים של מאות שקלים לחודש, לחלק גדול מאוד של הציבור, למאות אלפי תושבים במדינת ישראל.

רון נחמן: היום אני שומע ברדיו שממשיכים בהונאה.

רון נחמן: אולי צריך להפעיל את היחידה הארצית לחקירות הונאה.

רון נחמן: אולי באמת צריך להגיש דרישה ליועץ המשפטי לממשלה.

רון נחמן: היום אני קורא בעיתון, שהתוספת למדד כתוצאה מהפעלת מס בריאות לא תובא בחשבון על-ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

רון נחמן: כלומר, תושבי מדינת ישראל, שימו לב מה יקרה לכולנו.

רון נחמן: מ-1 בינואר נשלם מס בריאות גבוה יותר, נשלם 4%.8 מס בריאות, גם בעל וגם אשה מפרנסים ומשתכרים, אבל ההוצאה הזו לא תובא בחשבון בחישוב המדד.

רון נחמן: כלומר, ציבור השכירים – כולנו ציבור שכירים, גם חברי הכנסת – לא יקבל תוספת יוקר אמיתית, מכיוון שיעקרו מתוכה את ההתייקרות שהיא בסביבות 1% מהמדד, המוקדש לתוספת היוקר.

רון נחמן: מס הבריאות לא ייכלל בחישובי תוספת היוקר של השכירים.

רון נחמן: בתחכום ותחמון הולכים אנשי האוצר יחד עם ההנהגה המושחתת, לפי דעתי, של ההסתדרות, לעשות עסקת חבילה על גבם של העובדים במשק.

רון נחמן: הם מנסים לעשות עסקת חבילה מושחתת.

רון נחמן: הם מנסים לחלוב את קופת המדינה מצד אחד ואת הציבור מצד שני, על-ידי כך שלא ייתנו לו פיצוי בגין ההתייקרות המעוקרת של מס בריאות ממלכתי.

רון נחמן: הרי זה דבר נורא.

רון נחמן: כבר הגשתי היום הצעה דחופה לסדר-היום, בנושא מס הבריאות ודרך חישוב המדד, מה שמכניסים ומה שמוציאים מתוך הסל.

רון נחמן: כאשר ראש הממשלה אמר שמותר לו ולשר האוצר לשקר לעם ולא לומר את האמת, כאשר מדובר בבורסה, אני רואה כאן המשך ישיר לכך.

רון נחמן: אם גם בדרך חישוב המדד יעשו את ההונאה הזו, וציבור השכירים במדינת ישראל יצא נפגע מדרך החישוב הזו, אין לי אלא לקרוא לעבודה בעיניים שכזו בשם הונאה.

רון נחמן: הונאה כזו צריכה להיחקר ביפו, ביחידה הארצית לחקירות הונאה.

רון נחמן: זוהי גנבה לאור היום, זהו שוד לאור היום של ציבור השכירים.

רון נחמן: האם ציבור השכירים יקבל את הדבר?

רון נחמן: חיים רמון, מזכיר ההסתדרות, חיים אורון, גזבר ההסתדרות, אתה הסוציאליסט, האם תסכימו לעקר את מס הבריאות מתוספת היוקר של העובדים?

רון נחמן: ודבר שני, אני שומע היום ברדיו, שנציב מס הכנסה מודיע, שמס הכנסה נכנס לחשבונות של 3,000 לקוחות בבנקים, כדי לבחון את תנועות העובר-ושב שלהם.

רון נחמן: הוא אומר שאינו צריך צו של בית-משפט לצורך זה.

רון נחמן: גם על כך הגשתי היום הצעת חוק, כדי למנוע כניסה לכיס התושבים, לכיס של כולנו.

רון נחמן: שהממשלה הזו ושלוחותיה או האורגנים שלה, לא ישלחו יד לתוך הכיס.

רון נחמן: אתה רוצה להיכנס לחשבונות עובר-ושב, לחשבונות בנקים?

רון נחמן: אדרבה, עם צו שופט, תבוא ותנמק למה, תבוא ותנמק מדוע.

רון נחמן: מה זו ההפקרות הזאת, להכניס את היד של הקופה הציבורית לכיס הפרטי?

רון נחמן: אלה דברים שבמדינות הטוטליטריות ביותר כבר שכחו אותם, ואנחנו חוזרים היום לימי הבולשביזם.

רון נחמן: ובכן, גברתי היושבת-ראש, כיוון שיש לי 87 הסתייגויות, 450 דקות, כמה נשאר לי עוד?

אסתר סלמוביץ: נשארו לך 85 הסתייגויות.

רון נחמן: אסתפק בשלב זה, בנושא החוק המובא לפנינו, חוק ההסדרים וחוק התקציב, בנקודה הזאת של אמינות הממשלה, אמינות ראש הממשלה, אמינות מפלגת העבודה והקואליציה.

רון נחמן: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רון נחמן.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת גדעון פת – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דוד מנע – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יעקב שמאי – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עוזי לנדאו – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דב שילנסקי – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת שאול עמור – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עובדיה עלי – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אסעד אסעד – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יהושע מצא – איננו.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת נעמי בלומנטל – נזכרתי שהעירו לי על ה"איננו" – אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אברהם פורז אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת חיים אורון אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דוד צוקר אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת נעמי חזן אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אלי גולדשמידט אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בני טמקין אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת ענת מאור אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אבנר חי שאקי אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת לימור לבנת אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עמנואל זיסמן אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יגאל ביבי אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת חנן פורת אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת גדעון שגיא אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת פיני בדש אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אפרים גור אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רפאל אלול אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אברהם ורדיגר אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רפאל אדרי אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רענן כהן אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: אם כך, אנחנו מתחילים סיבוב שני.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה.

עובדיה עלי: סליחה, אני הגעתי, אני לא מבין.

עובדיה עלי: מה זה "אינו נוכח"?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת הירשזון, אתה תאפשר לחבר הכנסת עובדיה עלי לדבר עוד בסיבוב הראשון?

אברהם הירשזון: בשמחה ובאהבה.

אסתר סלמוביץ: בבקשה.

פיני בדש: עברו אותי.

פיני בדש: איזה קצב זה?

אסתר סלמוביץ: אנחנו כבר כמעט התחלנו סיבוב שני.

יעקב שפי: רק אני הייתי במליאה, ואין לי הסתייגויות.

פיני בדש: אפשר להתחשב בזמן שלקח לרוץ מהחדר לפה?

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת מאוד מחברי הכנסת – – –

אברהם הירשזון: הוא מדבר על זמן פציעות.

אסתר סלמוביץ: אני מאוד מבקשת מחברי הכנסת, מי ששומע אותי בחדרו – לעקוב אחרי הדיון ולבוא בזמן.

אסתר סלמוביץ: מה לעשות?

אסתר סלמוביץ: המליאה ריקה.

יעקב שמאי: גברתי היושבת-ראש, כשרון נחמן הוזמן לדבר הקשבתי לדברים שלו ולא שמעתי מי בא אחריו.

יעקב שמאי: תבדקי ותראי שאני צודק.

אסתר סלמוביץ: יכול להיות.

יעקב שמאי: לכן, כשאנחנו רוצים לעלות, לא מספיקים להגיע בזמן.

אסתר סלמוביץ: יש אחריו עוד רשימה ארוכה של דוברים, שאיש מהם לא היה.

יעקב שמאי: גברתי, אבל לא שמענו.

אסתר סלמוביץ: קודמי צריך היה להכריז על זה.

יעקב שמאי: הוא לא הכריז.

יעקב שמאי: זה היה רפי אדרי.

עובדיה עלי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, תודה לחבר הכנסת אברהם הירשזון, שאפשר לי לדבר.

אברהם הירשזון: לכבוד ייחשב לי.

פיני בדש: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת בדש, כבודו מפריע לי.

פיני בדש: מאז היא קראה 15 שמות של חברי כנסת שחסרים, הספקתי לרוץ מהחדר, אבל פספסתי.

עובדיה עלי: אם תחליף את הסנדלים בנעלי ספורט, תגיע בזמן.

עובדיה עלי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, תקציב המדינה שמונח לפנינו – וחוק ההסדרים שמלווה אותו – הוא בסימן של סטביליות מצד אחד, ומצד שני קיימים בו תקציבי עתק שלא צריכים להיות, וחסרים תקציבים לפרויקטים חשובים.

עובדיה עלי: ראשית, אני מבקש להבהיר, גברתי היושבת-ראש: בעיקרון אני נגד פריצת מסגרת התקציב, התקציב חייב להיות תקציב מאוזן, ואחת הטענות המרכזיות שיש לי נגד הממשלה היא העובדה שהממשלה הזאת פרצה את מסגרת התקציב.

עובדיה עלי: בזמנו, לפני שלוש שנים, בימים שהשר מודעי היה שר האוצר, הכנסת חוקקה חוק המחייב את הממשלה לשמור על מסגרת התקציב ולהקטין את הגירעון כך שכבר בשנה שעברה, בתקציב 1994, הגירעון היה צריך להיות אפס אחוזים.

עובדיה עלי: לא היה צריך לממן את תקציב המדינה מגירעונות ומחובות פנים, שהולכים ותופחים בצורה מאוד מאוד מדאיגה.

עובדיה עלי: היום חובות הפנים של המדינה כבר מגיעים ל-100 מיליארד שקל, וכל גירעון בתקציב הוא אם כל חטאת.

עובדיה עלי: היום אנחנו רואים את התוצאות הרות האסון של הגירעון, שהולך ומצטבר, מתוך כך שהממשלה לא שומרת על מסגרת התקציב.

עובדיה עלי: אחת הרעות החולות של המשק, הרעה החולה המרכזית של המשק, היא התפרצות האינפלציה, שהפכה לאיום משמעותי ורציני ומעיק על כלכלת המדינה.

עובדיה עלי: כזכור לכם, רבותי חברי הכנסת, במסגרת הנחות היסוד של תקציב המדינה אשתקד, עמדה ההנחה הבסיסית שהאינפלציה לא תעלה על 8%.

עובדיה עלי: אנחנו מתקרבים לסוף השנה, ומתברר היום שהאינפלציה גדלה כמעט ב-100%.

עובדיה עלי: גידול של 100% באינפלציה במשק יש לו משמעות חמורה מאוד.

עובדיה עלי: במקום 8%, האינפלציה תגיע ל-15%, 16%.

עובדיה עלי: כשאינפלציה מגיעה לממדים כאלה של 15%, 16%, יש סכנה שלא תהיה שליטה על האינפלציה.

עובדיה עלי: כל אחד מאתנו מבין מה המשמעות החמורה של אינפלציה בסדרי גודל כאלה לכלכלת המדינה.

עובדיה עלי: אינפלציה בסדר גודל כזה יכולה להשחית כל חלקה טובה, וכבר היו ימים שבהם ראינו איך המשק גלש בצורה דרמטית לאינפלציה של מאות אחוזים, על כל ההשלכות החמורות שהתלוו לכך על משק המדינה.

עובדיה עלי: בשלב מסוים, כשהאינפלציה מגיעה לממדים מסוימים – ו-15%, 16% זה הגבול – יכול להיווצר מצב, כפי שאמרתי, שקברניטי המשק לא יוכלו לשלוט על האינפלציה.

עובדיה עלי: כדי שנבין את משמעות העניין הזה, רבותי חברי הכנסת:

עובדיה עלי: גידול של 1% באינפלציה במשק זה מיליארד שקל גידול בחוב הפנימי.

עובדיה עלי: אם האינפלציה גדלה ב-15%, המשמעות היא שהחוב הפנימי גדל ב-15 מיליארד שקל.

עובדיה עלי: אינפלציה של 15% – כדי להבהיר מה המשמעות קודם כול לפרט, מה המשמעות לכל זוג צעיר, מה המשמעות לכל משפחה בישראל – משמעותה גידול ב-15% של המשכנתה של הזוג צעיר, של החזר החוב של זוג צעיר.

עובדיה עלי: אנחנו יודעים שמחירי הדיור המריאו והאמירו בצורה שאינה נשלטת, בצורה דרמטית, בצורה חסרת תקנה.

עובדיה עלי: מחירי הדירות הרקיעו שחקים והגיעו לממדים מאוד מדאיגים.

עובדיה עלי: היום זוג צעיר לא יכול לקנות דירה.

עובדיה עלי: אבל, בואו נצא מנקודת הנחה שאותו זוג צעיר מאושר הצליח בקושי לקנות דירה.

עובדיה עלי: את הדירה הוא קנה אחרי שהוא לקח משכנתה והעמיס על עצמו ועל משפחתו הלוואות ענקיות.

עובדיה עלי: זוג שלקח הלוואה של 100,000 דולר לרכישת דירה, השנה ההלוואה שלו גדלה בכ-15,000 דולר רק כתוצאה מהאינפלציה.

עובדיה עלי: האם אתם יודעים מהי המשמעות ומהו היחס של שער החליפין?

עובדיה עלי: שער החליפין של הדולר כמעט שלא השתנה.

עובדיה עלי: לעומת זאת, המדדים פרצו בצורה מאוד מכבידה ומאוד קשה.

עובדיה עלי: החוב של המשפחה הזאת גדל בכ-15,000 דולר, ב-45,000 שקלים.

עובדיה עלי: תוסיפו לעניין הזה את הגידול הדרמטי והאיום של הריבית ותבינו מהי המשמעות ומהן ההשלכות של הדברים האלה על כל משפחה ומשפחה בישראל.

עובדיה עלי: כשאנחנו מדברים על אינפלציה ועל גידול במדדים, לפעמים הדברים האלה נראים כל כך מופשטים שאולי הפרט לא רואה איך זה נוגע לו ישירות, איך זה נוגע לכיסו בצורה ישירה.

עובדיה עלי: ניסיתי להבהיר בדוגמה אחת מהי המשמעות הקשה של הדברים מבחינת כל משפחה, באיזו צורה ובאיזה אופן הדבר מכביד על כל משפחה בישראל, במיוחד על הזוגות הצעירים ועל אלה שנאלצו לקחת הלוואות בסדרי גודל ענקיים כדי לממן רכישת דירה, ותהא זו הדירה הפשוטה ביותר.

עובדיה עלי: מודיעין היא עיר חדשה.

עובדיה עלי: לקחו גבעות טרשים, השווי של הקרקע היה מאות דולרים לדונם, והנה דירה שם, במקום הזה, על הטרשים האלה, דירה של שלושה חדרים מחירה מגיע ל-140,000-130,000 דולר.

עובדיה עלי: זוג צעיר כזה שצריך לרכוש דירה, שמעמיס על עצמו ועל המשפחה את כל ההלוואות, לא עומד בנטל הזה.

עובדיה עלי: אני אומר לכם, רבותי חברי הכנסת, שמצבם של הזוגות הצעירים הוא המצב הקשה ביותר.

עובדיה עלי: היום זוג צעיר במדינה מתקשה להתמודד עם הבעיות הכספיות והכלכליות שלו.

עובדיה עלי: עליו רובצת המשכנתה, עליו רובץ עול חינוך הילדים ומעונות היום, שמחיריהם פשוט בקנה מידה מדהים.

עובדיה עלי: אי-אפשר לעמוד בנטל הזה.

עובדיה עלי: אינפלציה של 15% מגדילה לזוג הצעיר הזה את המשכנתה ב-15,000 דולר, ב-45,000 שקל, ומגדילה לו את ההחזר בכל חודש באחוזים ניכרים.

עובדיה עלי: זו המשמעות הראשונה של האינפלציה.

עובדיה עלי: אבל מעבר לנושא של הפרט, לאינפלציה יש משמעות הרת אסון והשלכות הרות אסון על משק המדינה.

עובדיה עלי: יש חשש מוחשי, שאם האינפלציה הזאת תתגבר, נביא את המשק למיתון.

עובדיה עלי: מצב של גידול באינפלציה הוא מיתון, הוא מצב מאוד מסוכן.

עובדיה עלי: אני מבקש ממך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, להתריע על האפשרות הזאת.

עובדיה עלי: לפני שאמשיך, אבקש לומר לידידי, חבר הכנסת גדליה גל, שיש איזו תופעה שפשטה גם בבית הזה, וזאת תופעה פופוליסטית, שמדברת על גידול בתקציב, בלי שאיש ייתן את דעתו לשאלה מנין לוקחים את הכסף.

עובדיה עלי: אני מזהיר: אסור לפרוץ את מסגרת התקציב.

עובדיה עלי: ברגע שתקציב המדינה ייפרץ וכל דיכפין ייתי וייטול, אנחנו נביא את המשק לעברי פי פחת.

גדליה גל: האם מותר לשאול אותך שאלה?

עובדיה עלי: בבקשה.

גדליה גל: בשעות אלה מתרוצצים חברים שלנו ושלכם כדי להוסיף יום לימודים ארוך, שעלותו מיליוני שקלים.

גדליה גל: האם אתה תתמוך בזה?

עובדיה עלי: אגיע לזה.

עובדיה עלי: אומר לך תיכף.

עובדיה עלי: ראשית, אבקש לעשות סדר בדברי.

עובדיה עלי: אני נגד פריצת מסגרת תקציב.

עובדיה עלי: אני בעד הדברת האינפלציה, אני בעד עצירת האינפלציה.

עובדיה עלי: אני נגד גידול בתקציב, ואני חוזר ואומר זאת.

עובדיה עלי: אני בעד אותו חוק חשוב שהיה בזמנו, שלפיו אסור להגדיל את הגירעון.

עובדיה עלי: היום הגירעון היה צריך לעמוד על אפס.

עובדיה עלי: עכשיו אתה שואל אותי מהי עמדתי ביחס ליום לימודים ארוך.

גדליה גל: שאלתי זאת בקשר לתקציב.

עובדיה עלי: אני מבקש לומר בצורה חד-משמעית, ברחל בתך הקטנה, ואני לא מנסה להתחמק: אני נגד פריצת התקציב.

עובדיה עלי: אבל אני בעד שינוי סדרי העדיפויות בתקציב.

עובדיה עלי: יש מקום לשנות את סדרי העדיפויות וסדרי הקדימות בתקציב.

עובדיה עלי: ידידי, חבר הכנסת גדליה גל, אני בעד החינוך.

עובדיה עלי: אני אומר זאת לא כפראזה ולא כססמה חסרת תוכן.

עובדיה עלי: אני בעד העמדת החינוך בראש סדרי העדיפויות הלאומיים.

עובדיה עלי: אני בעד העמדת החינוך בקדימה ראשונה.

עובדיה עלי: כשאני אומר העמדת החינוך בעדיפות לאומית ראשונה, אני מתכוון לכך לא רק כססמה אלא באופן מעשי.

עובדיה עלי: אנחנו מצווים, במסגרת התקציב, לשנות את סעיפי התקציב השונים, כשם שהצעתי אני וכשם שאתה הצעת בעניין תקציבי הרווחה.

עובדיה עלי: חשבנו שצריך להגדיל את תקציב הרווחה בסעיפים מסוימים כמו תמיכה בנכים, במפגרים, במעונות יום.

עובדיה עלי: אבל זה לא צריך לבוא כתקציב נוסף.

עובדיה עלי: זה צריך לבוא במסגרת התקציב במשרד העבודה והרווחה.

עובדיה עלי: צריך לשנות את סדרי העדיפויות והקדימות בתוך המשרד.

עובדיה עלי: צריך לקחת מסעיף אחד 52 מיליון שקל – מסעיף שהיה מיועד לאבטלה, ואנחנו יודעים שהיא הצטמצמה, ולא חשוב כרגע מה הסיבה לכך, אעמוד על כך בהמשך – ולהקצות את התקציב הזה לאותם צרכים שהם חיוניים גם לדעת משרד העבודה והרווחה, לדעת שרת העבודה והרווחה ולדעת ועדת הכספים של הכנסת.

עובדיה עלי: אותו דבר, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אני סבור שיש לעשות בנושא החינוך.

עובדיה עלי: יש רעיונות בעניין זה.

עובדיה עלי: כרגע אני לא רוצה לדבר על התקציב המיועד לקיבוצים.

עובדיה עלי: אני חושב שזו שערורייה ממדרגה ראשונה.

יורם לס: זו ההסתייגות השנייה?

עובדיה עלי: אגיע לזה.

עובדיה עלי: אני מסיים בתוך דקה.

עובדיה עלי: יושב-ראש ועדת הכספים שאל אותי שאלה, וזה לא יהיה מוגזם אם אשיב לו.

עובדיה עלי: אני לא מבין איך אפשר לתפוס את החבל בשני הקצוות שלו.

עובדיה עלי: מצד אחד לומר: אין לי כסף; מצד שני, להקציב כסף בפזרנות איומה.

עובדיה עלי: אני חושב, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, שבנושא יום חינוך ארוך בערי פיתוח יש לנו סעיף.

עובדיה עלי: חשבנו לשנות את כל נושא חוק עידוד השקעות הון, כך נדמה לי.

עובדיה עלי: אם נקצה אותם כספים, שמיועדים להטבות במס הכנסה או לדברים אחרים, לנושא החינוך – אנחנו ניטיב עם החינוך, ניטיב עם ערי הפיתוח.

עובדיה עלי: אני מאמין שהכול תלוי בחינוך; גם עוני.

עובדיה עלי: גם המלחמה בעוני היא שאלה של חינוך.

עובדיה עלי: תן לילדים בערי הפיתוח השכלה חינם, השכלה יסודית, תיכונית, על-תיכונית חינם, תן להם ללמוד באוניברסיטאות הטובות ביותר חינם, תן להם מלגות.

עובדיה עלי: אם תעשה כן, תפתור לא רק את בעיית החינוך ואת בעיית ההשכלה, אלא גם תתמודד עם בעיות העוני ולא תנציח דור שני ושלישי של עוני בערי הפיתוח, בשכונות המצוקה ובאזורים אחרים.

עובדיה עלי: בעניין זה, אם נשנה כאן את סדרי העדיפויות, אני משוכנע שכל הכלכלה בארץ תשתנה, בעיות החברה בארץ ישתנו והדברים ילבשו צורה אחרת.

עובדיה עלי: במערכת הבחירות הטפתם לשינוי סדרי העדיפויות הלאומיים.

עובדיה עלי: אולי אחת הסיבות המרכזיות שבגינן הגעתם לממשלה זו אותה ססמה, אותה מחשבה ואותה אשליה שנטעתם בלב הציבור שתשנו את סדרי העדיפויות הלאומיים.

עובדיה עלי: מכל שינוי סדרי העדיפויות הלאומיים בעצם לא נותר מאומה.

עובדיה עלי: פגעתם בהתנחלויות, אבל את הכסף הזה לא הוספתם לחינוך ולא הוספתם לנושאי חברה.

יעקב שמאי: לאן הם הוסיפו את הכסף?

עובדיה עלי: את הכסף הזה אתם מעבירים לקיבוצים.

עובדיה עלי: זו הבעיה המרכזית.

יורם לס: זו דמגוגיה.

עובדיה עלי: זו לא דמגוגיה.

עובדיה עלי: תסלח לי, חבר הכנסת לס, עם כל הכבוד לך, איזו דמגוגיה?

עובדיה עלי: אתם לא רוצים להוסיף כסף לקיבוצים?

עובדיה עלי: אין לכם תוכנית להוסיף להם מיליארדים?

יורם לס: אבל אמרת – – –

עובדיה עלי: אין לכם תוכניות בשביל לתת להם קרקעות חינם?

עובדיה עלי: אין לכם תוכנית כזאת?

עובדיה עלי: אתם לא מוחקים להם חובות בסדרי גודל של מיליארדי שקלים?

עובדיה עלי: מה הדמגוגיה כאן?

עובדיה עלי: לסיכום הדברים בסעיף הזה אני מבקש לומר: נגד פריצת תקציב, נגד הגדלת הגירעון, נגד תוספת תקציבים מחוץ למסגרת התקציב, בעד שינוי סדרי העדיפויות הלאומיים כך שנושא החינוך יעמוד בראש סדרי העדיפויות, במקום גורמים הקשורים למפלגת העבודה.

עובדיה עלי: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת עובדיה עלי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אברהם הירשזון.

אברהם הירשזון: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שאומר מלים מספר על הדברים שהתכוונתי לומר בנושא חוק ההסדרים, אני מבקש להעיר הערה.

אברהם הירשזון: לפני כמה נואמים עלה לכאן חבר הכנסת בוחבוט ודיבר על תקציב התרבות במדינת ישראל.

אברהם הירשזון: אמר חבר הכנסת בוחבוט: אינני מתכוון ואינני בא לבקש את פריצת התקציב, אלא אני מבקש חלוקה אחרת, שלא כל התקציב או רובו יינתן למוסדות במרכז הארץ וכל הפריפריה תקבל רק את השאריות.

אברהם הירשזון: אני רוצה חלוקה אחרת של התקציב.

אברהם הירשזון: הוא בא בטענות לממשלת הליכוד, שבמשך 15 השנים האחרונות לא עשתה דבר בנושא הזה, ואני חושב שחייבים מעל במה זו להוקיע את הדברים ולהזכיר לחבר הכנסת בוחבוט: הרי כשאתה מדבר על חלוקה אחרת של תקציב התרבות, אתה לא מדבר על חלוקה של אזורי הארץ, אלא על חלוקה אחרת של התקציב שיינתן לתרבויות שבעבר לא קיבלו תקציב לצורכיהן – עדות שונות במדינת ישראל, ולאו דווקא עדות שבאו מאירופה אלא עדות המזרח.

אברהם הירשזון: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת בוחבוט: עד עליית הליכוד לשלטון במדינת ישראל, חברי הכנסת הנכבדים, לעדות המזרח מעולם לא הכירו בשום תקציב כדי שהם יוכלו לפתח את התרבות שהם הביאו אתם, והראשון שמחק את העוול הזה, שנמשך כל שנות קיומה של המדינה, היה ראש הממשלה של הליכוד דאז מנחם בגין, ששינה את סדרי העדיפויות, ובפעם הראשונה זכו עדות המזרח, שבאו עם תרבות עשירה והכחידו אותה במשך שנים במדינת ישראל, להרים ראש ולפתח מחדש את התרבות שלהם.

אברהם הירשזון: את הדברים האלה צריך לומר לחבר הכנסת בוחבוט, שבזמנו גם הוא לא היה בדיוק במפלגת העבודה, והוא יודע את הדברים האלה.

אברהם הירשזון: גברתי היושבת-ראש, בכל פעם שאדבר בכנסת הזאת על ההסדרים בתקציב, אני חייב להזכיר את הדבר הראשון שטיפלתי בו.

אברהם הירשזון: חברת הכנסת ענת מאור ואנוכי העלינו בכנסת הזאת הצעה לסדר-היום המדברת על הפסקת ההנחות בארנונה לקשישים ברשויות המקומיות.

אברהם הירשזון: דיברנו על כך ששר הפנים החליט לקיים את החוק ולהפסיק את מתן ההנחות בארנונה לקשישים.

אברהם הירשזון: בעקבות העלאת הנושא על סדר-היום של הכנסת ובתמיכת כל הבית, קואליציה כאופוזיציה בנושא זה, הסכים שר הפנים דאז להתלות את ביצוע החוק לשנה אחת.

אברהם הירשזון: וחבר הכנסת דן תיכון, שישב אז באולם, העיר את תשומת לבנו ואמר: למעשה התיקון הזה צריך להיות תיקון בחוק ההסדרים, משום שבסעיף של חוק ההסדרים מופיע הביטול של הנחות בארנונה לקשישים ברשויות המקומיות.

אברהם הירשזון: והכנסת, קואליציה ואופוזיציה, הציעה שנגיש הצעת חוק שתבטל את הסעיף הזה.

אברהם הירשזון: חברת הכנסת ענת מאור ואנוכי הגשנו הצעת חוק כדי שהסעיף הזה יוצא מחוק ההסדרים.

אברהם הירשזון: אני אומר עוד הפעם, זה היה על דעתם של כל חברי הבית הזה, מהקואליציה ומהאופוזיציה.

אברהם הירשזון: לצערי הרב, עד היום, אני חושב שזו כבר שנה שנייה שאנחנו מדברים על חוק ההסדרים, החוק הזה איננו מתממש משום שהממשלה מונעת את ביצועו.

אברהם הירשזון: באים ואומרים לי: יש גירעונות ברשויות המקומיות, אי-אפשר לעשות את זה, נותנים הנחות, הרשויות נוהגות בפראות בנושא הזה.

אברהם הירשזון: חברי הכנסת, עם יד על הלב, יאמר כל אחד מכם – האם הגירעונות ברשויות המקומיות נובעים ממתן הנחות לקשישים ולסוג אחר של שכבות אוכלוסייה חלשות, או שהם נובעים מכל מיני מבצעי ראווה, שאינני יודע אם הרשות תמיד צריכה אותם?

אברהם הירשזון: אלא מה?

אברהם הירשזון: כשיש פתאום שרפה ואין כסף, הדבר הקל ביותר לעשות הוא לקחת את השכבות החלשות, שלא יכולות לצעוק, לא יכולות להתגונן, לא יכולות להרעיש, לא יכולות להפגין, ולפגוע בהן.

אברהם הירשזון: ואז אומרים: או, עכשיו יש חוק כזה ואי-אפשר לתת הנחות לקשישים.

אברהם הירשזון: חברי הכנסת, אני חושב שההסתייגות שהגשתי צריכה להתקבל בהצבעה על דעת הקואליציה והאופוזיציה, משום שזה בנפשנו, אלה הורינו.

אברהם הירשזון: מדובר באנשים שאין ידם משגת לשלם, שכל אגורה חשובה להם.

אברהם הירשזון: הממשלה הזאת, שאמרה וחרתה על דגלה: אנחנו נעשה שינוי בסדר העדיפויות; לא עוד כסף להתנחלויות ביהודה ובשומרון של הממשלה המושחתת של הליכוד, אלא לטובת רווחת העם במדינת ישראל – נו, מה אנחנו רואים מאז?

אברהם הירשזון: בכל שנה אנחנו מתבשרים בסטטיסטיקה על כך שיותר ויותר משפחות יורדות אל מתחת לקו העוני.

אברהם הירשזון: מדוע?

אברהם הירשזון: משום שהקצו יותר משאבים לרווחה.

אברהם הירשזון: הרי זה מצחיק.

אברהם הירשזון: אנחנו רואים שיותר ויותר ילדים נמצאים מתחת לקו העוני.

אברהם הירשזון: אם אינני טועה, חבר הכנסת שמאי, למעלה מ-260,000 ילדים נמצאים מתחת לקו העוני.

יעקב שמאי: אתה צודק.

אברהם הירשזון: וזאת בממשלה שחרתה על דגלה רווחה לעם; קודם כול הרווחה ולאחר מכן דברים אחרים.

אברהם הירשזון: רבותי, בימים האלה מתייקרים בצורה מטורפת הפירות והירקות, שעד לפני חודשים מספר זרקנו אותם לפח הזבל כי לא היה מי שיקנה אותם, כי היו עודפים עצומים.

אברהם הירשזון: הפירות והירקות, העגבניות והמלפפונים והדברים האחרים הם חלק מסל המזון של המשפחה במדינת ישראל.

אברהם הירשזון: אנחנו מדינה במזרח התיכון, שהדברים האלה גדלים בה בשפע, התרגלנו לצרוך אותם במשך שנים.

אברהם הירשזון: משפחות מעוטות יכולת ידעו שתמיד הן יכולות לקנות אותם בגרושים בשווקים, כחלק מסל המזון.

אברהם הירשזון: והנה, תחת ממשלה זו, שחרתה על דגלה את רווחת העם, אין ידם משגת לקנות פירות וירקות, משום שאין מדיניות ממשלתית בנושא החקלאות.

אברהם הירשזון: שר האוצר באמת יכול לבוא ולהגיד, גם אני בילדותי לא אכלתי פירות וירקות ותראו איך אני נראה.

אברהם הירשזון: אמרתי לו, אתה נראה רע מאוד, אם היית אוכל היית נראה – – – זאת לא תשובה רצינית של ממשלה.

אברהם הירשזון: תשובה רצינית של ממשלה היא שתבוא ותאמר, יש תוכנית כיצד הדברים אינם עולים.

אברהם הירשזון: הרי כל הדבר הזה משפיע בסופו של דבר על האינפלציה.

אברהם הירשזון: האינפלציה הזאת, שאתם, הממשלה הזאת, הבטחתם שהיא לא תעלה על 8%, היא כמעט כפולה בשנה הזאת.

אברהם הירשזון: זה אחד מהדברים שאתם עושים לרווחת העובד.

אברהם הירשזון: אני מבין שזמני תם במחזור הזה, ובפעמים הבאות ארצה להרחיב, גברתי היושבת-ראש, ברשותך, בנושא הטלת מס על הבורסה והפגיעה בשכירים ובנושא האינפלציה ההולכת ומתגברת.

אברהם הירשזון: יש נושא מרכזי שאינני מבין.

אברהם הירשזון: הממשלה הזאת מדברת על כך שהיא רוצה לעשות, דבר ראשון, הנחות על דירות; שכל זוג צעיר יוכל לקנות דירה יותר בזול.

אברהם הירשזון: נכון, חבר הכנסת שמאי, שכך מדברים?

יעקב שמאי: כך הם אומרים, אבל את ההיפך הם עושים.

אברהם הירשזון: עכשיו אני שואל באמת, גברתי היושבת-ראש, 40% מערך הדירה הם מסים, וה-60% הנותרים הם רווחים שונים.

אברהם הירשזון: תורידו את ה-40%, או חלק מה-40%, והורדתם את מחיר הדירות.

אברהם הירשזון: הרי זה דבר טכני שאתם צריכים לעשות ואתם לא עושים.

אברהם הירשזון: נו, אז מה?

אברהם הירשזון: אתם משקרים לעם?

אברהם הירשזון: זו דרך לנהל את המדינה?

אברהם הירשזון: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם הירשזון.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת דוד מגן – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יוסף בא-גד, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת יורם לס, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

אסתר סלמוביץ: עשר דקות לכל אחד בסיבוב הזה.

יוסף בא-גד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, כבר דיברתי בסיבוב הקודם על כך שחלה טעות.

יוסף בא-גד: זה לא חוק ההסדרים אלא חוק האי-הסדרים, חוק הבלגן, והוכחתי זאת בפעם הקודמת.

יוסף בא-גד: והנה בא לעזרתי בעיתון "הארץ" נחמיה שטרסלר, הכתב הכלכלי המהולל של עיתון "הארץ", והוא קצת לועג לסמנכ"לית לכלכלה במשרד האוצר, ציפי גל-ים, שפרסמה לאחרונה מסמך ורוד על הישגי הממשלה ועל הישגי משרד האוצר.

יוסף בא-גד: הוא שואל שאלות שבוודאי יעניינו את הציבור כולו.

יוסף בא-גד: הובטחה לנו אינפלציה של 8% – כך הבטיח שר האוצר.

יוסף בא-גד: במקומה יש לנו אינפלציה של 15%.

יוסף בא-גד: שר אוצר עם כבוד עצמי היה צריך להתפטר.

יוסף בא-גד: הוא הבטיח 8%, והתוצאות הן אחוז כפול מזה.

יוסף בא-גד: זה לא שבמקום 8% יש 8%.

יוסף בא-גד: 5 – 15%.

יוסף בא-גד: כישלון כזה מחייב התפטרות.

יוסף בא-גד: במקום גידול מתון בצריכה הפרטית והציבורית, כמו שנחזה בתקציב הלאומי, יש עלייה מטאורית בצריכה הפרטית והציבורית.

יוסף בא-גד: לא זו בלבד, לרבות גידול ניכר לחלוטין במספר העובדים בשירותים הציבוריים.

יוסף בא-גד: שוב, לא אני אומר זאת.

יוסף בא-גד: לי אומרים, הרב בא-גד, אתה באופוזיציה, אתה משמיץ.

יוסף בא-גד: לא אני.

יוסף בא-גד: אני קורא לכם מה שכותב כתב כלכלי מכובד.

יוסף בא-גד: יש לנו גם עודף יבוא אזרחי ענק.

יוסף בא-גד: משקלו בתוצר אף עלה.

יוסף בא-גד: יש לנו בעיה של ריבית גבוהה ותיסוף שפוגע ברווחיות הייצור והייצוא.

יוסף בא-גד: יש לנו בעיה של עלייה חדה בנטל המס מול עלייה ריאלית בתקציב הממשלה.

יוסף בא-גד: כלומר, ממשלה עשירה מדי על חשבון אזרחים עניים מדי.

יוסף בא-גד: אני לא רוצה להלאות אתכם.

יוסף בא-גד: קראתי פה שישה דברים שבהם הממשלה נכשלה.

יוסף בא-גד: עלה פה קודם חבר הכנסת יורם לס ואמר, איזה הישגים, איזה הישגים.

יוסף בא-גד: הנה, אני אעביר לך את זה, תענה לנחמיה שטרסלר, לא לי.

יוסף בא-גד: שישה דברים משמעותיים שהממשלה נכשלה בהם לחלוטין.

יוסף בא-גד: עם סיפורים אי-אפשר לפתות את העם זמן רב.

יוסף בא-גד: העם מספיק חכם.

יוסף בא-גד: מכאן אני רוצה לעבור לנושא אחד בחוק ההסדרים, סעיף 127פא2, שבו נאמר:

יוסף בא-גד: המוסד ידווח למשרד הביטחון על מספר ימי המילואים ועל סכום התגמולים וההענקות בשל כל תקופה של היציאה למילואים.

יוסף בא-גד: נמצא פה חבר הכנסת רענן כהן.

יוסף בא-גד: רוחו כאן והצלחתו כאן.

יוסף בא-גד: אני אומר, אף שהוא איש קואליציה, ומטבע הדברים הייתי צריך להילחם בו, הוא עושה דברים נפלאים.

יוסף בא-גד: אתם יודעים שאני מצביע לא לפי תכתיבי קואליציה ואופוזיציה, אלא אני מצביע תמיד לפי העניין.

יוסף בא-גד: הדברים ידועים.

יוסף בא-גד: והנה, חבר הכנסת רענן כהן נלחם על צמצום ימי המילואים, בייחוד לחיילים קרביים.

יוסף בא-גד: הגשתי הצעת תיקון: תמונה ועדה שתציע חיסכון על-ידי צמצום ימי המילואים נוכח הגידול במספר המתגייסים ונוכח הרגיעה היחסית במלחמות הישירות.

יוסף בא-גד: אני מדגיש: מספר הפיגועים גדל.

יוסף בא-גד: מאז הסכם אוסלו – למעלה מ-100 קורבנות.

יוסף בא-גד: כאב לי הלב.

יוסף בא-גד: הייתי אתמול, וכמדומני שלא אחטא בטעות, חבר הכנסת היחיד שהלך לשתי הלוויות של הקדושים שנפלו בלבנון.

יוסף בא-גד: הייתי בקריית-שאול; אני משתדל להגיע לכל לוויה מפני שאני חושב שזה קורבן קדוש שכל עם ישראל היה צריך לצאת וללוות אותו.

יוסף בא-גד: אין לי מנוחה.

יוסף בא-גד: אני לא יודע אם להגיד, כי אני לא רוצה לרקוד על הדם.

יוסף בא-גד: אוי לי אם אגיד ואוי לי אם אשתוק.

יוסף בא-גד: אבל אני לא יכול לשתוק.

יוסף בא-גד: יש לי הרגשה שאלה קורבנות שווא.

יוסף בא-גד: יש לי הרגשה שאלו קורבנות על חשבון הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת סוריה, שאין מגיבים על מעשי ה"חיזבאללה", ולכן חיילינו צריכים ליפול.

יוסף בא-גד: זו אשמה חמורה, אבל יש לי אינפורמציה שאלה דברים נכונים.

יוסף בא-גד: אם התפרסמה ידיעה מזעזעת אתמול בעיתון "הארץ", שחיילים שגמרו שירות לא קיבלו רכב כי בלבנון מפחדים להסיע ברכבים מהסיבה שזה לא בטוח, ושלחו אותם ללכת כמה שעות ברגל עם ציוד כבד, והם הגיעו כמעט בהתמוטטות – אוי לה למדינה שמפקירה כך את חייליה.

אסתר סלמוביץ: סליחה, חבר הכנסת בא-גד.

אסתר סלמוביץ: עם כל הכבוד לצלמים שם ביציע, אני לא יכולה לעבוד בשיטות כאלה.

אסתר סלמוביץ: אתם מסנוורים אותי.

אסתר סלמוביץ: אני מאוד מבקשת.

אסתר סלמוביץ: קודם כול עבודת הבית.

אסתר סלמוביץ: סליחה.

אסתר סלמוביץ: בבקשה.

יוסף בא-גד: הדברים המחרידים האלה על חיילים שנופלים וחיילים שצריכים ללכת כי מפחדים להכניס רכב מפחד ה"חיזבאללה", אלה דברים שצריכים לזעזע כל אזרח, והכול בגלל הסכם מדומה – אולי סוף סוף אסד, אם אנחנו לא נגיב, אולי יסכים לדבר אתנו.

יוסף בא-גד: זה טמטום.

יוסף בא-גד: אסד מבין רק שפת כוח.

יוסף בא-גד: להצעיד את צה"ל לעבר דמשק – תראו איך הכול ישתנה בשנייה אחת.

יוסף בא-גד: לתת לצה"ל להיכנס ולנקות את ה"חיזבאללה" בלבנון, בדרום-לבנון, או להודיע שאם פגז אחד ייפול על קריית-שמונה, אנחנו שם "ננקה" איזו עיר או איזה כפר, ותראו שהכול מסתדר.

יוסף בא-גד: יש בזבוז נורא בימי מילואים, ללא צורך.

יוסף בא-גד: כל מי שהולך לצבא, כל מי שמשרת במילואים יודע את גודל הבזבוז.

יוסף בא-גד: לוקחים אותם – עד שמתארגנים, עד שמגיעים, אין מה לעשות.

יוסף בא-גד: חבל.

יוסף בא-גד: צבא-הגנה לישראל הוא צבא כל כך מהולל וטוב.

יוסף בא-גד: במקום לדבר פה על חוק ההסדרים ולחפש כל מיני פטנטים – צריך לצמצם את ימי המילואים.

יוסף בא-גד: המילואים האלה הורסים את המשק, הורסים את החינוך, ולא צריך אותם.

יוסף בא-גד: היות שהשעון מצלצל, ואף שהיתה הפסקה באמצע דברי, אני רוצה להיות ממושמע.

יוסף בא-גד: אסיים בפרשת השבוע, פרשת "שמות", שקראנו בתורה בשבת.

אסתר סלמוביץ: אבל אני מבקשת לסיים.

אסתר סלמוביץ: בתוך חצי דקה.

יוסף בא-גד: כן, גברתי, אבל את יודעת שהיתה לי הפרעה קלה.

אסתר סלמוביץ: הפרעתי לך בדיוק חצי דקה.

יוסף בא-גד: אני גומר.

יוסף בא-גד: מובא במדרש, בזכות שלושה דברים נגאלו ישראל ממצרים.

יוסף בא-גד: מה הם שלושת הדברים?

יוסף בא-גד: שלא שינו את שמם – עם ישראל הקפיד על שמותיו, לא סטיב, לא סטפן ולא גריגורי, אלא שמות האבות.

יוסף בא-גד: שלא שינו את שפתם – דיברו עברית, שמרו את לשון הקודש.

יוסף בא-גד: שלא שינו את מלבושם – המלבוש היהודי לתפארת.

יוסף בא-גד: אנחנו אומרים, הכול הולך לנו עקום במדינה: האינתיפאדה, הסכם שלום גרוע, קורבנות תאונות דרכים – ויפה עשתה חברת הכנסת דליה איציק שהעלתה את זה – וכלכלה מדחי אל דחי.

יוסף בא-גד: בואו נחזור למורשת עם ישראל, למורשת אבות, ואז, כשם שנגאלו ממצרים ניגאל אנחנו, נזכה לראות בביאת משיח צדקנו במהרה בימינו אמן.

אסתר סלמוביץ: תודה לחבר הכנסת בא-גד.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת יורם לס.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

יורם לס: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בהסתייגות הראשונה, שכבר הבאתי אותה לפני מליאת הכנסת, פירטתי את ההישגים הגדולים של הממשלה, פירטתי את הדיבידנדים, את היתרונות הגדולים בתהליך השלום, שפתח את היצוא ואת הכלכלה של מדינת ישראל לארצות ולחברות שהיינו שם בבחינת "פריה", בבחינת מי שקולו לא נשמע והסחורה שלו אינה נקנית.

יורם לס: בהסתייגות הזו, ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אתייחס בעיקר לסעיף כבד שנוגע לכל אדם, שהיקפו יגיע השנה ל-14 מיליארד שקלים – סעיף הבריאות.

יורם לס: אני לא אדבר במיליארדים, כי זה כמעט לא נוגע לבני אדם.

יורם לס: אנשים בסך הכול שואלים מה יהיה עם הבריאות שלהם, והמיליארדים לא בדיוק נוגעים להם.

יורם לס: כיושב-ראש ועדת משנה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה, קיימתי היום ישיבה בנושא תאגוד בתי-החולים.

יורם לס: דנו בשאלה מה יקרה בבתי-החולים לאחר שייכנס לתוקף חוק ביטוח בריאות, ב-1 בינואר 1995.

יורם לס: דובר אחר דובר, מנהלי בתי-החולים, העובדים, מנהלי קופות-חולים, דקאנים של פקולטות לרפואה, דובר אחר דובר מאנשי המקצוע מביעים דאגה חמורה ביותר מפני מה שיקרה בתחום האשפוז הציבורי בישראל בשנה הבאה.

יורם לס: הדאגה הזאת נובעת מכך, שמצד אחד לא יהיה כסף, ומצד שני תהיה גישה עסקית, ביזנס.

יורם לס: אנחנו מתבשרים בימים אלה מפיו של שר הבריאות ומפיו של מנכ"ל משרד הבריאות, שאישר את זה הבוקר, שהמשרד מתכוון להכניס לבתי-החולים הציבוריים רפואה פרטית, חדרים שבהם החולה יוכל לבחור לעצמו את המלון.

יורם לס: אבל, אני מצטט את דברי מנכ"ל משרד הבריאות הבוקר, הוא יוכל לבחור לעצמו גם את הרופא.

יורם לס: זה נשמע טוב.

יורם לס: אני הייתי הראשון שבשנת 1986 נלחם בכל הדינוזאורים בקופת-חולים כדי לבטל את סעיף 68 בתקנון קופת-חולים ולאפשר בחירה חופשית של רופא.

יורם לס: זה טוב בקהילה.

יורם לס: הלוואי שהיינו יכולים להגיע לזה בבתי-חולים.

יורם לס: אבל גם הרופא הגדול ביותר, ביממה שלו יש רק 24 שעות.

יורם לס: אם יאפשרו לחולים פרטיים שמשלמים עבור השהות בבית-החולים הציבורי לבחור את הרופא תמורת כסף, וזאת כאשר כל הנוגעים בדבר – – –

אריאל ויינשטיין: האם הביטוח המשלים הוא לא מעין – – –

יורם לס: אני מדבר על מגמות במשרד הבריאות להכניס רפואה פרטית לא במסגרת ביטוח משלים.

יורם לס: יבוא אדם לבית-החולים תל-השומר, ישלם בקופה 2,000 שקל, יקבל חדר פרטי, אולי יקבל סטייקים, וגם את הרופא שהוא רוצה בו.

יורם לס: על זה אני מדבר.

יורם לס: הביטוח המשלים, סעיף 10 לחוק ביטוח בריאות, זו פרשה אחרת, שאני יכול להתייחס אליה.

יורם לס: אני רק מבקש להצביע על הסכנות במגמות המסתמנות, שמצד אחד שמים לבתי-החולים אזיקים, שמים להם תקרה, ומצד שני מכניסים רפואה פרטית לבתי-החולים.

יורם לס: לפי דעתי, לא לזה ציפה רוב רובו של עם ישראל מחוק הבריאות.

יורם לס: אני אגע עכשיו, שוב רק בדוגמאות, בעניין הכסף.

יורם לס: מה מעניין את האדם?

יורם לס: מעניין אותו איזה שירות יקבל, ובעניין הזה אנחנו צפויים לגזירות קשות, ומעניין אותו כמה כסף זה יעלה לו.

יורם לס: אלה שני הדברים האמיתיים והיחידים שנוגעים לבני אדם, שהמיליארדים ואפילו הפוליטיקה לא כל כך מעניינים אותם.

יורם לס: במאמר מוסגר אומר, שלאנשים מן היישוב נדמה, שאם הפוליטיקאים עובדים כל כך קשה על חוק הבריאות – בסופו של דבר זה בשבילם, זה לטובתם, הם יקבלו שירות טוב יותר, אולי ישלמו פחות.

יורם לס: לצערי, הכיוונים הם הפוכים.

יורם לס: ואני חוזר ונוגע בעניין הכסף, איך משחקים בכסף של הבריאות.

יורם לס: קודם כול, מבחינת האזרחים – מוסיפים תשלומים.

יורם לס: אדם ילך לבית-חולים ציבורי.

יורם לס: עבור טופס 17 – מנהלי בתי-החולים התייחסו לזה היום – הוא משלם 10 שקלים.

יורם לס: הלוא אמרו שמבטלים את הביורוקרטיה, מבטלים את טופס 17 – כל טופס 17 לבית-חולים יעלה 10 שקלים.

יורם לס: יש אנשים במדינה שזקוקים לטופס 17 הזה ובשבילם הסכומים האלה, אם הם חוזרים על עצמם, זו בעיה, בעיה קשה.

יורם לס: ונוסף על כך, המחירים עולים – מחירי התרופות.

יורם לס: התשלומים שאנשים נאלצים לשלם בזמן שהם חולים גדלים והולכים.

יורם לס: ויש פה גם שאלה של המס.

יורם לס: אני מנסה לדבר מתוך העיניים של בני אדם, ואני נפגש עם הרבה פורומים בעניין הזה ושומע את האנשים.

יורם לס: אנשים חשבו, אני אשלם מס בריאות, הכסף שלי ילך לבריאות, ובכסף שאני משלם לבריאות אני אקבל בריאות.

יורם לס: אם אני אשלם יותר כסף – בסדר, אני אקבל יותר בריאות.

יורם לס: התרגילים שעושים בממשלה ובהסתדרות ובכל מקום שנוגע בכסף הזה, התרגילים שעושים עם הכסף של הבריאות – הם לא ייאמנו.

יורם לס: הרי עדיין לא התחילו לגבות את הכסף, וכבר העניין הזה עבר כמה גלגולים.

יורם לס: גלגול ראשון – להשתמש בכסף של הבריאות כדי לא לשלם את תוספת היוקר.

יורם לס: זה דבר כל כך מופרך, שאני שמח שאנשים מסוימים, ולא מי שעומד בראש ההסתדרות אלא אנשים מסוימים שנמצאים כאן, שאכפת להם מהדברים האלה באמת, אני מקווה שסגרו את העניין הזה.

יורם לס: ועכשיו יש תרגיל חדש עם הכסף של הבריאות – להקטין את המס המקביל.

יורם לס: מה זה המס המקביל?

יורם לס: המעסיק שמעסיק אותי, הכנסת, היא משלמת בשבילי מס מקביל.

תמר גוז'נסקי: המדינה.

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת, אני מבקשת שלא לחרוג מהזמן.

יורם לס: אני מייד גומר.

אסתר סלמוביץ: לא.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת משפט אחד לסיום וזהו.

אסתר סלמוביץ: יש לך עוד מספיק הסתייגויות.

יורם לס: המעסיק משלם את הכסף.

יורם לס: בעבר, היסטורית זה היה בשביל האשפוז, עכשיו זה נחשב כעלות העבודה.

יורם לס: והתרגיל של היום, רבותי – מוציאים את מס הבריאות מהמדד.

יורם לס: כפי שאמרתי, שזה בעצם מס הכנסה – הממשלה מוכיחה שזה נכון.

יורם לס: רבותי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, בתקציב המדינה יש 14 מיליארד – אני מקווה שיהיה יותר – לבריאות.

יורם לס: אני מקווה שבביצוע התקציב הזה, במקום להביא פחות בריאות ויותר כסף, יימצאו הדרכים לעשות את זה כך שהתוצאה תהיה הפוכה.

יורם לס: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת יורם לס.

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת, אני חוזרת, ברשותכם, לחבר הכנסת פיני בדש.

אסתר סלמוביץ: קראתי את שמו ואז בדיוק הוא נכנס לאולם המליאה.

אסתר סלמוביץ: אני חוזרת אליו ואחר כך נמשיך.

אסתר סלמוביץ: בבקשה, חבר הכנסת פיני בדש.

פיני בדש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה למקד את הנאומים שלי הקשורים להסתייגויות בשלושה נושאים: נושא אחד – הנגב; הנושא השני – השלטון המוניציפלי במדינת ישראל והבעיות בתחום המוניציפלי; והנושא השלישי – הביורוקרטיה במדינת ישראל.

פיני בדש: אתחיל בנושא הנגב.

פיני בדש: צריך לזכור שהנגב מהווה היום את העתודה הכמעט יחידה שנשארה למדינת ישראל.

פיני בדש: אבל הנגב, לאורך כל הדרך ובכל הממשלות, ולא חשוב אם אלה ממשלות של הימין או של השמאל – הפקירו את הנגב מפני שלא היה לו כוח אלקטורלי.

רענן כהן: מאז קום המדינה אותו נאום.

פיני בדש: נכון.

פיני בדש: שום דבר לא השתנה.

רענן כהן: אותו נאום.

פיני בדש: תתפלא לשמוע, מאז קום המדינה לא השתנה כלום והנגב נראה כמו עם קום המדינה.

רענן כהן: למה לחזור?

פיני בדש: אין שום שינוי.

פיני בדש: אנחנו נצעק עד שיעשו שינוי.

פיני בדש: בזמן האחרון יש אומנם קצת שינוי, ואני אתייחס לזה.

פיני בדש: הבעיה המרכזית של הנגב היום – ואני לא מדבר על עומר; מי שראה, יודע שעומר מופיעה בין שלוש הרשויות המובילות בארץ מבחינת איכות חיים.

רענן כהן: זה בגללך.

פיני בדש: שמע, יישוב בנגב שייכלל בין שלוש הרשויות הטובות בארץ מבחינת איכות חיים, זה לא קל.

פיני בדש: ואני מדבר על באר-שבע ועל הרשויות שנמצאות בדרום ככלל.

פיני בדש: הבעיה המרכזית של הנגב היא הצורך להעביר אליו אוכלוסייה איכותית, אוכלוסייה בעלת רמת השכלה גבוהה יותר, שתפתח ותניע את הגלגל של דרישה לחינוך גבוה יותר, דרישה לאיכות חיים גבוהה יותר, דרישה למערכות מוניציפליות טובות יותר.

פיני בדש: היום יש בעיה.

פיני בדש: לפני כשנה וחצי נחקק חוק חובת המכרזים.

רענן כהן: אפשר לשאול אותך שאלה?

פיני בדש: כן.

רענן כהן: עם כל הכבוד לנגב, ואני בעד כל מלה שאתה אומר, לדעתי צריך להבטיח קודם כול את הגליל, שהיום 56% מכלל האוכלוסייה שלו אינם יהודים.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רענן כהן, עם כל הכבוד – – –

רענן כהן: ביקשתי ממנו רשות.

אסתר סלמוביץ: אתה לא יכול לבקש ממנו.

אסתר סלמוביץ: אתה צריך לבקש ממני בראש ובראשונה.

פיני בדש: אתה כשתעלה לדוכן תדבר על הגליל.

פיני בדש: אני אדבר על הנגב.

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת, אני מבקשת לא להפריע יותר.

פיני בדש: חוק חובת המכרזים, שנכנס לתוקף לפני שנה וחצי, לדעתי מי שחוקק אותו לא עסק בעשייה.

פיני בדש: זה חוק שסירס את כל הפעילות, הן המוניציפלית והן הממשלתית, וסיבך יותר את הביורוקרטיה.

פיני בדש: בוטלו כל ההעדפות שניתנו או התאפשרו עד היום לפיתוח הנגב.

פיני בדש: בכל יום אני מקבל הזמנה אחרת לפתיחת כבישים חדשים.

פיני בדש: חבר הכנסת רענן כהן, כשלא היית כאן חבר הכנסת בא-גד שיבח אותך, אבל עכשיו אתה מפריע לי.

רענן כהן: אני מתנצל.

פיני בדש: כל שבוע אני מקבל הזמנה לפתיחת כביש זה או אחר או מחלף זה או אחר במרכז הארץ או בצפון הארץ.

פיני בדש: בנגב אנחנו לא חונכים שום כביש.

פיני בדש: גם הכבישים שאושרו ב-1993 וב-1994 ול-1995, עובדים בהם בקצב אטי מאוד ומשום-מה התקציבים לכבישים האלה לא מגיעים כפי שמופיע בתקציב המדינה, הם מגיעים בקצב אטי יותר, וגם העבודה נעשית בקצב אטי יותר.

פיני בדש: אולי אין מספיק אנשים שצועקים.

פיני בדש: אנחנו קראנו וראינו בשבועיים הקודמים, שהעיר באר-שבע כולה היתה פקוקה, נעצרה.

פיני בדש: במשך עשרה ימים לא היה אפשר לזוז בעיר הזאת.

פיני בדש: כל העיר וכל הירידה דרומה, כל התנועה ממרכז הארץ דרומה, כל התנועה למפעלים – הכול בנוי על גשר מוביל אחד.

פיני בדש: כבר עשר שנים צועקים, אבל לא נמצא תקציב לגשר הזה.

פיני בדש: לצערי הרב, רק אחרי כמעט התמוטטות של העיר הזאת נעשתה איזו טובה ונמצא איזה תקציב לגשר הזה.

פיני בדש: שדה תעופה בין-לאומי.

פיני בדש: היום מדינת ישראל החליטה להשקיע כ-800 מיליון דולר במרכז הארץ בהרחבת שדה התעופה הבין-לאומי.

פיני בדש: אחרי שישקיעו 800 מיליון דולר כולם ייתקעו בפקקים כדי להגיע לשדה התעופה הבין-לאומי.

פיני בדש: אני חושב שבמדינה קטנה כמו שלנו, שהמרחקים בה קצרים, צריך לראות בשדה התעופה נבטים בנגב שדה תעופה בין-לאומי שני.

פיני בדש: אין צורך בהפקעות.

פיני בדש: לא צריך לשלם כל כך הרבה בגלל הפקעות.

פיני בדש: לא יהיו כל כך הרבה פקקים ולא תהיה תנועה מיותרת באזור הזה.

פיני בדש: עם כביש חוצה-ישראל, שהוא לקראת סלילה, ניתן בתוך 40-35 דקות להגיע לכל עיר מרכזית במדינת ישראל, אם זו ירושלים, אם זו תל-אביב.

פיני בדש: זה מקובל בעולם.

פיני בדש: זה לא חדש.

פיני בדש: בית-החולים "סורוקה" – היום בית-החולים "סורוקה" הוא בית-חולים מרכזי לכל הנגב.

פיני בדש: יש תוכנית הבראה של קופת-חולים.

פיני בדש: אני מקווה מאוד, חבר הכנסת אורון, שלפחות תגן עלינו בהסתדרות ולא תיתן, במסגרת הקיצוצים בקופת-חולים, לפגוע בבית-החולים "סורוקה".

חיים אורון: אתה יודע שלבית-החולים "סורוקה" יש פינה חמה בלב וגם עדיפות.

פיני בדש: זה לא מספיק.

פיני בדש: הולכים לפטר כמעט מחצית מעובדי המעבדות, רוצים לסגור מעבדות; בגלל טעות של רופא זה או אחר, של מתמחה, רוצים לבטל את ההתמחות לבית-החולים.

פיני בדש: המשמעות של ביטול האפשרות לבית-החולים להכשיר מתמחים – זו מכת מוות לבית-החולים.

פיני בדש: אתה יודע את זה.

פיני בדש: צריך להילחם בהחלטה הזו.

פיני בדש: קופת-חולים החליטה לפטר כ-50 מרצים שהיו על תקן של קופת-חולים בפקולטה לרפואה.

פיני בדש: המשמעות היא כמעט חיסול בית-הספר לרפואה.

פיני בדש: המשמעות היא פגיעה קשה בבית-החולים "סורוקה".

פיני בדש: פיתוח – רק לאחרונה התחיל פיתוח בבית-החולים "סורוקה".

פיני בדש: 30 מיליון השקל שהושקעו אינם מספיקים אחרי כל השנים שבהן היתה הזנחה אדירה.

פיני בדש: יש מעט מאוד חדרי ניתוח, יש מעט מאוד תנאים נורמליים בבית-החולים הזה.

פיני בדש: חסרה שם השקעה של 50 מיליון דולר כדי ליישר קו, על מנת שיהיה בית-חולים סביר.

פיני בדש: אני לא מדבר על מצב טוב אלא על מצב סביר.

פיני בדש: מבחינת רמת הרפואה, הוא בית-חולים טוב.

פיני בדש: צריך לחזק את העיר באר-שבע.

פיני בדש: העיר באר-שבע מצויה על סף פשיטת רגל.

פיני בדש: העיר באר-שבע חייבת כ-300 מיליון שקל.

פיני בדש: זו כבר היסטוריה.

פיני בדש: צריך להבין שלעיר הזאת יש בעיות של ריחוק ממרכז הארץ.

פיני בדש: העיר הזאת קלטה כ-30% עלייה ביחס למספר התושבים שנמצאים בה.

פיני בדש: רוב העלייה שהיא קלטה היא עלייה חלשה.

פיני בדש: יש בה בעיות רווחה קשות מאוד.

פיני בדש: העיר הזו קלטה כ-40,000 עולים.

פיני בדש: כל תקציב שניתן על-ידי רשויות הרווחה או על-ידי רשויות הקליטה אינו עונה על הבעיות.

פיני בדש: העיר הזו מדורגת כעיר השנייה בארץ מבחינת העוני.

פיני בדש: העיר הזו שנייה, אחרי בני-ברק, מבחינת מספר הילדים העניים בה.

פיני בדש: יש בעיות מיוחדות, ומשרדי הממשלה לא יכולים להתייחס אליה כמו אל כל עיר אחרת במדינת ישראל.

פיני בדש: באר-שבע היא אחת הערים הבודדות שהחליטו בהתחלה לקלוט מספר כזה של עולים בקרוונים.

פיני בדש: הבטיחו להם כל מיני הבטחות בגלל הקליטה הזאת, ולא מומש שום דבר.

פיני בדש: היום העיר משותקת, לא מתפקדת בגלל בעיות תקציב.

פיני בדש: במסגרת התדמית הקשה החליטו להפוך את הנגב לאתר הפסולת במדינת ישראל.

פיני בדש: רוצים להוריד את כל הפסולת של מדינת ישראל לאתר דודאים.

פיני בדש: אנחנו נאבקים בעניין הזה.

פיני בדש: רבותי, גם ככה קשה להוריד מפעלים לנגב.

פיני בדש: אני אומר את זה כראש מועצה שהקים פארק תעשיות היי-טק.

פיני בדש: קשה מאוד להביא מפעלי היי-טק לנגב, בגלל התדמית של הנגב.

פיני בדש: לא מספיקה התדמית הקשה של הנגב ושל העיר באר-שבע – – –

אריאל ויינשטיין: כמה הנחות קיבלתם במחיר הקרקע?

פיני בדש: מי קיבל הנחות במחיר הקרקע?

אריאל ויינשטיין: במחיר הקרקע לעומת באר-שבע.

פיני בדש: אתה זורק דברים לא נכונים.

פיני בדש: לא היו הנחות, חבר הכנסת ויינשטיין.

פיני בדש: אלה אותם מחירים, אותן טבלאות.

פיני בדש: תבדוק.

פיני בדש: אין שוני.

פיני בדש: מה שנקבע כאן נקבע כאן.

אריאל ויינשטיין: בדקתי.

פיני בדש: קודם כול, אל תבוא אלי בטענות.

פיני בדש: תבוא בטענות למי שקובע.

פיני בדש: אבל אני אומר לך, הנושא הזה נבדק.

פיני בדש: אלה אותן טבלאות ואותם מחירים.

פיני בדש: אבל עכשיו אתה לא תוקף אותי כמקים פארק תעשיות בעומר.

פיני בדש: יש שם 3,000 מקומות עבודה לאקדמאים.

פיני בדש: אנחנו מדברים כרגע על הנגב כנגב.

פיני בדש: אתר דודאים הוא פגיעה קשה מאוד בתדמית הנגב.

סילבן שלום: מי עשה את זה?

פיני בדש: השר שריד החליט להקים את אתר דודאים כאתר פסולת מרכזי.

אריאל ויינשטיין: מה אומר אז ג'ומס?

פיני בדש: ולמה?

פיני בדש: כי הוא ניסה בכל המקומות בארץ ולא הצליח, ובנגב היתה חולשה מסוימת, היתה דממה מסוימת והוא הצליח להעביר את זה.

פיני בדש: מה אומר חבר הכנסת אורון?

פיני בדש: תשאל אותו אחר כך למה הוא לא מתנגד.

חיים אורון: על מה?

פיני בדש: לאתר דודאים, שאתה לא נלחם אתנו בעניין הזה.

חיים אורון: אני חושב שאתר דודאים בסדר.

פיני בדש: כמו שנציג מרצ בעיריית באר-שבע אמר שאפשר לעשות פיקניק ליד אתר דודאים.

סילבן שלום: ג'ומס אומר שאתר דודאים זה מול באר-שבע.

פיני בדש: נעביר אותו לקיבוץ להב.

פיני בדש: משמר-הנגב חשבו שיקבלו כסף עבור זה.

פיני בדש: ברגע שהמועצה האזורית הפסידה במכרז, הם מתנגדים.

פיני בדש: הם חשבו שהם ירוויחו מזה כסף.

פיני בדש: רשות השידור בנתה מבנה, החליטו להקים אולפן בנגב.

פיני בדש: פתאום החליטו שזה עולה כסף וזה לא משתלם, לא פותחים.

פיני בדש: הבניין נבנה, הוא ריק, ולא פותחים.

פיני בדש: זה לא כדאי.

פיני בדש: לפי החשבון הזה אפשר לסגור את הנגב.

פיני בדש: שום דבר לא כדאי.

פיני בדש: חברות הביטוח העלו את המחירים בנגב כי גונבים שם מכוניות.

פיני בדש: מחר יגידו של"אגד" לא משתלם לנסוע לנגב, כי לא משתלם.

פיני בדש: לרשות השידור יש אולפן בצפון, אולפן בירושלים, אולפן בתל-אביב – בנגב יש בניין ולא פותחים אותו כי זה לא משתלם.

פיני בדש: הורדת מינהלת כי"ל, כימיקלים לישראל, לנגב – מתעקשים, לא רוצים לרדת.

פיני בדש: זה עניין של תדמית.

פיני בדש: זה הפך להיות נושא הדגל אצלנו, זה עניין של עיקרון.

פיני בדש: זה אומנם רק 70 עובדים, אבל זה עיקרון.

פיני בדש: זה נושא הדגל.

פיני בדש: אנחנו רוצים להוכיח שהנגב הוא ברמה אחרת, וניאבק להוריד אותם.

פיני בדש: הזמנות עבודה – היום יוצא פרויקט המגנזיום בים-המלח.

פיני בדש: חברה ממשלתית, מפעל מאושר, 38% מענק מדינה.

פיני בדש: מה עושה מפעלי ים-המלח?

פיני בדש: מזמין עבודות בחוץ-לארץ; עבודות שיכולים לייצר במפעלים מקבילים, במחירים זולים יותר – אלה מפעלים עם תקנים יותר גבוהים.

פיני בדש: ואיפה מזמינים?

פיני בדש: בחוץ-לארץ.

פיני בדש: למה?

פיני בדש: כי החברה שקיבלה את התכנון היא בחוץ-לארץ והיא מזמינה עבודות בחוץ-לארץ.

פיני בדש: וכך יוצא שאותם מפעלים מפטרים עובדים.

פיני בדש: המדינה מוציאה אלפי דולרים במפעל הזה בהשקעות מדינה, חברה ממשלתית, וכל הפיתוח וכל הבנייה נעשים בחוץ-לארץ.

פיני בדש: הייתי רוצה לראות שהאמריקנים יוציאו עבודות לחוץ-לארץ.

פיני בדש: אנחנו צועקים, אנחנו נובחים, והשיירה עוברת.

פיני בדש: הממשלה צריכה להחליט כמדיניות, שכל מפעל שמקבל מענק ממשלתי מחויב להשאיר את העבודות בתחומי מדינת ישראל, אלא אם כן אין מפעל שמסוגל לתת מענה ברמה שמדברים עליה.

פיני בדש: יש גם דברים טובים שקורים, למרבה הפלא.

פיני בדש: אנחנו תקועים בפקקים, ואמרתי לאלה שצועקים על הפקקים שלא נורא, כך הם ירגישו in; תרגישו תל-אביבים, גם אתם בפקקים.

פיני בדש: נושא הכבישים תקוע.

פיני בדש: היתה החלטה מאוד חיובית להקים אזור סחר חופשי בנגב.

פיני בדש: פנטסטי.

פיני בדש: זה אולי יגשים את חזונו של בן-גוריון.

פיני בדש: אם אכן יתגשם מה שאומרים, מדובר על השקעה של 1.4 מיליארד דולר.

פיני בדש: מדברים על 20,000 עובדים ישירים ועוד על 50,000 עובדים עקיפים.

פיני בדש: גם אם לא יתגשם המספר של 20,000, אלא רק 5,000 עובדים ישירים ועוד 10,000 עובדים עקיפים, זו מהפכה.

פיני בדש: זה לא הקמת עוד קיוסק.

פיני בדש: כל מפעל קטן של 50-20 עובדים זה כמו הקמת קיוסק, זו לא מהפכה.

פיני בדש: אבל הממשלה החליטה על פיתוח הדרום, היא חייבת לתת מענה של תשתיות לנושא הזה.

פיני בדש: לא ייתכן שיקום אזור כזה, שיעסיק כל כך הרבה עובדים, ולא יהיו כבישים מתאימים ולא יהיו תשתיות של חשמל ואין תשתיות של ביוב ואין מערכות מוכנות שמסוגלות לקלוט כמות כזו של עובדים ושל תעשייה.

פיני בדש: מה יקרה?

פיני בדש: מתוך הרצון העז לקלוט עובדים במקומות עבודה נהיה כולנו בפקק אחד גדול ובצרה צרורה של תשתיות.

פיני בדש: אני מקווה ששר האוצר, שדוחף את הנושא הזה ותומך בו, ואנחנו נלחמים על הנושא הזה בתקציב המדינה 1995, יקצה יותר כספים לכבישים שנמצאים באזור, כביש עוקף באר-שבע, כביש הרעלים, כביש 60, כביש 40, כל הכבישים באזור – וייתן להם עדיפות בעבודה ובהרחבת התשתיות.

פיני בדש: היתה התרחבות גדולה מאוד של אזורי תעשייה בנגב.

פיני בדש: מתוך השקעה של 1.2 מיליארד דולר שהושקעו בפיתוח אזורי תעשייה חדשים, כחצי מיליארד דולר הושקעו בנגב.

פיני בדש: זאת התקדמות.

פיני בדש: אלה דברים שלא היו בשנים קודמות, ואנחנו רואים אזור תעשייה אחרי אזור תעשייה הולכים ומתפתחים ברחבי הנגב, גם בעומר, גם בבאר-שבע, גם בירוחם, גם באופקים, ומה שמפתיע – הם גם הולכים ומתאכלסים.

פיני בדש: זאת אומרת, מפתחים אזורים ומפעלים מגיעים.

פיני בדש: הבעיה הקשה היא להביא מפעלי היי-טק לנגב, כי מדברים על מפעל "וישיי ישראל", שנותנים לו השקעה של 100 מיליון, כביכול זה מפעל היי-טק, אבל זה לא מפעל היי-טק.

פיני בדש: הוא מעסיק 1,500 עובדים שמרוויחים 1,500 שקל.

פיני בדש: זה לא היי-טק.

פיני בדש: נשים שיושבות ומרתכות כל מיני ג'וקים אלקטרוניים – זה לא היי-טק, והן מרוויחות 1,500 שקל.

פיני בדש: אנחנו מחפשים מפעלי היי-טק אמיתיים, שיביאו מהנדסים, מדענים, מתכננים, שיבואו ממרכז הארץ ויבואו מחוץ-לארץ ויתיישבו בנגב.

פיני בדש: הבעיה המרכזית שלנו היא הביורוקרטיה.

פיני בדש: אין לנו מענה, אין לנו אפשרות לתת להם קרקע לבנייה או מגורים מתאימים, כי אמרתי, מה קודם – הביצה או התרנגולת?

פיני בדש: האם להכין את התשתיות, מגורים, חינוך, ואחר כך להביא את האוכלוסייה הזאת, או שהאוכלוסייה תגיע ותדרוש את כל הדרישות האלה?

פיני בדש: אני אסיים בקטע הזה, יש לנו עוד – – –

אסתר סלמוביץ: יש לך עוד שבע.

ענת מאור: – – – באוניברסיטת בן-גוריון – – –

פיני בדש: רגע, רגע, אני התחלתי לדבר על הדברים – – –

ענת מאור: – – –

אסתר סלמוביץ: יש לו עוד שבע הסתייגויות, חברת הכנסת מאור.

פיני בדש: יש לי עוד הסתייגויות.

פיני בדש: אני התחלתי לדבר – –

אסתר סלמוביץ: שבע.

פיני בדש: – – על הדברים הטובים שנעשים, אבל בסיבוב הבא נדבר, יש מספיק נושאים.

ענת מאור: – – –

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת פיני בדש.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת האשם מחאמיד.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת סאלח סלים.

קריאה: אחריו?

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת חיים רמון – – –

אריאל ויינשטיין: עד שיהיה מישהו.

אסתר סלמוביץ: עד שיהיה מישהו, כן.

אסתר סלמוביץ: יש עוד רבים רבים.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כאשר שמעתי את חבר הכנסת בדש חשבתי לתומי שהוא יזכור משהו, שיש עוד אוכלוסייה בנגב – – –

פיני בדש: אני התחלתי לדבר – – –

האשם מחאמיד: רשום לך, אבל לא אמרת.

פיני בדש: – – –

האשם מחאמיד: רשום לך, אז אני אגיד את זה כדי שתזכור בפעם הבאה שתנאם, שיש אוכלוסייה כזאת של הבדואים שחיה במאהלים בלי מים, בלי חשמל, בלי כבישים.

האשם מחאמיד: אפילו בבתי-הספר, או בחלק מבתי-הספר, כשצריך ללמד מחשבים יש מורה למחשבים, יש מחשב, אבל אין חשמל.

האשם מחאמיד: כך מחנכים בנגב אצל הערבים הבדואים.

האשם מחאמיד: דבר שני: על-פי החוק בישראל, כשהמרחק מבית-הספר הוא יותר מ-3 קילומטרים, המדינה חייבת להסדיר הסעה לתלמידים.

האשם מחאמיד: ילדים בנגב הולכים בבוץ, משום שאין כבישים; הם חייבים ללכת ברגל בבוץ הזה, כי אין הסדרה לנסיעה שלהם.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, 55% ויותר מהילדים בנגב לא הולכים לבית-ספר.

האשם מחאמיד: הנשירה בנגב נוראית, ואולי מאות ואלפים באזור הנגב אפילו אין להם תעודת זהות, איש לא יודע, אנשים לא יודעים מאין הם באים, הם שייכים למדינת ישראל, לא שייכים למדינה, וכך הכול מתנהל כאילו הם לא קיימים.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להתייחס לנושא הדיור, לבעיות הדיור והצפיפות.

האשם מחאמיד: מתוך "דיור בישראל" מתברר, שב-30 השנים האחרונות חלה עלייה של כ-13% בשיעור היהודים המתגוררים בצפיפות דיור של פחות מנפש אחת לחדר, בעוד אצל הערבים חלה ירידה של 7%.5 בשיעור המתגוררים בצפיפות כזאת.

האשם מחאמיד: אף שלאורך השנים גדל שטח הדיור לנפש, גם אצל משפחות יהודיות וגם אצל משפחות ערביות, הפער בין יהודים לערבים בנתוני צפיפות הדיור התרחב.

האשם מחאמיד: ב-1966 היה ההפרש בשטח הדיור לנפש בין יהודים לערבים 3.7 מטרים.

האשם מחאמיד: בשנת 1991, כאשר העולם מתקדם, הגיע ההפרש ל-7.4 מטרים לנפש.

האשם מחאמיד: ביישובים הערביים שיעור המתגוררים בצפיפות של 2 או יותר נפשות לחדר עדיין גבוה באופן ניכר משיעור המתגוררים בצפיפות כזאת ביישובים יהודיים.

האשם מחאמיד: בשנת 1991 היה שיעור הערבים העירונים הגרים בצפיפות דיור של 2 ויותר נפשות לחדר גבוה פי 1.84 מזה של היהודים העירונים הגרים בתנאים אלה.

האשם מחאמיד: בשנת 1991 עלה היחס ל-4.69.

האשם מחאמיד: הפערים בבעלות על מוצרים בני קיימא נפוצים, כמו מקרר, מכונת כביסה, טלוויזיה צבעונית, הולכים ונסגרים, אך עדיין קיים אצל הערבים פיגור של כשמונה שנים בבעלות על מוצרים נדירים יותר.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, הדבר מעיד גם על עוני.

האשם מחאמיד: שיעור הערבים בין העניים בישראל הוא כ-50%, או 50% מהעניים בישראל הם מקרב האוכלוסייה הערבית.

האשם מחאמיד: שיעור הילדים העניים בישראל, שיעור הערבים בין העניים הוא כ-50%.

האשם מחאמיד: מצב זה דורש יותר תקציבים מכל המשרדים.

האשם מחאמיד: אי-אפשר לבוא בטענה אל משרד אחד.

האשם מחאמיד: ביוב זורם ברחובות, בכבישים, מחלות שונות בקרב האוכלוסייה הערבית – זה כתם בפרצופה של המדינה, שיש למחוק אותו.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אם אני כבר מדבר על דיור, יש כפרים בתוך מדינת ישראל שאינם מוכרים כלל וכלל.

האשם מחאמיד: עשרות כפרים כאלה לא רשומים במפה של מדינת ישראל, לא מוכרים, אסור לתושביהם לשפץ את בתיהם, אסור להם לבנות חדר, לבנות קיר, לטייח, לעשות משהו, לסייד, לסלול איזו דרך, אין קליניקות, אין בתי-ספר, אין חדרי לימוד, הכפרים האלה הם בלתי מוכרים.

האשם מחאמיד: לשמחתי, בשבוע-שבועיים האחרונים הוכר הכפר עין-חוד.

האשם מחאמיד: אני שמח שהכפר הזה הוכר, אבל זה עדיין טיפה בים של זכויות.

האשם מחאמיד: לא ייתכן שהממשלה תחליט על כפר אחד ותשאיר עוד עשרות כפרים שיש להם פרוגרמות, מתוכננים, בלי הכרה.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, יש בעיות שונות בחיפה, ביפו, בלוד, ובמיוחד בערים המעורבות.

האשם מחאמיד: למשל, שכונת הרכבת בלוד, אנשים שם זועקים לשמים, הם רוצים דיור חלופי לפחונים שלהם, והבעיה נמשכת זמן רב בלי שיימצא לה פתרון.

האשם מחאמיד: בינתיים המצב בשטח הולך ומחמיר – יותר עכברים, יותר בעלי חיים משוטטים, אנשים שאין להם איפה לגור.

האשם מחאמיד: ופה אני רוצה להזכיר, ששכונת הרכבת בלוד מוגדרת כשכונה שהיא מן המפגעים החמורים ביותר הקיימים במדינת ישראל; אשר ניתן להגדירה בעת ובעונה אחת גם כמפגע חברתי, על כל המשתמע מכך.

האשם מחאמיד: לידיעת חברי הכנסת, משרד הבינוי והשיכון, בהנחייתו הישירה של שר הבינוי והשיכון מר בנימין בן-אליעזר, ביקש להכין פרוגרמה לפרויקט שנקרא נווה-שלום, ואכן היתה פרוגרמה, בוצעו עבודות עפר בשטח המוכר והמיועד לקלוט את מפוני שכונת הרכבת בלוד, כדי להביא את הבעיה לפתרונה.

האשם מחאמיד: כשנתיים עברו מאז הונחה אבן הפינה של הפרויקט האמור, בספטמבר 1993, והעבודות הופסקו בהעדר תקציב.

האשם מחאמיד: אני רוצה להסב את תשומת לבם של חברי הכנסת לכך שממול, במרחק כמה מטרים משכונת נווה-שלום העתידית, שבינתיים אין אפילו ניצנים לקיומה, קמה שכונה יהודית חדשה שנקראת גני-אביב, שצמחה בתוך זמן קצר, דבר שפשוט מכריח אותי לשאול שאלה: מדוע שכונה ליהודים – כן, שכונה לערבים בלוד – אין?

האשם מחאמיד: מדוע צריך להנציח את שכונת הרכבת בלוד?

האשם מחאמיד: אין תשובה על כך אלא שזה המשך מדיניות האפליה כלפי האוכלוסייה הערבית.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, יש דברים שאני פשוט לא מבין, או שאני משתדל להבין ולפעמים לא מצליח.

האשם מחאמיד: איך זה ייתכן שבחיפה – ששם יש מצוקת דיור כמו ביפו, כמו בלוד, כמו ברמלה, כמו במקומות שונים – יש 600 דירות של חברת "עמידר", דירות משופצות, אבל הן לא לאזרחי מדינת ישראל?

תמר גוז'נסקי: הן היו אטומות.

האשם מחאמיד: היו אטומות, ועכשיו הן נפתחות ונחנכות אחרי ששופצו והפכו לדירות איכותיות, ואת מי מכניסים לשם?

האשם מחאמיד: לא את אזרחי מדינת ישראל שלהם דרושות דירות אלה, אלא אנשים שהובאו מחוץ-לארץ, מעבר לגבול, מהשטחים הכבושים, יעני מה שנקרא המשת"פים, המשת"פים שאולי בעיני חלק מחברי הכנסת, חלק מהאוכלוסייה הישראלית, חלק מהשלטון בישראל, חלק מהממשלה בישראל, אולי כל הממשלה וזרועותיה, הם חסידי אומות העולם.

האשם מחאמיד: פתאום אלה מתקבלים בחיבוק והם אלה שמקבלים את הדירות האלה.

האשם מחאמיד: הם זרים, הם משת"פים, הם בוגדים, שאסור לתת להם דירות על חשבון אזרחי חיפה הערבים שאין להם איפה לגור.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אני מסיים, אני רוצה לומר, ברשותך – – –

אסתר סלמוביץ: יש לך עוד מספיק הסתייגויות, חבר הכנסת האשם מחאמיד, זה פשוט על חשבון האחרים.

האשם מחאמיד: משפט אחרון כדי לסיים את הנושא הזה.

האשם מחאמיד: לא ייאמן, אי-אפשר להאמין שמדינה זורקת ומזניחה את אזרחיה ועל חשבונם מביאה אנשים מבחוץ, משת"פים שיגורו במקומם.

האשם מחאמיד: זה לא ייתכן, ושום אדם בעל מצפון לא יסכים לכך.

האשם מחאמיד: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אסתר סלמוביץ: אחריה – חבר הכנסת סאלח סלים, ואחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, התקציב המונח לפנינו לווה בתעמולה יומיומית בתקשורת מטעם משרד האוצר, מטעם בנק ישראל, מטעם כל הרשויות שמנסות להצדיק את המדיניות הכלכלית-החברתית של הממשלה הזאת.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת את עצמי: האם התקציב הזה אכן שם בראש מעייניו את המשפחות שחיות מתחת לקו העוני או מעט מעל קו העוני?

תמר גוז'נסקי: האם הוא מתייחס בכלל לאותם מפרנסים, שהם כמחצית מהמפרנסים במדינת ישראל, אשר משתכרים בחודש פחות מ-2,000 שקל?

תמר גוז'נסקי: והתשובה שלי היא, שהתקציב המונח לפנינו איננו משרת את האוכלוסיות האלה, אלא משרת קודם כול את בעלי ההון.

תמר גוז'נסקי: התירוצים שמעלה הממשלה בהקשר זה מעוררים לפעמים מין שילוב של צחוק ודמע.

תמר גוז'נסקי: ניקח, למשל, את התעמולה שהתנהלה לאחרונה בארץ סביב הנושא של בלימת האינפלציה.

תמר גוז'נסקי: הציגו בפנינו כמה מדדים שעלו לאחרונה בשיעור חודשי של למעלה מ-1%, ונזעקו קברניטי הכלכלה ואמרו: איזה אסון נורא ואיום, האינפלציה עולה וגואה.

תמר גוז'נסקי: האינפלציה עלתה וגאתה משום שמחירי הדירות עלו, ואחר כך עלו מחירי הפירות והירקות ועלו התעריפים של התחבורה הציבורית ומחירי הלחם וכו'.

תמר גוז'נסקי: כלומר, גם הממשלה שותפה לעליית המחירים שאחר כך מתבטאת בעליית האינפלציה.

תמר גוז'נסקי: אבל, מה היתה המהומה הזאת סביב בלימת האינפלציה?

תמר גוז'נסקי: האומנם דאגו בהתרעה הזאת מפני עליית האינפלציה לומר, שמאחר שיש התייקרות כזאת במשק חייבים מיידית לפצות את השכירים?

תמר גוז'נסקי: במקום שהם יקבלו פיצוי על פחות ממחצית ההתייקרות, כפי שזה קורה עכשיו, הם יקבלו פיצוי על כל ההתייקרות, כי, ראו, יש 14% אינפלציה?

תמר גוז'נסקי: האם שר האוצר הציע לפצות את השכירים על מלוא היוקר?

תמר גוז'נסקי: מה פתאום.

תמר גוז'נסקי: כל ההצגה הגדולה על עליית האינפלציה לא נועדה אלא לשמש מסך עשן להעלאת הריבית.

תמר גוז'נסקי: הופיע נגיד בנק ישראל ובסבר פנים חמור הודיע: האינפלציה עולה, לכן אנחנו חייבים לבלום אותה ולכן נעלה את הריבית.

תמר גוז'נסקי: אבל נגיד בנק ישראל בוודאי יודע שריבית היא מחיר הכסף, מחיר שמשלמים על האשראי, לכן העלאת הריבית זו עוד תרומה לאינפלציה.

תמר גוז'נסקי: אבל הוא מעמיד פנים ועומד בפני האומה, ובטלוויזיה מכריז: אנחנו נעצור את האינפלציה עם עליית מחירים באמצעות הריבית.

תמר גוז'נסקי: ואז באים השכירים, שעכשיו נדרשים לשלם את חשבונות משיכות היתר, הלוא הם חשבונות האוברדרפט הידועים, והם מגלים שהבנקים מחשבים את משיכות היתר לפי 25% ריבית שנתית.

תמר גוז'נסקי: 14%, אומרים, תהיה האינפלציה השנה, אבל הריבית שגובים הבנקים – 25%, בניצוחו של נגיד בנק ישראל.

תמר גוז'נסקי: לכן, כל סיפור בלימת האינפלציה כדי לתרץ את העלאת הריבית נועד בעצם למטרה שונה לחלוטין: לא לבלום את האינפלציה אלא לפצות את הבנקים, שלא יכלו עוד להמשיך בספסרות בניירות הערך בבורסה, כי הבלון של הבורסה התפוצץ והבורסה לא מצליחה לקום מהקרשים אחרי שהבנקים עשו בה כבתוך שלהם וגרמו לעליית מחירי המניות, או שערי המניות ללא כל קשר למציאות, ואחרי זה הם הרוויחו הון עתק מכל התיווך הזה בהיותם השחקנים הראשיים בבורסה.

תמר גוז'נסקי: כאשר הבורסה נפלה צריך היה לתת לבנקים מקור אחר.

תמר גוז'נסקי: ואז נזכרו באינפלציה שנולדה, בין היתר, בגלל הספסרות בבורסה ואמרו שהבנקים, שגרמו לספסרות בבורסה, שהובילה לנפילה החמורה החדה של שערי ניירות הערך, יקבלו פיצוי בצורת העלאת הריבית.

תמר גוז'נסקי: ובסופו של דבר, מי משלם את הנפילה של שערי המניות?

תמר גוז'נסקי: – השכירים, המשקיעים הקטנים.

תמר גוז'נסקי: הגדולים ברחו בזמן.

תמר גוז'נסקי: מי משלם את האוברדרפט ב-25% ריבית?

תמר גוז'נסקי: – הקטנים, השכירים, כל אלה שלא יכולים לגמור את החודש, כל אלה שקונים באשראי וכו'.

תמר גוז'נסקי: הנה לכם דוגמה איך הממשלה, יחד עם בנק ישראל, יוצרים גולם בדמות עליית האינפלציה כדי להמשיך ולשדוד אותנו עוד יותר.

תמר גוז'נסקי: לכן אני מאשימה – – –

דב שילנסקי: חברת הכנסת גוז'נסקי, את מדברת דברים יפים ונכונים.

דב שילנסקי: אבל אני הרי יודע, בסוף, בהצבעה, את תמשכי את ההסתייגויות שלך, או תצביעי בעד הממשלה.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת שילנסקי, יש לי חדשות בשבילך.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שבתקציבים הקודמים ראית איך הצבעתי במרץ בעד ההסתייגויות של עצמי, ואתה יודע במפורש שכבר הצבעתי גם נגד התקציב של הממשלה הזאת.

דב שילנסקי: ואיך תצביעי בקריאה השלישית?

תמר גוז'נסקי: פעם אחת נמנענו כאשר החזירו את קצבאות הילדים והחלו לשלם את קצבאות הילדים לילדים הערבים.

האשם מחאמיד: – – –

דב שילנסקי: תצביעו נגד.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת שילנסקי, אני רוצה להמשיך ולדבר עוד על המצאה אחת שבעזרתה מנסים לקצץ בתקציבים החיוניים, ומנסים שלא להגדיל תקציבים בנושאים קריטיים, שנחוצים לציבור, במיוחד לציבור השרוי במצוקה.

תמר גוז'נסקי: למשל, הסיפור של הקטנת הגירעון בתקציב.

תמר גוז'נסקי: כל הזמן מהלכים עלינו אימים עם הגירעון בתקציב.

תמר גוז'נסקי: אומרים שהגירעון בתקציב 1994 יהיה 1% בלבד.

תמר גוז'נסקי: גירעון נמוך לכל הדעות.

תמר גוז'נסקי: לכן, אם בתקציב 1994 לא הגדילו תקציבים שונים, זה לא בגלל הגירעון.

תמר גוז'נסקי: ואני רוצה להביא כמה דוגמאות על מה הולך הכסף ועל מה לא הולך הכסף.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, בוועדה לגיל הרך דנו בנושא של טיפול בילדים החיים מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: לפי נתונים רשמיים של דוח המוסד לביטוח לאומי, 270,000 ילדים במדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: לפי המועצה הלאומית לשלום הילד, שהביאה בחשבון את כל האוכלוסייה במדינת ישראל – הם הגיעו למספר הרבה יותר גבוה, למעלה מ-400,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: בוועדה שאלתי את נציגי הממשלה ואת הנציגים של הביטוח הלאומי: נניח שמדובר, כפי שאתם אומרים, ב-270,000 ילדים.

תמר גוז'נסקי: להלכה ילדים שחיים בעוני, סובלים ככל הנראה ממצוקה כלכלית, מבריאות לקויה, מבעיות חינוך, מסיכון התפתחותי.

תמר גוז'נסקי: חייבים לעזור להם.

תמר גוז'נסקי: האם אתם, נציגי הביטוח הלאומי, משרד העבודה והרווחה, משרד הבריאות, משרד החינוך, האם אתם יודעים מה שמותיהם של הילדים האלה והיכן הם מתגוררים, כדי לעזור להם?

תמר גוז'נסקי: אומרים: לא, אנחנו לא יודעים.

תמר גוז'נסקי: אמרתי: מה זאת אומרת אתם לא יודעים?

תמר גוז'נסקי: הרי אתם אומרים שיש 270,000 ילדים.

תמר גוז'נסקי: אומרים: כן, אנחנו יודעים את המספר, אבל אנחנו לא יודעים איך קוראים להם.

תמר גוז'נסקי: אם הממשלה לא יודעת איך קוראים לילדים העניים, אם היא לא יודעת איפה הם גרים, אם אין לה אינפורמציה עליהם, איך היא יכולה להכין תוכנית כלשהי לסיוע דווקא לילדים שחיים מתחת לקו העוני?

תמר גוז'נסקי: אבל זה לא מקרה שהיא לא יודעת את שמותיהם.

תמר גוז'נסקי: היא לא יודעת את שמותיהם, כי אילו היא היתה יודעת את שמותיהם, היא היתה חייבת לעשות את התוכניות.

תמר גוז'נסקי: לכן, בתירוץ הטכני, כביכול, שהם לא יכולים לדעת את השמות, "חוסכת" לה הממשלה את ההוצאות הכי חיוניות במדינת ישראל, לילדים בסיכון, לילדים שחיים מתחת לקו העוני, לילדים שאם לא יינתנו להם החל מרגע לידתם תנאים מינימליים של צמיחה, הם יגיעו אחר כך לחינוך המיוחד, יתדרדרו לפשע, יהפכו נטל על החברה.

תמר גוז'נסקי: לכן, מי שחושב שעניינים טכניים הם עניינים משניים, דעו לכם: גם השאלה איזה רשימות עושים, איזה מחקרים עושים, איזה דוחות מפרסמים ואיזה שמות יודעים, גם זה חלק מפוליטיקה שיש לה משמעות חברתית מרחיקה-לכת.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת סאלח סלים.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת חיים רמון, אחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ונונו.

סאלח סלים: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מוכרח לסטות ממה שהתכוונתי להגיד.

סאלח סלים: כשדיבר פה חבר הכנסת בדש, קטע אותו חבר הכנסת רענן כהן ואמר לו: בוא נשמור קודם כול על הגליל, שיש בו 56% לא-יהודים.

סאלח סלים: האמירה הזאת יש לה משמעות.

סאלח סלים: היא אמירה בעייתית.

סאלח סלים: חבר הכנסת רענן כהן הוא חבר מפלגת העבודה.

סאלח סלים: הוא איננו חבר הליכוד, לא חבר צומת ולא חבר המפד"ל.

סאלח סלים: והוא גם ערביסט, שבמשך כמה וכמה שנים מונה לעסוק בענייני ערבים.

סאלח סלים: אז כשהוא אומר: בוא נשמור על הגליל, שיש בו 56% לא-יהודים, פירוש הדבר שהוא רואה באוכלוסייה הערבית, לצערי – – –

פיני בדש: הוא טועה, זה כבר 49%.

סאלח סלים: כך הוא אמר.

סאלח סלים: אבל העיקר התוכן.

סאלח סלים: זאת אומרת שהוא מסתכל על האוכלוסייה הערבית כאילו היא אינה חלק מהמדינה הזאת, הוא מסתכל על האוכלוסייה הערבית כאילו היא אוכלוסייה עוינת, הוא מסתכל על האוכלוסייה הערבית מלמעלה.

סאלח סלים: כך הוא חי עם האוכלוסייה הערבית, כך הוא גידל קבלני קולות ברחוב הערבי.

סאלח סלים: וזה חבר מפלגת העבודה.

סאלח סלים: עם הדעות שלו, עוד מלפני שהיה חבר הכנסת, היה מתאים לו הרבה יותר לשבת בצד הימני של הבית הזה.

סאלח סלים: ולצערי, מפלגת העבודה לא ממנה כערביסטים אלא את אלה ששונאים ערבים.

סאלח סלים: ויש במפלגת העבודה אנשים טובים שרוצים שוויון, שנותנים כבוד לאנשים, שמתייחסים בכבוד.

סאלח סלים: אבל במפלגת העבודה יש גם ליכודניקים, במפלגת העבודה יש גם בעלי דעות של צומת אפילו.

סאלח סלים: ואת אלה ממנה מפלגת העבודה להיות האחראים לענייני ערבים.

סאלח סלים: חבר הכנסת רענן כהן במשך שנים היה אחראי לענייני הערבים.

סאלח סלים: וזה כאשר הדעות שלו הן שהערבים עוינים את המדינה, אנטי-ישראלים.

פיני בדש: זה לא נכון?

סאלח סלים: מאז קום המדינה ססמתם של הערבים בישראל היתה, וכך הם פעלו, שהם רוצים להשתלב במדינה.

סאלח סלים: הם רוצים להשתלב, הם רוצים להיראות כאזרחים לכל דבר.

סאלח סלים: ומי שמנע מהם את זה כל הזמן היה השלטון, הממסד.

סאלח סלים: כל הזמן הקימו ועדות או מינו אחראים לענייני ערבים.

סאלח סלים: הביאו אנשי שב"כ שלמדו טוב את העניין, וחלק גדול מהם, לצערי, שונאים ערבים, והקימו מחלקות ערביות.

סאלח סלים: וחבר הכנסת רענן כהן הוא אחד מהם.

סאלח סלים: אבל מטרת העם הערבי בתוך מדינת ישראל, אני מתכוון למדינת ישראל של 1948, בגבולות שהיו עד 4 ביוני 1967, לא למדינת ישראל אחרי 1967, היא השתלבות במדינה.

סאלח סלים: הערבים רצו תמיד, ורוצים עד היום, להשתלב במדינה, בכל דבר.

סאלח סלים: ומי שמונע מהם את זה עד היום זה הממסד, הממשלות שהיו, קודם ממשלת המערך, אחר כך ממשלת הליכוד, ולצערי הרב הממשלה הנוכחית, של מפלגת העבודה, ממשיכה באותו קו.

סאלח סלים: כשהוקמה הממשלה הזאת ישבנו עם מפלגת העבודה, אני הייתי חבר במשלחת, ודרשו מאתנו תמיכה.

סאלח סלים: ואנחנו תמכנו בה, ועדיין תומכים.

סאלח סלים: הסיבה העיקרית בעינינו היא שהממשלה הזאת תקדם קודם כול את תהליך השלום; הדבר השני – את תהליך השוויון; והדבר השלישי – את העניין החברתי.

סאלח סלים: לצערי הרב, בעניין השוויון אין זה כך.

סאלח סלים: ערכתי סטטיסטיקה של השנתיים האחרונות.

סאלח סלים: אם נמשיך בקצב זה, נצטרך 72 שנים כדי להגיע לשוויון.

סאלח סלים: זוהי ממשלת שלום, ממשלת שוויון, ממשלה אשר רוצה בקירוב האוכלוסייה הערבית.

סאלח סלים: נכון שהיתה תזוזה בפועל, אך לפי התזוזה הזו, יש צורך ב-72 שנים עד שנגיע לשוויון, אם נגיע.

סאלח סלים: נסתכל על דוח מבקרת המדינה מס' 42, אשר הצביע על שוויון בשיעור הלמידה של תלמידים ערבים ויהודים בגני החובה.

סאלח סלים: שיעור זה עומד על 95% במגזר הערבי לעומת 96% במגזר היהודי.

סאלח סלים: ואולם הדוח הצביע על שיעורי ביקור נמוכים של גילאי קדם-חובה, בני השלוש, שאינם עולים על 25% ביישובים הערביים, לעומת 96% במגזר היהודי.

סאלח סלים: צריכים בהחלט להיות 96% במגזר היהודי, צריכים להיות אפילו 100% במגזר היהודי, אבל שיהיו 25% במגזר הערבי?

סאלח סלים: שום אדם המכבד את עצמו, שום מנהיג, שום שר, שום ממשלה, לא יכולים להסכים לכך.

סאלח סלים: זה מביש.

סאלח סלים: בקרב גילאי קדם-חובה בני ארבע, שיעור הביקור בגנים ערביים עומד על 55%, לעומת 98% במגזר היהודי.

סאלח סלים: ספר התקציב של משרד החינוך לשנת הכספים מצביע על שיפור שיעורי הלמידה של ילדים יהודים, ומתעלם לחלוטין מגני קדם-חובה לתלמידים הערבים.

סאלח סלים: הובטח לנו עוד בהתחלת הקדנציה, כי בממשלה הזו יהיה השוויון בדרגה הגבוהה ביותר בסולם העדיפויות.

סאלח סלים: אני חושב, שאם לא היינו צריכים להיות גוש חוסם – זוהי בושה לממשלה שיהיה מצב כזה, במיוחד כאשר אומרים שמדינת ישראל היא המדינה הדמוקרטית הנאורה היחידה במזרח התיכון.

סאלח סלים: לפני זמן מה יצא לי לפגוש אקדמאים ערבים.

סאלח סלים: נכחו שם 21 אנשים שהיו בעלי תואר דוקטור.

סאלח סלים: הם העלו בעיה: בסגל האקדמי הישראלי יש 5,632 מרצים.

אסתר סלמוביץ: עברו עשר דקות, תוכל להמשיך בסיבוב הבא.

סאלח סלים: ביניהם שישה מרצים ערבים בישראל כולה, מבין 5,700 מרצים בערך.

סאלח סלים: הבעיה היותר גרועה היא, שחלק מהם היו מרצים באוניברסיטאות בארצות-הברית ובאירופה, בהן האוניברסיטאות הטובות בעולם.

סאלח סלים: כאשר הם באו ארצה, הם חיפשו עבודה.

סאלח סלים: הם פנו לאוניברסיטאות ואמרו להם: מצטערים.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת לסכם.

סאלח סלים: אמרו להם: מצטערים, אין מקומות עבודה.

סאלח סלים: הם הרצו באירופה ובארצות-הברית, באוניברסיטאות בעלות שם עולמי.

סאלח סלים: זוהי תופעה נוספת הקיימת מאז קום המדינה, והיא קיימת כדי שאנשים כאלה לא יישארו פה, לא יישארו בארץ, כדי שיעזבו את הארץ.

סאלח סלים: לכן, השינוי דרוש.

סאלח סלים: המצב הזה הוא בושה לכל הממשלות, ובמיוחד לממשלה הזו.

סאלח סלים: היא צריכה להשקיע יותר במגזר הערבי, כדי להתקרב לשוויון בתוך ארבע-חמש שנים, כפי שמקובל עלינו.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סלים.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת חיים רמון – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עמיר פרץ – איננו.

פיני בדש: כולם בהסתדרות.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יוסף ונונו, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת אברהם יחזקאל, אחריו – חבר הכנסת גדעון שגיא, ויש עוד רשימה ארוכה.

תמר גוז'נסקי: יש לי הצעה, גברתי.

תמר גוז'נסקי: כל פעם שנעבור סיבוב, תצלצלו ותודיעו: הגיע הסיבוב השלישי.

אסתר סלמוביץ: כמו באיגרוף.

אסתר סלמוביץ: זה מזכיר את זה לפעמים.

יוסף ונונו: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבר נאמר שאחד ההישגים הבולטים של הממשלה בכלכלה הישראלית הוא הפחתה – – –

סילבן שלום: מי אחרי כן?

אסתר סלמוביץ: אחרי חבר הכנסת אברהם יחזקאל יבוא חבר הכנסת גדעון שגיא, ואחריו אתה, חבר הכנסת סילבן שלום.

יוסף ונונו: כפי שנאמר, אחד ההישגים הבולטים הוא ההפחתה הגדולה בשיעור האבטלה בישראל, אשר ירדה מ-11%.

יוסף ונונו: 2 בשנת 1992 לפחות מ-8% לקראת סוף שנת 1994.

יוסף ונונו: צופים המשך הירידה גם בשנת 1995.

יוסף ונונו: אך בצד ההישג הזה של השגשוג והצמיחה יש מצוקות של יישובים המוגדרים כמוקדי אבטלה קשים, עשרה יישובים בדרום, חמישה יישובים בצפון, ובתוכם אשקלון, קריית-גת, קריית-מלאכי, שדרות, נתיבות, ירוחם ועוד.

יוסף ונונו: בצד השגשוג יש מצוקות של מפעלים, מפעלים גדולים בדרום, המעסיקים מאות עובדים אשר חרב הפיטורים מונפת עליהם.

יוסף ונונו: אחד המקרים הכואבים הוא המקרה של מפעל "חרסה" בבאר-שבע, מפעל שהעסיק למעלה מ-250 עובדים וייצר כלים סניטריים, אשר הגיע למשבר ולמצוקה, בין יתר הדברים גם בגלל החשיפה ליבוא מהמזרח הרחוק.

יוסף ונונו: כאשר יש מצוקה ויש משבר, ברור שההנהלה מציעה תוכנית הבראה, ותוכנית ההבראה אומרת גם פיטורי עובדים ופרישה של עובדים.

יוסף ונונו: ואכן הגיעו לפני חודשים מספר להסכם המדבר על הוצאה לפנסיה של 55 עובדים, ועל ופיטורים, עם פיצויי פיטורים, של כ-20 עובדים.

יוסף ונונו: אחד התנאים היה, שבצד הייעול של העבודה, בצד העלאת התפוקה, יהיה שינוי במרכיבי השכר של העובדים.

יוסף ונונו: כלומר, ימשיכו לקבל אותה רמת שכר, אבל החלק של שכר היסוד, שבו מתחשבים לצורך חישוב הפנסיה, יגדל, והחלק של הפרמיה ירד, כך שהשכר יישאר באותה רמה, אבל כאשר יפרשו לפנסיה, תהיה להם פנסיה גבוהה יותר.

יוסף ונונו: הם הגיעו למצב ששכר היסוד היה בסביבות 1,400 שקל, וסך כל השכר עם הפרמיה הגיע ל-6,000 שקל, 7,000 שקל.

יוסף ונונו: והנה החלק של הפרישה התקיים, העובדים הוצאו לפנסיה, אותם 20 עובדים פוטרו וקיבלו פיצויי פיטורים, אבל ראה זה פלא: רמת השכר של העובדים שנשארו ירדה ב-1,000 עד 2,000 שקל.

יוסף ונונו: כלומר, החלק של העובדים התקיים, החלק של ההנהלה, שהיה אמור לשנות את מרכיבי השכר, לא התקיים, ואז הוכרז סכסוך עבודה באישור מועצת הפועלים.

יוסף ונונו: לאן הגענו?

יוסף ונונו: הגענו למצב שוועד העובדים הוצא החוצה, נאסר עליו להיכנס למפעל, השאירו שם רק את חברת הוועד אילנה.

יוסף ונונו: אתמול אף עצרה המשטרה, לאחר ששאלה שאלות, שניים: חבר הוועד ואחד העובדים.

יוסף ונונו: חבר הוועד שנעצר עומד היום בפני פינוי דירתו.

דן תיכון: מי הם הבעלים שם היום?

יוסף ונונו: הבעלים של היום – דווקא חברת "כור", אשר הבריאה ושגשגה.

יוסף ונונו: היה צפוי שדווקא מצדה תהיה התחשבות במפעל הזה, בעובדים.

יוסף ונונו: אתמול הוציאה ההנהלה תביעות אישיות נגד חברי ועד העובדים ומבקשים מהם לפצות את המפעל על אותם ימי שביתה שהיו באישור מועצת הפועלים.

יוסף ונונו: מצד אחד אנחנו שמחים על ההישגים בהפחתת האבטלה הכללית במשק, אבל מצד שני אנחנו עוצמים את עינינו ואוטמים את לבנו כלפי מפעלים הנמצאים במצוקה, כלפי ציבורי עובדים הנמצאים במצוקה.

יוסף ונונו: אני מקווה שהדברים האלה ייפלו על אוזני הנהלת המפעל של חברת "כור", וישבו יחד עם ועד העובדים כדי להגיע לסיכום ולשים קו על כל הבעיות שהיו בימים אלה.

יוסף ונונו: היום נפגשנו בוועדת הכלכלה עם נציגי העובדים של התעשיות הכימיות בנגב ובצפון, התעשיות הכימיות אשר עומדות בפני הפרטה, וכדרך הטבע יש בציבור העובדים דאגה מה יקרה עם העובדים לאחר שגרעין השליטה יימכר למשקיע.

יוסף ונונו: מנסים להרגיע אותם בכל מיני דרכים, אומרים להם שהממשלה לוקחת מניית זהב והיא תבטיח את האינטרסים החיוניים של המדינה בתעשיות הכימיות, בתעשיות המבוססות על משאבי הטבע של ישראל.

יוסף ונונו: אבל היום מתרחש תהליך שלילי במפעלים הגדולים של הנגב – מפטרים את העובדים הקבועים, מפטרים את העובדים הוותיקים, אומרים להם: אתם כבר עייפים, אין לכם התפוקה שהיתה לכם כאשר הייתם צעירים יותר, וקולטים עובדים של חברות קבלניות, המביאות עובדים בשכר זעום יותר.

יוסף ונונו: אגב, הדבר הזה התרחש גם במפעל "חרסה", שהזכרתי אותו קודם: בו בזמן שהביאו לפרישה של 50 עובדים לפנסיה ו-18 עובדים עם פיצויי פיטורים, קלטו 30 עובדי קבלן.

יוסף ונונו: אנחנו שומעים שגם המפעל החדש של גנגר במישור רותם יתבסס בעיקר על קליטת עובדים דרך חברות קבלניות, דרך חברות כוח אדם.

יוסף ונונו: היום שאלנו את יושב-ראש הדירקטוריון של תעשיות כי"ל אם הוא יכול להתחייב שלא יהיה תהליך כזה בתעשיות הכימיות – שלגביהן הוא אומר שצפויה התרחבות אדירה ושתהיה תוספת של עובדים ולא הורדה – שיפטרו את העובדים הוותיקים ויביאו במקומם עובדי קבלן.

יוסף ונונו: אני מקווה שהדירקטוריון ויושב-ראש הדירקטוריון יבהירו היטב את זכויות העובדים, את זה שלא הולכים לפגוע בעובדים.

יוסף ונונו: מובן שאם יש סיבות אחרות, זה עניין אחר.

יוסף ונונו: אני מקווה שאכן הדירקטוריון יוכל להבטיח ולהרגיע את ציבור העובדים בתעשיות הכימיות.

אסתר סלמוביץ: תודה לחבר הכנסת יוסף ונונו.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אברהם יחזקאל – איננו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת גדעון שגיא – איננו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת בנימין נתניהו, אחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן, ואחריו – חבר הכנסת צחי הנגבי.

אסתר סלמוביץ: נותרו לך 152 הסתייגויות בלבד, חבר הכנסת סילבן שלום.

סילבן שלום: נותרו לי הרבה יותר מ-152 הסתייגויות, כי מצד ימין של השם שלי, אם תראי, כתוב פלוס כמה.

סילבן שלום: פלוס כמה כתוב?

אסתר סלמוביץ: זאת אומרת, נותרו לך כעת 154.

סילבן שלום: נוספו עוד 13, וזה אומר שיש לי 165 הסתייגויות לפחות.

אסתר סלמוביץ: אם כן, אני מתקנת.

סילבן שלום: אנחנו נעשה את זה ערב אחר ערב ונמשיך כאן.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הבורסה המשיכה היום בהידרדרות המוחלטת שלה ונפלה עוד ב-2%.

סילבן שלום: הבריחה ההמונית משוק ההון היא פרי מדיניותו הכושלת של שר האוצר הנוכחי אברהם בייגה שוחט, שהחליט להמית את הבורסה הישראלית בכל מחיר.

סילבן שלום: הוא החליט שהבורסה אינה מכשיר חשוב בכלכלת ישראל.

סילבן שלום: בכל העולם מעודדים את הבורסה, והאיש הזה יושב ועושה הכול כדי להפיל את הבורסה.

אריאל ויינשטיין: תאמין לי שהוא לא החליט.

אריאל ויינשטיין: הוא לא יודע מה קורה.

סילבן שלום: זה נכון שהוא לא יודע, אבל גם בדברים שהוא לא יודע הוא ממשיך לתרום, חבר הכנסת ויינשטיין.

סילבן שלום: תזכור דבר אחד: הרי הבורסה הזאת פרחה ופרחה, פרחה ופרחה, והיה מצב מסוים שבו הבטיחו לנו גן עדן כלכלי עלי אדמות.

סילבן שלום: הבטיחו שהשלום פרץ לישראל, אמרו לנו שכל מדינות העולם באות להשקיע, ואמרו זאת רק לפני שנה, לאחר חתימת ההסכם האומלל עם אש"ף.

סילבן שלום: האם הגיעו לכאן חברות?

סילבן שלום: אולי רק 100 חברות?

סילבן שלום: אולי רק עשר?

סילבן שלום: אולי חברה אחת הגיעה כתוצאה מכך?

סילבן שלום: תמיד מדברים על מצב שבו ישבו בוועידת קזבלנקה עם יושב-ראש "סימנס", כי "סימנס" הגיעה לשם.

סילבן שלום: אני רוצה לומר לך, שגם אני ישבתי עם יושב-ראש "סימנס".

סילבן שלום: הוא בא לתל-אביב.

סילבן שלום: כשהייתי יושב-ראש חברת החשמל היה לו חשוב מאוד להגיע לכאן, כדי שאני אשב אתו.

סילבן שלום: האם צריך לנסוע עד קזבנלנקה, ליהנות משלום עם אש"ף, כדי לדבר עם יושב-ראש "סימנס"?

סילבן שלום: אבל מעבר לזה, הבורסה הזאת מביאה למצב שהאנשים הפסידו את מירב חסכונותיהם.

סילבן שלום: אבל לא רק שהם הפסידו את מירב חסכונותיהם, אלא הם ישלמו מס על ההפסדים החל מיום ראשון הבא, כי מי שיהיה עדיין בבורסה ביום ראשון הבא – – – והבורסה תעלה במקצת ואף הבריחה ההמונית מקופות הגמל – כל הגמלאים בורחים להם מקופות הגמל, כי הם נדהמים לראות את התשואות השליליות בקופות שלהם.

סילבן שלום: הם נדהמים לראות שבשנת 1994 הם הפסידו נומינלית 10% ומעלה, קרי: ריאלית הם הפסידו 25% מההשקעה שלהם בקופות הגמל.

סילבן שלום: ומי?

סילבן שלום: גמלאים שהשקיעו שקל לשקל.

סילבן שלום: אמרו להם: תשימו את הכסף בקופות גמל לזמן שתצטרכו אותו.

סילבן שלום: רבע מההשקעה שלהם ירד לטמיון בגלל מדיניותו הכושלת של שר האוצר אברהם שוחט.

סילבן שלום: אבל מדובר לא רק בגמלאים.

סילבן שלום: מה עם זוגות צעירים שרוצים לקנות דירות?

סילבן שלום: ומחירי הדיור עולים, מטפסים.

סילבן שלום: אבל יש גם לזה פתרון, חבר הכנסת גל.

סילבן שלום: אולי רוצים לעשות תרגיל חדש ולהוציא את הדיור מהמדד.

סילבן שלום: אתמול החליטה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בצעד של כניעה מבישה, בבושה שאין לה תקדים, להוציא את מס הבריאות מחישוב המדד בטענה מגוחכת שזהו מס ישיר, כמו מס הכנסה וביטוח לאומי.

סילבן שלום: כידוע לכם, מס עקיף, מע"מ למשל, העלייה שלו נחשבת במדד.

סילבן שלום: אבל לוקחים דבר שקראו לו עד היום מס אחיד – והוא נחשב לחלק מהמרכיבים במדד, כל גידול במס האחיד משפיע על האינפלציה ומעלה אותה – שינו את הכותרת שלו, במקום מס אחיד קוראים לו מס בריאות, ואת זה מוציאים מהמדד.

סילבן שלום: וזאת למה?

סילבן שלום: כדי להילחם באינפלציה.

סילבן שלום: זאת מלחמה באינפלציה?

סילבן שלום: אלו דרכים של כניעה מבישה.

סילבן שלום: אני מתבייש באנשים שיושבים שם, שעד היום הערכתי אותם כאנשים רציניים.

סילבן שלום: מוציאים את מס הבריאות מחישוב המדד ומספרים לי שזה מס ישיר היום, כי הוא חובה.

סילבן שלום: מה זה חובה?

סילבן שלום: מה זאת אומרת חובה?

סילבן שלום: קשישים או גמלאים משלמים?

סילבן שלום: הם פטורים, ובצדק.

סילבן שלום: ואחרים לא שילמו לפני כן מס אחיד?

סילבן שלום: אני שילמתי אותו דבר, קראו לזה מס אחיד.

סילבן שלום: עכשיו אשלם פי-שניים, אבל זה לא ייכנס למדד, ומאחר שזה לא ייכנס למדד, אזי בתוספת היוקר שאני אמור לקבל לא אקבל את מלוא תוספת היוקר עבור היוקר, כי מס הבריאות יוצא החוצה.

סילבן שלום: וזה להאמין בממשלה הזאת?

סילבן שלום: הרי זה לא להאמין.

סילבן שלום: כשמדובר בגוף המקצועי הזה, הוא נכנע בבושת פנים.

סילבן שלום: הלחצים הם ברוטליים, הלחצים הם על נגיד בנק ישראל שלא יעלה את הריבית.

סילבן שלום: הפעם הזאת הוא עשה נכון שלא העלה את הריבית.

סילבן שלום: אבל בכל הפעמים הקודמות הריבית הועלתה בלחצים ברוטליים, אף שהוא היחיד שמגן על המשק הישראלי מפני עליית המחירים.

סילבן שלום: עכשיו הגיעו הלחצים על המס.

סילבן שלום: ומה יקרה, חברי הכנסת תיכון וויינשטיין?

סילבן שלום: אתם יודעים מה יקרה?

סילבן שלום: בעוד זמן קצר פירות וירקות לא יהיו חלק מהמדד.

דן תיכון: העגבנייה והמלפפון.

סילבן שלום: העגבנייה והמלפפון.

סילבן שלום: למה שהם יהיו חלק מהמדד?

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: הרי הם משפיעים על המדד.

סילבן שלום: הם מעלים את המדד.

סילבן שלום: אם הם מעלים את המדד – מגיעה תוספת יוקר במלוא שיעור עליית המדד, או לפחות בחלק ממנה, אבל כולל העגבנייה והמלפפון.

סילבן שלום: אבל למה?

סילבן שלום: רוצים להוריד את האינפלציה.

סילבן שלום: במקום להוריד אותה באמצעים כלכליים אמיתיים, עושים לנו שינויים בהרכבי המדד.

סילבן שלום: אבל כדי להוריד את האינפלציה צריך להפסיק את ההזרמה המטורפת לסקטורים.

סילבן שלום: פעם אחר פעם נעלה לכאן ונאמר: לא יעזור שום דבר, החל מחודש ינואר ייקחו מכיסכם את מס הבריאות, כפול ממה ששילמתם עד היום; ייקחו מכיסכם דמי ביטוח לאומי, כפול ממה ששילמתם עד היום.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי עד היום שילמתם דמי ביטוח לאומי רק על שכר היסוד ולא על ההוצאות.

סילבן שלום: עכשיו תשלמו על הוצאות הרכב שאתם מקבלים, על הוצאות הביגוד, על הוצאות אש"ל, על הוצאות טלפון, על כל הוצאה שהיתה לכם – – –

דן תיכון: הבראה.

סילבן שלום: הבראה.

דן תיכון: ביטוח לאומי.

סילבן שלום: ביטוח לאומי, נכון חבר הכנסת תיכון, נכון.

סילבן שלום: הציבור יראה פתאום שהוא משלם על כל הדברים האלה.

סילבן שלום: אבל לאן הולך הכסף הזה?

סילבן שלום: מס הבריאות אמור, כביכול, ללכת לקופת-חולים.

סילבן שלום: ולאיזה קופת-חולים?

סילבן שלום: – לקופת-חולים הכללית, כדי לתת לה עוד מיליארד שקל מדי שנה.

סילבן שלום: ואני אמרתי: אתם יודעים מה?

סילבן שלום: אם בזה תיפסקנה העברות האוצר – אולי יש בזה היגיון.

סילבן שלום: אבל לא, מוציאים פעמיים מכיס האזרח: פעם אחת – מהכיס הישיר, וזה מס בריאות; אבל בפעם השנייה באים לעטיני האוצר וחולבים אותם, חולבים ולוקחים מיליארדים, למען הבריאות כביכול.

סילבן שלום: וכל זאת כשאמרו לנו כל הזמן שסוף סוף יפרידו בין קופת-חולים לבין ההסתדרות הכללית.

סילבן שלום: והנה ראה זה פלא, פתאום אני נדהם לשמוע שמקימים מעל הדירקטוריון של קופת-חולים מועצה ממונה שבה 51 חברים, ש-17 מתוכם, שליש, הם חברי ההסתדרות, נציגי ההסתדרות.

סילבן שלום: כאילו שני-שלישים הם נציגי ציבור שמונו על-ידי שופט; אבל זה רק לשנתיים, כי כעבור שנתיים תהיינה בחירות למועצת הקופה.

סילבן שלום: האם יהיו בחירות לכל ה-51?

סילבן שלום: – לא.

סילבן שלום: אותם שליש מההסתדרות, אותם 17 לא צריכים בחירות.

סילבן שלום: עושים בחירות רק לשאר.

סילבן שלום: בשאר יכולות להשתתף מפלגות?

סילבן שלום: – יכולות.

סילבן שלום: כך נוצר מצב, שההסתדרות צריכה עוד אחוז קטן מסוים בבחירות הבאות כדי שתהיה לה שליטה מוחלטת, מחודשת, על כל קופת-חולים.

סילבן שלום: כך יהיה מצב שיחלבו את האוצר מצד אחד, יחלבו את האזרחים על-ידי מס בריאות מצד שני, ונמשיך להיות כפופים להסתדרות הכללית מצד שלישי.

סילבן שלום: ומה הועילו חכמים בתקנתם?

סילבן שלום: אבל הממשלה הזאת, שהיא הגרועה ביותר שהיתה בתולדות מדינת ישראל, ממשיכה להוביל אותנו לאסון אחרי אסון; אסון לאומי, אסון ביטחוני.

סילבן שלום: אבל הערב אני רוצה יותר לדבר על האסונות הכלכליים.

סילבן שלום: שר האוצר הנוכחי משעבד את המשק הזה לדורות הבאים.

סילבן שלום: הוא משעבד עכשיו את מדינת ישראל לתקופה ארוכה מאוד.

סילבן שלום: הוא לוקח ערבויות אמריקניות, שהיו אמורות להיות לקליטת עלייה, ובעצם משתמש בחלקן לתקציב ובחלק השני ליתרות מטבע חוץ, כדי שיהיה במה לממן את היבוא הגואה, את הצריכה.

סילבן שלום: רוצים לסמם את הציבור, רוצים לעוור את עיני הציבור, לתת לקנות מכוניות מחוץ-לארץ, ואני לא נגד, אני בעד, אבל בזה חושבים שהציבור הוא מטוטמם ולא מבין.

סילבן שלום: רוצים להראות שכביכול יש יתרות מטבע.

סילבן שלום: אבל מה יקרה בעוד מספר שנים לא רב, בעוד שלוש שנים, כשנצטרך להחזיר אותן ערבויות?

סילבן שלום: מה יקרה אז, כשנצטרך להחזיר את הערבויות האלה?

סילבן שלום: מה יקרה כשנצטרך להחזיר את כל ההלוואות שלוקחים מהציבור ואת כל איגרות החוב שמנפיקים בלי סוף?

סילבן שלום: הרי עושים את כל המימון של ההוצאות הבלתי נלאות האלה על-ידי הנפקת איגרות חוב.

סילבן שלום: כל הנפקה של איגרות חוב מעלה את הריבית במשק, וכשמעלים את הריבית זה ישר נופל על המשכנתאות.

סילבן שלום: כך ציבור משלמי המשכנתאות צריך לשלם הרבה יותר, כי מישהו מעלה את הריבית.

סילבן שלום: למה מישהו מעלה את הריבית?

סילבן שלום: כי יש אינפלציה, וזורקים כסף.

סילבן שלום: אבל כשזורקים כסף צריך גם לממן אותו.

סילבן שלום: הולכים ומנפיקים איגרות חוב לציבור ולוקחים ממנו את הכסף.

סילבן שלום: וכל זה, זהו מעגל אחד שלם, שמוביל את ציבור אזרחי ישראל לשלם הרבה יותר על מחדלי הממשלה הזאת.

סילבן שלום: הממשלה הזאת מובילה אותנו לאסון כלכלי מתמשך.

סילבן שלום: אני רוצה לומר לכם, שבתקציב 1995 לא רק שאין שיפור, לא שקופאים על השמרים, אלא יש הידרדרות שהשר הזה מוביל אותנו אליה ללא הפסקה.

סילבן שלום: הוא קיבל משק עם 9% אינפלציה בלבד, והיום אנחנו מגיעים לאינפלציה שנתית של 20%.

סילבן שלום: לא צריך להסתנוור מהחישוב של 14%.5 שיהיה בסוף השנה.

סילבן שלום: כבר אמרתי קודם, שכששאלו אותי מעיתון "הארץ" בתחילת השנה מה תהיה האינפלציה השנתית, אמרתי 14%, כשבייגה דיבר על 8%.

סילבן שלום: אמרו לי: אתה מגזים, אתה אופוזיציה.

סילבן שלום: לא הגזמתי מספיק, המעטתי.

סילבן שלום: השנה תסתכם האינפלציה ב-14.5%–15%, אבל בחישוב שנתי אנחנו כבר קרובים ל-20%.

סילבן שלום: כשהאינפלציה תדהר קדימה לא יהיה אפשר להכניס אותה חזרה לתוך מסגרת.

סילבן שלום: כי אינפלציה יודעים תמיד איך היא מתחילה, יודעים תמיד את השלב הראשון שלה, אבל אף פעם לא יודעים איך היא מסתיימת, והשר מוביל אותנו לאינפלציה מטורפת.

סילבן שלום: הוא עושה את הדברים על-ידי הבטחות שונות: הורדתי את האבטלה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שלום, אתה צריך לסיים.

סילבן שלום: אני בסך הכול רוצה לומר את דברי לעם.

סילבן שלום: מתי יש לנו הזדמנות לומר את הדברים לציבור אם לא דרך הערוץ הזה שמשדר?

סילבן שלום: אומנם השעה עכשיו היא לא השעה הכי טובה לצפייה בערוץ הזה דווקא, אבל יש לנו עוד לילה ארוך.

סילבן שלום: יש לנו מחר, מחרתיים, ועוד שבוע ועוד שבועיים, ועוד חודש ועוד שנה, כי השר הזה יספק לנו הרבה מאוד סיבות טובות להמשיך ולתקוף את מדיניותו הכלכלית.

סילבן שלום: כך שבסופו של דבר, לצערי הרב, נגיע ב-1996 למצב שהוא יהרוס את המשק ויהיה קשה מאוד לממשלה שתבוא לאחר מכן ולשר האוצר הבא להציל את מה שעוד יישאר להציל.

סילבן שלום: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת סילבן שלום.

יוסף עזרן: חבר הכנסת ביבי נתניהו – איננו באולם.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מיכאל איתן – איננו באולם.

יוסף עזרן: חבר הכנסת צחי הנגבי – איננו באולם.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דן תיכון, בבקשה.

גדליה גל: על מה אתה מסתייג עכשיו?

גדליה גל: באיזה עמוד?

דן תיכון: בעמוד הראשון.

דן תיכון: אני עוד מסתייג לשם החוק.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני כשעה וחצי אמרתי, שבקרוב נגיש תוכנית לרפורמה במס הכנסה שתעסוק במיוחד ברפורמה הקשורה בשכבות הביניים, כי אנחנו חושבים שבמקום להוריד את המס מעלים להם את המס ב-1 בינואר 1995.

דן תיכון: אנחנו נדבר על כך בהמשך הלילה ומחר.

דן תיכון: אמרתי שאנחנו תובעים הקמת ועדת חקירה שתחקור את האירועים שאפיינו את עבודת הבורסה ושוק ההון בשנים 1992 ו-1993.

דן תיכון: אמרתי שהנושא הזה מזכיר לנו את התקופה שקדמה למשבר המניות הבנקאיות ב-1983, לפני 11 שנים, מה שהוליד את ועדת-בייסקי.

דן תיכון: אמרתי גם שהתקופה מזכירה מאוד את מה שקרה ותואר על-ידי השופט בייסקי בדוח הוועדה לחקר ויסות המניות.

דן תיכון: בשבועיים האחרונים נדה

דן תיכון: מתי כשקראתי שני מאמרים: את המאמר של דוד פרידמן, המנכ"ל היוצא של בנק לאומי, ואת הריאיון של עמירם סיוון, היושב-ראש בפועל של בנק הפועלים.

דן תיכון: דוד פרידמן, במאמר חושף, אומר את הדברים הללו: ידעתי שהבורסה הגיעה לשיאה, אבל לא יכולתי לומר לא, לא יכולתי לספר את האמת ללקוחות, שהרי מצד אחד רצינו לעשות עסקים והיה מי שהעמיד לרשותנו אשראי זול.

דן תיכון: באנו אל ציבור הלקוחות שלנו, נתנו להם אשראי כדי שיקנו קרנות נאמנות של הבנק.

דן תיכון: והדברים איומים, רבותי.

דן תיכון: אומר מנכ"ל הבנק שהוא הטעה, ביודעין או שלא ביודעין.

דן תיכון: הוא ידע שהבורסה תרד כי היא מצויה בשיאה, והוא העניק אשראי ללקוחות שלו.

דן תיכון: ואיך זה נעשה, רבותי?

יוסף עזרן: הוא לא העניק, הוא דחף ועודד.

דן תיכון: הוא דחף ועודד, רבותי.

דן תיכון: ואיך זה נעשה?

אריאל ויינשטיין: – – – אבי אבות החטא.

דן תיכון: איך זה נעשה, חבר הכנסת גל?

דן תיכון: הרי שאלת אותי מתי הבאנו את החקיקה, האם הבאנו את החקיקה.

דן תיכון: אני עדיין לא מתייחס לממשלה, אלא למה שקרה בשוק ההון.

דן תיכון: קראו ללקוחות המסכנים, והיו לקוחות שלא היית נותן להם אשראי בסך 3,000 שקל, הציגו בפניהם דיאגרמות וטבלאות ואמרו להם: תראו, מי שהשקיע לפני חמש שנים בקרן הנאמנות הזאת הרוויח 40%, בשנה שלאחר מכן 30%, בשנה שלאחר מכן 15%, בשנה לאחר מכן 60%, ואתה יושב כאן עם חשבון החיסכון הקטן שלך ומקבל תשואה של 2.5%–3%.

דן תיכון: אנחנו, הבנק, נעניק לך אשראי וגם אתה תשתתף בחידוש הצמיחה של המשק הישראלי, גם אתה תרוויח 40%–70%.

דן תיכון: ומי יכול היה לעמוד מנגד כשהבנק מציע אשראי בזול?

דן תיכון: בחיים שלו הוא לא קיבל יותר מ-3,000 שקל אשראי, והבנק מציע לו 70,000, 100,000 שקל, וכולם נרתמו למסע הזה.

דן תיכון: העובדים קיבלו פרמיה בשל ההישגים שלהם בשכנוע הלקוחות, והבורסה כמו בוסטר המשיכה לעלות לשמים.

דן תיכון: נכון, הנגיד אמר: יש מניות ברמה נמוכה, משבר הבועות.

דן תיכון: אז ירדה הבורסה במשך חודש, חודש וחצי, אבל המסע לשיווק קרנות הנאמנות הוליד את תרגיל ההונאה הגדול ביותר במדינת ישראל.

דן תיכון: ולא אני אומר זאת אלא מנכ"ל בנק לאומי.

דן תיכון: הגדיל לעשות מנכ"ל בנק הפועלים, הבנק הגדול במדינה, ויש לו טענות אל נגיד בנק ישראל, והרי הם לא ידידים.

דן תיכון: הוא מאשים את בנק ישראל בליבוי האש, בהזרמת כספים לצורך דחיפת הבורסה כלפי מעלה.

דן תיכון: ומנהלי הבנקים לא טיפשים, הם ידעו מה קורה.

דן תיכון: הם גם ידעו שהבורסה לא עולה לשמים, הם ידעו שבסופו של דבר האשראי הזה יוביל את השערים אלי שאול.

דן תיכון: הם ידעו מה יקרה לציבור, אבל הם רצו להרוויח, להראות רווחים.

דן תיכון: והממשלה עומדת מנגד, בנק ישראל עומד מנגד.

דן תיכון: אתה זוכר, חבר הכנסת ויינשטיין, את הוויכוח בינינו, אם צריך לשתוק או צריך להתריע ולזעוק, כי שר האוצר אומר:

דן תיכון: אני לא התערבתי בעת שזה עלה ולא אתערב בעת שזה יורד.

דן תיכון: זה לא מענייני.

דן תיכון: היתה להם תרנגולת שהטילה ביצי זהב, והתרנגולת נקראה הבורסה.

דן תיכון: באמצעות הבורסה הם הפריטו, באמצעות הבורסה הם גייסו הון לצורך צמיחה.

דן תיכון: חברות חדשות נכנסו והכסף זרם.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דן תיכון, אתה מתנגד להפריט דרך הבורסה דווקא?

דן תיכון: להיפך, אני בעד.

דן תיכון: אני אומר: היתה תרנגולת שהטילה בשביל כלכלת ישראל ביצי זהב, אבל למישהו שלא הבין כל כך זה כאב.

דן תיכון: קודם העלו את הבורסה על-ידי האשראי, והאשראי שניתן למי לא ניתן?

דן תיכון: – לכל עם ישראל.

דן תיכון: 3 מיליוני אנשים השתתפו במשחק הזה, והם לא הבינו את הסיכונים.

דן תיכון: אתם יודעים שיש גם מה שנקרא קופות גמל.

דן תיכון: היקף הצבירה בקופות הגמל הוא 95 מיליארד שקלים.

דן תיכון: 45 מיליארד שקלים מן הצבירה הם פיקדונות on call,ואמרו להם שקופות הגמל יקנו מניות, ואילו מניות הם קנו?

דן תיכון: את מניות הכר"ם, אותן מניות שקפצו במשך יום ב-10%, אותן אופציות שעלו ב-70%–80% ביום, וקופות הגמל המסכנות, כספי העניים, כספי החוסכים, אלה שצברו 90 מיליארד שקלים לעת מצוקה, לעת זיקנה, חבר הכנסת שמאי, הן החלו קונות מניות.

דן תיכון: בתחילה הן קנו רק 9% מהיקף הצבירה, ובשיאו של התהליך הזה הן הגיעו להשקעה של כ-16% מן הצבירה.

דן תיכון: 16% מ-95 מיליארד השקיעו קופות הגמל במניות שחלקן הגדול היו מניות ספקולטיביות.

דן תיכון: מה הציעו בעצם בבנקים?

דן תיכון: כל בנק הציע את החבילה שלו; את קרנות הנאמנות שלו.

דן תיכון: היו ימים שהבנקים גייסו כ-500 מיליון דולר, 750 מיליון דולר; ביום אחד.

דן תיכון: רבותי, בנקים גייסו מהלקוחות שלהם 500, 750 מיליון, לעתים מיליארד דולר מן הלקוחות באמצעות האשראי שהם העמידו ללקוחות.

דן תיכון: כולם חיו בגן עדן של שוטים, ולכולם הבטיחו רווחים של עשרות אחוזים, ואמרו להם: למה לך להמשיך לחסוך בתוכנית חיסכון, כשהתשואה אינה מגעת אפילו ל-2%.5, אולי 1%.75.

דן תיכון: מה אתה מחזיק את הכסף הזה במשך שנים?

דן תיכון: תראה מה נעשה סביבך, בוא להשקיע, תגדל אתנו, עם הבנק.

דן תיכון: ומציעים לו את הקרנות של הבנק.

דן תיכון: והבנק גובה עמלות על הקרנות הללו; עמלות לא נמוכות.

דן תיכון: רבותי, כבר אמר בייסקי: איזה שיגעון זה, מי נתן לבנקים את הזכות להמליץ בפני הלקוחות, להציע להם את המניות, את קרנות הנאמנות של הבנק?

דן תיכון: אבל איש לא שמע.

יוסף עזרן: למה אין חקיקה בעניין הזה?

דן תיכון: תהיה חקיקה.

דן תיכון: כבר יש.

דן תיכון: על כך עמד מקרוב חבר הכנסת גל, שסיפר היום שהוא פנה ליועץ המשפטי לממשלה ואמר לו שהוא מבקש לראות את הצעת החוק הזו מונחת על שולחן הכנסת, עד חודש מרס.

דן תיכון: רבותי, הדבר מדהים.

דן תיכון: אנחנו לא יודעים, עד שאנחנו מקיימים כאן דיון על החוק שמטיל מס רווחי הון על הבורסה, והציבור מצלצל אלינו ומספר לנו סיפורים נוראים.

דן תיכון: אתה מתעניין ואתה רואה שאשראי בהיקף של 3, 4 ואפילו 5 מיליארדי שקלים הוענק על-ידי מערכת הבנקאות לציבור.

אריאל ויינשטיין: הטלפונים היו מאורגנים...

אריאל ויינשטיין: רק בעלי ההון צלצלו.

אריאל ויינשטיין: ..

דן תיכון: אגב, חבר הכנסת ויינשטיין, יעיד עלי חבר הכנסת גל, שהדיון נקבע לאותו לילה רק 24 שעות קודם לכן.

דן תיכון: לא ידענו אם זה יהיה ביום שני או ביום שלישי.

דן תיכון: ולבוא לכאן, שיבוא שר האוצר ויגיד שהם ארגנו את כל המסע הזה – – –

סילבן שלום: הרי הוא כל הזמן אמר שיש התארגנות של בעלי הון להפיל את הממשלה.

סילבן שלום: הרי כמעט הולכים עם טנקים למשרד ראש הממשלה, והטלפונים הם חלק מזה.

סילבן שלום: אלה שרידים של הבולשביזם – – –

אריאל ויינשטיין: שחל ושטרית וחצי מהמערך, אלה בעלי ההון.

דן תיכון: צלצלו לכאן אנשים ביוזמתם, ישבו לילה שלם, והם שואלים מה יקרה להשקעות שלהם שהידרדרו, ירדו ב-70%, והבנק רוצה את האשראי והוא לוחץ.

דן תיכון: בינתיים הריבית עולה והסיבוך הולך וגדל, הולך וגדל, והממשלה אובדת עצות.

דן תיכון: מאחר שאני צריך לסיים את הקטע השני שלי, חבר הכנסת סילבן שלום הזכיר כאן מה שקורה בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

דן תיכון: בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מנהל חדש.

דן תיכון: רבותי, אני חייב להזהיר את עצמנו ואולי גם אותו, אם הוא שומע.

דן תיכון: כל מה שנעשה בחודשים האחרונים מעורר דאגה.

דן תיכון: בתחילת השנה, בתחילת 1994 היה להם מדד מסוכן שנקרא מדד מחירי הדיור.

דן תיכון: הלכו והציעו שיטה חדשה למדידת יוקר הדיור, ועיקרו כ-25% מן המדד.

דן תיכון: חבר הכנסת סילבן שלום, אתה מבין ששינוי המדד בתחילת 1994 הוריד בעצם את המדד ב-2% לפחות.

דן תיכון: זאת אומרת, על-פי המדד של 1993, המדד עלה לא ב-15% אלא ב-17%.

דן תיכון: אבל גרוע מזה: יש כאן שיטה חדשה לפרסום נתונים סטטיסטיים.

דן תיכון: למשל, על-פי נתוני חודש ספטמבר, הצריכה במשק ב-1994 תרד.

דן תיכון: כשמחשבים את ספטמבר כבסיס ומחייצים אותו על פני שנה שלמה, אומרים לנו שהצריכה במשק תרד בעשרות אחוזים.

דן תיכון: רבותי, שמעתם?

דן תיכון: בחודש ספטמבר, הוא חודש החגים, נכון, אדוני היושב-ראש?

דן תיכון: כ-20 יום החנויות סגורות, אין קונים, אין מוכרים מכוניות, אין הולכים ל"סופרים" ול"כלבואים" למיניהם, ובחודש כזה כשמודדים את סך כל הצריכה בוודאי מקבלים נתון נמוך.

דן תיכון: למה הדבר דומה?

דן תיכון: נניח שבחודש הבא שיעור האינפלציה יהיה 0%.2, ויגידו לנו שאם נחייץ את ה-0%.2 קדימה, שיעור האינפלציה השנה לא יעלה על 3%.

דן תיכון: אדוני מנכ"ל הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, עם התרגילים האלה אי-אפשר להסכים.

דן תיכון: כי התרגילים הללו מובילים את הדרישה להוציא את מדד העגבניות ואת מדד הירקות והפירות.

דן תיכון: כי מה זה עגבנייה, חבר הכנסת גל?

דן תיכון: אמר לנו שר האוצר: אז לא יאכלו עגבנייה בחורף, מה רע בכך.

דן תיכון: אז לא יקנו מלפפון בחורף, למה צריך למדוד את העלייה הספקולטיבית הזאת.

דן תיכון: רבותי, אלה דברים מסוכנים ביותר.

דן תיכון: ועכשיו אומרים לנו, נעקר מן המדד את התשלומים לביטוח בריאות ממלכתי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת תיכון, אנא ממך.

דן תיכון: אני כבר גומר.

דן תיכון: רבותי, אלה הם דברים מסוכנים.

דן תיכון: כשמשטר, כששלטון מתחיל לשחק במדחום ורוצה לשבור את המדחום, הוא מקים מיניסטריון לענייני הסברה.

דן תיכון: וכאן אני מסיים – אמר חבר הכנסת חגי מירום את המשפט החכם ביותר: האבטלה ירדה מ-11%.2 ל-7%.4.

דן תיכון: זה נכון, חבר הכנסת גל.

דן תיכון: אבל על דרך ההומור אני יכול לומר: תמנו כל יום עוד שני שרים, עוד שני סגני שרים, הרי זה תורם לירידת האבטלה.

דן תיכון: רבותי, לא זו הדרך.

דן תיכון: אנחנו מצויים היום על פרשת דרכים.

דן תיכון: נתעלם מן התמרורים – נידרדר; נתעשת – נצעד קדימה.

דן תיכון: הממשלה מתעלמת מן התמרורים, היא נוהגת כעיוור, כסומא, כמי שמצוי בערפל.

דן תיכון: היא איננה מבינה מה קורה למשק.

דן תיכון: היא אינה שולטת במשק, היא אינה מכוונת אותו, היא בולמת את היזמות.

דן תיכון: תודה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת דן תיכון.

יוסף עזרן: יושב-ראש ועדת הכספים מבקש להתערב בדיון.

יעקב שמאי: זכות גדולה נפלה בחלקו של חבר הכנסת דן תיכון, שיושב-ראש ועדת הכספים מבקש להשיב.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, לא היה מקובל מעולם שבעת דיון על חוק התקציב בקריאה שנייה שר האוצר לא נוכח, לא מכבד אותנו בנוכחותו.

דן תיכון: זה בלתי אפשרי.

דן תיכון: אין כאן נציג הממשלה, ואני מבקש לטפל בעניין הזה, אם כי מנקודת ראותי זה לא מעלה ולא מוריד.

דן תיכון: אבל הכבוד לכנסת, הכבוד לחברי הכנסת – מחייב.

דן תיכון: ולא רק בודדים נמצאים היום בבניין, משתתפים במאמץ הזה עשרות חברי כנסת.

אריאל ויינשטיין: אנחנו סידרנו לו חצי לילה של שינה.

יוסף עזרן: אולי מעקרים גם את זה מהמדד.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא עליתי להשיב, עליתי לבקש בקשה, שאני חושב שחברי ייענו לה.

גדליה גל: חבר הכנסת דן תיכון דיבר על הריאיון שהיה עם דוד פרידמן ועם עמירם סיוון.

גדליה גל: כולנו יודעים שהמאמר הזה נגע בנושאים שבין בנק ישראל, שוק ההון, הבנקים ואזרחי ישראל, ואין לזה דבר וחצי דבר, על-פי בקשת כל חברי הכנסת, וחברי הכנסת מהאופוזיציה לא פחות, עם ממשלת ישראל ועם שר זה או אחר.

גדליה גל: יכול חבר הכנסת ויינשטיין לצעוק תוך כדי דבריו של חבר הכנסת דן תיכון אלף פעם:

גדליה גל: שר האוצר וראש הממשלה – – –

יעקב שמאי: מה הוא צעק, מה הוא אמר?

אריאל ויינשטיין: אמרתי ששר האוצר שקרן.

אריאל ויינשטיין: אם אתה רוצה להגיב, תגיב.

אריאל ויינשטיין: שר האוצר אמר – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת ויינשטיין, אני מבקש.

גדליה גל: אם ישאל אותי שר האוצר, אם חבר הכנסת אריאל ויינשטיין אמר בכנסת שהוא שקרן, אגיד לו: עזוב, זה לא חשוב, תעבור לסדר-היום.

אריאל ויינשטיין: אז תעבור.

גדליה גל: זה מה שהיה לך לומר על הדברים שלי?

גדליה גל: כולנו גרסנו, אף-על-פי שיש לנו מדי פעם קרקורי בטן, שאנחנו רוצים שבנק ישראל יהיה עצמאי.

גדליה גל: כאשר העזתי לפני שנה בוועדה לומר לנגיד בנק ישראל, שראוי שבנק ישראל, בגלל העצמאות שלו, ובגלל הרצון שלי לשמור על העצמאות שלו, שאוזנו תהיה יותר כרויה לחברי הכנסת ואולי גם לממשלה, התנפלו עלי חברי מצד ימין לשולחן כאילו התכוונתי להכניס את בנק ישראל תחת חסות משרד האוצר – – –

דן תיכון: לא כולם.

גדליה גל: חלק ניכר.

גדליה גל: הרי כולנו רוצים בעצמאות בנק ישראל.

גדליה גל: זה לא אומר שלא צריך להתווכח אתו.

גדליה גל: אבל הקושי הוא שהם לא נמצאים פה כדי להגיב.

גדליה גל: הודעתי אתמול שוועדת הכספים תקיים, לאור המאמרים האלה והרשימות האלה – חבר הכנסת דן תיכון, אתה הסבת את תשומת לבי – הוועדה תקיים דיון עם נגיד בנק ישראל.

גדליה גל: אני מציע, את הוויכוח הזה להוציא הערב הזה ומחר מהדיון, משום שנגיד בנק ישראל לא יכול להשיב כאן.

גדליה גל: הוא יכול להשיב בוועדה, ואני מציע להעביר את הוויכוח לוועדת הכספים; ואילו כאן להמשיך להתווכח עם הממשלה כיד המלך.

גדליה גל: הוויכוח עם בנק ישראל – במקום אחר.

גדליה גל: תודה רבה.

יעקב שמאי: הצרה היא שאתה מייצג את שר האוצר יותר מדי טוב.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, בבקשה.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני נענה ברצון לבקשתו של יושב-ראש ועדת הכספים לדבר על הממשלה ולא על הנגיד, שאינו יכול להשיב.

אריאל ויינשטיין: יש לנו אומנם רק ארבעה ימים לעמוד כאן ולדבר.

אריאל ויינשטיין: הזמן לא מספיק כדי להתמודד ולהצביע בפני הציבור ובפני כולנו על מחדלי הממשלה.

אריאל ויינשטיין: מאחר שהזמן מצומצם, רק ארבעה ימים ורק עד לאחר חצות, אני בהחלט חושב שלא ייוותר לנו זמן לטפל בסוגיות שהנגיד טיפל בהן.

אריאל ויינשטיין: זה הסיבוב הראשון שאני עולה בו לדוכן.

אריאל ויינשטיין: אנחנו עושים היום למעשה את חשבון הנפש בהסתייגויות שלנו מהמדיניות הממשלתית.

אריאל ויינשטיין: אני איש אופוזיציה, אבל אני לא יכול להתעלם מההישג הגדול של הממשלה הזאת, והוא בתחום צמצום האבטלה.

אריאל ויינשטיין: זהו הישג.

אריאל ויינשטיין: אני זוכר שהתקפנו את הממשלות למיניהן ואמרנו שאבטלה היא אחת הצרות הגדולות ביותר שבאות על משפחה.

אריאל ויינשטיין: הבעל לא עובד, מתח במשפחה, תסכול, אין מה לעשות.

אריאל ויינשטיין: צריך לצמצם את האבטלה.

אריאל ויינשטיין: והאבטלה צומצמה.

אריאל ויינשטיין: עד כאן, נקודה, סוף פסוק.

אריאל ויינשטיין: מכאן ואילך, אנחנו נמצאים בפני ממשלה ושר אוצר שהכישלונות שלהם בתחום החברתי והכלכלי הם קולוסליים.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה לומר כבר בתחילת דברי, הייתי מציע היום לשר האוצר לפנות את מקומו.

אריאל ויינשטיין: אני חושב שזה מה שהוא צריך לעשות.

אריאל ויינשטיין: גם בסיעת העבודה כפי שהיא היום יש אנשים שמסוגלים למלא את התפקיד בצורה טובה ממנו, לפחות מבחינת יושרם הציבורי.

אריאל ויינשטיין: שר האוצר יודע, כי הוא לא חסר שכל, הוא איש נבון, הכרנו אותו ואנחנו מכירים אותו בוועדה, הוא יודע שמאות אלפי אנשים הופכים אומללים בגלל מדיניותו.

אריאל ויינשטיין: הוא יודע שהמס על הבורסה, אף שלא הוא בלבד השפיע על הירידה, הוא משפיע על מצב הרוח במערכת הזאת.

אריאל ויינשטיין: שני שרי אוצר חכמים ממנו, אשכול וספיר, זיכרונם לברכה, ידעו לעצור ברגע האחרון ולהציל את המשק.

אריאל ויינשטיין: והוא – אני אוכיח את זה – לאחר שהוא הונה את ראש הממשלה, והמשיך להונות אותו כשהיה ביפן, במסע של יחסי ציבור להציל את עורו שלו, הוא הכשיל את ראש הממשלה בכך שהוא ממשיך במדיניות שמפילה את שוק החיסכון המרכזי שלנו, שוק שבו משתתפים מאות אלפי אנשים.

אריאל ויינשטיין: אעמוד על זה בהמשך דברי.

אריאל ויינשטיין: שר האוצר צריך לפנות את מקומו, כי בראש ובראשונה אנחנו צריכים שר אוצר עם יושר אינטלקטואלי, שיבוא לפעמים ויאמר: אני את נפשי מציל, אבל אני הורס עשרות אלפי משפחות, אני לא יכול להרשות לעצמי.

אריאל ויינשטיין: זה מה שקרוי מצפון.

אריאל ויינשטיין: זה מה שקרוי מצפון של שר אוצר.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה שבהנהגה שלנו יעמדו אנשים שלא יפקירו בני אדם לא בשדה הקרב ולא, להבדיל אלף אלפי הבדלות, בשדה הזה של חסכונות שאנשים חסכו במשך שנות דור, ועתה הם מתקשרים אלינו.

אריאל ויינשטיין: והם לא בעלי הון גדול, והם לא מאורגנים.

אריאל ויינשטיין: אדם צלצל אלינו באותו לילה ואמר: הייתי עשירי בשיחה ממתינה אל חברי הכנסת של הליכוד.

אריאל ויינשטיין: כך לא מארגנים.

אריאל ויינשטיין: שר אוצר שחוזר על השקר הזה הוא שר אוצר שקרן.

יעקב שמאי: איזה שקר?

אריאל ויינשטיין: השקר שכל הטלפונים הללו היו מאנשים שהיו מאורגנים, שאיזו חברה ארגנה אותם.

אריאל ויינשטיין: אי-אפשר לארגן 1,000-800 טלפונים, התקשרו הנה אלפי אנשים בלילה.

אריאל ויינשטיין: זה שקר.

אריאל ויינשטיין: הכנסת לא יכולה לסבול את זה.

אריאל ויינשטיין: אסור לה.

אריאל ויינשטיין: יאמר חבר הכנסת גדליה גל, יושב-ראש ועדת הכספים, כמה פעמים שהוא רוצה, שלא שמים לב.

אריאל ויינשטיין: אי-אפשר.

אריאל ויינשטיין: זה מצפונה של הכנסת.

מאיר שטרית: היא סובלת הכול.

אריאל ויינשטיין: היא לא סובלת הכול.

אריאל ויינשטיין: את זה היא לא יכולה לסבול.

גדליה גל: – – –

אריאל ויינשטיין: עכשיו כן אכפת לך מה שאני אומר.

יוסף עזרן: חבר הכנסת ויינשטיין, האם היו ציתותים לטלפונים האלה?

אריאל ויינשטיין: אדוני, אתה מרגיש.

אריאל ויינשטיין: אילו היה כאן חבר הכנסת גולדשמידט – הוא יצא החוצה ואמר: אני לא יודע מה קורה אתי.

אריאל ויינשטיין: אנשים, הטלפניות, כל אלה שהיו – הרגישו, חשו מה שהציבור אומר, חשו מה כואב לציבור.

אריאל ויינשטיין: והכנסת הזאת יושבת שלווה, גם הצעקות שלנו לא מועילות.

אריאל ויינשטיין: אנחנו רואים איך אנשים מאבדים את חסכונותיהם.

אריאל ויינשטיין: אתם יודעים מה פירוש הדבר לאבד חסכונות במדינה שחוסר הביטחון בה הוא מרכיב כל כך מרכזי?

אריאל ויינשטיין: אנחנו חיים בחוסר ביטחון אישי זה דור ויותר.

אריאל ויינשטיין: אנשים חוסכים כדי שיהיה להם ביטחון לעת זיקנה.

אריאל ויינשטיין: באה ממשלה כזאת והורסת.

אריאל ויינשטיין: שתתקן את השגיאה.

אריאל ויינשטיין: ואחר כך אומרים לנו: לא.

אריאל ויינשטיין: וממשיכים בכך.

אריאל ויינשטיין: זה החטא הגדול.

אריאל ויינשטיין: אבל על זה אדבר מחר.

אריאל ויינשטיין: הירידה באבטלה, אדוני היושב-ראש – – –

יוסף עזרן: נקודה טובה.

אריאל ויינשטיין: הירידה באבטלה היתה נקודה.

אריאל ויינשטיין: אבל המס הגדול שכולנו משלמים הוא בכך שהאינפלציה מוכפלת השנה.

אריאל ויינשטיין: האוצר צפה אינפלציה של 8% ב-1994.

אריאל ויינשטיין: היא מוכפלת.

אריאל ויינשטיין: עד כדי כך שהשנה – שכחנו את זה, לא שמעתי את זה אצל הדוברים, אבל זה מרכיב מרכזי, השנה האוצר כל כך לא בטוח בעצמו, שלא הביא לנו תחזית מה יהיו המחירים בשנה הבאה.

אריאל ויינשטיין: אומרים כי תחזית עליית המחירים היא בין 8% ל-11%.

אריאל ויינשטיין: אבל אתם יודעים שזה לא כתוב בשום מקום?

אריאל ויינשטיין: זה לא כתוב בתקציב הלאומי.

יוסף עזרן: אתה כלכלן הרבה יותר חשוב ממני, אבל זו אקסיומה שאבטלה שווה אינפלציה.

יוסף עזרן: לא נכון?

אריאל ויינשטיין: כשהאבטלה יורדת לשיעור של 1%.2, מתפתחת אינפלציה.

אריאל ויינשטיין: מדוע?

אריאל ויינשטיין: הכסף רודף אחרי עובדים שאינם.

אריאל ויינשטיין: אבל ירידה באבטלה ל-7%, זו עדיין לא עילה וזה עדיין לא מצדיק אינפלציה.

אריאל ויינשטיין: עדיין יש כוח אדם שמחכה לעבודה.

אריאל ויינשטיין: אילו זה היה 1% או 2%, מה שקרה לנו בשנות ה-60, בתקופה מסוימת, זה אומר אינפלציה, כי מחפשים עובדים ואז עולים המחירים.

אריאל ויינשטיין: דבר ראשון קיבלנו מהממשלה הזו את האינפלציה.

אריאל ויינשטיין: האינפלציה, חברי הכנסת שטרית, שמאי, ורדיגר, וגם חבר הכנסת גדליה גל, שאומנם קשור אתי במערכת של העצמאים, אבל כולנו יודעים שהאינפלציה היא המס הכבד ביותר על ציבור מקבלי השכר וההכנסות הקבועות, וזה קנס גדול עוד יותר למקבלי הפנסיות.

אריאל ויינשטיין: תמיד התמורה שהם מקבלים והפיצוי מפגרים אחרי האינפלציה.

אריאל ויינשטיין: ובינתיים צריך לקנות את העגבנייה המתייקרת – – –

יעקב שמאי: חבר הכנסת ויינשטיין, זה קנס לשכירים ורווח לבעלי ההון שיש להם הכספים בבנק.

אריאל ויינשטיין: מהאינפלציה לא סובלים בעלי הרכוש.

אריאל ויינשטיין: יש עצמאים רבים, עשרות אלפים ואולי יותר, שהם מקבלי הכנסה קבועה לפי חשבוניות והם משולים לשכירים, אבל לא מקבלים את ההטבות של השכירים.

אריאל ויינשטיין: במדינה שלנו אתה מודד אדם לא לפי גובה הכנסתו אלא לפי סוג שיוכו הסקטוריאלי.

אריאל ויינשטיין: ואם הוא נולד עצמאי, הוא גנב, הוא מרמה את מס הכנסה, הוא לא זכאי להטבות והוא לא זכאי לחסכונות בחיים שלו, לא זכאי לחסכונות בקרן השתלמות, כי הוא עצמאי.

אריאל ויינשטיין: הוא בוחר להשיג את הכנסתו מכך שהוא מנסה להעסיק עוד עובד או שני עובדים ולצמצם בכך את האבטלה.

יוסף עזרן: כנראה צריך להטיל מס על האינפלציה כמו על הבורסה.

אריאל ויינשטיין: יש האינפלציה שהיא מס נוראי ככל שהיא גבוהה יותר, לשכיר, לחקלאי, למקבל הכנסה גבוהה, לפנסיונרים.

אריאל ויינשטיין: רבותי, אוכלוסיית הזקנים במדינה היתה 10%, והיא גדלה והולכת, למרבה השמחה.

אריאל ויינשטיין: זה אומר חיים ארוכים, זה אומר איכות חיים.

אריאל ויינשטיין: אנחנו צריכים להתגאות בהישגים שלנו לדורות, כבר יותר מדור אחד או שניים, בכך שתוחלת החיים גדלה.

אריאל ויינשטיין: אבל זה מעמיס על החברה.

אריאל ויינשטיין: יש לנו יותר זקנים והרבה פנסיונרים והם סובלים ואין להם כוח להתמודד, רבותי.

אריאל ויינשטיין: לפנסיונרים אין כוח להתמודד.

אריאל ויינשטיין: אני רואה את זה במכתבים שאני מקבל בכתב יד רועד, ואני כבר יודע מה גילו של מי שכותב לי.

אריאל ויינשטיין: מכתבים כאלה אני מקבל יותר מהמכתבים שאני מקבל מצעירים, כי הם חוששים יותר והם רואים יותר מה קרה להם, מה הם נתנו ותרמו ומה הם מקבלים מאתנו חזרה.

אריאל ויינשטיין: האינפלציה הזאת נמשכת, ואנחנו צריכים לדעת האם הגורם הזה יימשך השנה – דבר חמור.

אריאל ויינשטיין: אבל דבר חמור עוד יותר, שיש לו השלכות חברתיות – אנחנו ממשיכים להיות תלויים בגורמי חוץ.

אריאל ויינשטיין: הגירעון במאזן התשלומים שלנו יוכפל ב-1994.

אריאל ויינשטיין: הוא יוכפל, ומשמעות הדבר שאנחנו, המשפחה הגדולה, מקבלים הכנסות ומוציאים יותר.

אריאל ויינשטיין: מנין בא ההפרש?

אריאל ויינשטיין: מהדוד העשיר, מסיוע חוץ.

אריאל ויינשטיין: אבל זה לא לעולמי עד.

אריאל ויינשטיין: אנחנו כבר רגילים.

אריאל ויינשטיין: תלותו של מאזן התשלומים בגורמי חוץ מביאה אותנו לכך שאנחנו לא באים כל הזמן בתביעות לעצמנו, כי אנחנו יודעים שמישהו משלם בעבורנו.

אריאל ויינשטיין: לכן, כל קבוצת אוכלוסייה מנסה להשיג יותר ממה שמגיע לה.

אריאל ויינשטיין: היא אומרת: אם המדינה מרגילה את עצמה לקבל ממקורות חוץ, למה אני לא אקבל מהמדינה?

אריאל ויינשטיין: זו מנטליות שונה מאשר בארצות המתוקנות במערב.

אריאל ויינשטיין: אצלנו התלות בגורמי חוץ גורמת לתלות שלנו בעצמנו, לכל דאלים גבר.

אריאל ויינשטיין: זה גורם ללחץ מצד קבוצות לחץ, ומי שלוחץ על האדמיניסטרציה – מקבל יותר.

אריאל ויינשטיין: מי שחלש – מקבל פחות.

אריאל ויינשטיין: שלא יספרו לי כאן שדואגים לחלשים.

אריאל ויינשטיין: חבר הכנסת שטרית, אתה היית ראש עיר.

אריאל ויינשטיין: אתה יודע שבמצב שבו אנשים חושבים שהם מקבלים מהמדינה, כי המדינה מקבלת מחוץ-לארץ ולכן גם להם מותר – מי שחזק יותר מקבל ולא החלש הוא זה שמקבל.

אריאל ויינשטיין: בתעשייה, בפיתוח, בהטבות, בכל דבר אחר, החזק מקבל יותר מהחלש.

אריאל ויינשטיין: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו עדים לשני חטאים גדולים: האינפלציה והתלות בגורמי חוץ שגוברת והולכת.

אריאל ויינשטיין: במצב זה, השאלה שצריך לשאול בהמשך הערב ומחר היא, מתי הגענו לכך?

אריאל ויינשטיין: מדוע יש לנו הזכות לעמוד כאן ולתקוף ישירות את ראש הממשלה ואת שר האוצר?

אריאל ויינשטיין: יש לנו הזכות הזאת, ולא רק הזכות אלא החובה, כי אוכיח שכדי לקנות קולות בבחירות להסתדרות למען הברפלד, העלים שר האוצר עיניו מתוספות השכר הגדולות שניתנו במשק, שהן גורם מרכזי באינפלציה.

אריאל ויינשטיין: אבל מה אומר שר האוצר ב-16 באוגוסט 1994?

אריאל ויינשטיין: הוא אומר: בהסכמי השכר היו פריטים שנודעו לי לאחר מעשה.

אריאל ויינשטיין: נודעו לי פריטים לאחר מעשה.

אריאל ויינשטיין: ואנחנו נוכיח שכל פעם שמצביעים על כישלון במשק, שר האוצר מפנה את זה למישהו אחר, מישהו אחר אשם.

אריאל ויינשטיין: הוא מפנה את זה לראש הממשלה, הוא מפנה את זה למנכ"ל משרד ראש הממשלה, הוא מפנה את זה לנגיד בנק ישראל, הוא מפנה את זה למקבלי השכר, הוא מפנה את זה לקבוצות לחץ – הוא עצמו נקי.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, אנחנו במצב שבו יש הוצאות נוספות של הממשלה שגורמות לאינפלציה.

אריאל ויינשטיין: אנחנו נוכל להוכיח ששר האוצר מתגמל את המשק המפלגתי שלו.

אריאל ויינשטיין: יש לנו היום מצב שאני לא זוכר דוגמתו זה שנים, כאשר חברי הקואליציה לוחצים על שר האוצר בהסתייגויות, לחץ ללא נשוא.

אריאל ויינשטיין: אבל אפשר להצדיק אותם.

אריאל ויינשטיין: אם הם רואים שכל השנה שר האוצר נכנע לקבוצות שלחצו עליו, למה לא ילחצו עליו בהסתייגויות?

אריאל ויינשטיין: מדוע שחברים אלה יסכימו שרק הם יהיו התמים ולא יקבלו את מה שהם רוצים, והם לוחמים על דברים שחשובים להם.

אריאל ויינשטיין: אם הוא נתן לקופת-חולים של ההסתדרות אמצעים שלא מגיעים לה כי יש לה נכסים, אם הוא הולך לתת מלוא החופן לקיבוצים בלי תוכנית הבראה, אם הוא נתן לחוק כביש חוצה-ישראל, אם הוא נותן בחוקים אחרים, מדוע שהחברים במפלגת העבודה לא ילחצו עליו?

אריאל ויינשטיין: מה, הם יהיו פראיירים?

אריאל ויינשטיין: לכל מי שלוחץ עליו הוא נותן, ורק הם לא יקבלו?

אריאל ויינשטיין: לכן, מתן שלא בצדק מביא לחץ, ולחץ מביא מתן, ומתן מביא לחץ, ולחץ מביא מתן, ומכאן אינפלציה, אינפלציה שכל הציבור סובל ממנה, וזה צריך להרתיע, ועל זה צריך להתריע ללא הפוגה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

יוסף עזרן: עשר דקות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאחר שההנמקה של ההסתייגויות מחולקת לחלקים, אני מנסה בכל זאת לשמור על איזה רצף של חשיבה.

יוסף עזרן: לפחות היתה מלחמה באינפלציה הזאת של ההסתייגויות, לשבחה של הממשלה ושל ועדת הכספים.

יוסף עזרן: הם הצליחו להילחם באינפלציה.

מאיר שטרית: זה נכון.

מאיר שטרית: בפעם הראשונה שדיברתי ציינתי שהתקציב איננו מביא בשורות חברתיות חדשות למדינה, ושבעצם התקציב הזה איננו מתמודד עם בעיות הדיור.

מאיר שטרית: ציינתי שהמהפכה לכאורה, שהממשלה אמרה שהיא מוסיפה 8 מיליארדי שקל לשירותים חברתיים, המשמעות האמיתית שלה, כשמנכים מהתוספת הזאת את תוספות השכר ואת התוספת בגלל העלייה, שהתוספת נטו היא בסך הכול 1.5 מיליארד שקל, זאת אומרת תוספת של 3%.

מאיר שטרית: 5 בלבד פר-נפש בשירותים החברתיים.

מאיר שטרית: כמו כן ציינתי בדברי הקודמים, אדוני היושב-ראש, שבתוך תקציב המדינה יש, קוראים לזה ביידיש "קניפל".

מאיר שטרית: יש "קניפל".

מאיר שטרית: למדתי את זה בסוכנות.

גדליה גל: חבר הכנסת עזרן יגיד לך.

גדליה גל: הוא בא מישיבה ליטאית.

מאיר שטרית: יש "קניפל" של למעלה ממיליארד שקל, מיליארד ו-100 מיליון שקל שמובלעים בתוך התקציב.

מאיר שטרית: 800 מיליון שקל מזה בגלל הערכה שעלות השכר בתקציב המדינה גבוהה ב-800 מיליון שקל מהעלות האמיתית, ועוד 300 מיליון שקל הערכה של ההכנסות, שזו הערכה נמוכה בהשוואה לאמת.

מאיר שטרית: לדעתי, זו הערכה מאוד מאוד זהירה.

מאיר שטרית: זאת אומרת, בלי לפרוץ שום מסגרת תקציבית, יש מיליארד ו-100 מיליון שקל בתוך התקציב.

מאיר שטרית: לכן, הטענה שהושמעה כל השנים נגד ההסתייגות שלי בדבר יום חינוך ארוך במדינה, הטענה שאין כסף, היא בלוף, ובתקציב הזה היא ודאי בלוף כפול.

מאיר שטרית: אני ציינתי שהגיעה השנה להפעיל יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: לשמחתי, הלך בעקבותי חבר הכנסת אלי דיין, יושב-ראש הקואליציה, ואמר שהוא תומך ביום חינוך ארוך, שזו מהפכה חברתית, שהגיעה השעה להפעיל אותה.

מאיר שטרית: אבל אני מתפלא על שבארבע הפעמים האחרונות שהחוק הזה עמד להצבעה בכנסת, ידידי יושב-ראש הקואליציה הצביע אישית נגד החוק הזה, ועכשיו הוא העתיק מלה במלה את ההסתייגות שלי ורשם אותה כהסתייגות שלו.

מאיר שטרית: אני מברך אותו על כך.

מאיר שטרית: כל מטרתי שיעבור חוק יום חינוך ארוך.

תמר גוז'נסקי: אין חדש תחת השמש.

תמר גוז'נסקי: אתם נהגתם אותו דבר כשהייתם בשלטון.

מאיר שטרית: ואם החוק יעבור עכשיו תחת שמו – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת שטרית, אדוני עוסק בחינוך ארוך, משמע שלוקח הרבה מאוד זמן לחנך.

מאיר שטרית: אמת.

מאיר שטרית: אני שמח שהיום שותפים לדעתי חברים נוספים מהקואליציה, וחלקם התחייבו להצביע בעד החוק הזה, אני מקווה ומברך אותם על אומץ לבם, אם הם יעמדו בזה עד הסוף.

מאיר שטרית: אם לא, אני אקנה להם עוד הפעם גזר ואשלח להם אותו לתאים שלהם, כמו שעשיתי בעבר.

מאיר שטרית: אני מקווה שהפעם יעמוד להם אומץ לבם להצביע לפי הכרתם ומצפונם ולפי תפיסת עולמם בלי לחשוש, כי באמת אין פה פריצה תקציבית גדולה מאוד.

מאיר שטרית: החשבון, אדוני היושב-ראש, הוא פשוט מאוד.

מאיר שטרית: שנת הלימודים הבאה מתחילה ב-1 בספטמבר.

מאיר שטרית: זאת אומרת, בשנת התקציב 1995, החודשים הרלבנטיים ליום חינוך ארוך הם רק ספטמבר, אוקטובר, נובמבר ודצמבר, ארבעה חודשים, רבע שנה.

מאיר שטרית: עלות הפעלת יום חינוך ארוך בערי הפיתוח, לפי הצעתי, בשנה הראשונה, היא בערך 500 מיליון שקל.

מאיר שטרית: רבע מזה – 180-150 מיליון שקל.

גדליה גל: ארבעה חודשים הם חצי שנת לימודים, אם אתה מביא בחשבון את החופש הגדול.

מאיר שטרית: 92% מהוצאות החינוך הם שכר.

מאיר שטרית: ארבעה חודשים, זה ארבעה חודשי משכורת – זה לא בתקציב.

מאיר שטרית: זאת אומרת, 500 מיליון שקל זה בערך 180-150 מיליון שקל.

מאיר שטרית: זו המשמעות בתקציב 1995.

מאיר שטרית: נכון שב-1996 עלות ההפעלה של יום חינוך ארוך תהיה עד סוף ספטמבר לאחר מכן; בערי הפיתוח זה בין 350 ל-400 מיליון שקל נוספים, ובארבעת החודשים לאחר מכן זה יהיה רבע מתוך 1.6 מיליארד, שזה עוד 500 מיליון שקל.

מאיר שטרית: במלים אחרות, הממשלה הזאת יכולה לקנות את עולמה ולקיים את ההבטחה של ראש הממשלה לציבור הישראלי, להנהיג יום חינוך ארוך, וזה הצ'אנס האחרון שלו לעשות את זה, אם יקצו בשנת התקציב הזאת בסך הכול כ-180 מיליון שקל, ובשנה התקציבית שתבוא אחריה עוד 450 מיליון שקל.

מאיר שטרית: זה לא בשמים, בעיקר כשעודפים תקציביים גלומים בתקציב.

מאיר שטרית: לכן, כל תירוץ שהממשלה תגיד, שאין כסף להנהיג יום חינוך ארוך – אינני קונה אותו, גם לולא היה כסף מובלע בתקציב.

מאיר שטרית: שמישהו יסביר לי, אולי יושב-ראש ועדת הכספים, את ההיגיון שיש בכך שהממשלה הקציבה ב-1994 6 מיליארדי שקלים כדי לשלם לביטוח הלאומי עבור מעסיקים כדי להפחית את עלות העבודה.

מאיר שטרית: האם זה צודק יותר מלהנהיג יום חינוך ארוך בארץ?

מאיר שטרית: האם זה צודק יותר מלדאוג לכך שכל ילד שגדל בארץ יקבל הזדמנות שווה?

מאיר שטרית: חברי הכנסת, הציבור אולי לא כל כך מבין את המשמעות של יום חינוך ארוך.

תמר גוז'נסקי: כשאתם הייתם בשלטון גם כן היה – – –

מאיר שטרית: אנחנו כבר לא בשלטון כמעט שלוש שנים.

מאיר שטרית: התירוץ הזה יעמוד לנצח – שכשאנחנו היינו בשלטון?

מאיר שטרית: הממשלה שלי עשתה רע ושילמה את המחיר.

תמר גוז'נסקי: אתם תבטלו את השיפוי הזה של עלות העבודה?

תמר גוז'נסקי: אתם תבטלו אותו במצע שלכם?

תמר גוז'נסקי: את השיפוי של 5 מיליארדים אתם תבטלו?

מאיר שטרית: חכי, עדיין לא שמעת את ההסבר שלי.

מאיר שטרית: אם אני צריך לבחור בין התשלום לביטוח הלאומי עבור הפחתת עלות העבודה לבין הפעלת יום חינוך ארוך – אני לא מפקפק אפילו שנייה.

מאיר שטרית: כי מאי נפקא מינה, תגידי את, מה התועלת הגדולה שצמחה בשוק העבודה במשק מפני שהמעסיק מקבל סבסוד של הביטוח הלאומי.

מאיר שטרית: תרשי לי לומר לך, חברת הכנסת גוז'נסקי, כגזבר הסוכנות הייתי מעסיק של כ-3,000 עובדים, הממשלה שילמה עבורי לביטוח הלאומי עשרות מיליוני דולר.

מאיר שטרית: זה הוסיף מקומות עבודה בסוכנות?

מאיר שטרית: זה קשקוש.

תמר גוז'נסקי: הטענה שלי היא שזאת המדיניות הרשמית גם של הצד הזה וגם של הצד הזה.

מאיר שטרית: אני בעד ביטול הדבר הזה.

מאיר שטרית: אני בעד הפעלת יום חינוך ארוך בכסף הזה.

מאיר שטרית: זה היה הופך את המדינה מקצה לקצה.

תמר גוז'נסקי: אתה מוכרח להצטרף לחד"ש, כי היא היחידה שמבקשת לבטל את זה.

מאיר שטרית: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בעניינים חברתיים, תאמיני לי, המרחק בין – – –

יוסף עזרן: את רוצה לעשות כעת יום חינוך ארוך לחברי הכנסת?

מאיר שטרית: המרחק בין הליכוד לחד"ש בעניינים חברתיים-חינוכיים, תאמיני לי, לא גדול.

תמר גוז'נסקי: יש תקווה.

מאיר שטרית: אני בא מהרקע הזה, כראש עיר הוכחתי שאפשר להפוך יישוב מצוקה כמו יבנה לאחת הערים היפות בארץ.

מאיר שטרית: אני אומר לך שהכלי היחיד – – –

יוסף עזרן: גרמת לאינפלציה.

יוסף עזרן: מחיר הדירות עלה פי שישה.

יוסף עזרן: אבל הדירות יפות.

יוסף עזרן: אין ספק.

מאיר שטרית: אדרבה, זו תעודת כבוד, ערך המקום עלה.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, אני ליוויתי את קודמו של חבר הכנסת מאיר שטרית בראשות המועצה.

דן תיכון: שמו היה אפרים לוי.

דן תיכון: נכון?

מאיר שטרית: זיכרונו לברכה.

דן תיכון: זיכרונו לברכה.

דן תיכון: ביקרתי כמה פעמים ביבנה.

יוסף עזרן: בכמה יכולת אז לקנות שם וילה?

יוסף עזרן: קוטג'?

דן תיכון: יבנה נחשבה אז למקום הזנוח ביותר בין כל ערי הפיתוח.

דן תיכון: זה היה בסך הכול פרבר של תל-אביב.

דן תיכון: לא הבנתי מה הוא עושה שם בתוך יבנה כשהוא לא מצליח לעשות דבר.

דן תיכון: בא מאיר שטרית והוכיח שמאחורי ראש עיר רציני יש גם עיר רצינית.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, רבותי חברי הכנסת, הדרך היחידה שבאמצעותה עברה יבנה את המהפך הזה, אדוני היושב-ראש, היא רק המודעות לכלי אחד – החינוך.

מאיר שטרית: אני רוצה להסביר לך את התזה שלי.

מאיר שטרית: לדעתי, באזורי המצוקה שהמדינה כבר השקיעה בהם מיליארדים כדי לפתור את הבעיות שלהם, לצערי ללא הצלחה, יש מעגל קסמים של מצוקה.

מאיר שטרית: לדעתי, המעגל הזה מורכב משלושה חלקים: דיור, עבודה וחינוך.

מאיר שטרית: כדי לשבור את מעגל הקסמים הזה, שמורכב משלוש החוליות האלה – הממשלה פעלה עד היום, כל השנים, רק באמצעות כלי אחד.

מאיר שטרית: היא ניסתה לשבור את המעגל הזה בחוליה של התעסוקה.

מאיר שטרית: לכן יש חוק עידוד השקעות הון, שמזרימים דרכו מאות מיליוני שקלים מדי שנה, ללא הצלחה.

מאיר שטרית: הם לא מצליחים להביא למהפך בערי הפיתוח.

מאיר שטרית: עובדה, שנה אחר שנה השקיעו בעניין הזה – – –

יוסף עזרן: אבל החזיקו את האנשים שם.

מאיר שטרית: מה זה החזיקו?

מאיר שטרית: החזיקו את בעלי העסקים.

יוסף עזרן: לא היתה פרנסה לאנשים.

מאיר שטרית: אני אתן לך הוכחה הפוכה.

מאיר שטרית: ביבנה לא היתה שום הטבה לתעשייה.

מאיר שטרית: מספר המטרים הרבועים שנבנו ביבנה לתעשייה בתקופת כהונתי היה 150,000.

מאיר שטרית: מיטב המפעלים עברו, על בסיס כלכלי לגמרי, מתל-אביב, מחולון, מראשון-לציון, מבת-ים, ליבנה, למה?

מאיר שטרית: כי הקרקע ביבנה הוצעה במחיר זול יותר.

מאיר שטרית: הצעתי להם שירות מהיר יותר, היה להם חתך אוכלוסייה מכל הגילאים והסוגים, וזה הפך את העיר.

מאיר שטרית: המפתח לא היה תעסוקה.

מאיר שטרית: לא יכולתי לבוא לאנשים ולשכנע אותם לבנות מפעל ביבנה אלא אם הייתי פותר קודם את החוליה הראשונה.

מאיר שטרית: אני חושב שהממשלה שגתה ושוגה עד היום הזה בקונצפט שלפיו שבירת מעגל המצוקה הזה תיעשה באמצעות התעסוקה.

מאיר שטרית: אני טוען שהדרך היחידה לשבור את מעגל המצוקה הזה היא באמצעות החינוך.

מאיר שטרית: אם אתה הופך את החינוך ביישובים האלה לחינוך הטוב ביותר שאפשר לתת לילדים בארץ, נותן הזדמנות לילדים להגיע למקסימום הפוטנציאל שלהם, בלימודים, כדי שיגיעו להיות אזרחים מדרגה א' בארץ, אם אתה עושה את זה אתה פותר בבת אחת עשר בעיות.

מאיר שטרית: קודם כול, באמת אתה יוצר עתיד אחר לילדים.

מאיר שטרית: שנית, אם חינכת ילדים, יצרת תקווה להורים שגרים שם, אתה יוצר גם מוטיבציה לאחרים מבחוץ לבוא לגור שם.

מאיר שטרית: תסביר לי, אדוני היושב-ראש, אתה תסכים לעבור מראשון-לציון לגור בירוחם?

מאיר שטרית: ייתנו לך וילה חינם, אתה תסכים לעבור לגור בירוחם?

יוסף עזרן: לצערי, לא.

מאיר שטרית: ייתנו לך עבודה בירוחם – לא תעבור, ואני אסביר לך למה לא תעבור.

מאיר שטרית: אתה חושב: אם הילד שלי יגיע לכיתה א' – ואני, חלילה, לא רוצה לפגוע בירוחם, לקחתי סתם שם מקום: מסופוטמיה – ושם הסיכוי שלו ללמוד ולגמור בגרות קטן מאוד, אני לא אלך לשם.

מאיר שטרית: לכן, מה קרה?

מאיר שטרית: כל ההטבות שהמדינה נתנה לערי פיתוח, הטבות מס ואחרות, נשרפו סתם.

מאיר שטרית: בבית-שאן עברו עד היום 120,000 תושבים, תבדוק אותי, כולם נהנו מהטבות מס למיניהן.

מאיר שטרית: ביום שהילדים שלהם הגיעו לבית-ספר – עזבו.

מאיר שטרית: אבל במקום כל הכסף הזה, קח את הכסף הזה, שים אותו בחינוך בבית-שאן, תן בבית-שאן חינוך כזה שבארץ עוד לא שמעו עליו בכלל – ואגב, בארץ פיתחו אותו, רק הוא עובד במדינות אחרות – תן לילדים מערכת הכי מתקדמת בחינוך, עם מחשבים על כל שולחן, עם אפשרות למורים הכי טובים שאפשר להשיג בארץ, עם מערכת חוגים שיעסיקו את הילדים משעה 08:00 עד 17:00, שהאמא לא תשמע על הילד במשך היום ותוכל לעבוד לפרנסת המשפחה, כך שמי שגר בחיפה ועובד בחיפה, או בעפולה, ויגידו לו: תעבור לגור בבית-שאן, הוא ירוץ לבית-שאן.

מאיר שטרית: אם הצלחת למשוך אוכלוסייה אליך בגלל החינוך, אתה גם תמשוך תעסוקה אליך, מדוע?

מאיר שטרית: כי אם יש לך שם אוכלוסייה בחתך שונה, של מנהלים, מהנדסים ואנשים פשוטים, ואתה תיתן להם שירותים טובים – הם יעברו לגור באותו מקום.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש, אני כל כך מאמין ביום חינוך ארוך, במהפכה החברתית שזה ייצור, ששנה אחר שנה עמדתי כאן כמו קאטו, שניבא על חורבנה של קרתגו, אני עמדתי כל הזמן ודרשתי לעשות יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: אני מקווה שהפעם באמת חברי הקואליציה, אפילו אם זאת תהיה הסתייגות שלהם, כמו שהם הגישו, והיא תעבור – עיני לא צרה.

מאיר שטרית: שתעבור על שמם.

מאיר שטרית: אותי מעניינת המטרה.

מאיר שטרית: אם יעבור יום חינוך ארוך, אני אוכל לומר אז ששכרי בכנסת הזאת – – –

יוסף עזרן: באתי על שכרי.

מאיר שטרית: באתי על שכרי.

מאיר שטרית: אני גם חושב שאני אוכל לומר שלממשלה יש הזכות לומר: קיימנו את הבטחתנו.

מאיר שטרית: אני לא אהסס לברך את הממשלה מעל כל במה, אם היא תנהיג יום חינוך ארוך, כי אני חושב שזה יהיה המפתח למהפכה חברתית בישראל.

מאיר שטרית: מותר לי לסיים עוד במשפט אחרון, אדוני היושב-ראש?

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לכם שבשטח, אצל הרבה מאוד הורים בארץ יש תחושה עגומה מאוד וחשש שמא העיכובים שממשלות ישראל השונות נוקטות בהפעלת יום חינוך ארוך נועדו להנציח את הפער החברתי.

מאיר שטרית: אני נגד התפיסה הזאת של אפליה בארץ, אני לא מקבל אותה, אני חושב שבארץ יש קיפוח אבל אין אפליה בכוונה, וזה ההבדל בעיני.

מאיר שטרית: אפליה זה קיפוח בכוונה – – –

תמר גוז'נסקי: יש גם אפליה, אבל – – –

מאיר שטרית: אני לא חושב שיש אפליה בכוונה – – –

יוסף עזרן: לא ניכנס לפילוסופיה הזאת עכשיו.

מאיר שטרית: יש קיפוח, ואני חושב שהתשובה היחידה שתספק את האנשים בישראל ותיתן תקווה אמיתית לכל ילד, לא משנה היכן הוא גדל ובאיזה מקום הוא נולד, היא הפעלת יום חינוך ארוך, בתנאי אחד, שבאמת תינתן תשומת לב למה שבתי-הספר עושים שם.

מאיר שטרית: אני בטוח שיש מנכ"ל מצוין למשרד החינוך והתרבות, ויש צוות טוב למשרד החינוך והתרבות – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת, אנא ממך.

יוסף עזרן: אתה אומר דברים מעניינים, אבל מה לעשות?

מאיר שטרית: אני מסיים.

מאיר שטרית: הייתי מוכן לדבר עוד על חמש ההסתייגויות שלי עכשיו.

יוסף עזרן: כן?

יוסף עזרן: טוב.

מאיר שטרית: אם הכלי הזה יופעל, אין לי כמעט ספק שגם תהיה – – –

יוסף עזרן: נדביר את האינפלציה ונדביר את הכול.

מאיר שטרית: – – – ונעשה ונצליח.

יוסף עזרן: בעזרת השם.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חברי הכנסת אלי דיין, שלמה בוחבוט, שמואל אביטל, רון נחמן, גדעון פת, דוד מנע; רבותי, יש בוכהלטריה פה, שאני מחזיק, אף שאני לא מנהל חשבונות מקצועי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יעקב שמאי, בבקשה.

דב שילנסקי: אחריו?

יוסף עזרן: חבר הכנסת עוזי לנדאו וחבר הכנסת דב שילנסקי.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, הניתוח שלך את האינפלציה לא היה – – – אף שאתה לא מנהל חשבונות.

יוסף עזרן: תראה, כשיש מורה מעולה כמו חבר הכנסת יחיאל – יחיאל, נכון?

יוסף עזרן: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

אריאל ויינשטיין: זה כבר שנתיים כך.

יוסף עזרן: אני מנסה לתקן.

אריאל ויינשטיין: יש מלאך כזה שקראו לו יחיאל?

יוסף עזרן: כן, ודאי.

אריאל ויינשטיין: עכשיו אני מבין.

יוסף עזרן: אדוני חבר הכנסת שמאי, רק שלא יקבל לנו עוד החלטה מאוד מסוכנת.

יעקב שמאי: אני תיכף אדבר על ההחלטה הזאת.

יוסף עזרן: זה הפך למנהג.

יוסף עזרן: אני רואה שאני מביא לך מזל.

יעקב שמאי: תמיד.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו דנים בתקציב, יש אלפי הסתייגויות, והממשלה באה לבקש את אישור הכנסת לתקציב.

יעקב שמאי: אני שואל, אדוני היושב-ראש, האם ממשלה יכולה לפגוע ולזלזל בכנסת?

יעקב שמאי: לפי מיטב ידיעתי, לא.

יעקב שמאי: לפני כשבוע, אדוני היושב-ראש, ב-20 בדצמבר, בחצות, אתה, אדוני, כיהנת כיושב-ראש כאשר התקיים כאן דיון בנושא מנכ"ל רשות הנמלים, מר שורש לרר, דיון שהובא למליאה, מהצעה לסדר-היום לדיון במליאה, והמליאה, הכנסת, קיבלה החלטה, וההחלטה שהכנסת קיבלה אמרה שעל ראש הממשלה להתפטר, להגיש את התפטרותו לנשיא בתוך 24 שעות.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, האם ראש הממשלה ביצע את החלטת הכנסת?

יעקב שמאי: האם ראש הממשלה מכבד את הכנסת?

יעקב שמאי: יתירה מכך, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר שטרית: הוא מחכה – – – אבל לא נותנים לו להיכנס.

יעקב שמאי: אני חושב, חבר הכנסת מאיר שטרית, שכדאי עכשיו להפסיק את הישיבה ולהזמין לכאן את יושב-ראש הכנסת, כי יושב-ראש הכנסת, פרופסור למדעי המדינה, מחנך, כשהוא יושב כאן על כס היושב-ראש הוא תמיד אומר לנו: הכנסת היא ריבון, העם צופה בנו, אנחנו צריכים להיות רציניים – – –

משה פלד: חבר הכנסת שמאי, מותר לי להעיר משהו?

יעקב שמאי: אתה תמיד יכול להעיר לי.

יוסף עזרן: הוא רוצה להציל את כבודה.

משה פלד: אחד המאמרים האחרונים של המשנה לנשיא בית-המשפט העליון, פרופסור אהרן ברק, אומר שלא הכנסת היא הריבון אלא העם הוא הריבון.

יעקב שמאי: מאחר שהעם הוא שבוחר את הכנסת, בתקופת הכהונה של הכנסת היא, עם מנדט של העם, משמשת ריבון – על זה אתה מסכים אתי, למרות דבריו של השופט ברק?

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, זו איננה שאלה, אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, ואני מבקש את התשובה, אנא, פנה אל יושב-ראש הכנסת, כי אני רוצה לשאול אותו איך הוא גורם לזילות הכנסת, איך הוא מרוקן את הכנסת מתוכנה, איך הוא פוגע בכבודה של הכנסת, איך הוא מביא את הממשלה לפגוע ולזלזל בכנסת?

יעקב שמאי: אני מציע, אדוני היושב-ראש – – –

יוסף עזרן: דומני שהוא ישב פה והגיב, אמר משהו.

יעקב שמאי: זה בדיוק העניין.

יעקב שמאי: אומנם אני לא הייתי נוכח כאשר הוא הגיב – – –

יוסף עזרן: גם אני לא הייתי נוכח; קראתי על זה.

יעקב שמאי: אמרו לי, שיושב-ראש הכנסת, פרופסור שבח וייס, אמר שיש ארבע דרכים להתפטרות ממשלה, ואני שואל, כאשר הכנסת מקבלת החלטה, האם ראש הממשלה חייב להשיב עליה?

יעקב שמאי: האם ההחלטה היתה החלטה חוקית?

יעקב שמאי: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, הרי אתה גם עורך-דין, והנה יש לנו כאן עוד עורך-דין, חבר הכנסת שילנסקי, ששימש בעבר גם כיושב-ראש הכנסת.

יעקב שמאי: האם החלטת הכנסת היא החלטה, או שיושב-ראש הכנסת יכול לבטל אותה?

דב שילנסקי: בממשלה הזאת אין החלטה, אין שום דבר.

דב שילנסקי: יש הכיסא וזהו זה.

יעקב שמאי: זאת אומרת, אתה אומר דבר חמור, חבר הכנסת שילנסקי – – –

ענת מאור: – – –

יעקב שמאי: יושב-ראש הכנסת משתף פעולה עם הממשלה כדי שהממשלה הזאת תמשיך להתקיים – – –

תמר גוז'נסקי: ההתקפה על יושב-ראש הכנסת שאתה עושה עכשיו זה הדבר הכי אנטי-דמוקרטי.

תמר גוז'נסקי: לפחות היית יכול לדאוג לכך שיושב-ראש הכנסת ישב פה, ישמע ויענה לך.

תמר גוז'נסקי: מה זאת ההתקפה על יושב-ראש הכנסת?

תמר גוז'נסקי: זאת התקפה על ריבונות הכנסת.

תמר גוז'נסקי: מה קרה לך?

יעקב שמאי: חברת הכנסת גוז'נסקי, אם יושב-ראש הכנסת לא היה יושב כאן בישיבת בוקר ב-21 בחודש ומבטל את החלטת הכנסת, הייתי מוריד את כובעי, מרכין את ראשי בפני היושב-ראש, אבל מה עשה היושב-ראש?

תמר גוז'נסקי: – – – הכנסת.

יעקב שמאי: לא, זה לא יכול להיות כך.

יעקב שמאי: ביקשתי מיושב-ראש הישיבה, אנא ממך, תזמין את יושב-ראש הכנסת, כי את הדברים האלה אני רוצה לומר בפניו.

יעקב שמאי: אני רוצה לשמוע את ההערות שלו, כי את ההערות הוא העיר לא כאשר ישבתי כאן, לא כאשר הייתי נוכח.

יעקב שמאי: לכן, גם למען כבודה של הכנסת אני חוזר ופונה אליך, אדוני היושב-ראש, ומבקש להזמין את יושב-ראש הכנסת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יעקב שמאי, אני רוצה להציע לך הצעה חברית: יושב-ראש הכנסת ודאי ינהל את הישיבה מחר, ואתה רשום להסתייגויות נוספות, אני מציע שעכשיו תפסיק בנקודה זו, תמשיך לדבר על העניינים האחרים שיש לך, ומחר כשיושב-ראש הכנסת ישב בראש הישיבה תגיד את דבריך, כדי שהוא יוכל לענות לך.

דב שילנסקי: האם הצעתי מתקבלת?

יוסף עזרן: אני מודה לך, חבר הכנסת שילנסקי.

יוסף עזרן: אני חושב שזאת הצעה מאוזנת והגונה.

יוסף עזרן: תודה.

יעקב שמאי: תודה רבה לחברי הטוב, חבר הכנסת שילנסקי.

יעקב שמאי: קיבלתי את הצעתך.

יעקב שמאי: אני רוצה לומר שהנושא החמור הזה של רשות הנמלים, של המנכ"ל שורש לרר, אשר מבקש את הרישומים הפליליים ומאיים על עובדים, והכנסת כתוצאה מכך מקבלת החלטה – אתה צודק, יש לי עוד הסתייגויות למחר, יש לילה ארוך; אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שמחר בזמן שיושב-ראש הכנסת ישב על כס היושב-ראש יתאפשר לי להעלות את אחת ההסתייגויות שלי ואתייחס לעניין הזה גם כן.

יעקב שמאי: רבותי חברי הכנסת, מדוע אני זועק על העניין?

יעקב שמאי: אני זועק מכיוון שהיום אנחנו מנסים לשכנע את הכנסת לקבל את הסתייגויותינו, כי כמעט לכל אחד מאתנו יש הסתייגות, כל אחד מאתנו חושב שצריך לתקן בצורה זו או אחרת, ואילו הממשלה מכתיבה, לוחצת, מפעילה מכבשים על חברי הכנסת מהקואליציה להיות צמודים לתקציב.

יעקב שמאי: רבותי, הממשלה הזאת הודיעה ביום שנבחרה, שהיא מבקשת לשנות את סדרי העדיפויות.

יעקב שמאי: אני שואל את השאלה: מה משמעות שינוי סדרי העדיפויות?

יעקב שמאי: האם המשמעות של שינוי סדרי העדיפויות היא פגיעה במגזר אחד, פגיעה בסקטור אחד, לבוא ולומר לנו שיש מדיניות בנושא מדיני, אנחנו רוצים לייבש את ההתיישבות ביהודה ובשומרון, כי לשם – כך אמרתם – העבירו ממשלות הליכוד כספים?

יעקב שמאי: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, נכון, ממשלות הליכוד בנו ביהודה ובשומרון ואפשרו קבלת הלוואות, והאנשים בנו את בתיהם במיטב כספם.

יעקב שמאי: מה עשיתם להם?

יעקב שמאי: כאשר בממשלות ישראל היו שותפים גם נציגי המערך, וראש הממשלה דהיום, רבין, כשר הביטחון, היה שותף.

יעקב שמאי: מה עשיתם להם?

יעקב שמאי: היום גרמתם לכך שהם חוששים לגור, הם לא יודעים מה מעמדם.

יעקב שמאי: בתיהם, שנבנו במיטב כספם – והם עדיין משלמים את הכספים להחזר הלוואות ומשכנתאות – הם לא יודעים מה יהיה אתם מחר.

יעקב שמאי: זה צד אחד של שינוי סדרי עדיפויות.

יעקב שמאי: מה אמרתם?

יעקב שמאי: תיקחו את הכסף ותיטיבו עם העם.

יעקב שמאי: מה קרה?

יעקב שמאי: מדד הבנייה עולה, האינפלציה עולה, ומי אשם?

יעקב שמאי: – שר השיכון אשם.

יעקב שמאי: למה שר השיכון אשם?

יעקב שמאי: כי אין מספיק בתים, כי יש דרישה גדולה יותר מההיצע.

יעקב שמאי: ומה עושה שר האוצר?

יעקב שמאי: את מי הוא מאשים?

יעקב שמאי: הוא מאשים את שר השיכון, ובזה הוא פתר את הבעיה.

יעקב שמאי: אם האינפלציה עלתה גם בגלל העגבנייה, מי אשם?

יעקב שמאי: שר החקלאות?

אריאל ויינשטיין: חבר הכנסת שמאי, אני רוצה להוסיף לך, ביום 16 באוגוסט 1994 אמר ראש הממשלה: האוצר נכשל בתחום הדיור.

יעקב שמאי: כבר לא שר השיכון.

יעקב שמאי: אני אמרתי ששר האוצר אומר ששר השיכון אשם.

יעקב שמאי: אבל ראש הממשלה הגיע למסקנה ששר האוצר אשם.

תמר גוז'נסקי: הוא כבר שינה את דעתו.

יעקב שמאי: תיכף נגיע לשינוי דעתו.

יעקב שמאי: אני לא יודע כבר מתי דעתו נכונה.

יעקב שמאי: על זה אומרים – דעתו קלה.

יוסף עזרן: בסופו של דבר יש מישהו שבאמת נכשל, אם כל אחד מגלגל את המכשלה.

תמר גוז'נסקי: הכישלון תמיד יתום, זה ידוע.

יעקב שמאי: מי שנכשל זה מי שמשלם.

יעקב שמאי: היתה פעם תוכנית של משרד התחבורה – נהג שגרם תאונת דרכים ואומר פתאום: הוא אשם.

יעקב שמאי: האם שר התחבורה משתמש בתוכנית הזאת כדי ללמד אותנו שלנהוג נכון זה דבר חשוב, כי הוא נהג גרוע?

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, מה קורה?

יעקב שמאי: אם האינפלציה הצפויה היתה בשיעור של 8%, והיום הגענו לאינפלציה של 15%, זה אומר שהגירעון במאזן התשלומים של מדינת ישראל גדל ב-7 מיליארדי שקל.

יעקב שמאי: זה אומר שאם התקציב שלנו הוא 147 מיליארד, שאותם הכנסת צריכה לאשר, 5% מהתקציב הם כבר חובות שהלכו וגדלו.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, לשאלה מי משלם – משלמים האנשים, זוגות צעירים.

יעקב שמאי: זוג צעיר שקנה דירה ב-100,000 דולר ולקח רק 100,000 שקל משכנתה, חברת הכנסת גוז'נסקי, כתוצאה מכך שהאינפלציה עלתה עוד ב-7% זה כבר עלה לו 7,000 שקל, זה כבר עלה לו כ-600 שקל בחודש, רק זה.

יעקב שמאי: אבל הוא נפגע עוד הפעם.

יעקב שמאי: כי אם הוא שכיר, הוא לא קיבל את תוספת היוקר, כי ההסכם לגבי תוספת היוקר היה הסכם שעיקר את תוספת היוקר.

יעקב שמאי: אם תוספת היוקר עוקרה, התוספת של אותם 7% לא באה לידי ביטוי, וזה בעצם מאה אחוז של האינפלציה.

יעקב שמאי: נשאלת השאלה: אם שר האוצר טעה, ואם שר האוצר אומר ששר השיכון שגה, ואם ראש הממשלה אומר שהאוצר בעצם העלה את המחירים, מה צריכה להיות המסקנה של הכנסת?

יעקב שמאי: המסקנה של הכנסת היא להביא להתפטרות שר האוצר.

יעקב שמאי: כי אם שר האוצר ימשיך בשלו – ואני אומר את זה לך, חבר הכנסת גולדשמידט, כי אתה שייך לסיעתו בכנסת – אם הוא ימשיך בדרכו, דע לך שכל הדיבורים כאן בכנסת על הרצונות לשינוי סדרי עדיפויות, ויש על מה לדבר, יש לנו נושא החינוך שנדבר עליו, יש לנו נושא הורדת האינפלציה, יש גם נושא מחיר התעסוקה, הרי על מה אנחנו מדברים?

יעקב שמאי: – על שכר מינימום של כ-1,600 שקל.

יעקב שמאי: רק עכשיו יש תוספת תשלום לביטוח בריאות.

יעקב שמאי: הרי 4%.8, חבר הכנסת שילנסקי, זו תהיה תוספת שלא יחשבו אותה במדד.

יעקב שמאי: עוד משפט לגבי המדד.

יעקב שמאי: המדד מורכב מכ-1,000 מוצרים.

יעקב שמאי: שני מוצרים העלו את המדד בצורה משמעותית.

יעקב שמאי: מה המסקנה?

יעקב שמאי: במי הם פגעו?

יעקב שמאי: הם פגעו בשוכרי הדירות, אלה שאין להם כסף לקנות דירה.

יעקב שמאי: הם פגעו בעולים החדשים שקונים את הדירות.

יעקב שמאי: הם פגעו בזוגות הצעירים שקיבלו את ההלוואות.

יעקב שמאי: הם פגעו בכל אחד שצריך להחזיר את הכסף.

יעקב שמאי: אבל לאינפלציה יש עוד מערכת משחק.

יעקב שמאי: כל בעלי הרכוש, או כל בעלי ההון, כי זה כולל גם מזומנים – כולם מרוויחים.

יעקב שמאי: האינפלציה עולה – הם מקבלים כסף, אבל מי שמשלם את המשכנתה ויוצר אוברדרפט, כבר הגיע ל-22%.

יעקב שמאי: ונשאלת השאלה, ואין עליה תשובה, אין אל מי לבוא.

יעקב שמאי: מה עשה שר האוצר?

יעקב שמאי: מצא פתרון.

יעקב שמאי: איזה פתרון מצא שר האוצר?

יעקב שמאי: הוא אמר: אני צריך למצוא פתרון, אני רוצה להטיל מס רווחי הון, להטיל מס על משקיעים בבורסה.

יעקב שמאי: למה?

יעקב שמאי: כי בבורסה נמצאים הקפיטליסטים, בבורסה נמצאים בעלי ההון.

יעקב שמאי: מה עשה להם שר האוצר?

יעקב שמאי: פשט להם את העור.

יעקב שמאי: בהמשך הדברים, אדוני היושב-ראש, בהמשך ההסתייגויות שלי אני אתייחס גם לנושא הזה, כי הוא נושא כאוב, נושא חשוב.

יעקב שמאי: איך אמר חבר הכנסת דן תיכון?

יעקב שמאי: – 3 מיליוני תושבים נעשו שחקני בורסה כי הבנקים עודדו את המשקיעים לקחת הלוואות, הלוו להם, ואין לתושבים מאין להחזיר את הכסף; סכומים של 50,000 שקל, 100,000 שקל וסכומים אחרים.

יעקב שמאי: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עוזי לנדאו – איננו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דב שילנסקי, בבקשה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשלב זה, בסיבוב הזה, אני רוצה לדבר על עניין כמעט לא חשוב, על האנשים דלי היכולת.

דב שילנסקי: כי מה זה אצלנו?

דב שילנסקי: אצלנו, בפרט במשטר הקיים היום בישראל, במשטר הסוציאליסטי, התופעה שהעשירים מתעשרים יותר והעניים נעשים עניים יותר קיבלה תנופה.

אברהם פורז: קפיטליזם מתקדם.

דב שילנסקי: קפיטליזם מתקדם, או סוציאליזם, אוי ואבוי איך הוא נראה.

דב שילנסקי: בכלל, אנחנו קיבלנו ממשלה סוציאליסטית, של מפלגת העבודה.

אברהם פורז: חבר הכנסת שילנסקי, תהיה רגוע, זו לא ממשלה סוציאליסטית.

דב שילנסקי: הנה, אתה חבר הממשלה, ואתה מאשר שזאת לא ממשלה סוציאליסטית.

דב שילנסקי: אבל הם אומרים: אנחנו סוציאליסטים.

יעקב שמאי: אדוני, חבר הכנסת פורז איננו חבר הממשלה, הוא חבר כנסת שתומך בממשלה שהמדיניות שלה מנוגדת לתפיסת עולמו.

אברהם פורז: הממשלה הזאת מפריטה, הממשלה הזאת מקטינה את המעורבות.

אברהם פורז: זה בסדר גמור.

דב שילנסקי: ידידי חבר הכנסת פורז, אני מוכרח להודות שלפעמים אתה מראה אומץ, בכל מיני הצבעות.

דב שילנסקי: אני מודה בזה.

דב שילנסקי: אבל בסופו של דבר, בקריאה השלישית, אתה תצביע עם הממשלה.

דב שילנסקי: כי תמיד יש לכם תירוץ – למען מה שאתם קוראים השלום, ואני קורא לזה האסון, ועוד אגיע לזה.

דב שילנסקי: אתם נקראים ממשלת שמאל.

דב שילנסקי: אני אומר שאתם שמאל כפול: יש לכם גם רגליים שמאליות וגם ידיים שמאליות.

דב שילנסקי: כל מה שעשיתם, הכול התקלקל, ושום דבר לא יצא כפי שרציתם.

יוסף עזרן: לפחות רצו טוב.

דב שילנסקי: הם לא יכולים לבצע גם את הטוב שהם רוצים.

דב שילנסקי: לפעמים הם רוצים טוב.

דב שילנסקי: אינני אומר שהם רוצים רע.

דב שילנסקי: לפעמים הם רוצים טוב, אבל אין להם כושר ביצוע.

דב שילנסקי: זו ממשלה שבה אחד סוחב לצד זה ושני מושך לצד אחר.

דב שילנסקי: איך הם יכולים למשוך את העגלה קדימה?

דב שילנסקי: בפרט כשהמשימות שלפנינו גדולות, ההר גבוה, והסוסים מושכים אחד לצד שמאל ואחד לצד ימין.

דב שילנסקי: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו, אנשי הליכוד, נאמני ארץ-ישראל, כל נאמני ארץ-ישראל שישנם פה, שהם מחוץ לממשלה, ויש לי הכבוד לדבר בנוכחות יושב-ראש הישיבה, סגן יושב-ראש הכנסת, שנמנה עם חזית נאמני ארץ-ישראל – אנחנו גם דואגים לעם וחייבים לדאוג לעם.

דב שילנסקי: כשראש ממשלת ישראל מנחם בגין המנוח אמר: תנו לנו להיטיב עם העם – איך השמאל לעג לביטוי הזה, להיטיב עם העם.

דב שילנסקי: מה צריכה להיות שאיפתה של הממשלה?

דב שילנסקי: להרע עם העם או להיטיב עם העם?

דב שילנסקי: אני זוכר שבתקופה מסוימת, בראשית תקופת הליכוד, בשנת 1978, היה מצב שהלחם היה כל כך זול, שאיכרים שגידלו בקר קנו לחם כדי לתת לפרות.

דב שילנסקי: הסובסידיה היתה כל כך גדולה, שהיה כדאי יותר לתת לפרה לחם מאשר מאכל אחר.

דב שילנסקי: ואז קם רעש גדול.

דב שילנסקי: אנחנו באמת כאבנו את זה שאנחנו צריכים להעלות את מחיר הלחם.

דב שילנסקי: אבל לא היתה ברירה, כי זה פגע בכלכלת המדינה, כי חלק גדול מהסובסידיה שנתנו ללחם הלך לפרות.

דב שילנסקי: החקלאי עשה לו את החשבון ההגיוני שלו.

דב שילנסקי: אבל היום, איזו הצדקה היתה עכשיו לייקר את מצרכי היסוד?

דב שילנסקי: איזו הצדקה היתה עכשיו לייקר את הלחם?

דב שילנסקי: אומרים שהייקור הוא קטן.

דב שילנסקי: בשביל הגביר אין לזה כל חשיבות.

דב שילנסקי: אתם יודעים למה?

דב שילנסקי: כי הגביר בדרך כלל לא אוכל הרבה לחם.

דב שילנסקי: הגבירים בדרך כלל עושים דיאטה, ולחם לא טוב לדיאטה.

דב שילנסקי: אני אינני בוכה על עצמי.

דב שילנסקי: ברוך השם, המשכורת של הכנסת מאפשרת לי לאכול לחם כמה שאני רוצה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת גולדשמידט, פעם אני הייתי מאוד מאוד רעב.

דב שילנסקי: בתקופות הרעב הגדול שלי חשבתי: למה הייתי טיפש כזה לפני המלחמה?

דב שילנסקי: מי לא נתן לפני המלחמה לאכול כיכר לחם שלמה?

דב שילנסקי: ביידיש אומרים "פון א קרייצ'יק ביס א קרייצ'יק".

דב שילנסקי: בעברית זה "מנשיקה עד לנשיקה".

דב שילנסקי: וחשבתי: אם אני אזכה להישאר בחיים, אז כבר יהיה לי יותר שכל, אוכל כיכר לחם מנשיקה עד לנשיקה בבוקר, כיכר לחם בצהריים, כיכר לכם בערב, ולפני השינה עוד כיכר לחם.

דב שילנסקי: היום אני אוכל פרוסת לחם קטנה, כי אני צריך לרדת במשקל.

דב שילנסקי: לאחרונה כבר ירדתי קצת במשקל.

דב שילנסקי: בשביל פרוסת הלחם שלי והגבינה הרזה שאני אוכל, המשכורת מספיקה גם מספיקה.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת שילנסקי, אתה מכיר את הסיפור של י"ל פרץ "בונצ'ה שתוק"?

דב שילנסקי: בונצ'ה שווייג, כן, "א פוטער בולקע".

דב שילנסקי: יפה שאתה מכיר את הסיפור.

דב שילנסקי: אבל גם פה בארץ הייתי עני, בשנים הראשונות.

דב שילנסקי: ואני זוכר שכשהיו מעלים קצת את המחירים של מצרכי היסוד, איזה פחד היה עלינו, איך נתקיים, איך נסתדר עם המשכורת, איך נקנה חלב לילדים.

דב שילנסקי: אני חש שאסור לי לשכוח את זה.

דב שילנסקי: היום, כשהתייקר מחיר הלחם, לי אישית זה פסיק, ואפילו לא פסיק.

דב שילנסקי: אבל אני צריך לזכור מה היה מצבי כשהיו לי ילדים קטנים בבית וצריך היה להאכיל אותם.

דב שילנסקי: יש משפחות שיש להן הרבה ילדים והלחם הוא המאכל הבסיסי שלהן, והן קונות חמש כיכרות לחם, שש כיכרות ואולי יותר, כי זה המאכל הבסיסי, וברוך השם יש הרבה ילדים בבית.

דב שילנסקי: זה פוגע בתקציב שלהן.

דב שילנסקי: ופה זורקים מיליונים ומיליארדים, ועוד אגע במיליארדים שהולכים לקופת-חולים ולהסתדרות ולקיבוצים ולכל המקומות האלה.

דב שילנסקי: כשזורקים מיליארדים, איך אתם לא מתביישים להעלות את המחירים של מצרכי היסוד, ושל הלחם, שזה הבסיס?

דב שילנסקי: איך נתתם להגיע למצב שמחירי המלפפונים והעגבניות עלו עד לתקרה?

דב שילנסקי: אז אמרתם, מי זה אומר שצריך לאכול עגבניות?

דב שילנסקי: כך נאמר פה על-ידי נציגים שלכם, והופ, למחרת היום עלה גם מחיר המלפפונים.

דב שילנסקי: מצרך אחר מצרך מתחרה במחיר מצרכי היסוד האלה.

דב שילנסקי: אני מבקש עוד דקה, על חשבון קריאות הביניים.

יוסף עזרן: בבקשה.

יוסף עזרן: זה ממש סובסידיה למצרך יסוד.

יוסף עזרן: תקבל עוד דקה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נחמדה – כנסת נכבדה, שהיא גם נחמדה, עם כל הוויכוחים שיש לנו.

דב שילנסקי: אני זוכר ערב הבחירות, איך הם הבטיחו לעם הרים וגבעות.

דב שילנסקי: מה לא הבטיחו לו.

דב שילנסקי: תראו מה יצא, איך הכול קורס.

דב שילנסקי: אני כבר לא מדבר על הנושא המדיני, שהוא החשוב ביותר, של הפקרת ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: אני מדבר על הקיום היומיומי.

דב שילנסקי: אני אומר לכם: אין שום שר ליד שולחן הממשלה כאשר אנו מדברים על התקציב.

דב שילנסקי: אף לא שר אחד.

דב שילנסקי: חבר הכנסת גולדשמידט, אתה מציל פה את הפרסטיז'ה של הממשלה, לפחות חבר כנסת אחד מהקואליציה ישנו כאן.

דב שילנסקי: איפה כולם?

דב שילנסקי: איפה הממשלה?

דב שילנסקי: למה היא לא באה להאזין?

דב שילנסקי: אני כבר לא מדבר על הכבוד שלא נותנים לכנסת.

דב שילנסקי: אני זוכר, כאשר הייתי יושב-ראש הכנסת, אם לא היה כאן לפחות שר אחד, הרי הייתם מרעישים עולמות, הייתם צועקים והייתי נועל את הישיבה.

דב שילנסקי: הייתי אומר: לא ננהל ישיבה אם לא יהיה פה שום שר, שום נציג לממשלה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כאשר אני מנהל ישיבות, אני אומר כך.

דב שילנסקי: אני נותן חמש או עשר דקות, ומודיע שאנעל את הישיבה אם לא יהיה כאן שום שר.

אריאל ויינשטיין: אדוני, הממשלה יושבת כאן.

אריאל ויינשטיין: היא נמצאת כאן.

דב שילנסקי: אני מכיר את הפתגם, אבל אני לא רוצה להשתמש בו.

דב שילנסקי: זה חריף, אם כי זה נכון.

אלי גולדשמידט: – – –

דב שילנסקי: אני לא מדבר על שר האוצר, אף אחד איננו.

דב שילנסקי: אתם לא פה, אבל תצאו לרחוב, תצאו לעם.

דב שילנסקי: אני מסתובב ברחובות ובשווקים ואני שומע מה העם אומר.

דב שילנסקי: אני מבקר בבתים, אני בא לשכונות, אני בא לערי הפיתוח.

דב שילנסקי: הרי הבטחתם להם הרים וגבעות.

דב שילנסקי: הרי אמרתם: הם קוברים את כל הכסף בהתנחלויות ביש"ע.

דב שילנסקי: קוברים?

דב שילנסקי: אנחנו בונים, אצלם זה קוברים.

דב שילנסקי: אמרתם: ניקח את כל הכסף.

דב שילנסקי: לא השתמשתם בביטוי "להיטיב עם העם", כי זה ביטוי של מנחם בגין המנוח, וזה פסול.

דב שילנסקי: אבל אמרתם: אנחנו ניתן, נזרים לעם את מה שהם כאילו קברו בהתנחלויות.

דב שילנסקי: איפה ההבטחות שלכם?

דב שילנסקי: אתם הזרמתם את הכסף.

דב שילנסקי: דבר אחד קיימתם מכל מה שהבטחתם, ואני מדבר פה אל הכיסאות הריקים.

דב שילנסקי: מכל מה שהבטחתם ולא קיימתם, רק דבר אחד קיימתם.

דב שילנסקי: אמרתם: אנחנו נייבש את ההתנחלויות.

דב שילנסקי: אתם לא נותנים, ואיפה כל זה?

דב שילנסקי: את זאת אומר כאשר אדבר בסיבוב השני.

יוסף עזרן: אדוני חבר הכנסת, פעם לייבש זה היה מפעל ציוני חלוצי מאוד.

יוסף עזרן: פעם ייבשו את החולה.

דב שילנסקי: פעם ייבשו את הביצות.

יוסף עזרן: אחר כך את החולה.

דב שילנסקי: אבותיהם ייבשו את הביצות, והם מייבשים את הציונות.

יוסף עזרן: רבותי – חבר הכנסת שאול עמור.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עובדיה עלי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אסעד אסעד, בבקשה.

יוסף עזרן: אחריו – חבר הכנסת יהושע מצא, אברהם פורז כבר עזב אותנו, חבר הכנסת אלי גולדשמידט, ואחריו – חבר הכנסת טמקין.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שבוע הופעתי בתוכנית טלוויזיה, שהיא מצרך חשוב מאוד לחברי הכנסת, עם שני שרים: שרת התקשורת והאמנויות ושר הכלכלה והתכנון שמעון שטרית.

אסעד אסעד: אני הייתי אמור לדבר על מחדלי הממשלה בשנת 1994, והם היו צריכים לדבר על הישגי הממשלה.

אסעד אסעד: המראיין הפותח אמר לי: יש לך דקה וחצי להציג את מחדלי הממשלה, וכמובן גם הם היו צריכים לענות לי בדקה וחצי.

אסעד אסעד: אמרתי לו: אני צריך יום וחצי כדי להעלות את מחדלי הממשלה.

אסעד אסעד: אני רוצה לפתוח בכמה דברים, ובהמשך אדבר על העוני.

אסעד אסעד: בשנתיים וחצי האחרונות הממשלה הזו דיברה על סדר עדיפויות חדש, אבל אנחנו יודעים שסדר העדיפויות החדש הביא לעלייה מסיבית במספר המשפחות העניות במדינת ישראל, ועל כך נדבר בהזדמנות אחרת.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, יש 640,000 נפשות עניות.

יוסף עזרן: שרת העבודה והרווחה הרי הורידה את המספר הזה.

אסעד אסעד: יש כמה דברים שהעלו והורידו את המספר.

אסעד אסעד: יותר מ-640,000 נפשות עניות בישראל, וגם המספר הזה לא נכון.

אסעד אסעד: מתוכן יותר מ-400,000 ילדים עניים.

אסעד אסעד: היום אני רוצה להתמקד לאו דווקא בתחבורה הציבורית, בדיור ובאבטלה באזורים מסוימים בפריפריה, בעיירות הפיתוח.

אסעד אסעד: אני לא אדבר על הריבית, אשר עלתה מ-9% ל-25%–27% בשנה.

אסעד אסעד: אנו יודעים מי הולך לבנקים.

אסעד אסעד: הפעם אני רוצה להתמקד בשביתת ראשי הרשויות הדרוזיות ולומר על מה שבתו.

אסעד אסעד: בכוונה הבאתי את מה שהקצו לעדה הדרוזית.

אסעד אסעד: ראשי הציבור הדרוזי שבתו למעלה מחודש מול משרד ראש הממשלה, ובהזדמנות זו אני רוצה לומר לעם בישראל, כי כל בני העדה, ראשי הציבור הדרוזי והאזרח הפשוט, חשו את האהדה של הציבור בישראל בכללו למאבקם הצודק למען שוויון זכויות, שוויון הזדמנויות ושוויון בתקציבים.

אסעד אסעד: בהזדמנות זו, חבר הכנסת ויינשטיין, אני רוצה להודות לנשיא המדינה, שקיבל את ראשי הציבור הדרוזי, שמע אותם ואמר להם במלים אלו: אתם צודקים בכל מה שאתם אומרים.

אסעד אסעד: הגיע הזמן שהממשלה תדאג להביא לשוויון היישובים הדרוזיים עם ערי הפיתוח.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, יש לי נתונים מה הקצה כל משרד ומשרד ליישובים הדרוזיים.

אסעד אסעד: את האפליה צריך לתקן בתקציב 1995.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, כאשר ראש הממשלה נפגש עם ראשי הציבור הדרוזי וכאשר הסתובב ביישובים הדרוזיים לפני הבחירות, הוא ביקש את אמון הציבור.

אסעד אסעד: הוא ראה את ההזנחה, את העוני, את הכבישים המשובשים, את הביוב הזורם, את דלות מבני הציבור, ולאחר שראה את כל זה הוא היה מופתע.

אסעד אסעד: הוא אמר: אני מתבייש במה שרואות עיני.

אסעד אסעד: אבל כאשר ראשי הציבור הדרוזי נפגשו עם ראש הממשלה אצלו במשרד, הוא פנה אליהם ואמר: מה קרה?

אסעד אסעד: איפה הייתם 47 שנים?

אסעד אסעד: ראש הממשלה שלנו, של מדינת ישראל, וזה לא ראש ממשלה – תסלחו לי על הביטוי – שלא שירת בצבא.

אסעד אסעד: אני זוכר, כאשר התגייסתי לצה"ל לפני הרבה שנים, ראש הממשלה הנוכחי היה רמטכ"ל צה"ל, הוא הכיר את הדרוזים גם בשדות הקרב.

אסעד אסעד: לצערי, רק שם הגענו לשוויון המלא, רק שם, כאשר חיילים דרוזים וחיילים יהודים נופלים יחד על הגנת המולדת.

אסעד אסעד: זה גם מה שהיה בשבוע שעבר בלבנון, כאשר קצין דרוזי וחייל יהודי נפלו יחד על הגנת המולדת – שם השוויון הוא מוחלט.

אסעד אסעד: אבל ראש הממשלה שואל את הדרוזים: איפה הייתם 47 שנים?

אסעד אסעד: למה אתם מתעוררים עכשיו?

אסעד אסעד: למה אתם באים רק עכשיו בתביעות?

אסעד אסעד: במקום שישאל את הציבור הדרוזי, איפה הייתם 47 שנים, אני רוצה לשאול את ראש הממשלה, איפה הוא היה 47 שנים, כאשר היה רמטכ"ל, אחר כך ראש הממשלה, שר ביטחון כמעט בכל ממשלות ישראל וגם ראש ממשלה.

אסעד אסעד: אני חושב שהציבור הדרוזי, אדוני היושב-ראש, היה ציבור שקט, לא בא בתביעות, לא ביקש, וחשב לתומו שהכול יסתדר בלעדיו, בלי הצעקות, בלי השביתות.

אסעד אסעד: אבל אני בוחן גם את התקציב עכשיו, את התקציב שהקצו להם אחרי השביתה הזאת, אחרי שכבר יש הסכם עם שר האוצר ועם ממשלת ישראל.

אסעד אסעד: אולי ראשי הציבור הדרוזי, חבר הכנסת ויינשטיין, מיהרו לבטל את השביתה שלהם ולקבל את ההסכם שנותן להם עוד הפעם פירורים.

אסעד אסעד: אני מקווה שבעוד חצי שנה לא יתייצבו עוד הפעם מול משרד ראש הממשלה וישבתו מחדש.

אסעד אסעד: אמרתי להם פעם: כשהייתי בצבא, היה לנו רמטכ"ל, דדו, זיכרונו לברכה, והוא אמר: כאשר יורד גשם, אתה נרטב וגם האויב נרטב, השאלה מי מחזיק מעמד יותר.

אסעד אסעד: לצערי, הממשלה הלכה ונתנה לדרוזים גם את הפירורים האלה – אני רואה את זה בתקציבים של 1995 – רק כאשר היה איום על הממשלה הזאת, כשהוגשה הצעת אי-אמון על-ידי סיעות הליכוד, צומת, מפד"ל ומולדת, וכאשר כל חברי הכנסת התומכים בממשלה מן המגזר הלא-יהודי אמרו שיצביעו אי-אמון לממשלה.

אסעד אסעד: לכן הגיעו להסכם, וגם ההסכם הזה אינו פותר את הבעיה.

אסעד אסעד: חברת הכנסת ענת מאור, בתקציב החינוך, לדוגמה, במינהל הפדגוגי, בשנת 1994 הקצו לדרוזים 381,000 שקל.

אסעד אסעד: את יודעת כמה השנה?

אסעד אסעד: – 371,000 שקל.

אסעד אסעד: אני פשוט לא מבין, איפה האינפלציה, איפה המדד.

ענת מאור: חבר הכנסת אסעד, אתה אדם ישר והגון, אתה יודע כמה הושקע בבנייה בחינוך במגזר הערבי?

ענת מאור: – – –

אסעד אסעד: מכיוון שאמרת דברים מאוד חשובים, ואני מאוד מודה לך על כך, את יודעת – ואני אחראי לכל מלה שאני אומר – שב-1987, אחרי שהחליטה ממשלת ישראל על שוויון בין היישוב הדרוזי ליישוב היהודי, במערכת החינוך, שהיא חשובה לכולנו – אם שם נגיע למצב טוב, גם בתחומים אחרים המצב יהיה טוב יותר – רק בתחום הבנייה שאת הזכרת מצאה ועדה של משרד החינוך, לאחר שבדקה, שיש מחסור ב-200 חדרי לימוד במגזר הדרוזי לבדו, לא הערבי.

אסעד אסעד: אמרו: יש תוכנית חומש, כל שנה צריך לבנות 40 חדרים.

אסעד אסעד: אנחנו היום ב-1994, עברו מאז כמעט שבע שנים, ואני יכול לומר לך: למרות תוכנית הפעולה המסיבית וההקצאה שהוקצתה בשנה שעברה, ב-1993, משרד החינוך – ועל כך אני מברך אותו – בנה במגזר הדרוזי לבדו 74 חדרים, אבל אל תשכחי ש-74 חדרים הם מתוך 200 חדרים שהיו צריכים לבנות.

ענת מאור: ב-1987 רק תכננו, לא בנו.

אסעד אסעד: עד 1993 נבנו במגזר הדרוזי, מתוך התוכנית של 200 חדרים, רק 135 חדרים.

אסעד אסעד: אני אומר לך את זה ואני מוכן שתבדקי גם בשטח.

אסעד אסעד: זאת אומרת, נכון לעכשיו לא סיימו את התוכנית מ-1987.

אסעד אסעד: השנה, במקום ללכת ולבנות יותר, ירדו ל-41 חדרים, כאשר צריך גם להדביק את קצב הריבוי הטבעי.

אסעד אסעד: הריבוי הטבעי אומר, שכל שנה צריך לבנות בין 12 ל-18 חדרים.

אסעד אסעד: לפי הקצב הזה אנחנו נגיע לא ב-1995 אלא בתקציב 2005.

יוסף עזרן: שמעת שהשעון צלצל, אבל לא הפסקתי אותך, כי התגובה שלך היתה חשובה.

אסעד אסעד: חברת הכנסת ענת מאור אמרה – – –

יוסף עזרן: הבהרת את עצמך.

אסעד אסעד: נושא החינוך הוא בעוכרינו.

אסעד אסעד: אני לא רוצה לחזור על הנתונים של מצב ההשכלה הגבוהה וההישגים בבגרות ובדברים אחרים.

אסעד אסעד: על זה אחר כך, בהזדמנות אחרת.

יוסף עזרן: יש לך עוד המון המון הסתייגויות.

יוסף עזרן: רשות הדיבור לחברת הכנסת ענת מאור.

יוסף עזרן: היא צריכה לשבת כאן כיושבת-ראש ואני נותן לה את האפשרות.

אלי גולדשמידט: כבר הכרזת את שמי.

יוסף עזרן: אומנם אדוני מייד אחריה.

יוסף עזרן: היא פשוט אמורה לשבת כאן.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

אלי גולדשמידט: – – –

יוסף עזרן: אדוני, התאזר בסבלנות עד שגברתי תסיים ואדוני ידבר.

פיני בדש: כל כך הרבה אדונים יש פה.

ענת מאור: מטבע הדברים, הדיון על תקציב המדינה ועל חוק ההסדרים הוא דיון על המדיניות החברתית-הכלכלית ועל סדרי העדיפויות.

ענת מאור: כשיושבים ומאזינים לדברי הנואמים, במיוחד אלה של האופוזציה דהיום, שהיו בשלטון רק לפני שנתיים, נדמה שהם סומכים על הזיכרון הקצר מאוד של הציבור, של העם.

ענת מאור: העם – שגם הם מציינים בצדק שהוא נבון ואי-אפשר לתעתע בו – לא יכול שלא להבחין בשיפורים המשמעותיים ביותר שחלו בתחום החברתי-הכלכלי, נוסף על מדיניות השלום.

ענת מאור: אם בעניין הסכם השלום עוד ניתן להבין את המחלוקת, שכן זו שאלה של השקפה ועמדה, אי-אפשר להבין איך ניתן לעמוד ובעזות מצח להתכחש לירידת האבטלה מ-12% ל-7%.8.

ענת מאור: אנשים שהיו מובטלים, ללא כבוד, ללא אפשרות להפגין לביטוי של כבוד גם בפרנסה וגם בדיאלוג עם משפחתם, עם ילדיהם, הצטרפו למעגל העבודה.

ענת מאור: ממשלה שהחזירה את קצבאות הילדים, גזל שנעשה בעבר, וזוכים להן היום כל אזרחי המדינה, לרבות כל המגזר הערבי, בהדרגה, דבר שלא היה במדינה בעולם.

ענת מאור: מדינה שבה בשנות החינוך הקודמות השביתו את נערי ישראל מתורה וילדים נשלחו בשעה 12:00 לבתיהם, ולא למדו די, לא התחנכו, והמשפחה העובדת, האם או האב, נאלצו למצוא פתרונות בלתי סבירים – והיום יום החינוך הוארך בכל המדינה בשעה-שעתיים, לכל הילדים.

ענת מאור: מדינה שבה כשני-שלישים מהעולים כבר עברו לדיור, אם בדירות של קבע, במשכנתה, אם בדיור שכור.

ענת מאור: מדינה שבה כל בית וכל איש זוכים ליהנות מההישגים הללו ולהרגיש אותם.

ענת מאור: ממשלה וכנסת, שחוקקו חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שיישומו יתחיל בשבוע הבא, ועם כל החרדות מפניו יש לו הרבה מאוד הישגים – לא תהיה עוד בריאות לעשירים ובריאות לעניים, לא יהיו עוד 200,000 בלתי מבוטחים.

ענת מאור: הממשלה והכנסת הזו חוקקו את חוק קליטת החיילים המשוחררים, כי קליטת הבנים שלנו ומניעת ירידה הן העיקר, אם כי כמובן לא החוק הוא העיקר אלא החינוך והמודעות, אבל גם הצעדים הראשונים והעזרה בהם חשובים.

ענת מאור: כל אלה הם הישגים שהאופוזיציה, בעזות מצח, מתכחשת להם.

ענת מאור: לכן, אני אומרת מראש: אצביע בעד התקציב, על ההישגים ועל המדיניות שהוא מבטא.

ענת מאור: עם זאת, חבר הכנסת גדליה גל, יושב-ראש ועדת הכספים, אני חושבת שיש דברים נוספים שהממשלה והכנסת הזאת חייבות להמשיך בהם.

ענת מאור: כשם שהיה לממשלה עוז להטיל את המיסוי על הרווחים בבורסה, ולדאוג לקדם את הצדק בעניין הזה, אין סיבה, חבר הכנסת גדליה גל, שבתקציב הנוכחי נועיד 5.1 מיליארדי ש"ח למעסיקים.

ענת מאור: נכון שכל מעסיק שיוצר מקומות עבודה נוספים, אין סיבה שהמדינה לא תעזור לו.

ענת מאור: אבל מדוע יש לעזור למעסיקים בתחום הפיננסי?

ענת מאור: מדוע יש לעזור למעסיקים בשירותים, שלא יוצרים מקומות עבודה נוספים?

ענת מאור: מדוע להם המדינה צריכה לשלם את המיסוי שהם צריכים להעביר בגין זכויות סוציאליות של עובדיהם?

ענת מאור: ומדובר פה בסכומים גדולים מאוד.

ענת מאור: מדובר ב-5.1 מיליארדי ש"ח.

ענת מאור: מהלכים עלינו אימים: אם תבטלו את זה – תגדל האבטלה.

ענת מאור: ואני אומרת שהוויכוח על האוניברסליות צריך להיות על מס המעסיקים, על שיפוי העבודה למעסיקים.

ענת מאור: איני מציעה לבטל את כל תקציב שיפוי העבודה למעסיקים, אלא להוריד אותו בשליש; וב-1.7 מיליארד ש"ח, שהם שליש מן התקציב הזה, ניתן וצריך לתת תשובות על הבעיות החברתיות-הכלכליות הרציניות שעומדות בפנינו.

ענת מאור: אני רוצה להצביע על שישה תחומים שאותם צריך לקדם.

ענת מאור: התחום הראשון הוא להמשיך ליצור מקורות תעסוקה.

ענת מאור: נכון, הצמיחה במשק היא המנוף העיקרי.

ענת מאור: אבל יש סוגי אוכלוסיות, כמו העולים החדשים, כמו אנשים במוקדי אבטלה בפריפריה, ואני שייכת לאוכלוסיית הנגב; ואני רוצה לומר, שלנתיבות, לקריית-מלאכי ולקריית-גת, וכך גם לערים אחרות, לא יועילו שום סטטיסטיקות.

ענת מאור: שם האבטלה עדיין עוברת את ה-10%.

ענת מאור: לגילאי 60-45, בלי פרויקט לתעסוקה לא תהיה עבודה.

ענת מאור: לכן, על הממשלה לקדם את הנושא של פרויקט לתעסוקה לאוכלוסיות יעד מיוחדות.

ענת מאור: לכן, צריך להועיד את מאות מיליוני השקלים ההכרחיים לכך.

ענת מאור: התחום השני – הדיור.

ענת מאור: ללא בנייה לדיור ציבורי המשכנתאות מעיקות, מכבידות, בלתי אפשריות לרבים מאוד מן הזוגות הצעירים, לעולים ולאוכלוסיות של קשישים, נכים ומוגבלים.

ענת מאור: לא צריך לחזור ל"עמיגור", אבל עמותות לבנייה ציבורית, כפי שקיימות בכל מדינות אירופה הסוציאל-דמוקרטיות, אין סיבה שלא תהיינה בארץ.

ענת מאור: גם לכך צריך להועיד את מאות מיליוני השקלים שנחוצים לנושא.

ענת מאור: התחום השלישי הוא הסדר הקיבוצים.

ענת מאור: אני יודעת שבתקציב המדינה מופיעים 350 מיליון ש"ח להסדר הקיבוצים.

ענת מאור: ההסדר עומד לבוא לכדי הסכמה, בתקווה שאכן כך יהיה, בסביבות ינואר-פברואר, רובו לא קשור לתקציב המדינה, אלא להסכמות שבין התנועה הקיבוצית, הממשלה והבנקים.

ענת מאור: אני רואה בהסדר הזה את אחד הדברים החשובים שמתפקיד הממשלה והכנסת הזאת לעשותם.

ענת מאור: כל ניסיון להציג אותו כאילו הוא נטל על משלם המסים – זו הטעיה.

ענת מאור: יש פה מצב שנקלעה אליו אוכלוסייה שלמה של מגזר יצרני, של מגזר שמהווה מעל 10% בתעשייה, בייצוא ובייצור, אלא שבגין ריביות רצחניות, שגם סקטורים אחרים נפלו להן קורבן ונמצא להם הסדר, ונמצאו שיטות להעברת הכספים אליהם – הדבר עדיין לא בא על תיקונו לגבי התנועה הקיבוצית.

ענת מאור: אני שמחה שחבר הכנסת דן תיכון היה בסיור בשער-הנגב.

ענת מאור: אני יודעת שגם אם לא יושבו כל המחלוקות – והוא לא חייב לתמוך בכל ההסדר – כשנמצאים שם ורואים את הדברים מקרוב, מבינים שיש הכרח בהסדר כולל, שיש בו כאמור גם תרומה של התנועה הקיבוצית.

ענת מאור: לכן, חבר הכנסת גדליה גל, צריך שבתקציב המדינה הנוכחי יהיה תקציב מוגדל לנושא, שכן בהסדר של התנועה הקיבוצית הממשלה לוקחת על עצמה נטל של כמיליארד וחצי ש"ח, ואין סיבה שזה יתפרס על פני שלוש, ארבע וחמש שנים.

ענת מאור: צריך היה, כמו לגבי תנועת המושבים וכמו לגבי סקטורים אחרים, וכמו שהיה במשבר מניות הבנקים, כאשר המדינה העבירה 9.1 מיליארדי ש"ח לבנקים, להגדיל את התקצוב לנושא הזה כבר בתקציב הנוכחי, ובתוך שנתיים לסיים אותו.

גדליה גל: אם תהיה פה הסכמה כללית – אפשר לגמור זאת הערב.

ענת מאור: לא ראיתי שבהרבה דברים אתה מחכה להסכמה כללית.

ענת מאור: הסעיף הרביעי שצריך להפנות אליו את הכספים הוא יעדים חברתיים של גמלאים, נכים ומשפחות מרובות ילדים.

ענת מאור: פה יש נושא שבו אני לא מצליחה להבין שום ממשלה, לא את הממשלות הקודמות ולא את הממשלה הנוכחית.

ענת מאור: בסכומים קטנים יחסית ניתן לגמור אחת ולתמיד עם הבעיות של המפגרים וליצור תנאי מחיה סבירים לנכים.

ענת מאור: מי שהיה במפגש האחרון של הלובי החברתי עם שר האוצר ושמע את בעיות החירשים, את בעיות העיוורים ואת הבעיות הנקודתיות של נכי תאונות עבודה ושל אלמנות צה"ל, לא יכול שלא להבין את האבסורד, שבמדינות מתוקנות יש זכויות נכים ויש תשובות ומענה לדברים הללו ואצלנו אין.

ענת מאור: צריך לקדם גם את חוק משפחות מרובות ילדים, שעבר בקריאה טרומית.

ענת מאור: יש הנושא של מקלטים נוספים לנשים מוכות.

ענת מאור: כל הפנייה שלנו כולה נוגעת ל-10 מיליון ש"ח נוספים, על מנת להוסיף על שלושת המקלטים שהוסיפו השנה עוד שלושה, ועל מנת לאפשר דירות להשכרה לנשים שסיימו את התקופה במקלט, ושלא ניאלץ אותן לחזור אל הבעל המכה.

ענת מאור: לא מדובר פה במאות מיליונים.

ענת מאור: מדובר פה בעשרות מיליונים.

ענת מאור: כל שנה הנושא לא נפתר.

יוסף עזרן: יש לך עוד חמש דקות.

ענת מאור: אני מבקשת להציג עוד הסתייגות, כי בסבב הבא לא אוכל להיות.

יוסף עזרן: בבקשה, עוד חמש דקות.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: אני עוברת ליעד החמישי, והוא תחום החינוך.

ענת מאור: בתחום הזה הממשלה הזאת עושה גדולות.

ענת מאור: תוספת השכר למורים היא תוספת בזכות ולא בחסד.

ענת מאור: הניסיונות להטיל על תוספות השכר את כל האינפלציה הם הטעיה, גם כלכלית, ובוודאי הם גורמים נזק חברתי.

ענת מאור: אבל פתאום באות יוזמות מחברי כנסת, שלא ידעתי שהם כל כך מתעניינים בתחום החינוך, ליום לימודים ארוך ומלא.

ענת מאור: יש דברים חיוניים יותר בחינוך, גם הארכת יום הלימודים, אך קודם כול תמריץ למורים שעוברים ללמד בפריפריה.

ענת מאור: כל מי שמתמצא בחינוך – וזה המקצוע שלי – יודע שאין טעם להוסיף שעות אם אין מורים טובים.

ענת מאור: צריך קודם כול לשפר את איכות ההוראה.

ענת מאור: יש מורים טובים, אלא שצריך לתגמל אותם.

ענת מאור: צריך לתגמל כל מורה שעובר ללמד בפריפריה וכל מורה שמלמד כיתות קשות במיוחד בערים הגדולות.

ענת מאור: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת גדליה גל, שכאשר פותחים את הלשכות לתמריצים, בתוך יומיים-שלושה הרשימה מתמלאת מייד, שכן משרד החינוך משקיע בזה 32 מיליון ש"ח בלבד.

ענת מאור: צריך לשלש את התקציב לתמריצים למורים שמלמדים בכיתות קשות, שיש בהן ריכוז סוציו-אקונומי מיוחד.

ענת מאור: מ-32 מיליון ש"ח צריך להגיע ל-100 ול-150 מיליון.

ענת מאור: ובהמשך – צריך להאריך את יום הלימודים, ומקובל עלי שצריך להתחיל זאת בפריפריה.

ענת מאור: את הדברים האלה אנחנו מעלים לאורך שנתיים, ולא בשבוע האחרון לקראת הדיון בתקציב.

ענת מאור: אני רוצה לסכם את הקטע הזה ולהגיד שהתקציב הוא תקציב טוב, מאוזן, חיובי, אלא שיש בו סעיף מרכזי של שיפוי עלות העבודה למעסיקים בתקצוב שאין לו כל הצדקה, לא מבחינה כלכלית, לא מבחינה חברתית, ואם תשכיל הכנסת להוריד ממנו שליש בלבד ולהועידו לצרכים החברתיים, לצרכים הכלכליים של יצירת מקורות תעסוקה, לצרכים של דיור ציבורי וסיוע במשכנתאות, לסיוע גם למי שנפגעו מהמשכנתאות, ליישום הסדר קיבוצים מלא, כולל והוגן – שיהיו בו שותפים גם הקיבוצים, דרך הקרקעות ודרך עזרה הדדית, וגם הממשלה, בתוך שנתיים ולא בתוך ארבע-חמש שנים, וגם הבנקים – למטרות חברתיות של גמלאים, נכים, נשים מוכות, דירות למשפחות חד-הוריות, סיוע לעולות ותוספת לחינוך, תגמול המורים שמלמדים אוכלוסיות מיוחדות והארכת שעות הלימוד – הרי שנקדם את התחומים החשובים לכולנו.

ענת מאור: בדקות הבאות אני רוצה להתייחס לסעיף שאיננו קשור לתקציב המדינה ולחוק ההסדרים, אבל הוא ממהות העניין, והוא פערי השכר בין גברים לנשים ותפקידם של הממשלה ושל משרד האוצר להתערב בעניין, ובמיוחד לאור העובדה שעכשיו מוסיפים את רכיבי השכר של השעות הנוספות והרכב לפנסיה.

ענת מאור: חבר הכנסת דן תיכון, פה אני פונה אליך כמי שהיה נחוש במאבק ליישום דוח-זוסמן, ויש ויכוח אם דוח-זוסמן הוא הפתרון.

ענת מאור: אבל הבעיה הקריטית של הפערים בהסכמי השכר, שנוצרו באשמת ההסתדרות והממשלה ביחד, בהחלט גם ההסתדרות, גרמה לכך שתגמלו דווקא את האיגודים החזקים, ובתוך כל ענף דווקא את החזקים, וקיפחו את המעמדות הבינוניים והנמוכים, ובתוכם 80% נשים – זו בעיה שהכרחי לתקן אותה.

ענת מאור: ודוח-זוסמן, שאומץ על-ידי כל הצדדים, אכן הצביע על כך.

ענת מאור: עכשיו מתברר שלא שינו זאת ולא השלימו את ניתוח העיסוקים.

ענת מאור: כל תוספות השכר האחרונות ניתנו רק בזכות מנהיגות שהנהיגו את האיגודים המקצועיים לתיקון העוולות האלה: הסתדרות המורים והמורות, הסתדרות האחיות, הפיסיותרפיסטיות, העובדים והעובדות הסוציאליים, ואותם משמיצים רחמנא ליצלן.

ענת מאור: אחרי הישגיהם המפוארים עומדים עכשיו לעשות עיוות.

ענת מאור: בדין רוצים להוסיף את הרכיבים של הרכב והשעות הנוספות אל הפנסיה, אלא שאם יעשו את זה ללא תיקון העיוות שהרכיבים האלה מחולקים באופן לא-שווה ונהנים מהם גברים ולא נשים באותה דרגה, הרי שינציחו את הפער משנות העבודה אל הפנסיה, ואף יכפילו אותו.

ענת מאור: אין מנדט לכנסת הזאת ולממשלה להסכים שבמשא-ומתן החופשי בין האיגוד המקצועי, המעסיקים והאוצר, שוב יקפחו את השכבות הבינוניות והחלשות, ובתוכן בעיקר נשים.

ענת מאור: אני קוראת לכולנו, לא בתוך תקציב המדינה אלא בתהליך יישום ההסכם הזה, שלא לתת לעוול הזה לקרות, וקודם להשוות את חלוקת הרכיבים של השכר, של השעות הנוספות והרכב, ואז לגלם אותם לכולם בפנסיה.

ענת מאור: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה לחברת הכנסת ענת מאור.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, בבקשה.

יוסף עזרן: אחריו – חבר הכנסת בני טמקין.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, זה ריטואל שחוזר על עצמו מדי שנה, ונדמה לי שלא משנה באיזו ממשלה מדובר, יושבים לילות ארוכים – כיום יושבים לילות יותר ארוכים כנראה מפני שיש מצלמות טלוויזיה, פעם ישבו לילות יותר קצרים כי לא היו מצלמות טלוויזיה, אבל בסך הכול הריטואל הזה של הנאומים של האופוזיציה בגין התקציב הוא ריטואל קבוע.

דוד מגן: אתה שוכח את הקואליציה בריטואל.

אלי גולדשמידט: נכון, אבל אם תשים לב ליחס המספרי, האופוזיציה מככבת בריטואל הזה, ובצדק, ומטבע הדברים.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר כמה מלים על התקציב באופן כללי, ואחרי כן אני לא רוצה לברוח ואני רוצה לומר כמה מלים גם בנושא הסדר הקיבוצים, כיוון שאני מבין שהנושא הזה כיכב בחלק גדול מנאומיהם של אנשי האופוזיציה במהלך היום עד עכשיו – –

פיני בדש: וגם יככב בעתיד.

אלי גולדשמידט: – – וגם יככב במהלך הנאומים בהמשך השבוע, וגם אחר כך.

אלי גולדשמידט: לגבי התקציב, אין לי שום צל של ספק שדרישתו של שר האוצר או רצונו לשמור על מסגרת התקציב זה דבר לגיטימי.

אלי גולדשמידט: כל מבקר מטעם האופוזיציה שהיה נכנס לנעליו של שר האוצר – ואני מאחל לכל אחד מאנשי האופוזיציה שרוצה להיות שר אוצר, שיהיה שר אוצר רק בעוד הרבה שנים, וכשיגיע להיות שר אוצר ינהג בדרך כלל במידה דומה.

אלי גולדשמידט: והמאבק הזה בין חברי הכנסת לבין האוצר, מטבע הדברים כמעט לא יכול להיות אחרת.

אלי גולדשמידט: המשמעות של פריצת מסגרת התקציב היא אובדן שליטה במשק, והשאלה המרכזית שלדעתי צריכה להנחות אותנו היא, איך בתוך מסגרת התקציב אנחנו יכולים לשמור על סדרי עדיפויות נכונים.

אלי גולדשמידט: כיוון שאני רואה פה את חבר הכנסת דב שילנסקי, אומנם הוא לא יושב כרגע באולם, אני רואה אותו פה מבעד לדלת, הוא נאם פה נאום שהקשבתי לו קשב רב – הנה הוא נכנס.

דב שילנסקי: אני מעריך את זה מאוד.

דב שילנסקי: באתי לשמוע גם אותך.

אלי גולדשמידט: הוא מכבד אותי בנוכחותו.

אלי גולדשמידט: הוא סיפר פה סיפור על לחם.

אלי גולדשמידט: הוא הזכיר לי סיפור של י"ל פרץ, "בונצ'ה שתוק", שלמדתי בנערותי, ואתה אפילו אמרת את זה ביידיש.

דב שילנסקי: בונצ'ה שווייג.

אלי גולדשמידט: הסיפור הוא על אותו יהודי צדיק, ובדרך כלל בסיפורים על העיירה היהודית הצדיקות והדלות הלכו בחברותא, הגבירים לא היו בדיוק נציגי הצדיקים, אף שאני מניח שהיו גבירים צדיקים.

אלי גולדשמידט: בכל אופן, הצדיקות שלו הלכה עם הדלות, והאיש היה ירא אלוהים, ירא שמים, עשה מעשים טובים ומצוות ולא עבר עבירות, והגיעה שעתו להיפרד מן העולם הזה והוא הגיע לגן עדן.

אלי גולדשמידט: והוא גם לא היה מדבר, הוא היה ממעט מאוד בדיבור.

אלי גולדשמידט: זו פואנטה חשובה.

אלי גולדשמידט: הוא היה צדיק כמו אותו כפרי בסיפור אחר של י"ל פרץ, שהתפלל – –

דב שילנסקי: הצדיק הכפרי.

אלי גולדשמידט: – – באמצעות שריקה, כי הוא לא יכול היה לבטא את הדברים.

אלי גולדשמידט: ואותו בונצ'ה שהגיע לגן עדן, שאלו אותו מלאכי השרת:

אלי גולדשמידט: נמלא את כל מבוקשך, מה אתה מבקש?

אלי גולדשמידט: הוא חשב, חשב, חשב, ובסופו של דבר ביקש לחמנייה כל בוקר.

דב שילנסקי: תסלח לי על קריאת הביניים, ביידיש זה מצלצל כל כך יפה, "א פוטער בולקע".

אלי גולדשמידט: "א פוטער בולקע".

אלי גולדשמידט: בסדר.

אלי גולדשמידט: זה מה שהוא ביקש, לחמנייה כל בוקר.

אלי גולדשמידט: ומה שתיארת פה בעניין הלחם הזכיר לי את הסיפור.

אלי גולדשמידט: אבל חברי, חבר הכנסת דב שילנסקי, אני לא אומר שבמדינת ישראל אין מקרים של מה שאנחנו קוראים "הומלס", חסרי בית, ואני לא אומר שאין לחלוטין מקרים של דלות.

אלי גולדשמידט: אבל היתה קונוטציה בדברים שלך, שחס וחלילה יש אנשים שידם אינה משגת פת לחם.

אלי גולדשמידט: אני חושב שזה לא משקף נכונה.

אלי גולדשמידט: היכולת להשיג פת לחם היא לא נחלתם של חברי כנסת ובעלי שכר של חברי כנסת בלבד.

אלי גולדשמידט: לכן הייתי מציע לראות את הדברים בפרופורציה יותר נכונה.

אלי גולדשמידט: אבל אני בכל זאת רוצה לומר כמה דברים על מה שאני חושב שהממשלה הזו צריכה לעשות עד תום הקדנציה.

אלי גולדשמידט: אני חושב, שיש במדינת ישראל מעמד שאנחנו שוכחים אותו רבות, וזה ציבור גדול מאוד שמבטא את מרבית תושבי מדינת ישראל, שיוצא יום-יום לעבוד, שמייצר, שמפיק, ובעצם נושא על כתפיו את הכלכלה של מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: אותו ציבור לא נמצא מתחת לקו העוני והוא גם לא עשיר.

אלי גולדשמידט: אבל אותו ציבור הרבה מאוד פעמים סובל מפגיעה ברמת המשכורת שלו בגלל תשלומי המסים, כגון מס הכנסה, ביטוח לאומי, מס הבריאות שמוטל עכשיו, וכן התשלומים בגין הוצאות שונות, חינוך אפור, עבור המטפלת, עבור הילדים וכדומה.

אלי גולדשמידט: כל זה יוצר מצב, שהכנסתו הפנויה נפגעת ונותרת מעטה מאוד.

אלי גולדשמידט: הוא צריך גם לשלם בתוך זה משכנתה.

דב שילנסקי: כמה אנשים במדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני?

אלי גולדשמידט: כ-600,000.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת דב שילנסקי, אני מכיר את הנתונים של הביטוח הלאומי.

אלי גולדשמידט: אנחנו חייבים לתת פתרונות לאלה שחיים מתחת לקו העוני.

אלי גולדשמידט: אני מקווה ואני חושב שהממשלה עושה בנושא הזה.

אלי גולדשמידט: אני רק אומר שאנחנו צריכים לזכור גם את אלה שנמצאים מעל קו העוני, אבל בדרך כלל, ביום-יום שלהם, ההכנסה הפנויה שלהם היא הכנסה קטנה בגלל אותם מסים, בגלל אותו עול שמוטל עליהם.

אלי גולדשמידט: דווקא על רקע הטלת המס על הבורסה, שאני לא רוצה כרגע להיכנס לפולמוס לגביו, הייתי אומר שהיעד של הממשלה חייב להיות, שהכנסתו הפנויה של אותו ציבור רחב תגדל.

אלי גולדשמידט: איך היא תגדל?

אלי גולדשמידט: באמצעות הקלה במס.

אלי גולדשמידט: אם זו תהיה הקלה במס הכנסה באמצעות שינוי מדרגות המס, אם זו תהיה הקלה בריבית על המשכנתאות, בעניין הזה אני אתמוך, ואהיה שותף לכל מאבק שמטרתו ליצור מצב שהעול בגין רכישת הדירה, העול היומיומי, השוטף, החודשי, יקטן, ועוד כהנה וכהנה נושאים הקשורים ביכולת של האדם העובד לצאת לעבודה, לראות ברכה בעמלו ולרצות להשקיע יותר ולעבוד יותר, ושהדבר ישתלם לאותו עובד, על מנת שגם כלכלת ישראל תיהנה מהעניין וגם הוא עצמו יוכל להגשים את מאווייו הכלכליים במהלך חייו.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר משהו לגבי הסדר הקיבוצים.

אלי גולדשמידט: השתתפתי לפני ימים מספר בתוכנית רדיו מול חבר הכנסת מיקי איתן בנושא של הסדר הקיבוצים.

אלי גולדשמידט: קשה במסגרת תוכנית רדיו ובמהלך זמן קצר לתאר את כל התהליך.

אלי גולדשמידט: אני לא אקח מחברי האופוזיציה את התענוג, הייתי אומר, המפוקפק, להפוך את הסדר הקיבוצים לדגל שלהם בנושא תקציב המדינה.

אלי גולדשמידט: לא אקח את זה.

אלי גולדשמידט: גם אם הייתי רוצה לקחת, לא היו מוותרים עליו.

אלי גולדשמידט: אני רק רוצה להגיד לחברי האופוזיציה, יושב באולם חבר כנסת, ולא אגיד את שמו, שאמר לי פעם, שככל שתתקיף את הקיבוצים, אתה תגרום אולי נזק לקיבוצים, אך לא תוסיף קולות למפלגה שאותה אתה מייצג במערכת הבחירות.

אלי גולדשמידט: זה לא ייתן בסופו של דבר תרומה או תמורה מבחינה פוליטית לציבור שמתקיף.

אלי גולדשמידט: אבל דבר אחד בטוח, וזאת חוויתי באותה תוכנית של "חמש אחרי החדשות":

אלי גולדשמידט: השנאה או היחס הקשה של הציבור במדינת ישראל כלפי התנועה הקיבוצית כתוצאה מההסתה הלא-פוסקת הזו של חברי אופוזיציה נגד התנועה הקיבוצית.

אלי גולדשמידט: בסופו של דבר אתם משיגים מטרה אחת בצורה מרבית – אתם גורמים נזק רציני מאוד לחברי הקיבוצים ולתנועה הקיבוצית.

אלי גולדשמידט: אתם לא תוסיפו קול אחד ומנדט אחד לשלטון שלכם, שתרצו להגיע אליו, אבל נזק לתנועה הקיבוצית ולהתיישבות אתם גורמים.

אלי גולדשמידט: בזה אין שום צל של ספק.

אלי גולדשמידט: אבל אני לא יכול, כמו שאמרתי קודם, לקחת את זה מכם.

אלי גולדשמידט: זה שלכם.

אלי גולדשמידט: אתם נתלים בעניין הזה, זה דגל שלכם, בבקשה.

אלי גולדשמידט: אני גם לא רוצה להזכיר לכם הסדרים אחרים בהיקפים גדולים מאוד שנעשו עם סקטורים אחרים במשק, ולא התקפתם, משום שאותם סקטורים לא היו מזוהים באופן מוחלט עם הקואליציה הנוכחית.

אלי גולדשמידט: אבל זוהי פוליטיקה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להגיד משהו לגבי הסדר הקיבוצים במעט הזמן שנותר לי.

אלי גולדשמידט: אין לי שום צל של ספק, ששיקום התנועה הקיבוצית, ובסופו של דבר זו תנועה מייצרת – היא מייצרת בתעשייה, היא מייצרת בחקלאות, היא מייצרת בתיירות – שיקום התנועה הקיבוצית יביא ברכה לכל מדינת ישראל.

פיני בדש: השאלה מה המחיר.

אלי גולדשמידט: צאו וראו:

אלי גולדשמידט: 20,000 מפרנסים שאינם חברי קיבוצים, 20,000 משפחות באופן ישיר מתפרנסות מהמערכת היצרנית שהתנועה הקיבוצית מקיימת.

אלי גולדשמידט: ליד אותן 20,000 משפחות יש מאות אלפי אנשים נוספים שייהנו באופן עקיף מפרוספריטי בחקלאות, רווחיות נאותה בתעשייה, רווחיות נאותה בתיירות, בסקטור שמגיע, כמו שאמרה קודמתי פה מעל הדוכן, לסדר גודל של קרוב ל-10% מהתפוקה הלאומית הכוללת.

אלי גולדשמידט: הדבר הזה יביא ברכה, יקטין אבטלה.

אלי גולדשמידט: איפה הוא יקטין את האבטלה?

אלי גולדשמידט: באזור בית-שאן, באזור קריית-שמונה, באזור מעלות, באזור נהרייה, באזור אופקים, באזור באר-שבע, באזור שלומי.

יעקב שמאי: אתה מאמין במה שאתה אומר?

אלי גולדשמידט: אני מאמין במאה אחוז, חבר הכנסת שמאי.

אלי גולדשמידט: אני לא ברחתי אף פעם כשעמדתי כאן על הדוכן מבעיות הקשורות בתנועה הקיבוצית, מבעיות שהיו לנו בנושא של ניהול, אם כי תמיד אמרתי – ואתה כחקלאי יודע זאת, וכשאנחנו מדברים בוועדת הכספים בנושא הזה בדרך כלל אתה מסכים אתי – שכל הסקטורים שנשענו על החקלאות, וזה בעיקר הסקטור המושבי, הקיבוצי, וגם החקלאות הפרטית, שאותה אתה מייצג, במשך שנים מדינת ישראל, על כל ממשלותיה, הורידה אותם לאדמה, בניגוד לכל מדיניות כלכלית בכל מקום אחר בעולם המערבי.

אלי גולדשמידט: לא אחזור על נתונים שכבר ציינתי עשרות פעמים מעל הדוכן הזה.

אלי גולדשמידט: אבל אני לא רוצה לבלבל אתכם עם עובדות, כי בקטע של הקיבוצים עובדות לא מעניינות אתכם.

אלי גולדשמידט: בקטע של הקיבוצים כל מה שמעניין אתכם זה לעשות מהעניין הזה הון פוליטי, ולא לנסות להיות שותף להבנת הנושא.

אלי גולדשמידט: רק בדבר אחד אני רוצה להראות לכם איך אתם משתמשים בנושא הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת גולדשמידט, בטובך.

אלי גולדשמידט: אתם באים וזורקים מספרים באוויר – 16 מיליארד שקל, 10 מיליארד שקל, 8 מיליארדי שקל.

אלי גולדשמידט: אתם יודעים שהסדר הקיבוצים – – –

דב שילנסקי: כמה זה?

אלי גולדשמידט: אגיד לך את המספר.

אלי גולדשמידט: מבחינת השתתפות מדינת ישראל מדובר ב-500-450 מיליון דולר, שזה מיליארד וחצי שקל.

אלי גולדשמידט: זו ההשתתפות.

אלי גולדשמידט: זה סכום גדול, אבל יש הבדל בין מיליארד וחצי שקל ל-16 מיליארד.

יעקב שמאי: כמה מחיקת הבנקים?

אלי גולדשמידט: מה זה הבנקים?

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת שמאי, בנק שעומד מול כל חייב ויודע שהוא לא מסוגל לגבות את החוב, ואי-אפשר לגבות את החוב הזה, ואתה יודע זאת, ואתה יודע למה נוצר החוב הזה – הוא נוצר מפני שבבת אחת – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גולדשמידט, אתה כבר כמעט ב-15 דקות.

שבח וייס: אנא.

אלי גולדשמידט: אני מבקש ממך עוד דקה נוכח השעה המאוחרת.

שבח וייס: אני מבקש ממך.

שבח וייס: תהיינה לך עוד הזדמנויות רבות.

אלי גולדשמידט: אני לא בטוח.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, תן לי לסיים.

אלי גולדשמידט: עד עכשיו נהגו פה בליברליות בלוח הזמנים.

שבח וייס: כל יושב-ראש עם הטמפרמנט שלו.

שבח וייס: הכלל הוא שצריך לשמור על לוח הזמנים.

אלי גולדשמידט: אתה ידוע כיושב-ראש ליברלי, אז תן לי עוד דקה.

שבח וייס: אני סוציאל-דמוקרט.

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אני מדבר פה בדם לבי.

אלי גולדשמידט: אתה יודע זאת.

אלי גולדשמידט: אז תן לי עוד דקה לסיים, גם אם אני חורג.

שבח וייס: טוב.

שבח וייס: קדימה.

אלי גולדשמידט: אבל בינתיים נותק חוט המחשבה.

שבח וייס: זה בדמך, אני בטוח שאתה יכול לחדש את זה בתוך שנייה.

אלי גולדשמידט: אני חוזר ואומר, אתה יודע טוב מאוד, חבר הכנסת שמאי, שעשינו לפני חצי שנה הסדר בסדר גודל דומה עם עובדים של סקטור שכולנו רצינו בו, שעמדו לפני פיטורים, ומדינת ישראל שילמה טבין ותקילין סכום דומה.

אלי גולדשמידט: אני לא בא ואומר שהסכום הזה הוא סכום קטן.

אלי גולדשמידט: תראה לי עוד סקטור שכשליש מהיקף החוב שלו נותן במסגרת מכירת נכסים וערבות הדדית בינו לבין קיבוצים בפריפריה.

אלי גולדשמידט: המחיקה שממשלת ישראל עושה יחד עם מחיקת הבנקים מיועדת אך ורק לקיבוצים שנמצאים בפריפריה ונמצאים על הגבול.

אלי גולדשמידט: אתם יודעים טוב מאוד על אילו קיבוצים אני מדבר.

אלי גולדשמידט: אני מציע לכולנו – הסקטור ההתיישבותי במשבר נורא.

אלי גולדשמידט: הוא במשבר מאז 1985, על כל החלקים שבו.

אלי גולדשמידט: הסקטור הזה מפוזר בכל מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: הוא משרת את העיקרון של פיזור האוכלוסין ואת תפיסת הביטחון.

אלי גולדשמידט: אתם רוצים שהסקטור הזה ילך לעזאזל?

אלי גולדשמידט: אתם רוצים, אמרתי, ובזה אני מסיים – קחו את מפת מדינת ישראל, בכל מקום שיש מושב ויש קיבוץ תשימו מנורה קטנה.

אלי גולדשמידט: כל המנורות האלה ידלקו.

אלי גולדשמידט: תכבו את כל המנורות האלה בבת אחת – אני לא חושב שבמדינה כזו אתם תרצו לחיות.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת גולדשמידט.

שבח וייס: חברי הכנסת, חזרתי לכאן כדי למסור הודעה קצרה.

שבח וייס: לפני כחצי שעה טען כלפי חבר הכנסת שמאי טענות קשות, גם אישיות, בקשר לאיזו הצהרה, ואני חושב שאני צריך להבהיר אותה.

שבח וייס: קודם כול אני רוצה להודות מקרב לב לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי ולחבר הכנסת סגן היושב-ראש דב שילנסקי, שהעירו את ההערה הנכונה, שמן הראוי שכאשר יש טענה, היא תושמע בפני ולא שלא בנוכחותי.

שבח וייס: אני מודה לכם על כך.

שבח וייס: אני רוצה דווקא ברוח טובה להשיב: א.

שבח וייס: לפני ימים אחדים, בשבוע שעבר, נדמה לי, נפלה בלילה החלטה, לא ראשונה, ברוב קולות, חוקית כמובן, שעל הממשלה להתפטר.

שבח וייס: אני לא ניהלתי אז את הישיבה.

שבח וייס: לו הייתי מנהל את הישיבה, הייתי מעיר את ההערה שהערתי בבוקר.

שבח וייס: מאותו רגע החדשות הלכו וגברו, ועלתה בתוקף רב השאלה, האם הממשלה צריכה להתפטר או לא, ואם יש לה תוקף.

שבח וייס: אשר על כן, חשבתי שאני צריך להגיב.

שבח וייס: אני ניהלתי את הישיבה מ-06:00.

שבח וייס: היה אתי כאן חבר הכנסת מיכאל איתן, והוא דווקא העלה בדברים שלו את הרעיון שיש סוג של החלטות שהכנסת צריכה לקבל רק באמצעות חוק.

שבח וייס: לא אלאה אתכם במלים.

שבח וייס: אמרתי, שאם כך, באותה הזדמנות אני מבקש להעיר עוד הערה.

שבח וייס: הפרוטוקול לפני.

שבח וייס: הדברים נאמרו בעדינות ובאופן תרבותי, ללא שום תוקפנות.

שבח וייס: אני אמרתי כך: ברשותך, מכיוון שממילא חשבתי למסור הודעה בעניין זה, ואתה מספק לי ערוץ למסור הודעה זו – ולא תהיה לי כמובן התנגדות לכך שתעיר הערה שכנגד – אני רוצה לומר: אתמול בלילה, כלומר בשעות הקטנות שבין אתמול להיום, בפעם השנייה או השלישית, במסגרת הדיון בנושא פניית מנכ"ל רשות הנמלים והרכבות לבדוק קיום רישומים פליליים של מאות עובדים ותיקים, מאת חבר הכנסת יעקב שמאי, בסיכום הדיון התקבלה הצעת סיכום הכוללת, בין היתר, הודעה שיש בה כאילו הוראה לממשלה להתפטר.

שבח וייס: אני רוצה להודיע, כי במצב החוקי הקיים במדינת ישראל, במשך כל שנות קיומה עד עצם היום הזה, יש רק דרכים אלו להפלת ממשלה: אחת מהן היא כמובן התפטרות ראש הממשלה; אחרת היא הצבעת אי-אמון שמצליחה, כלומר שהכנסת מצליחה ברוב קולות, בדרך של אי-אמון, להפיל את הממשלה, וזהו חלק מחוק-יסוד, וזה קרה פעם אחת בתולדות מדינת ישראל; או, כמובן, אם חלילה – נאמר חלילה – ראש ממשלה נפטר תוך כדי מילוי תפקידו; או כאשר יש בחירות חדשות, ואחרי הבחירות החדשות הממשלה אומנם ממשיכה לכהן כממשלת מעבר, אבל היא חסרת אמון.

שבח וייס: אחר כך הוספתי: על כן, החלטה שתתקבל בכנסת שלא בדרך חקיקה איננה יכולה להפיל ממשלה.

שבח וייס: וכאן אולי הערה אחת שהיא על גבול הפולמיקה: נדמה לי, שאם הכנסת תרבה בהחלטות כאלו, ולא חשוב באיזה הרכב, במידה מסוימת היא תמעיט מכוח החלטותיה.

שבח וייס: זאת היתה המלה הקשה שאמרתי.

שבח וייס: המשכתי ואמרתי עוד משפט אחד: בקיצור, מול כל החדשות שהושמעו עד כה, אני רוצה לקבוע, שממשלה בישראל בכל מצב שהוא, בכל זמן שהוא, עד לשינוי החוק, נופלת רק בדרכי חקיקה או כמפורט בחוק.

שבח וייס: זהו.

שבח וייס: על זה ענה לי חבר הכנסת מיכאל איתן, ובסבלנות, כי היינו צריכים להעביר זמן, היתה לנו שעה.

שבח וייס: הוא הגן כמובן על התוקף המוסרי של ההחלטה.

שבח וייס: לא התערבתי, ודאי שיש לזה תוקף מוסרי של אותו רוב שהיה כאן.

שבח וייס: ובסוף אמר לי כך: החלטה שבה הכנסת מביעה אי-אמון היא החלטה המתקבלת במליאת הכנסת, באמצעות פרוצדורה מיוחדת, ובסופה באה הצעה שבה הכנסת מביעה אמון או אי-אמון.

שבח וייס: הצעות אחרות שהכנסת מקבלת במליאתה כסיכום דיון הן בבחינת החלטות שיש להן תוקף דקלרטיבי-הצהרתי בלבד.

שבח וייס: בקיצור, אני מסכים עם חבר הכנסת מיכאל איתן.

שבח וייס: זה כל הסיפור.

שבח וייס: עכשיו אני רוצה להוסיף עוד עניין.

שבח וייס: חבר הכנסת שאל איזה תוקף יש להחלטות כנסת.

שבח וייס: זאת שאלה קונסטיטוציונית, שמתלבנת כל הזמן.

שבח וייס: כתב על זה מחקר פרופסור אמנון רובינשטיין בזמנו, לפני שהיה חבר כנסת.

שבח וייס: אני זוכר שבמקרה אחד, בשנת 1985, אני העברתי כאן החלטה ברוב של 29 חברי כנסת נגד שניים, עם שני שרים, היתה אז ממשלת אחדות לאומית, אחד השרים היה שר המסחר והתעשייה אריאל שרון והשני היה השר משה שחל, נגד סגירת בית-החרושת "אתא".

שבח וייס: נו, אתם חושבים שקיימו את ההחלטה?

שבח וייס: אין מסקנות ברורות וחד-משמעיות בשאלה מה התוקף של החלטות הכנסת.

שבח וייס: ודאי שיש להן תוקף מוסרי וכן הלאה, בוודאי לא בעניין שהתוקף מחייב את הפרוצדורה.

שבח וייס: זה כל העניין.

שבח וייס: אני רוצה גם לומר דבר אישי לחבר הכנסת שמאי.

שבח וייס: כאשר הוא העלה את הנושא שלו במקור, היתה הצבעה בכנסת והוחלט לקיים דיון.

שבח וייס: היו לנו עשרות שיחות, מאוד חבריות, והסברתי לו מה שיודעים כל סגני, שאם הכנסת מחליטה על דיון, בגלל העומס האדיר אנחנו לא מצליחים להכניס את הנושא לסדר-היום.

שבח וייס: אמרתי לו, בוא תגיש הצעה דחופה.

שבח וייס: הוא הגיש הצעה דחופה.

שבח וייס: ניסיתי לשכנע את נשיאות הכנסת לאשר לו הצעה דחופה, כדי שיוכל לתת עוד הפעם ביטוי לעניין שלו, בצורה חברית ביותר.

שבח וייס: בעצה אחת עם הנשיאות אמרנו: לא, לא כדאי לעשות תקדים כזה, והחלטנו להכניס את הנושא לסדר-היום הדחוס מאוד, כדי לתת אפשרות לחבר הכנסת שמאי להביא לידי ביטוי את הנושא החשוב שהוא העלה.

שבח וייס: אני חושב שבמערכת יחסים כזאת, גם אם יש לך ביקורת נגד יושב-ראש הכנסת, והיא לגיטימית, אפשר לומר אותה בשפה אחרת.

שבח וייס: אני מקווה שהדברים הובהרו.

שבח וייס: אני לא משרת ממשלה.

שבח וייס: אני משרת את האופוזיציה, את הקואליציה, ובעיקר את התקנון.

שבח וייס: זה כל העניין.

שבח וייס: אני אומר את זה בכוונה בטונים נמוכים.

שבח וייס: אין לי שום רצון לרקוח כאן איזו מרקחה חדשה.

שבח וייס: אני חושב שמיצינו את הנושא.

שבח וייס: אני שוב רוצה להודות לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי ולחבר הכנסת דב שילנסקי ששמרו על כבודי.

שבח וייס: אני ציפיתי לכך מכיוון אחר, שישמרו כאן על כבודי.

יעקב שמאי: אני מבקש להעיר.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: בקיצור.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, שני דברים.

יעקב שמאי: ראשית, בתחילת הישיבה ביקשתי מהיושב-ראש שיזמינו את יושב-ראש הכנסת.

יעקב שמאי: כאשר אתה אמרת שהכנסת לא צריכה להגיע למצב שהיא תקבל החלטות שלא יוכלו ליישם אותן, וקראת את ההחלטה מלה במלה, אני לא נכחתי כאן.

יעקב שמאי: שנית, אני מדבר מבחינה מוסרית.

יעקב שמאי: מוסרית, אם הכנסת מקבלת החלטה – – –

שבח וייס: על זה אין חולק.

יעקב שמאי: אם הכנסת מקבלת החלטה, הממשלה צריכה לכבד את הכנסת.

יעקב שמאי: אמרתי גם בפתיחת דברי היום, הממשלה רוצה לקבל אמון לתקציב.

יעקב שמאי: ממי היא מקבלת אמון?

יעקב שמאי: מהכנסת.

יעקב שמאי: לכן היא לא יכולה לפגוע בכנסת.

יעקב שמאי: אבל יש עוד סעיף בתקנון שאומר שצריך להעביר את ההחלטה לממשלה, והממשלה צריכה להשיב.

יעקב שמאי: אני אומר שוב, בכל ישיבה אשאל את הממשלה מדוע היא לא מכבדת את הכנסת; בכל ישיבה, בכל פעם שאעלה לדוכן, עד שאשמע את התשובה מהממשלה.

יעקב שמאי: אשר לדברים כפי שהיושב-ראש ביטא אותם כאן, אין מקום להתווכח עם הדברים האלה.

יעקב שמאי: לכנסת יש כוח ומעמד, ולא כפי שנאמר לי שביטלת את החלטת הכנסת, כי זה בלתי אפשרי.

שבח וייס: אני לא יכול לבטל החלטות.

שבח וייס: רק הסברתי שבעקבות ההחלטה הממשלה לא נופלת.

שבח וייס: הוויכוח שלי אתך הוא לא כל כך על התכנים.

שבח וייס: מותר להתווכח ולבקר את יושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: הוויכוח הוא יותר על הסגנון.

יעקב שמאי: אמרו לי שביטלת החלטה.

שבח וייס: קודם כול בודקים, ניגשים, שואלים.

שבח וייס: ולא מנצלים רגע שאני לא פה ומשתלחים, וגם לא בשפה בוטה.

שבח וייס: למה לנו הדבר הזה?

שבח וייס: אנחנו נחיה פה עוד שנתיים ביחד, ואולי יותר.

שבח וייס: אני מתנצל, ושוב מודה לחברי הכנסת תמר גוז'נסקי ודב שילנסקי, שעשו מה שהתבקש לעשות, ואני ציפיתי שיעשה את זה מישהו אחר כאן באולם.

שבח וייס: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת בני טמקין, ואחריו מבין הנוכחים – חבר הכנסת יגאל ביבי.

בנימין טמקין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מורגלים בלילות ארוכים שבהם האופוזיציה מופיעה מול הציבור דרך הטלוויזיה ותוקפת את הממשלה בלי שהיא מקבלת את התשובות הראויות.

בנימין טמקין: אני רוצה לנצל את הדיון הזה על מנת לומר כמה דברים, שנדמה לי שהציבור צריך לשמוע אותם באופן ברור ונחרץ.

בנימין טמקין: מספר המדינות שהגיעו לצמיחה כמו שיש במדינת ישראל היום קטן ממספר אצבעות יד אחת.

בנימין טמקין: עובדה, הצמיחה במדינת ישראל כבר כמה שנים, ובמיוחד מאז כוננה הממשלה הזאת, כמעט אין לה מקבילה בעולם.

בנימין טמקין: שנית, גם מספר המדינות בעולם, בכלל זה מדינות מערביות מפותחות ואחרות, שבהן האבטלה ירדה במשך שנתיים כמעט בחצי, קטן ממספר אצבעות יד אחת.

בנימין טמקין: אין הרבה מדינות כאלה בעולם, בעצם יש מעט מאוד מדינות כאלה.

בנימין טמקין: יש מעט מדינות בעולם שבהן היתה מהפכה בתחום החינוך כמו שהיתה במדינת ישראל בשנתיים האחרונות.

בנימין טמקין: כל האזרחים בישראל יודעים את זה.

בנימין טמקין: במשך שנים רבות הלכה מערכת החינוך והידרדרה, הלכה ואיבדה שעות לימוד, הלכה והצטופפה מבחינת מספר התלמידים בכיתה, היתה הידרדרות ברמה המקצועית של המורים כתוצאה מתשלום נמוך, וההשכלה הגבוהה הוזנחה.

בנימין טמקין: בשנתיים האחרונות יש מהפכה אמיתית בחינוך, ובמיוחד במקומות החלשים ביותר, ויש מהפכה בהשכלה הגבוהה, כפי שלא היתה במדינת ישראל במשך כל השנים האחרונות, ובמיוחד תחת הממשלה הקודמת.

רון נחמן: מה עם מחירי הכרוב?

בנימין טמקין: הממשלה הזאת היא ממשלה שאומנם לא התנחלה בשטחים כמו הממשלה הקודמת, אבל היא, למשל, החזירה את קצבאות הילד הראשון והשני, שבעצם נשחקו ונלקחו – – –

פיני בדש: – – –

רון נחמן: – – –

בנימין טמקין: גברתי היושבת-ראש, אפשר לבקש שמקהלת אריאל תיתן לי לדבר?

ענת מאור: חברי הכנסת, אני מבקשת לא להפריע.

רון נחמן: מה מחיר הכרוב?

רון נחמן: מה מחיר הצנון?

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, ברשותך.

בנימין טמקין: אני לא מדבר אתך היום ולא עם חבר הכנסת פיני בדש.

בנימין טמקין: אני מדבר היום אל הציבור ששומע כל ערב וכל לילה את ההתקפות האלה, הבלתי-מבוססות, של האופוזיציה.

דב שילנסקי: אתה צריך לשכנע אותנו.

בנימין טמקין: חבר הכנסת שילנסקי – – –

דב שילנסקי: אתה צריך לשכנע אותנו שנצביע עבור התקציב.

ענת מאור: ברשותכם, כדי שלא אצטרך להוסיף זמן.

דב שילנסקי: אתה צריך לשכנע אותי.

בנימין טמקין: חבר הכנסת שילנסקי, אני בטוח שאחרי שהציבור ישתכנע לא תהיה לך ברירה, כיוון שאתה רוצה להיבחר מחדש, אלא לתמוך בעמדתנו.

דב שילנסקי: לא.

בנימין טמקין: אני מבקש.

דב שילנסקי: גם אתה קורא קריאות ביניים.

דב שילנסקי: אני אף פעם לא קובע את דעתי על-פי מה שנוח לציבור, אלא על-פי מה שאני חושב.

בנימין טמקין: הרשה לי להמשיך.

בנימין טמקין: הממשלה הזו, כפי שאמרתי, החזירה את קצבאות הילדים, שנשחקו ונלקחו על-ידי הממשלה הקודמת.

בנימין טמקין: ממשלה זו חוקקה את חוק חיילים משוחררים, שנותן לחיילים ולחיילות המשוחררים יסוד טוב להתחלת החיים האזרחיים.

בנימין טמקין: ממשלה זו עשתה מה שמדינות אחרות נכשלו בו, היא העבירה בכנסת חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

בנימין טמקין: אנחנו רואים את כישלון המשטר בארצות-הברית בהעברת חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

בנימין טמקין: פעם אחת האזרחים בישראל צריכים לשמוע באופן ברור ונחרץ מה משמעו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

בנימין טמקין: קודם כול זה אומר שאזרחי ישראל שלא היו מבוטחים, עשרות אלפים מהם, ובתוכם ילדים, יהיו סוף סוף מבוטחים, ולא יהיה מצב שאין הגנה על הבריאות של האזרחים.

בנימין טמקין: אני יודע שתגובות האופוזיציה ברגע זה הן תוצאה מכך שהם שומעים אותה רשימה מרשימה – –

פיני בדש: – – –

בנימין טמקין: – – של הישגים של הממשלה.

בנימין טמקין: ממשלה זו משקיעה בתשתיות במדינה, וכל אזרח שנוסע בכבישי ישראל יודע שהממשלה הזאת, במקום לבנות את כל הכבישים שאנחנו יודעים איפה בנו אותם ולאן הלך הכסף הזה בזמן ממשלת הליכוד ויתר מפלגות האופוזיציה, ממשלה זו עושה מהפכה בכבישי ישראל וכל האזרחים רואים את זה יום-יום.

בנימין טמקין: כבישים אלה מקרבים את האזרחים – –

אריאל ויינשטיין: – – –

בנימין טמקין: – – למקומות העבודה, ועל-ידי כך תורמים לפיתוח המשק ולירידה באבטלה.

בנימין טמקין: ממשלה זו יצרה מצב שבו – והעולים החדשים צריכים לדעת את זה – הקבוצה שבה האבטלה ירדה הכי הרבה זו קבוצת העולים החדשים.

בנימין טמקין: זו הקבוצה היחידה בישראל, ועל זה אני מצטער, הקבוצה היחידה שבה העוני – באופן ממשי גם בשנה האחרונה – ירד; זו הקבוצה של העולים החדשים.

פיני בדש: – – –

בנימין טמקין: נכון, וצריך לתקן את זה.

בנימין טמקין: אבל, חבר הכנסת פיני בדש, ההגינות מחייבת לומר שזו פעם ראשונה שקצב הגידול בעוני ירד במדינת ישראל, שעצרנו את המגמה ובשנה הבאה, עם המדיניות החדשה של הממשלה, בכלל זה אותן הצעות שסוף סוף הממשלה מציעה כתוכנית להורדת העוני – אני בטוח שבשנה הבאה לא יהיה גידול בעוני, כי אנחנו הפכנו את הכיוון, ועל זה אי-אפשר להתווכח, כי המספרים מדברים בעד עצמם.

בנימין טמקין: יש ירידה בקצב גידול העוני, השנה נוספו פחות עניים מאשר בכל שנה אחרת בעבר, ובשנה הבאה גם נוריד את העוני.

בנימין טמקין: אני רוצה להוסיף: ממשלה זו היא הראשונה שהתחייבה וגם מבצעת תהליך של שוויון גובר והולך בין האזרחים במדינת ישראל.

בנימין טמקין: קודם כול בנושא מס הבורסה.

בנימין טמקין: אחרי כל ההתקפות וכל ה"עליהום" וכל הקשר שבין אופוזיציה לבין אינטרסנטים שהתנגדו למס הזה, המס הזה, שהוא צודק בסופו של דבר, בפעם הראשונה יביא לכך שלא רק העובדים ישלמו מס אלא גם אלה שמרוויחים בבורסה ישלמו מס.

רון נחמן: העובדים לא הולכים לבורסה?

בנימין טמקין: אני חוזר ואומר – – –

רון נחמן: מי הולך לבורסה?

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן.

בנימין טמקין: מי שמגן על העניין הזה עושה את זה מטעם אותם אנשים שמרוויחים מהבורסה ולא רוצים לשלם מס.

רון נחמן: מה קורה בקופות הפנסיה של העובדים?

ענת מאור: אני מבקשת להפסיק.

בנימין טמקין: חבר הכנסת רון נחמן, לא יעזור לך שום דבר.

רון נחמן: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, אל תכריח אותי לקרוא אותך לסדר.

רון נחמן: – – –

בנימין טמקין: גברתי היושבת-ראש, אפשר לבקש להפסיק את המקהלה הזאת?

ענת מאור: חבר הכנסת נחמן, אל תכריח אותי בשעה זו לקרוא אותך לסדר.

ענת מאור: מספיק.

רון נחמן: – – –

ענת מאור: אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

רון נחמן: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן.

רון נחמן: לא מאמינים לך.

רון נחמן: אתם מושחתים.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

רון נחמן: אתה עכשיו יושב עם גונן שגב.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, אל תכריח אותי להוציא אותך.

ענת מאור: קראתי אותך לסדר פעמיים.

בנימין טמקין: לא יעזור לך שום דבר.

בנימין טמקין: הממשלה הזאת – – –

רון נחמן: נחכה לציבור.

בנימין טמקין: בסדר, תחכה לציבור ותשתוק כבר.

רון נחמן: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, אתה רוצה לצאת?

ענת מאור: תצא בלי שאקרא לך פעם שלישית.

פיני בדש: חבר הכנסת נחמן – – –

בנימין טמקין: מצטער מאוד, אני חוזר ואומר, ממשלה זו העזה לעשות דבר איום, היא עושה את מה שהמדינה הסוציאליסטית ארצות-הברית עשתה מזמן, שהטילה מס גם על רווחי הון.

בנימין טמקין: זה הדבר הנורא שעשתה הממשלה הזאת.

בנימין טמקין: אלה שמגינים על מדיניות שהטילה מסים רק על עבודה, ולא הטילה מסים על רווחי הון, מצדיקים את הטלת העול של המסים רק על השכירים.

בנימין טמקין: ממשלה זו עושה דבר נוסף, היא התחייבה להתקדם לקראת שוויון בין האזרחים בתוך מדינת ישראל, לקראת שוויון האזרחים הערבים והדרוזים במדינת ישראל.

בנימין טמקין: שום ממשלה לא עשתה, לא בתחום התשתיות ולא בתחום החינוך, מה שעשתה ממשלה זו.

בנימין טמקין: כל אזרח דרוזי ששומע אותי יודע זאת, עם כל ההפגנות ועם כל הבקשות.

בנימין טמקין: לא היתה ממשלה שהשקיעה בסקטורים האלה כמו שהממשלה הזו השקיעה.

בנימין טמקין: היא השקיעה בחיילים המשוחררים מצד אחד, השקיעה בילדים, גם במגזר הערבי, מצד שני, היא השקיעה בחינוך בעיירות הפיתוח מצד שלישי והשקיעה בתשתיות שמשפרות את התעשייה בכל מקום.

בנימין טמקין: אני קורא היום בדוח מורגן-סטנלי, שזו חברה להשקעות, חברה שמנתחת מה קורה בכלכלה הישראלית ומה מצופה ממנה.

בנימין טמקין: מדובר בה על השיפורים הבלתי רגילים שהתרחשו בכלכלה הישראלית, גם בעקבות תהליך השלום.

בנימין טמקין: ואנחנו יודעים שהיום ראש הממשלה ביקר במדינה ערבית ונפתחו סיכויים חדשים ואופקים חדשים לתקווה כלכלית גדולה.

פיני בדש: איפה הוא היה?

בנימין טמקין: בעומאן.

בנימין טמקין: אני מאוד גאה על כך.

בנימין טמקין: אני מאוד גאה על כך שגם בזכות מרצ וגם בזכות שר ממרצ נוצר הסיכוי לביקור כזה ולאפשרויות שהוא פותח.

בנימין טמקין: חבר הכנסת פיני בדש, גם בעומר כולם יודעים ומבינים שבתהליך השלום שהממשלה הזאת מובילה אותו יש גם בעיות, יש סיכונים ויש קשיים.

בנימין טמקין: אבל יש הבדל אחד, שהתהליך הזה מציע גם סיכוי, גם תקווה לחיים אחרים לילדים שלנו, לחיים נורמליים אחרים, אל מול הנאומים של השטנה והשנאה והפחד.

בנימין טמקין: אנחנו מציעים דרך שיש אתה גם סיכוי וגם תקווה לשלום, לשגשוג, לשילוב באזור.

בנימין טמקין: כל הדברים האלה, אנחנו מנסים לעשות, הממשלה הזאת מנסה לעשות, ואני בטוח שהציבור בישראל, כאשר יעשה את החשבון הכולל – ויהיו לו עכשיו יומיים בשביל לעשות את החשבון הכולל הזה – ידע להבחין בין העובדות, שאי-אפשר להתווכח עם אף אחד עליהן, לבין כל הדיבורים האלה וכל ההתקפות האלה וכל הביקורות, שיש אתם בעיה אחת – הם לא מציעים לציבור בישראל אלטרנטיבה.

בנימין טמקין: אני מחכה יומיים לשמוע פה מהאופוזיציה מהי האלטרנטיבה לדרך הזאת של הממשלה.

בנימין טמקין: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת יגאל ביבי.

ענת מאור: אחריו – חבר הכנסת חנן פורת, אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת פיני בדש, ואחריו – חבר הכנסת אברהם ורדיגר.

יגאל ביבי: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי את דבריו של חבר הכנסת טמקין, אשר בחצות הלילה מהלל את הממשלה הזאת ומדגיש בעיקר את נושא החינוך.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לחבר הכנסת טמקין, הממשלה הזאת פועלת בניגוד למצע המפלגה שלך.

יגאל ביבי: הממשלה הזאת מפלה בין אזרחים.

יגאל ביבי: הממשלה הזאת נגד זכויות האזרחים.

יגאל ביבי: ואני רוצה להסביר לך למה אני מתכוון.

יגאל ביבי: אתחיל מהנושא שהתפארת בו כל כך – נושא החינוך.

יגאל ביבי: הממשלה שלך, לפי סדרי העדיפויות שלה, עשתה עוול לבני אדם, לתושבים שגרים היום בקריית-ארבע, בספר, שנשלחו על-ידי המדינה, שרובם במצב סוציו-אקונומי קשה, שחלקם הגדול הם עולים חדשים מאתיופיה ומרוסיה.

יגאל ביבי: אתם, הממשלה שלך קבעה שהם ישלמו שכר לימוד כמו שמשלמים בצפון תל-אביב, אחרי שבמשך 27 שנים הם נהנו מעדיפות.

יגאל ביבי: כך זה בעמנואל וכך זה בקדומים.

יגאל ביבי: ואת מי שחררתם משכר לימוד?

יגאל ביבי: את אלה שנמצאים בדגניה, באפיקים, את טורעאן ואת שפרעם.

יגאל ביבי: אתם ממשלה – אני לא רוצה לומר גזענית – הדורסת את זכויות האדם, את זכויות האזרח במדינת ישראל.

יגאל ביבי: אתם מפלים יהודים לרעה.

יגאל ביבי: אני חושב שצריך להשוות בין כל התושבים בארץ – יהודים, ערבים, דרוזים.

בנימין טמקין: מי גר בדגניה?

בנימין טמקין: לא הבנתי.

יגאל ביבי: עם כל הכבוד, הכנסתם 200 קיבוצים לעדיפות לאומית והוצאתם את קריית-ארבע.

יגאל ביבי: אני בעד זה שתכניס אותם.

בנימין טמקין: מי גר בדגניה?

בנימין טמקין: זו קומונה של בודהיסטים?

בנימין טמקין: אני לא מבין.

יגאל ביבי: אתם דמגוגים.

יגאל ביבי: אמרתם שכל התחלואים של המשק הם בגלל יהודה ושומרון.

יגאל ביבי: אני נוסע בכבישי יהודה ושומרון, כבישים מימי הטורקים, שרוחבם 6 מטרים, שהנסיעה בהם מסוכנת ויש בהם יותר תאונות מבכל מקום אחר בארץ.

יגאל ביבי: שם לא גרים בני אדם?

יגאל ביבי: אתם דמגוגים זולים.

יגאל ביבי: איזו התנהגות זו?

יגאל ביבי: אני בעד לא לקפח את הערבים.

יגאל ביבי: אבל תדבר על היהודים כמו שדיברת על הסקטור הערבי.

יגאל ביבי: אני רוצה שלפחות תשווה אותנו לסקטור הערבי, שאתה כל כך גאה בו, עם כל הכבוד לכם.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר ליושב-ראש ועדת הכספים – – –

בנימין טמקין: אמרת משהו על גזענות?

בנימין טמקין: לא הבנתי.

יגאל ביבי: אתם גזענים.

יגאל ביבי: אתם גזענים נגד יהודים.

אריאל ויינשטיין: אתם מפלים בין יהודים.

יגאל ביבי: על חשבון יהודים אתם עושים.

יגאל ביבי: אתם מפלים בין יהודים ליהודים.

יגאל ביבי: אתם מקפחים את החינוך הדתי.

רון נחמן: על חשבון משלם המסים, אתם נותנים כסף לעזה על חשבון משלם המסים.

בנימין טמקין: בקיצור, צריך להחזיר את המפד"ל והמזרחי.

יגאל ביבי: נכון, נכון.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר ליושב-ראש ועדת הכספים, שמעתי על "דיל" שהולך להיעשות, שהוא חמור ומסוכן.

יגאל ביבי: הלהיט האחרון פה בכנסת זה יום חינוך ארוך.

יגאל ביבי: יש כאן חבר'ה, שאני לא יודע אם יהיה להם אומץ – עכשיו הם לא נמצאים – שאומרים, יום חינוך ארוך.

יגאל ביבי: זה המסר החדש.

יגאל ביבי: שמעתי הבוקר שאתה, יושב-ראש ועדת הכספים גדליה גל, שאני מאוד מעריך אותך, אמרת להם: צריך להעביר מסעיף לסעיף.

גדליה גל: נכון.

יגאל ביבי: תמצאו סעיף אחר.

יגאל ביבי: הסעיף שהם מצאו, תשמע, חבר הכנסת רון נחמן – – –

קריאה: יהודה ושומרון.

יגאל ביבי: הסעיף שהם מצאו זה יהודה ושומרון.

רון נחמן: איפה מצאו?

יגאל ביבי: אמרו, יורידו מס הכנסה מיהודה ושומרון, הנחה של 7%, ואת הכסף הזה מיהודה ושומרון, מאלה שכבר דפקו אותם בחינוך, שדפקו אותם בתעשייה ובסדרי עדיפויות אחרים – יורידו גם להם את ההנחה במס הכנסה, ואת הכסף הזה ייקחו כאילו לשכונות.

רון נחמן: למה ייקחו?

יגאל ביבי: ליום חינוך ארוך לשכונות.

רון נחמן: לא, הם ייקחו את זה בשביל ערפאת, לעזה.

רון נחמן: לשם הם לוקחים.

רון נחמן: זו העדיפות שלהם.

רון נחמן: הציבור צריך לדעת.

יגאל ביבי: אני אומר, גדליה גל, אתה היית אחד מחברי הכנסת ההגונים שהיו בבית הזה, ובמשך כמה חודשים מנעת מהממשלה הזאת לקפח עוד את המתיישבים ביהודה ובשומרון בעניין מס הכנסה.

יגאל ביבי: אל תיתן יד לניסיון לקחת את המשהו הקטן והזעום שנשאר למתיישבים החלוצים שסובלים יום-יום.

יגאל ביבי: אל תיתן יד לדבר הזה.

תמר גוז'נסקי: אל תסבלו, תחזרו.

יגאל ביבי: מה לחזור?

יגאל ביבי: מה לחזור?

רון נחמן: קלקיליה מול אלון-מורה.

רון נחמן: להחזיר את קלקיליה לשכם.

יגאל ביבי: את בעד טרנספר ליהודים, אני מבין.

תמר גוז'נסקי: – – – בואו הביתה.

יגאל ביבי: אם יש שלום, לפי גרסתך, אי-אפשר לגור בבית-אל?

יגאל ביבי: אני לא מבין אותך.

יגאל ביבי: אנחנו בעד דו-קיום.

תמר גוז'נסקי: נכון.

יגאל ביבי: אי-אפשר לגור בשכנות טובה?

תמר גוז'נסקי: לא אחד על הגב של מישהו אחר.

יגאל ביבי: לא על הגב של מישהו.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר משהו על סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת.

יגאל ביבי: איפה חבר הכנסת טמקין?

יגאל ביבי: הוא מעניין אותי, הבחור הזה.

פיני בדש: הוא דיבר, גמר, הלך.

יגאל ביבי: אני בעד תרבות, אני בעד ספורט, אני בעד אמנות, אבל לא יכול להיות שיוסיפו לאמנות, המשרד שבראשות השרה אלוני, כ-80 מיליון שקלים, ומ-7 מיליוני שקלים שיש לתרבות התורנית במדינת ישראל רצו לקצץ.

יגאל ביבי: 80-70-60 מיליון שקל מוסיפים לסרטים, לספורט וכו', ועינם צרה ב-7 מיליוני שקלים של התרבות התורנית.

יגאל ביבי: היום התבשרנו שלא יקצצו בזה.

יגאל ביבי: יעשו טובה.

יגאל ביבי: רבותי, אם כל כך טוב בחינוך במדינת ישראל, למה שיעור המשתמשים בסמים עלה?

יגאל ביבי: למה האלימות עולה?

יגאל ביבי: למה הערכים יורדים?

יגאל ביבי: למה אנחנו עדים לאלימות גדולה יותר במשפחה, בחברה?

יגאל ביבי: למה אנחנו עדים לזה אם החינוך כל כך טוב?

יגאל ביבי: רבותי, בגלל הממשלה שלכם אנחנו מאבדים את ארץ-ישראל.

יגאל ביבי: לצערי, גם עם ישראל הולך ופוחת בתרבותו, ביהדותו, בגאוותו.

יגאל ביבי: ואתם הולכים מכרסמים, לצערנו, בתורת ישראל.

יגאל ביבי: אני רוצה לציין עוד נקודה אחת, והיא נוגעת לחוק ביטוח בריאות ממלכתי שאתם מתגאים בו היום.

יגאל ביבי: אני הייתי כאן מהבודדים בין חברי הכנסת שדיברו נגד חוק ביטוח בריאות ממלכתי, ואני חושב שהמדינה לא צריכה להתערב.

יגאל ביבי: להיפך.

יגאל ביבי: המדינה צריכה להפריד, ולא להתערב, ולמעשה להלאים את הנושא.

יגאל ביבי: היא הגובה את הכספים, היא המחלקת אותם, היא המפקחת, היא הנכנסת לנושא, אין ספק שעם ישראל ישלם יותר לבריאות ויקבל פחות.

יגאל ביבי: אני רוצה לקרוא לחברי בליכוד, שאני מבין את גישתם כשהם היו נגד מס ארגון, הם צודקים.

יגאל ביבי: מה פתאום לקחת כסף בנושא בריאות ולתת למפלגות?

יגאל ביבי: הכוונות שלכם אצילות, נכונות, צודקות, אבל תראו למה גרמתם עם הצדק שלכם.

יגאל ביבי: גרמתם לכך שכל הארגונים במדינה לא יקבלו כסף, וכל המדינה, כל העובדים, ישלמו רק לארגון אחד.

יגאל ביבי: הפכתם את המדינה, בצדקנות שלכם, למדינה בולשביקית.

יגאל ביבי: רק ההסתדרות הכללית תקבל מאות מיליונים מכל העובדים במדינה, דתיים, לא דתיים.

יגאל ביבי: למה, חבר הכנסת דן תיכון וחבריו, עשיתם את העוול הזה?

יגאל ביבי: אני הייתי קורא לליכוד אולי בחודש הזה לעמוד בראש הנאבקים על היושר ועל הצדק בנושא הזה של מס ארגון.

יגאל ביבי: אני מבין שאם אנשים כמוכם, חברי הכנסת שנמצאים פה, חברי כנסת פעילים, חברי הכנסת ויינשטיין, נחמן, תיכון, מגן – – –

רון נחמן: כמה ראשי ערים יש פה עכשיו?

יגאל ביבי: אחד.

יגאל ביבי: שניים.

רון נחמן: כמה ראשי ערים לשעבר יש פה?

יגאל ביבי: שניים.

יגאל ביבי: חבר הכנסת דוד מגן ואני.

רון נחמן: תסתכל על 120 חברי הכנסת, כמה ראשי ערים נמצאים פה?

רון נחמן: מה אתה עושה?

יגאל ביבי: עזוב את זה עכשיו.

רון נחמן: לעזוב את זה עכשיו.

יגאל ביבי: אני קורא לליכוד להתאחד יחד אתנו ולמנוע מההסתדרות הכללית שתיקח כמה מאות מיליונים מעובדי ישראל באתנן שהולך ומתרקם בימים האלה בעסקת החבילה.

יגאל ביבי: אתם, אני רוצה לשמוע אתכם, את הליכוד, זועק ואומר: למה אתם נותנים שוחד לחבר הכנסת חיים רמון וחבורתו?

יגאל ביבי: לא דיברתי עשר דקות.

יגאל ביבי: יש לי בדיוק שמונה דקות וחצי.

ענת מאור: עשר דקות בדיוק, אבל אני אתן לך – – –

יגאל ביבי: אני עוקב, הסתכלתי על השעון – – –

ענת מאור: חבר הכנסת ביבי, זה היה בדיוק, אבל קח לך עוד דקה.

יגאל ביבי: עוד דקה וחצי מגיעה לי, ועוד בונוס על ההפרעות זה עוד דקה.

יגאל ביבי: אני מבקש, שכשנגמור השבוע את התקציב, תקימו מעקב של הליכוד אחר עסקת החבילה, אחרי ה"שמור לי ואשמור לך" שהולך בין החיים החדשים לשלטונות.

יגאל ביבי: אנחנו שומעים כל מיני שמועות רעות, שהם רוצים להוריד את תוספת היוקר ועל-ידי כך כאילו לייפות את חוק הבריאות, להוריד את חוק הבריאות, שהממשלה תחתום אתם על הסכמים קיבוציים, שכל 200,000 עובדי המדינה ייתנו 1% או 0%.8 להסתדרות.

יגאל ביבי: האם זה מה שאתם מצפים?

יגאל ביבי: ש-700-600 מיליון שקל של עובדי ישראל ילכו רק לבולשביקים, רק לגוף אחד?

יגאל ביבי: לא הסתדרות העובדים הלאומית, לא הסתדרות פועלי אגודת ישראל, לא "מכבי", לא הסתדרות הפועל המזרחי – כולם יימחקו.

יגאל ביבי: מה זה, רוסיה פה?

יגאל ביבי: רק המפלגה האחת?

יגאל ביבי: רק אחד קיים?

יגאל ביבי: רק ארגון אחד?

יגאל ביבי: אתם, הליכוד, תיתנו יד לזה?

יגאל ביבי: אני קורא לכם שהחודש הזה יהיה החודש של המאבק שלכם.

יגאל ביבי: תעקבו אחר הבישולים שהולכים אחרי הבחירות – – –

ענת מאור: חבר הכנסת ביבי.

יגאל ביבי: לסיום אני רוצה לומר לכם, חבר הכנסת דן תיכון והחבר'ה, אתם רציתם חוק ביטוח בריאות ממלכתי, באמת זה צודק, אבל מה עשיתם?

יגאל ביבי: פוליטית איזו טעות עשיתם?

יגאל ביבי: לקחתם מ"מכבי" מאות מיליונים, מ"מאוחדת" מאות מיליונים, ונתתם לקופת-חולים הכללית, שאני חושב שיש אולי צדק שהם מטפלים באוכלוסייה – זה הרווח הגדול שעשיתם.

יגאל ביבי: גם "מכבי", גם "מאוחדת", ואני לא יודע אם קופות אחרות לא יהיו פושטות יד או פושטות רגל.

יגאל ביבי: אני חושב שהגיע הזמן שאתם גם תעשו חשבון נפש בעניין הזה.

יגאל ביבי: אני רוצה למנות עוד רבים רבים ממחדלי הממשלה הזאת, אבל יש לי סיבובים נוספים ואז אומר את כל קלונה של הממשלה.

ענת מאור: בהחלט, תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת פיני בדש, ואחריו – חבר הכנסת אברהם ורדיגר.

פיני בדש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת ביבי, לגבי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, ישבנו בוועדת הכספים, הופיעו כל ראשי הקופות ומנהלי בתי-החולים, ומה הם אמרו?

פיני בדש: – החוק הזה יביא לפשיטת רגל במערכת הבריאות.

פיני בדש: אז אני כבר בכלל לא מבין.

פיני בדש: במשך שנה דיברו על החוק הזה, שהוא צריך להציל את מערכת הבריאות, חוק צודק, חוק שיביא להבראה ולמהפכה בנושא הבריאות, ובסוף כולם עומדים מהצד השני ואומרים שזה יביא לפשיטת רגל.

פיני בדש: בנאום שלי בסבב הזה אני רוצה דווקא לדבר על נושא השלטון המקומי, שבעניינו רוצה חבר הכנסת ביבי להגיש הצעת חוק ולהוציא אותנו, ראשי הרשויות, מהכנסת, אבל צריך להבין שראשי הרשויות שיושבים כאן בכנסת הם כמו נציגי הקיבוצים ונציגי כל הסקטורים, והם אנשים שבאים מהשטח – – –

רון נחמן: כמו מזכיר ההסתדרות וגזבר ההסתדרות.

פיני בדש: הם באים מהשטח, חבר הכנסת ביבי, הם קולטים עלייה אישית בשטח, הם מטפלים בבעיות רווחה, הם מטפלים בבעיות תקציב, הם מטפלים בבעיות תשתית, הם מטפלים בכל הבעיות הקיימות במדינת ישראל, מכירים את בעיות היום-יום ויודעים להציג אותן הכי טוב כאן.

פיני בדש: עד היום הם גם האנשים היחידים במדינת ישראל שנבחרו בבחירות אישיות.

פיני בדש: והציבור, כשאנחנו מתמודדים – מחליט.

פיני בדש: רוצה – יבחר, לא רוצה – לא יבחר.

פיני בדש: אנחנו שנמצאים כאן ומכירים את המערכת מהשטח, נמשיך לפעול.

פיני בדש: כל המנהיגות היום מעיירות הפיתוח צצה דרך המערכת הזו.

פיני בדש: חבל לקטוע, כי כמו שלכל תחום יש נציגות שמייצגת, אנחנו מייצגים 6 מיליוני אזרחים.

פיני בדש: בעצם השלטון המקומי מייצג כל בית-אב וכל אזרח במדינת ישראל – את איכות החיים, את החינוך, את איכות הסביבה וכל דבר הקשור באיכות החיים היומיומית.

פיני בדש: אני רוצה לדבר על תקציבי השלטון המקומי.

פיני בדש: קודם דיבר חבר הכנסת גולדשמידט על הקיבוצים, כמה חשוב להעניק להם את המיליארדים.

פיני בדש: אני יודע שמדברים על 6 מיליארדי שקל, שמתוכם 2 מיליארדים הם רוצים להחזיר כחוב.

פיני בדש: נדמה לי שכל החוב שלהם הוא 16 מיליארד.

פיני בדש: אני טועה, חבר הכנסת דן תיכון?

פיני בדש: 6 מיליארדים הם רוצים להכניס להסדר, 2 מיליארדים במסגרת מסירת קרקעות – – –

רון נחמן: הקרקעות הן שלך.

ענת מאור: הנתון הזה הוא טעות.

פיני בדש: לא, אלה מספרים מדויקים.

פיני בדש: החוב שלהם הוא 16 מיליארדים, בערך.

פיני בדש: 6 מיליארדים הולכים להיכנס להסדר, 2 מיליארדי שקל הם רוצים להחזיר במסגרת הקרקעות שהם מוסרים לבנייה.

ענת מאור: חבר הכנסת בדש, מדובר על מחצית המחיר.

פיני בדש: לא, אני אומר לך, זה בדוק, ישבנו עם התק"ם.

פיני בדש: 2.5 מיליארדים מחיקת חובות של הקיבוצים על-ידי הבנקים, שכמובן ניפחו ריביות כאלה שהם יוכלו להזדכות על זה במסגרת המיסוי, ועוד 1.5 מיליארד שהמדינה צריכה לתת.

פיני בדש: חבר הכנסת רון נחמן, מדובר ב-50,000 תושבים בקיבוצים?

רון נחמן: 50,000 קיבוצניקים יקבלו 10 מיליארד שקל.

רון נחמן: 200,000 שקל לכל קיבוצניק.

פיני בדש: 60,000-50,000.

פיני בדש: כל בעיית השלטון המקומי במדינת ישראל, חבר הכנסת רון נחמן, מסתובבת סביב 3-2.5 מיליארדי שקל, וזה נוגע ל-6 מיליוני אזרחים במדינת ישראל.

פיני בדש: ליישר קו בכל הרשויות המקומיות ולהתחיל דף חדש.

פיני בדש: תשוו את הפרופורציה.

פיני בדש: פה אנחנו מדברים על כל אזרח במדינת ישראל.

פיני בדש: לגבי תקציבי הפיתוח של משרד הפנים.

פיני בדש: כבר שנתיים אין שר פנים, כידוע.

פיני בדש: אמרתי קודם שראש הממשלה הפך להיות גם שר החוץ, כדי לא לתת לשר החוץ להתקדם אישית, אז הוא גם שר החוץ, הוא שר מעופף, הוא גם שר הפנים, הוא גם שר הדתות, הוא גם שר הביטחון, הוא עוד הרבה שרים.

דב שילנסקי: הוא גם שר הכניעה.

דב שילנסקי: לא קונה, הוא מוכר.

פיני בדש: בכל אופן, הרבה מאוד תפקידים, ואין שר פנים.

פיני בדש: לכן תקציב הפיתוח במשרד הפנים וברשויות המקומיות כבר שנתיים לא השתנה, נשאר קבוע.

פיני בדש: מצב התשתיות ברשויות המקומיות קשה, ואין שינוי בתקציב השלטון המקומי בנושא הפיתוח.

פיני בדש: ביוב.

פיני בדש: בשנה זו ובשנה שעברה הקציבו הרבה מאוד כספים לביוב, מענקים של 20%.

פיני בדש: מה קרה בפועל?

פיני בדש: הרשויות המסודרות והעשירות יותר ניצלו את המענקים מיידית כי היו להן תוכניות מגירה, ניצלו את המענקים, את 20% המענק.

פיני בדש: בשנה הבאה המענק יורד ל-10%.

פיני בדש: ומי ייכלל בשנה הבאה בקטגוריה של הרשויות שיצטרכו לנצל את זה?

פיני בדש: כל הרשויות החלשות שלא הספיקו להתארגן ורק עכשיו מתארגנות, שאצלן בעיות הביוב הקשות ביותר.

פיני בדש: בשנה הבאה ירד המענק ב-10%.

רון נחמן: ומה יקרה עם הבנייה?

פיני בדש: כל הוויכוחים עם האוצר, לנסות ולהשאיר את המענק בשיעור 20% לרשויות המקומיות לטיפול בנושא הביוב, והיום זו אחת הבעיות הקשות ביותר במדינה – אמרו: אין.

פיני בדש: בסופו של דבר – – – את מי אתה מחפש?

דב שילנסקי: איפה הקואליציה?

דב שילנסקי: אני לא רואה אותם.

פיני בדש: אין הצבעות היום.

דב שילנסקי: מזל שיש לנו כאן סגנית יושב-ראש הכנסת.

אברהם ורדיגר: יושבת כאן חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: אני לא בקואליציה.

ענת מאור: אני מייצגת אחוז גבוה של חברי הבית.

פיני בדש: אלה רובוטריקים, חבר הכנסת שילנסקי.

פיני בדש: הם מגיעים, אומרים להם להרים יד, מרימים יד; תורידו יד, מורידים יד.

פיני בדש: מה אתה מצפה מהם?

דב שילנסקי: אולי לא ראיתי טוב.

פיני בדש: הרובוטריקים הלכו לישון.

תמר גוז'נסקי: מה אתה עושה כשרפול שיושב לפניך מרים יד?

תמר גוז'נסקי: אתה מוריד אותה?

פיני בדש: את יכולה להיות בטוחה שיש לי דעות עצמאיות ואני מצביע לפי ראות עיני.

תמר גוז'נסקי: אני מציעה לבדוק בהצבעות.

פיני בדש: תבדקי.

פיני בדש: מס על הבורסה – אני הייתי בעד, צומת היתה נגד.

פיני בדש: תבדקי.

פיני בדש: כביש חוצה-ישראל – אני הייתי בעד, רובם היו נגד.

פיני בדש: אני מוכן להראות לך שורה ארוכה של חוקים.

פיני בדש: גם הצעת החוק שלי שמטרתה להחזיר את חברת הכנסת סלמוביץ, אני בעד ויש בצומת רבים נגד, מה לעשות?

פיני בדש: יש הרבה חוקים.

פיני בדש: אנחנו לא תמיד תמימי דעות.

רון נחמן: מה עם גונן?

רון נחמן: אתה מחזיר?

פיני בדש: קחו אותו לליכוד.

פיני בדש: אתה יודע מה, הוא המפרק הלאומי, הוא יפרק להם את הקואליציה, תאמין לי.

פיני בדש: בכל מקום הוא מפרק.

פיני בדש: אנחנו נראה, אולי הוא יפרק את הקואליציה.

פיני בדש: ארנונה.

פיני בדש: בכל שנה הממשלה פוטרת את עצמה מתשלום ארנונה ברשויות המקומיות.

פיני בדש: חוצפה.

פיני בדש: היא מטילה על הרשויות המקומיות סנקציות וטוענת קשות נגד החריגה בתקציבים, אבל הממשלה לא משלמת – נכון, חבר הכנסת רון נחמן?

פיני בדש: – לא משלמת ארנונה על המבנים שלה.

פיני בדש: אם באריאל יש 500 דירות של בנייה תקציבית, שמשרד השיכון – – –

רון נחמן: לא, 500 דירות שמדינת ישראל שילמה 100 מיליון שקל בהתחייבות רכישה.

פיני בדש: לא משנה.

פיני בדש: הם לא מוכרים אותן והם גם לא משלמים לך ארנונה, ואתה נותן שירות לדירות האלה.

רון נחמן: גרוע מזה, אזרחי מדינת ישראל מכספי מס הכנסה שלהם שילמו לחברות בנייה, כמו "אשטרום" ו"אפריקה-ישראל" וחברות נוספות, עשרות ומאות שקלים.

רון נחמן: תציין את זה.

ענת מאור: חבר הכנסת בדש, זה על חשבון זמנך.

פיני בדש: בכל אופן, על כל משרדי הממשלה הם לא משלמים ארנונה, על כל הדירות הריקות שנותנים עבורן שירותים הם לא משלמים ארנונה.

פיני בדש: לא ייתכן שהממשלה תפטור את עצמה מתשלום שהוא מחויב המציאות.

דוד מגן: בעניין הזה אני רוצה להזהיר אותך.

דוד מגן: בסעיף 7 לחוק הממשלה מציעה הצעה בבחינת לעג לרש.

דוד מגן: היא אומנם מתחילה – – –

פיני בדש: שליש, כמו בתי-חולים – – –

דוד מגן: גם השליש הזה מסויג.

דוד מגן: לעומת זאת, בעזרת השם, בשבוע הבא תועלה הצעת חוק בקריאה מוקדמת, של חבר הכנסת עמור ואחרים, הקובעת שהמדינה כבעלת נכס חייבת בתשלום ארנונה.

פיני בדש: כולנו נתמוך.

דוד מגן: לפחות אנשי השלטון המקומי במפלגת העבודה לא ילכו שבי אחרי הצעת הממשלה.

פיני בדש: הכנסת מחוקקת חוקים שהמשמעות שלהם היא הוצאה כספית של הרשויות המקומיות.

פיני בדש: בחוקים האלה אין מענה תקציבי לרשויות המקומיות.

פיני בדש: אחר כך באים וצועקים למה הרשות המקומית אינה עומדת בהתחייבות כספית.

פיני בדש: מטילים עלינו את כל נושא השמירה בבתי-הספר.

פיני בדש: אנחנו לא משטרה, אנחנו לא בנויים לשמירה על בתי-הספר, וכמובן מחצית הסכום אנחנו משלמים.

פיני בדש: אחרי כל פיגוע יש לחץ להכניס שומרים לגני-הילדים ועוד שומרים לבתי-הספר, ואף אחד לא נותן לנו מענה כספי לעניין הזה.

פיני בדש: אגב, דיברו כל הזמן על יום לימודים ארוך.

פיני בדש: בעומר אני מבצע כבר שנתיים יום לימודים ארוך.

פיני בדש: תאמינו לי, על חשבון המועצה.

פיני בדש: לא ההורים רוצים את זה ולא הילדים רוצים את זה.

פיני בדש: הם כל הזמן נאבקים לקצר את יום הלימודים הארוך.

פיני בדש: צריך לשקול את זה, צריך לעשות ניסיון בכמה רשויות, לבדוק את הנושא, אם העסק הזה עובד או לא עובד.

פיני בדש: רשויות רבות באות ואומרות לממשלה: אל תפריעו לנו לעבוד, אנחנו מוכנים לבצע דברים לבד.

פיני בדש: אתה רוצה, אתה מביא מפעלים – נכנס לנו חוק חובת המכרזים.

פיני בדש: אתה מביא מפעלים – אומרים לך מכרז.

פיני בדש: מלון, בא משקיע למלון, רוצה להשקיע 50 מיליון דולר – אומרים לו: אדוני, לך למכרז, לך תעשה את זה וזה.

פיני בדש: הוא אומר תודה רבה, הבנתי את הפרינציפ, והולך הלאה.

פיני בדש: רוצים להוריד אוכלוסייה איכותית לנגב.

פיני בדש: אני מקים פארק תעשיות, בא אלי מנהל מפעל היי-טק ואומר לי: אדוני, אני צריך להביא 30-20 מהנדסים לדרום, יש לך תוכנית "בנה ביתך"?

פיני בדש: תן לי מגרשים, מחיר מלא, אבל תן לי מגרשים למהנדסים.

פיני בדש: לא תיתן לי, לא אבוא לדרום.

פיני בדש: אנשים לא רוצים לגור בקומות, רוצים לרדת לדרום ולגור באיכות חיים.

פיני בדש: אין שום גורם היום, אפילו לא ועדת שרים, אפילו לא מינהל, אני לא מדבר על הרשות שתיתן להם, לקביעת קריטריונים למתן עדיפות לדרישה זו – אין דבר כזה.

פיני בדש: בנושא התשתיות – – –

ענת מאור: בבקשה לסיים.

פיני בדש: עוד כמה דקות.

פיני בדש: אני מוכן שזה יהיה על חשבון ההסתייגות הבאה.

פיני בדש: אני רק אסיים את הקטע הזה.

דן תיכון: גברתי היושבת-ראש, אני מציע שתקבעי מי ידבר עד השעה 01:00, ונשחרר את האחרים.

דן תיכון: הרי אין טעם שהם יישארו.

ענת מאור: אני מקבלת את ההצעה ואני מבקשת לסיים.

פיני בדש: אני אסיים את עניין התשתיות.

ענת מאור: לא, אני מבקשת לסיים.

ענת מאור: חברי הכנסת מחכים לתורם.

ענת מאור: יש לך הסתייגויות מחר.

ענת מאור: לכן הדיון הוא ברצף.

פיני בדש: אני באמצע המשפט.

ענת מאור: באמצע המשפט – בבקשה.

פיני בדש: נושא תשתיות-על.

פיני בדש: אומרים לך, תמכור מגרש ב-40,000 דולר נניח, ברשות מקומית, וערכו של המגרש בשוק הוא 100,000 דולר.

פיני בדש: אומרים: בואו נמכור אותו ב-70,000 דולר, תיתנו לרשות המקומית את הפער, אנחנו לא מעלים אותו מעבר, בחצי מחיר אבל, תנו לרשות המקומית לפתח תשתיות-על במחיר המגרש – אומרים לך: בלתי אפשרי, תמכור ב-40,000 דולר ואחר כך תחפש מקורות אחרים, שאף אחד לא ייתן לך אותם, כדי לפתח את תשתיות-העל.

פיני בדש: לא נותנים לך את האפשרות להוסיף את תשתיות-העל על מחיר המגרש, כאשר מחיר המגרש עם תשתיות-העל לא מגיע למחצית מחירו בשוק.

פיני בדש: פה היינו יכולים לפתח הרבה מאוד את הרשויות המקומיות, ללא תקציבי מדינה.

פיני בדש: תודה.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: עכשיו חבר הכנסת אברהם ורדיגר, שכן היה לו נימוק והוא באמת לא יכול היה לדבר בתורו.

ענת מאור: הסתייגות אחת – חמש דקות.

ענת מאור: אנחנו מתחילים את הסבב השלישי.

ענת מאור: מקרב הנוכחים – חבר הכנסת דוד מגן, אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת דן תיכון, ואני מניחה שבזה נסיים.

רון נחמן: אני משוחרר הערב?

ענת מאור: אתה משוחרר הערב.

רון נחמן: 86 הסתייגויות.

פיני בדש: גם אני משוחרר הערב?

ענת מאור: אתם משוחררים הערב.

רון נחמן: 86 הסתייגויות, מתי אנמק אותן, בשנת 1996?

ענת מאור: זה היה רעיון מוצלח מאוד.

ענת מאור: שנת 1996.

ענת מאור: וחשוב גם לא להגיד שלא להדפיס מחדש את הכול.

ענת מאור: חבר הכנסת אברהם ורדיגר, בבקשה.

דוד מגן: אני מציע, מי שמתעקש יכול להישאר כאן אחרי השעה 01:00 ולנמק את ההסתייגויות לבד.

ענת מאור: אני מקווה שהדגש הוא במלה "לבד", ללא סגן יושב-ראש.

ענת מאור: אם יהיה מישהו שבאמת בשעה 01:00 יהיה מוכרח להביא את דברו, אני אשאר אתו.

ענת מאור: בבקשה, חבר הכנסת ורדיגר.

אברהם ורדיגר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, במסגרת הדקות הספורות העומדות לרשותי אני אתייחס רק לנושא אחד, מצבה של עיריית בני-ברק ותושביה המסכנים.

אברהם ורדיגר: כידוע, על-פי הנתונים של המוסד לביטוח לאומי, בני-ברק היא העיר הכי ענייה בישראל.

אברהם ורדיגר: שליש מתושביה שרויים מתחת לקו העוני, 50% מתושביה קשישים וילדים.

אברהם ורדיגר: לפני שבועות מספר, וזו לא הפעם הראשונה, הושבתה העירייה על-ידי העובדים אשר לא קיבלו את שכרם שבועות ואף חודשים.

אברהם ורדיגר: העירייה לא היתה מסוגלת להבטיח את מינימום השירותים המוניציפליים הנדרשים לאוכלוסייה.

אברהם ורדיגר: רחובות בני-ברק נתגדשו במצבורי אשפה מדיפי ריחות לא נעימים, עד כדי סכנה מוחשית ביותר לתושבי העיר, ובמיוחד לילדים שבה.

אברהם ורדיגר: לצערי, למרות כל ההשתדלויות, התחנונים והזעקות, אף שכל כלי התקשורת הצדיקו את התביעות של ראשי העירייה, לא נעשתה שום פעולה יסודית על-ידי הרשויות, קרי הממשלה, לפתרון הבעיה הכאובה.

אברהם ורדיגר: לא נעשתה שום פעולה לחיסול הגירעון שהצטבר זה שנים, כי המצב הקשה לא נוצר בבת אחת, זה תהליך ממושך וכאוב עקב הרכב האוכלוסייה בעיר הזאת ורמת החיים שלה.

אברהם ורדיגר: מדי פעם, אחרי לחצים, נזרקו כמה מיליונים, טלאי על גבי טלאי, דבר שרק החמיר את המצב.

אברהם ורדיגר: מעניין, וזאת גם טענתו של ראש העיר, שעיריות אחרות במרכז הארץ, אשר להן כנראה גב חזק יותר, אולי גב פוליטי חזק יותר, והן נמצאות במצב של גירעון גדול, נעזרו על-ידי הממשלה ובעיותיהן נפתרו.

אברהם ורדיגר: בני-ברק סבלה וסובלת בצורה מתמדת מקיפוח של משרדי הממשלה הנוגעים בדבר.

אברהם ורדיגר: אבל גם הם מוגבלים, כי הקופה, האוצר, לא בידיהם.

אברהם ורדיגר: בואו ותיווכחו, חברי הכנסת, כמה אלפי ילדים בכל הגילים לומדים בצפיפות, במגורונים, במרתפים, בדירות שכורות, כאשר כמעט בכל הערים בעיית הכיתות נפתרה כמעט לגמרי.

אברהם ורדיגר: ראשי העיר מתמודדים ונאבקים להחזיק מעמד, אבל אין מי שמקשיב לזעקתם.

אברהם ורדיגר: עיר ברוכת ילדים, אבל היא אינה ברוכה בהתייחסות הוגנת כפי שמגיע לה.

אברהם ורדיגר: הממשלה מזלזלת, או אולי בכלל לא מתייחסת, כאשר בו בזמן יש לממשלה אוזן קשבת ואדיבה לראשי הערים מהמגזרים הערבי, הדרוזי והבדואי, ואינני מזלזל חלילה בשום מגזר, כי לכולם מגיע יחס שווה, אבל יחס שווה – גם ליהודים.

אברהם ורדיגר: כמעט כל הסיעות בבית הזה התאחדו רק לפני שבועות מספר בדרישה ובתביעה מהממשלה לסייע לעיר בני-ברק, ובדחיפות.

אברהם ורדיגר: ותגובה אין.

אברהם ורדיגר: זלזול כזה, רבותי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, אינו יכול להימשך.

אברהם ורדיגר: אנו, חברי סיעת יהדות התורה, המייצגים רוב גדול בעיר הזאת, לא נוכל לשתוק.

אברהם ורדיגר: היחס הזה מקומם.

אברהם ורדיגר: היחס, או האי-יחס הזה, מזיק למדינת ישראל.

אברהם ורדיגר: כי הפרסומים על מצבה של בני-ברק ומצוקתה הכלכלית כבר הגיעו לכלי התקשורת בארצות-הברית, שם הביעו סנטורים ואנשי הקונגרס את תמיהתם ואת מחאתם על היחס המוזר של הממשלה לעיר חרדית זו.

דב שילנסקי: אז למה ש"ס תומכת בממשלה?

דב שילנסקי: הרי גם הם חרדים.

דב שילנסקי: למה הם תומכים בממשלה?

אברהם ורדיגר: חבל שאין כאן מי שייתן תשובה.

אברהם ורדיגר: העיר מונה כ-150,000 נפש.

אברהם ורדיגר: גם הם מסוגלים לגייס אלפים ולהביאם ולהעלותם לירושלים כדי למחות ולהפגין מול משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר.

אברהם ורדיגר: אבל אין זו דרכם ואין זו שיטתם.

אברהם ורדיגר: אבל ממשלתנו אינה מבינה כנראה שפה אחרת, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אלא שפת הכוח, שפת ההפגנות.

גדליה גל: האם אתה מרוצה מצורת הניהול של העיר הזאת?

אברהם ורדיגר: אינני מרוצה מצורת הניהול של הרבה עיריות וממה שמתנהל בתוכן, ובכל זאת התייחסות כזאת אינה נורמלית.

אברהם ורדיגר: אני לא יכול, בשום פנים ואופן, להבין איך מתייחסים הממשלה, האוצר וכל הגופים הנוגעים בדבר לעיר הזאת ולבעיותיה.

אברהם ורדיגר: ובכן, כנראה הם לא מבינים שפה אחרת, אלא שפת ההפגנות, שפת האלימות.

אברהם ורדיגר: ואז מתחילים להקשיב.

אברהם ורדיגר: גדולי ישראל המכוונים את פעולותינו אינם בדעה שזאת הדרך.

אברהם ורדיגר: אבל יש להבין שהסבלנות פוקעת, כי העיר והשירותים פשוט מתמוטטים.

אברהם ורדיגר: ואני לא מגזים.

אברהם ורדיגר: הספקים הפסיקו לספק את השירותים, המשכורות של העובדים בסכנה, וחלילה נגיע למצב שלא יהיה ממנו מוצא.

אברהם ורדיגר: פנייתי אל ראש הממשלה, שהוא גם שר הפנים, ואל שר האוצר: "אל תחטאו בילד".

אברהם ורדיגר: זכרו שמדובר בחיי נפשות.

אברהם ורדיגר: יש למצוא מייד פתרון נאות ויסודי להצלת העיר הזאת ותושביה.

אברהם ורדיגר: זו עיר עם ייחוד משלה, אשר הילדים, דור העתיד, הם הרכוש היחיד שלה.

אברהם ורדיגר: אלו הרזרבות שלה.

אברהם ורדיגר: אין לה רזרבות קרקע, ואין לה אפשרות למכור, כי אין לה.

אברהם ורדיגר: במדינה אחרת היו רואים ברכה בעיר ברוכת ילדים, היו מפתחים אותה, מטפחים אותה, מסייעים לה, ולא היו מגיעים למצב כזה.

אברהם ורדיגר: יש לנו, ברוך השם, כספים לעת הצורך לסתימת כל החורים, חובות הבנקים, מניות, חובות הקיבוצים, קונצרנים מתמוטטים וכדומה, מיליארדים, ובכלל, לכל מי שיודע לאיים.

אברהם ורדיגר: ראו, רבותי, הזהרנוכם, כי באו מים עד נפש.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: אנחנו עוברים לסבב השלישי של הדיון, ואני מתכבדת להזמין את חבר הכנסת דוד מגן.

ענת מאור: לפי מה שאני רואה, חבר הכנסת בא-גד חזר.

ענת מאור: אז חבר הכנסת תיכון, אתה תדבר מחר, אתה תהיה הראשון, תפתח את הדיון.

ענת מאור: אחרי חבר הכנסת מגן – חבר הכנסת יוסף בא-גד, ואחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דוד מגן: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, במקביל לפעילות שלי ברשימת ההסתייגויות לחוק, כיושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה פניתי אל יושב-ראש ועדת הכספים בבקשה להתייחס לשני נושאים אשר בהם ראתה הוועדה לענייני ביקורת המדינה בוועדת הכספים כתובת שתוכל לתקן ליקויים שעליהם מצביעה מבקרת המדינה בדוח 44.

דוד מגן: והנושאים הם לאו דווקא החמורים ביותר בדוח, אבל אלה נושאים שאנחנו רואים שהממשלה לא נוקפת אצבע לגביהם, אולי בגלל ריב סמכויות, אולי בגלל ריבוי סמכויות ועירוב תחומים בין המשרדים השונים.

דוד מגן: וחשבנו שוועדת הכספים תוכל לפתור את הבעיות ולהעמיד יחד אתנו, יחד עם כל זרועות הכנסת, את הממשלה על מקומה.

דוד מגן: אני מדבר על עניין התמיכה במוסדות ציבור, והעניין השני הוא הגברת התמיכה במשרד המשפטים, בסעיף הסיוע המשפטי, הליכי הטיפול והשירות לאזרח.

דוד מגן: אבל בטרם אפרט את הדברים הללו, ואולי עוד אעשה זאת בהמשך הדיונים מחר, אינני יכול לעבור לסדר-היום בלי להתייחס כאן לשני הנאומים האחרונים, האחד של חבר הכנסת ידידי אלי גולדשמידט, והשני של חברת הכנסת ענת מאור, אשר מנהלת ברגע זה את הישיבה.

דוד מגן: חבר הכנסת גולדשמידט תקף את אנשי הליכוד על כך שהם מלבים שנאה ואש כלפי הקיבוצים, בביקורת על העברת תקציבי העתק לקיבוצים.

דוד מגן: רציתי להזכיר לו ולהזכיר לחברי הבית את עמדתי: אני בעד העיקרון שהממשלה בפרט והכנסת והמדינה ככלל, חייבות לעזור לתנועה הקיבוצית במצוקתה.

דוד מגן: אבל, אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת אלי גולדשמידט דברים קצרים שאמרתי בשבוע שעבר: עלינו להיזהר ולהישמר מכל משמר מחידושו של הקיטוב החברתי, בין תושב עיר הפיתוח לבין חבר הקיבוץ.

דוד מגן: הקיטוב הזה, הניכור הזה, עולים וצצים מחדש בסגנון ובאופי הנוקשים והמכוערים, שאותם ראינו במערכת הבחירות לכנסת העשירית, ב-1981.

דוד מגן: מי שמצוי במערכת הפוליטית מלפני 13 שנים, זוכר איזו חבית חומר נפץ התפוצצה אז, על רקע הקיטוב והניכור.

דוד מגן: אינני מדבר, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, על הסיוע.

דוד מגן: אמרתי כי דעתי היא שצריך לסייע.

דוד מגן: אני רוצה להזהיר מפני הניכור והקיטוב.

דוד מגן: איך יוצרים זאת?

דוד מגן: בנאומי הראשון היום הזכרתי עניין פעוט לכאורה, עניין המלגות – ההחלטה השגויה של הממשלה בקביעת סדרי העדיפויות הלאומיים, קובעת בסופו של דבר שסטודנט חבר קיבוץ, גם אם הקיבוץ מבוסס ועשיר, זכאי לקבל מלגה.

דוד מגן: גברתי היושבת-ראש, את יודעת שבדרך כלל הסטודנט כפרט, חבר הקיבוץ, לא זקוק – – –

ענת מאור: חבר הכנסת מגן, תרשה לי להעיר, זה פשוט לא מדויק.

ענת מאור: יש בכל האוניברסיטאות קריטריונים הבנויים על-פי המצב הכלכלי של הקיבוצים.

ענת מאור: יש ארבע קבוצות, והמלגה ניתנת בדיוק לפי הקריטריון של המצב הכלכלי.

דוד מגן: גברתי, אני בקי בעניין, אני גם יזמתי דיון בוועדה לביקורת המדינה, ובעקבות זאת מתכנסת ועדה ציבורית אשר הודתה בשגיאה ומנסה לתקן את העניין.

דוד מגן: לולא היה דיון בוועדה לביקורת המדינה, יכול היה להימשך מצב שבו בני עניים תושבי ערי פיתוח שאינן כלולות במפת העדיפות הלאומית, לא היו יכולים לקבל מלגות, ואילו אחרים, אשר חברים ביישובים מבוססים, כן היו יכולים לקבל מלגות.

ענת מאור: המידע שבידי אחר.

דוד מגן: לכך בוודאי לא התכוונה אפילו הממשלה הזו.

דוד מגן: ההחלטה לקביעת האזורים הנמנים במפת העדיפות הלאומית היא החלטה שגויה.

דוד מגן: איך נוצרת החלטה שגויה?

דוד מגן: כאשר המניעים והשיקולים הם זרים, או שלא ממין העניין.

דוד מגן: אני אומר זאת באחריות מלאה, וגם את, גברתי היושבת-ראש, צריכה לדעת זאת, כפי שחברי הכנסת יודעים, בחלק מהמקרים השיקול של הממשלה אם למנות יישוב מסוים באזורי עדיפות לאומית א' או ב', או לא, היה זהותו הפוליטית של מי שעומד בראש הרשות המקומית.

דוד מגן: חבר הכנסת רון נחמן השתתף ויזם בג"ץ מסוים.

דוד מגן: ראש עיריית קריית-גת יזם בג"ץ העומד ותלוי.

רון נחמן: מה זה יזם?

רון נחמן: זכינו בתביעה, והקפיאו את חוק ערי הפיתוח.

דוד מגן: לא רציתי להרחיב את הדיבור על כך.

דוד מגן: מעלה-אדומים יזמה בג"ץ.

דוד מגן: יישובים אחרים, חזקים יותר, סמוכים למרכז הארץ, התמזל מזלם וערב קבלת ההחלטה בממשלה ב-1993 נמנו ראשיהם עם המפלגה המרכיבה את הממשלה, ולכן נכנסו לקטגוריה הזו.

דוד מגן: חבר הכנסת גדליה גל, קיבלתי אתמול מכתב, אומנם אנונימי, ואני בדרך כלל לא מתייחס למכתבים כאלה, אך בדקתי היום את העובדות.

דוד מגן: תראה מה ממשיך להנחות את נציגיך-נציגינו בממשלה בנושא זה: בראש המועצה ביבנאל עמד עד נובמבר 1993 איש הליכוד.

דוד מגן: היא לא זכתה ליהנות מן ההטבות שהטיפול הנקודתי מעניק ליישובים מסוימים.

רון נחמן: הנה זה פה.

דוד מגן: יש לך המכתב?

רון נחמן: בטח.

דוד מגן: בדקתי את העובדות.

דוד מגן: אני לא יודע מי כתב את המכתב, אך אלה הן העובדות.

דוד מגן: בנובמבר 1993 חל שם מהפך פוליטי, ונבחר ראש מועצה המזוהה עם המפלגה המרכיבה את הממשלה.

דוד מגן: היום רוצים לתקן ולחזור מהסירוב שנתנו לעזרא מועלם, ראש המועצה הקודם, ומחפשים דרך אלגנטית לעשות זאת.

דוד מגן: אי-אפשר לומר: הואיל והוא משלנו, עכשיו ניתן לו את מה שלא נתנו לקודם.

דוד מגן: בתרגיל מחוכם נענים לפנייה של ראש המועצה האזורית גליל תחתון, ואומרים לו: בהמשך לפנייתך למנות את 13 היישובים אשר בתחום המועצה האזורית באזור העדיפות הלאומית, אנחנו ממנים אותך כיושב-ראש צוות היגוי לבדיקת מעמדם של 14 היישובים.

דוד מגן: מיהו היישוב ה-14, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים?

דוד מגן: זוהי המועצה המקומית יבנאל, אשר לפתע פתאום, לצורך העניין הזה, איבדה את עצמאותה המוניציפלית, היא כבר לא מועצה מקומית אלא כביכול אחד היישובים של המועצה האזורית.

דוד מגן: עד לאן מגיעים האבסורדים?

דוד מגן: עד לאן מגיעים התמרונים, שהכנסת לא יכולה לעבור עליהם לסדר-היום?

דוד מגן: השיקול שלך היה פוליטי, הסירוב שלך היה פוליטי, משום שראש המועצה המקומית הזו נמנה עם סיעות האופוזיציה; תהיה אמיץ, תבוא ותאמר כי אלה השיקולים, ונאמץ את הנורמות הללו, אם כי לדעתי הן פסולות.

דוד מגן: נאמר שכל ממשלה רשאית לקבוע אזורי עדיפות על-פי שייכות פוליטית, דבר שהוא חמור כשלעצמו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מגן, זה היה לפני חצי שנה.

דב שילנסקי: אז עוד היתה להם קצת בושה.

דב שילנסקי: עכשיו גם קצת בושה אין להם.

דוד מגן: חבר הכנסת שילנסקי היטיב ממני לומר זאת: אפילו בושה אין.

דוד מגן: אני רוצה להזהיר את הממשלה: חייבים ליצור עקביות ומדיניות הנובעות מתוך קונסנסוס.

דוד מגן: איך תיראה המדינה, אם בכל פעם כשתוקם ממשלה חדשה, היא תמחק מרשימת היישובים המועדפים את היישובים שמנהיגותם אינה מזדהה עם הממשלה, ותעדיף אחרים על פניהם, וחוזר חלילה?

דוד מגן: האם משקיעים רציניים יוכלו במצב פוליטי, כלכלי וחברתי שכזה לתכנן את מהלכיהם?

דוד מגן: האם הם יתייחסו ברצינות למפה המגדירה מה הם אזורי העדיפות הלאומית?

דוד מגן: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אם יש בכוחך לתקן את הנושא הזה – ויש בכוחך לתקן את הנושא הזה – עליך לשכנע את הממשלה, שאזורי עדיפות לאומית קובעים מתוך קונסנסוס.

דוד מגן: בעניין הזה מותר לעשות את הפשע הנורא ולהתייעץ עם האופוזיציה, ובלבד שמשיגים תוצאה אחת: נקבעה רשימת אזורי העדיפות, זוהי רשימת אזורי עדיפות לכל הממשלות אשר תקומנה בטווח הנראה לעין.

דוד מגן: לא תהיה נדנדה, לא יהיו חשבונות פוליטיים, יהיו חשבונות אמיתיים ושיקולים ממין העניין.

דוד מגן: גברתי היושבת-ראש, הואיל ומילאתי את מכסת הזמן לשלב זה, אני רוצה לומר: ידידי יושב-ראש ועדת הכספים, בפעם הבאה שאקרא לדוכן, אני מתכוון לדבר על משרד המשפטים, על הסיוע המשפטי ועל התמיכה במוסדות ציבור בהיקף של מיליארד ו-164 מיליון שקל, על-פי הערכים של 1992.

דוד מגן: בעניין משרד המשפטים, חייבים למצוא דרך לתגבר את הסעיף הזה, כי הלשכות לייעוץ משפטי הן בבחינת לעג לרש, מבחינת היקף התקציב העומד לרשותן.

דוד מגן: בעניין התמיכה במוסדות הציבור, אם משרד האוצר לא יתערב לתיאום בין משרד החינוך והתרבות ובין המשרד לענייני דתות, אנחנו נגרום להמשך המצב שבו מוסדות רבים מקבלים כפל תמיכות שלא בצדק ובניגוד לכללי המינהל התקין, וגם על כך מצביע מבקר המדינה.

דוד מגן: את שני הנושאים הללו אפרט, כאשר אקרא שוב אל הדוכן.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת יוסף בא-גד, ואחרונת הדוברים לערב זה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

יוסף בא-גד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, השעה מאוחרת ועל כן אקצר.

דב שילנסקי: השעה מוקדמת, אחרי 24:00, היום מתחיל.

יוסף בא-גד: היום הבא.

יוסף בא-גד: זו הפעם השלישית היום שאני אומר:

יוסף בא-גד: אל תקראו לכך חוק ההסדרים אלא חוק האי-הסדרים – חוק הבלגן.

יוסף בא-גד: יש פה דברים רבים המחייבים תיקון, ואני רוצה להתרכז בשני חוקים מוצעים: האחד – היטל לשימור מקורות מים לטווח ארוך, והשני – פיצויים לבעל בעלי חיים, על פגיעה מטעם מנהל השירותים הווטרינריים, כאשר יש סכנה של מגפה.

יוסף בא-גד: שני החוקים האלה חשובים ונדרשים בחוק ההסדרים.

יוסף בא-גד: אנחנו צריכים לשמור את מקורות המים, אף שקשה שלא להזדעזע מהעברת 50 מיליון קוב מים לירדן בהסכם השלום.

יוסף בא-גד: כאן אנחנו מדברים על קנסות למי שינצלו את מקורות המים מעל כוח יכולתם, ובמקביל נתנו לירדן כמויות אדירות של מים.

יוסף בא-גד: איך מתיישבים הדברים, קשה להבין.

יוסף בא-גד: אבל בשני הדברים האלה, עם כל רצוננו לשמור באמת על מקורות המים ולהימנע ממגפות בקרב בעלי חיים, יש להקפיד שלא יקופחו זכויות האזרח בשני החוקים.

יוסף בא-גד: לכן אני מכניס שני תיקונים: "שר החקלאות, בהסכמת שר האוצר" ואני מוסיף הסתייגות – "ולאחר אישור שלושה שופטים שייקבעו".

יוסף בא-גד: אי-אפשר לתת זאת לשר האוצר ולשר החקלאות, שהם אינטרסנטים, שיש להם נגיעה, בלעדיות, וגם אין להשאיר זאת להסכמת ועדת הכספים של הכנסת.

יוסף בא-גד: כידוע, יד רוחצת יד, הם דואגים לשר האוצר, ושר האוצר דואג לוועדת הכספים.

יוסף בא-גד: האזרח חייב לקבל הגנה.

יוסף בא-גד: להם יש כוחות, לאזרח אין.

יוסף בא-גד: לאזרח צריך לתת את האפשרות שתהיה איזו ועדה אובייקטיבית, שהיא באמת תחליט אם הוא חייב לשלם את הקנסות, ואותם מפיקי מים ממקור מים מסוים ישלמו לאוצר המדינה היטל לשימור מקורות המים בתנאי שוועדת שופטים תקבע שהם באמת אשמים ושהם חייבים לתת.

יוסף בא-גד: כך גם גם כלפי פיצויים או אי-פיצויים בשל בעל חיים שהומת לפי הוראת פקודה זו, אם לדעת מנהל השירותים הווטרינריים הפר בעליו את הוראת הפקודה.

יוסף בא-גד: ודאי מוצדק, צריך להישמר ממגפות, אבל חייבת להיות ועדה של שלושה שופטים או שלושה נבחרים, שהיא תגן על האזרח הקטן אם בטעות פגעו במשק החי שלו מתוך חששות והתברר שהם לא צדקו.

יוסף בא-גד: אני גם מוסיף: "על ההחלטה תינתן אפשרות ערעור בפני גוף שייקבע".

יוסף בא-גד: דבר נוסף בחוק זה: "הקנס ישולם לפי דרישת מנהל השירותים הווטרינריים בתוך" – פה מציעים 15 יום.

יוסף בא-גד: אומרים ביידיש: וואס ברענט?

יוסף בא-גד: למה להכריח כל כך מהר?

יוסף בא-גד: תנו לו אפשרות.

יוסף בא-גד: ואם יהיו 30 יום לתשלום הקנס, זה לא יספיק?

יוסף בא-גד: 30 יום.

יוסף בא-גד: "לא שולם הקנס במועד ייתוספו הפרשי הצמדה וריבית" וכו'.

יוסף בא-גד: אני לא חושב שזה צודק.

יוסף בא-גד: אני מציע: "יקוזז הקנס מהפיצויים המגיעים".

יוסף בא-גד: מגיעים לו פיצויים על חלק מבעלי החיים, מזה יקזזו את הקנס.

יוסף בא-גד: אני לא יכול לסיים את דברי בלי להמשיך ולקבול על העוול הנורא שנגרם.

יוסף בא-גד: כאשר מדברים על הסדרים וסדר, עומדות דירות ברחבי יש"ע, דירות ריקות שנהרסות.

יוסף בא-גד: נאמר: "ושאיה יכת שער".

יוסף בא-גד: בית שעומד ריק, נהרס.

יוסף בא-גד: ופה עומדות דירות בחברון, בקריית-ארבע, ברחבי יהודה ושומרון.

יוסף בא-גד: יש דבר זועק לשמים: ביישוב רבבה ליד יקיר עומדות עשרות דירות ריקות.

רון נחמן: ליד אריאל.

יוסף בא-גד: סליחה, ליד אריאל ויקיר, על כביש חוצה-שומרון, עומדות דירות ריקות ונהרסות.

יוסף בא-גד: הרשעות של הממשלה היא כה גדולה: מוטב שתיהרסנה דירות, גם לי גם לך לא יהיה.

יוסף בא-גד: תכניסו שם מתיישבים, תכניסו עולים חדשים.

יוסף בא-גד: לעולים החדשים אין איפה לגור, יש בעיות קשות מאוד לעולים החדשים, הם צריכים לשלם שכר דירה בסכומים פנטסטיים.

יוסף בא-גד: פה עומדות דירות ריקות רק כדי להעניש את הצדיקים המתנחלים ולא לצרף להם עולים חדשים, כשעולים חדשים רוצים לגור שם.

יוסף בא-גד: זה דבר שהדעת אינה סובלת.

יוסף בא-גד: אסתפק בדברי אלה בהתחשב בשעה המאוחרת, ולוואי שחוק ההסדרים יהפוך לחוק אמיתי של הסדרים שיתקן את סדרי השלטון, והממשלה תשמש דוגמה אישית בהתנהגותה לחיסכון ולמניעת בלגן, ורק אז אתמוך בחוק ההסדרים המוצע.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: אחרונת הדוברים, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בתחילת דברי אני רוצה להביע את הערכתי והערכת כל חברי הבית, אני מעריכה, לעובדי הבית שנשארים אתנו עד השעה הבלתי אפשרית הזאת – אני רואה עובדות, אני צריכה להגיד: עובדות הבית וגם העובדים – ואני אישית מאוד מצטערת על שהדיונים נמשכים אל תוך הלילה, ולא כל כך בשל נוכחותי האישית, אלא בשל העומס על הציבור הנאמן של עובדי הכנסת.

תמר גוז'נסקי: אני מבקשת לומר בדקות העומדות לרשותי כמה מלים על הבעיה הבסיסית שאני רואה בתקציב הבא בכל מה שקשור בטיפול הממשלה בילדים.

תמר גוז'נסקי: נאמרו כמה וכמה דברים לגבי הנושא של הגדלת תקציב החינוך וכו', אבל אני רוצה לומר, שבטיפול בכל מה שקשור בילדים שחיים במצוקה, אני מעריכה שעדיין המציאות רחוקה מאוד והתקציבים רחוקים מאוד ממה שנחוץ.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נמצאים בתהליך מתמיד של שחיקת קצבאות הילדים.

תמר גוז'נסקי: הקצבה, ששיעורה היה ב-1975 5% מהשכר הממוצע, ירדה בשנה האחרונה והגיעה עד ל-2%.9, פחות מ-3% מהשכר הממוצע.

תמר גוז'נסקי: הממשלה תרמה לכך באופן ישיר, לא רק משום שההצמדה היא רק למדד, אלא גם משום שהשנה החליטה הממשלה, במסגרת צמצום ממדי העוני, ליטול 6 שקלים מכל קצבה של ילדים, ותחת הקיצוץ הזה – שחל על כל הקצבאות לכל הילדים באופן מאוד לא פרוגרסיבי, באופן מאוד לא צודק – נשחקו עוד יותר קצבאות הילדים.

תמר גוז'נסקי: אני מדברת על קצבאות הילדים, כי אני חושבת שבמיוחד במשפחות מרובות ילדים קצבאות הילדים ממלאות תפקיד מרכזי באיזון התקציב המשפחתי, קצבאות הילדים ממלאות תפקיד חשוב מאוד בהבטחת הצרכים המינימליים למשפחות בנות ארבעה ילדים ויותר, גם בסקטור הדתי היהודי וגם בסקטור הערבי.

תמר גוז'נסקי: והנה, מה שאנחנו רואים זה שהשחיקה הזאת בקצבאות פגעה קודם כול במשפחות מרובות הילדים.

תמר גוז'נסקי: לכן, כשאנחנו מדברים על מצוקה ועל עוני, אנחנו מדברים קודם כול על משפחות בנות ארבעה ילדים ויותר.

תמר גוז'נסקי: לכן, אם היום, לפי הדוח האחרון של המוסד לביטוח לאומי, אחד מכל שלושה ילדים במשפחות בנות ארבעה ילדים ויותר חי מתחת לקו העוני – אחד מכל שלושה ילדים – אני חושבת שזו תעודת עניות לחברה הישראלית.

תמר גוז'נסקי: פירוש הדבר שהחברה לא נוטלת על עצמה והממשלה לא נוטלת על עצמה את האחריות למתן סיוע מסיבי למשפחות האלה, כדי שהן תיחלצנה מהחיים מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: בסך הכול, לפי הנתונים הרשמיים שעליהם מתבסס הביטוח הלאומי, היו בשנת 1993 280,000 ילדים שחיו מתחת לקו העוני, שהם 22% מכלל הילדים.

תמר גוז'נסקי: כלומר, אחד מכל חמישה ילדים במדינת ישראל חי מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: לפי נתונים חלקיים לגבי האוכלוסייה הערבית, השיעור הוא כפול, אף שהכיסוי של האוכלוסייה הערבית הוא חלקי ביותר.

תמר גוז'נסקי: שיעור הילדים שחיים מתחת לקו העוני בקרב האוכלוסייה הערבית הוא כמעט מחצית הילדים.

תמר גוז'נסקי: כמעט מחצית הילדים באוכלוסייה הערבית חיים מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: כאשר נשאלת השאלה מה עושה המדינה בתחום הזה, אזי אני יכולה לציין בחיוב את ההחזרה ההדרגתית של הגזלה שהיתה, של קצבאות הילדים.

תמר גוז'נסקי: הילדים הערבים קופחו במשך שנים בקצבאות הילדים שהם קיבלו, על-ידי החלוקה של קצבאות ילדים רגילות ושל קצבאות ליוצאי צבא.

תמר גוז'נסקי: בכל זאת, לא די בהשוואת קצבאות הילדים, אף שזה חשוב.

תמר גוז'נסקי: מה שחיוני ביותר זה הרחבת השירותים לילדים בגיל הרך, הרחבת כל רשת המעונות והגנים לילדים בגיל הרך במגזר הערבי.

תמר גוז'נסקי: זו ממש שערורייה שהממשלה, למרות פניות אין-סופיות, מחקרים שנשלחו, ועדת המעקב לחינוך הערבי – למרות כל המחקרים והדוחות בעצם לא קורה דבר בתחום הזה.

תמר גוז'נסקי: כאשר לוקחים אפילו נתונים רשמיים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, גם שם מוצאים את האפליה הזאת.

תמר גוז'נסקי: לגבי ילדים ערבים, יש נתונים על גני-ילדים רק מגיל חמש.

תמר גוז'נסקי: לגבי ילדים יהודים יש נתונים מגיל אפס.

תמר גוז'נסקי: האפליה הזאת שקיימת בחינוך בגיל הרך היא אחד הדברים החמורים ביותר, משום שהעוני והמצוקה, הצד האחד שלהם הוא באמת רמת ההכנסות, אבל הצד השני, החשוב לא פחות, הוא רמת השירותים.

תמר גוז'נסקי: וברמת שירותי החינוך משרד החינוך לא חולל שום מהפכה בעניין החינוך בגיל הרך, ובמיוחד בחינוך בגיל הרך במגזר הערבי.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו נמצאים בשלב מסוכן ביותר, כי אם אנחנו מדברים על העמקת פערים בחברה הישראלית, הפערים בחינוך הם הפערים החמורים ביותר.

תמר גוז'נסקי: בהקשר זה אני רוצה להדגיש, שכל פגיעה בשירותים ממלכתיים שניתנים כיום על-ידי המדינה, כל פגיעה שצפויה כתוצאה מהנהגת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, תפגע קודם כול בשכבות החלשות.

תמר גוז'נסקי: אם יפגעו, למשל, ברמת השירותים של טיפות-החלב, המשפחות האמידות, המשפחות בעלות האמצעים תמצאנה תמיד את הפתרון ללכת לרופא פרטי ולקבל את השירות.

תמר גוז'נסקי: לעומת זאת, המשפחות מרובות הילדים, המשפחות שחיות בעוני, הן לא תמצאנה את הפתרון הזה.

תמר גוז'נסקי: אותו דבר בכל מה שקשור בטיפול בילדים בסיכון ובטיפול בילדים עם נכויות.

תמר גוז'נסקי: לפי המידע שבידי, מצויים כיום בגני-ילדים שמטפלים בילדים פגועים, בילדים עם נכויות עד גיל שלוש, בכל רחבי הארץ בסך הכול כ-100 ילדים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים בגיל הזה על 20,000 ילדים לפחות.

תמר גוז'נסקי: השאלה עומדת בפנינו בצורה הרצינית ביותר.

תמר גוז'נסקי: כל מה שלא נעשה למען ילדים פגועים עד גיל שלוש – לעולם לא יתוקן.

תמר גוז'נסקי: לא ייתכן שהטיפול בילדים פגועים, בילדים שנולדו עם נכויות קשות, בילדים עם סיכון התפתחותי – לא ייתכן שכל העומס הזה יוטל על ההורים.

תמר גוז'נסקי: פגשתי אם חד-הורית, שמביאה את בתה הפגועה פעמיים בשבוע לטיפול.

תמר גוז'נסקי: היא גרה בראשון-לציון ומביאה את בתה פעמיים בשבוע לטיפול לרעננה.

תמר גוז'נסקי: תחשבו רק על הוצאות הנסיעה שהיא צריכה לשלם בחודש.

תמר גוז'נסקי: איך יכול להיות שבעיר גדולה כמו ראשון-לציון לא יימצא מרכז שייתן לה את הטיפול הזה והיא תצטרך לטלטל את הילדה הפגועה עד לרעננה?

תמר גוז'נסקי: אם המדינה לא תיתן לילדים הפגועים האלה את השירות המינימלי שנחוץ להם כדי להיחלץ מהמצב שלהם, כדי להינצל, פשוטו כמשמעו, למי כן יינתן שירות זה?

תמר גוז'נסקי: לא מובן על מה ואיך מוציאים, גם משרד הבריאות, גם משרד הרווחה וגם משרד החינוך, את הכספים.

תמר גוז'נסקי: נאמר שילדים ששירות השיקום, או איזה גורם אחר בתוך משרד הרווחה, מכיר בהם זכאים להקצבה מיוחדת, אבל ההקצבה הזאת תלויה בכך שלילד הזה יימצא מקום.

תמר גוז'נסקי: אם לילד הזה לא נמצא מקום – בעצם הוא לא מקבל את ההקצבה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהסידור צריך להיות הפוך: קודם כול, צריך לזכות את המשפחות האלה בהקצבה, ואחר כך ההורים כבר ימצאו את השירותים ויימצאו גם גורמים ציבוריים וגם גורמים פרטיים שיפתחו את השירותים האלה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בעיצומו של הסיבוב השלישי בתוך הדיון, שיימשך מחר בשעה 15:00 ויסתיים ביום רביעי.

ענת מאור: לאחר מכן ביום חמישי יהיה הדיון על חוק התקציב.

גדליה גל: ביום שישי ניסע הביתה.

ענת מאור: אנחנו מקווים שניסע הביתה ביום חמישי בערב, ואפילו לא בלילה.

מיכאל איתן: ליתר ביטחון אפשר להגיד "בלילה".

ענת מאור: אבל נקווה שבשעה כזאת כבר נהיה בקרב משפחותינו.

ענת מאור: בכל מקרה, אני רוצה להודות לעובדי הבית, לסגנית מזכיר הכנסת, לקצרניות, לאנשי הטלוויזיה, כמובן, לסדרנים ולצופים ששמעו אותנו בבית, על הליווי שליוו אותנו הערב.

ענת מאור: ניפגש מחר בשעה 15:00.

ענת מאור: אני מתכבדת לנעול ישיבה זו.

ענת מאור: לילה טוב לכולם.