ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 381, 1995-10-31 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת ביום שלישי, ז' בחשוון התשנ"ו, 31 באוקטובר 1995.

שבח וייס: אנחנו ממשיכים את הדיון על הקריאה הראשונה של תקציב המדינה.

שבח וייס: אני מזמין את הנואם הראשון, חבר הכנסת שאול יהלום.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דוד מנע, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דוד צוקר.

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, כל הבמה וכל האולם שלך.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, תודה רבה על הכבוד שנופל בחלקי לדבר אל כל האולם וכל הבמה.

יוסף בא-גד: הגיע חבר כנסת אחד.

שאול יהלום: לא, נמצא גם חבר הכנסת חנא חדאד.

שבח וייס: נוספו עוד 25%.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, בפתח הדיון על התקציב, השאלה שאני רוצה לשאול – – –

שבח וייס: אני מבקש להזמין את אחד השרים, אם כי יש לנו סגן שר וגם זה ייצוג של הממשלה.

שאול יהלום: כאשר כל חבר כנסת מעלה נקודה – אינני רוצה להתייחס כרגע להיבטים הכלכליים, אם כי אני שותף לדעה שיש לתקציב הזה כמה היבטים שליליים – אני רוצה לשאול שאלה בנושא חברתי: האם בתקציב הזה יש בשורה בדבר חברה צודקת יותר, חברה שנעים יותר לחיות בה, חברה שמתממשים בה ערכים של סיוע של חזקים לחלשים וערכים של שוויון?

שאול יהלום: אני חושב שלא מצאנו את הבשורה הזאת בתקציב הזה.

שאול יהלום: הדוגמה הבולטת ביותר היא הנושא של הזוגות הצעירים והעולים החדשים.

שאול יהלום: האם זוג צעיר של עולים חדשים, זוג צעיר – לא עולים חדשים, או משפחה מבוגרת של עולים חדשים יכולים לקנות במדינת ישראל דירה בכוחות עצמם?

שאול יהלום: אני מדבר על אלה שאין להם הורים עשירים שיכולים לסייע להם.

שאול יהלום: יושב כאן סגן שר שעוסק בכך.

שאול יהלום: התשובה על שאלה זו היא שלילית.

שאול יהלום: ממשלה זו לא עדכנה את המשכנתאות מאז 1992 עד לפני כמה ימים, יותר משלוש שנים וחצי.

שאול יהלום: הפער בין אותה תקופה לזמן הנוכחי מגיע עד כדי 90% במחירי הדיור, מה גם שכאשר הממשלה הזאת מעדכנת את המשכנתאות היא אינה מעדכנת אותן ב-90% או ב-45%, היא מעדכנת אותן באחוזים ספורים.

שאול יהלום: אם אנחנו מסתכלים על זוג צעיר שבשנת 1992 קיבל משכנתה – גם אז זה לא היה מי-יודע-מה, אבל אז היתה סבירות שהוא ירכוש דירה – הרי היום הדירה רחוקה ממנו בערך פי שניים.

שאול יהלום: שלוש שנים וחצי הממשלה הזאת לא פתרה את הבעיה, והיא ניגשה לפתרון ונתנה אותו בצורה כזאת שכמעט לא פתרה דבר – במקום עדכון של 87% יש עדכון של 10%, 12%, 15% – אין עדכון שעולה אפילו על 25%.

שאול יהלום: כיצד אנחנו יכולים להציג תקציב שיש בו סכומים של מיליארדים לכל מיני מטרות, חלקן פוליטיות, חלקן צודקות, חלקן צודקות פחות, כשבנושא הפשוט של עזרה לזוג צעיר משוחרר מצה"ל או עולה חדש שרוצה לקנות דירה איננו נותנים תשובה?

שאול יהלום: איזה פשע חברתי ועוולה חברתית גדולים יותר יכולים להיות בממשלה שמתיימרת לתת פתרונות?

שאול יהלום: דרך אגב, תראו עד כמה מגוחך הדבר – הממשלה מינתה ועדה ציבורית שתגיש מסקנות בנושא הזה.

שאול יהלום: אם היתה הוועדה מגישה את מסקנותיה אחרי שבוע או שבועיים – ניחא.

שאול יהלום: אבל הממשלה הזאת ביקשה מהוועדה להגיש את המסקנות עד חודש דצמבר 1996, זאת אומרת אחרי הבחירות.

שאול יהלום: הדבר מגוחך עד כדי כך שהוא מוכיח שהממשלה הזאת איננה מתכוונת לתקן את העוול הזה ומשאירה את העניין לממשלה הבאה – – –

שבח וייס: או שהיא מתכוונת להיות גם הממשלה הבאה.

שאול יהלום: לא משנה, היא אומרת: בקדנציה שלי אני לא נותנת טיפול לעניין.

סאלח טריף: הדבר הזה לא מוצא חן בעיני חבר הכנסת שאול יהלום.

שאול יהלום: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אתן עוד דוגמה קטנה.

שאול יהלום: זו הפעם הראשונה מאז קום המדינה שמוסד תרבותי חשוב כל כך כמו התיאטרון הלאומי "הבימה" נמצא בידי כונס הנכסים הרשמי של מדינת ישראל.

שאול יהלום: למדינה ולחברה שלא חושבת על תרבות הרייטינג, הכבלים, ה-MTV והאמריקניזציה אלא על תרבות איכותית, כמו התיאטרון הלאומי "הבימה", היה אסור להגיע למצב כזה.

שאול יהלום: זה אות קלון לממשלה הזאת, לשר האוצר, לשרת התרבות והאמנויות ולשר החינוך שהביאו את התיאטרון הלאומי "הבימה" כמעט עד לידי סגירה, להתמוטטות ולכונס נכסים.

שאול יהלום: לכן, אני מסכם, אדוני היושב-ראש – –

סאלח טריף: אתה תהיה נגד התקציב.

שאול יהלום: חבר הכנסת סאלח טריף – –

שבח וייס: אין לך זמן אפילו לענות לו.

שאול יהלום: – – מי כמוך יודע, שבדברים פחותים מאלה אתה מראה לפעמים שרירים ואומר שתצביע נגד, על דברים פחותים מאשר תרבות איכותית ופתרון לכל הזוגות הצעירים והעולים החדשים.

שאול יהלום: אל תטיף לי מוסר כשאני מעלה שתי בעיות אמיתיות ונכונות המוסכמות על כולם.

שאול יהלום: אתמול – נדמה לי שהיית נוכח אתמול – האשימה ועדת החינוך והתרבות פה אחד את הממשלה במחדל הזה.

שאול יהלום: לכן, אדוני היושב-ראש, אני אומר שהתקציב הזה – מחוסר זמן אינני מדבר על שאר הבעיות, כמו תאונות דרכים, פיקוח נפש, כבוד האדם, הבריאות – איננו מביא לנו שום בשורה בנושאים האמיתיים, החברתיים והתרבותיים, והוא מצעיד אותנו אחורה.

שאול יהלום: תודה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת יהלום.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת סאלח טריף, ואחריו – חבר הכנסת דוד מנע.

עמנואל זיסמן: תראה, הוא תוקף את הממשלה ואתה – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת זיסמן, בכל זאת יש חברות בין חברי הכנסת.

סאלח טריף: בירכתי את חבר הכנסת שאול יהלום על כך שגם הוא נמנה עם אלה הדואגים לתרבות איכותית במדינת ישראל.

סאלח טריף: אני גר בצפון ולא שייך למרכז שניזון מתרבות איכותית מאוד וגבוהה, וגם אני חושב שזה חשוב.

סאלח טריף: חבר הכנסת יהלום, אומר לך את האמת:

סאלח טריף: לא היה לי הרבה לומר על התקציב הזה, כי עולים לכאן, בדרך כלל, אנשים שמבקרים אותו, אבל אחרי ששמעתי את דבריך קשה לי להגיד ששמחתי.

סאלח טריף: אם הצרה הגדולה של התקציב מתנקזת לבסוף לכך שיש בעיה בתיאטרון הלאומי – נסתדר.

שבח וייס: לא, הוא התחיל עם זוגות צעירים ועם עולים.

סאלח טריף: אני מתנצל, כמובן, על שלא שמעתי את כל דבריך, אבל בסוף, איך אומרים – אם הבעיות הגדולות של תקציב המדינה מתנקזות לבעיה הזאת שעומדת עכשיו על הפרק, אז אני אומר ברוך השם, כי בעיה זו, אדוני היושב-ראש, אתה יודע שהיא איננה גדולה, ולא בממדים כאלה שלא ניתן לפתור אותה, וגם במחיר כזה שלא ישנה סדרי עולם ולא יפגע בתקציב המדינה, לא בגודלו ולא ביכולתו ולא במה שהוא מבטא.

סאלח טריף: דבר זה מוביל אותי בדיוק לדברים העיקריים שאני רוצה לומר: אחרי כל הביקורת שהיתה, אני זוכר דיונים בתקציבים קודמים, עלו לכאן נציגי האופוזיציה, ובראשם חברי חבר הכנסת דן תיכון וחבר הכנסת מיכאל איתן, וטענו איזו אינפלציה ואיזו ריבית רצחנית ואיזו אבטלה ואיזו צמיחה.

סאלח טריף: וכל אלה – אלה הדברים הגדולים – אלה הקווים הכלליים שהתקציב צריך לענות עליהם, ובהם הצלחנו אחד אחד.

סאלח טריף: אני חושב שאופוזיציה טובה יודעת גם להגיד מלה טובה.

סאלח טריף: אני חושב שיש לנו אופוזיציה טובה, ומותר לה להגיד לשר האוצר ולממשלה – על הכלכלה, לפחות – יש למדינה כלכלה טובה.

סאלח טריף: עכשיו אתה נציג הממשלה, סגן השר וליד חאג' יחיא צאדק, אני שמח שאתה פה, מותר להם לומר לממשלה: זה 30 שנה לא היתה כלכלה טובה כל כך.

סאלח טריף: לא היה לאזרח טוב כל כך בתחומים רבים, וזה לא על חשבון כלכלה לא בריאה – חבר הכנסת ויינשטיין נכנס עכשיו והוא שומע אותי – אלא בגלל צמיחה שאין לה אח ורע, בכך שיש כמעט חיסול של האבטלה.

סאלח טריף: מדי חודש בחודשו יורד מספר דורשי העבודה.

סאלח טריף: זו היתה הבעיה הקשה שבה התחלנו בממשלה בקדנציה הזאת: צמיחה, חיסול אבטלה, ואפילו האינפלציה – אני לא האמנתי – את האינפלציה מורידים, ותראו באילו שיעורים; אנחנו נגיע לאינפלציה חד-ספרתית עם כל המטלות הגדולות.

סאלח טריף: זה לא אומר שהממשלה לא עסקה בפיתוח.

סאלח טריף: חבר הכנסת זיסמן, זו שעה יפה, אתה לפעמים חלוק אתי ואתנו בנושאים מדיניים פה ושם – לא תמיד, אבל לפעמים – אבל פה אתה יכול להרים את האצבע, ובגדול, ולהגיד: פה הממשלה עשתה נכון, ואני תומך, משום שלפי דעתי מדיניות כלכלית נמדדת לאורך זמן, ופה יש לנו מדיניות כלכלית שהצליחה.

סאלח טריף: אפילו העיתונים מפרגנים, אתה יודע את זה?

סאלח טריף: אני קורא ב"ידיעות אחרונות", ששר האוצר הגיש לנו תקציב כזה גדול, אבל לא של כלכלת בחירות.

סאלח טריף: תראה מה הימין עושה כדי להשיג שלטון, מה הוא לא עושה כדי להשיג שלטון.

סאלח טריף: אנחנו, שהכוח בידינו, מניחים תקציב שהוא לא כלכלת בחירות אלא הוא כלכלה אמיתית שעונה על צרכים – לא על כל הצרכים, אי-אפשר לחסל הכול במכה אחת, אי-אפשר לפתור את כל הבעיות, גם בעיות ודרישות לגיטימיות שמתעוררות לפעמים במגזר הערבי, ועדיין יש קיפוח פה ושם, ויודעים זאת, אבל במכה אחת לא נוכל לחסל בעיות, לא בעיות חברתיות וגם לא בעיות של תיאטרון לאומי.

אריאל ויינשטיין: חבר הכנסת טריף – – –

סאלח טריף: זמני די קצר, אם זה על חשבונך היושב-ראש יאפשר לי.

שבח וייס: זמנך ממש נגמר.

אריאל ויינשטיין: יש לך תמיכה ממרצ להוריד את מס הרכוש – שנים אמרתי להוריד מס רכוש – – –

סאלח טריף: אני מודה לך.

סאלח טריף: זה בתוכנית שלי.

סאלח טריף: אני חושב – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

שבח וייס: רבותי, נא לא להפריע.

שבח וייס: אני מוסיף חצי דקה לסגן יושב-ראש הכנסת סאלח טריף.

סאלח טריף: כבר עברה חצי דקה, אדוני.

שבח וייס: אנחנו צריכים לתת דוגמה.

שבח וייס: יש לנו עוד 70-60 דוברים.

סאלח טריף: תראו, רבותי, קודם כול אני רוצה לברך על כך שסיעוף תקציבי שלא היה, היום נמצא בתקציב המדינה – לגבי דרוזים, לגבי ערבים, בתוכניות פיתוח ובסעיפים שלא היו, כמו משרד התחבורה, משרד השיכון ומבני ציבור.

עמנואל זיסמן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זיסמן, זמננו תם.

סאלח טריף: חבר כנסת שאין לו דרישות לתקציב – משהו לא בסדר אצלו.

סאלח טריף: אני יודע שיש 120 חברים שיש להם דרישות.

סאלח טריף: אני מדבר במקרו.

סאלח טריף: התקציב טוב, אם כי הוא לא עונה על 100% הצרכים.

סאלח טריף: ואני רוצה לומר לשר האוצר באופן הגון: תפתור את בעיית מס רכוש.

סאלח טריף: מס רכוש פוגע באופן סלקטיבי במגזר שלם, מגזר המיעוטים, וצריך פשוט לפתור זאת עוד לפני חקיקתו הסופית של חוק התקציב הזה.

סאלח טריף: אני מודה ליושב-ראש על סבלנותו.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת סאלח טריף.

שבח וייס: עכשיו יבוא וינאם חבר הכנסת דוד מנע – איננו, איבד את תורו.

שבח וייס: עכשיו סגן השר וליד חאג' יחיא, וסגני שרים בדיון הזה כמותם כחברי כנסת, חמש דקות, אין מה לעשות, זו החלטה של ועדת הכנסת, כי אנחנו רוצים לאפשר לכל החברים להשתתף בדיון החשוב הזה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יעקב שמאי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמח מאוד שאני סגן שר בממשלה הזאת, ממשלה שבאה לתקן עיוותים שנמשכו זמן רב כל כך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: 45 שנים קופח המגזר הערבי בצורה גסה, ולא היתה ממשלה שהעזה לבוא באופן אמיץ ולדבר אמת אל המגזר הערבי כדי לפתור את הבעיות שלו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני שמח מאוד על שהממשלה הזאת לא רק עשתה למגזר הערבי אלא גם, כפי שאמר ידידי חבר הכנסת סאלח טריף, היטיבה עם המגזר היהודי בכל האספקטים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ומי שרוצה לחשוב בצורה אובייקטיבית יכול לראות את הפיתוח העצום ובניית התשתיות שהוזנחו תקופה די ממושכת.

דב שילנסקי: חברנו חבר הכנסת סאלח סלים אמר אתמול מבמה זו: אנחנו לא נצביע בשביל התקציב.

דב שילנסקי: למי הוא התכוון במלה אנחנו?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו – אלה שניזוקים ממס רכוש, שהוא מס לא צודק, מס שיש לבטלו.

דב שילנסקי: זאת אומרת שגם אתה לא תצביע.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בוודאי.

דב שילנסקי: אנחנו מפילים את הממשלה.

שבח וייס: הוא יצביע, אבל עד להצבעה יש עוד זמן.

וליד צאדק חאג'-יחיא: עד ההצבעה יש עוד זמן לפתור את הבעיות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אל תתפרו חליפות ואל תעשו מהומה, נפתור את הבעיות בצורה הגונה ואמיתית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל, אדוני היושב-ראש – – –

עמנואל זיסמן: אתה תתפטר מסגנות השר?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה חושב, שאם אני לא מתיישר עם הקו של הממשלה, אני לא אתפטר?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אפילו אם אצביע נגד עמדת מרצ אני אתפטר מהכנסת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל מי שלא הולך בקו המפלגתי שלו חייב, לדעתי, להתפטר.

יעקב שמאי: אדוני סגן השר, אתה עומד ומצהיר שלא תצביע.

יעקב שמאי: אני מציע לך הצעה ידידותית: תתפטר מתפקיד סגן השר לאות מחאה, ואם ישנו בהתאם לדרישות שלך, תבקש שיחזירו אותך.

שבח וייס: את הטקטיקה תשאיר לו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש מהיום עד 31 בדצמבר עוד זמן רב, הרבה מים יזרמו בירדן, אני מקווה.

יעקב שמאי: לא תתפטר ותצביע בעד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני אומר לך, וזאת התחייבות, ושלחתי זאת במכתב לראש הממשלה – אני שמח על כך שאני ממלא את תפקידי ולא מועל בתפקידי כדי לגרום לכך שמס רכוש יבוטל, ואני שלחתי את האזהרה הזאת גם לראש הממשלה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל כל השאלות האלה לא יסיטו אותי מלשבח את הממשלה הזאת על צעדיה האמיצים – ולא די בהם, לדעתי – כדי לקרב אותנו ליום שבו נחגוג בחתימת הסכם שלום בין העם הפלשתיני לבין מדינת ישראל.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, אנחנו עשינו את הפריימריס בשאלות שלנו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה רבה.

שבח וייס: אני חשבתי שיש כאן תיאום מוקדם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חברים, עם כל השבחים שהרעפתי על הממשלה הזאת, אני לא פטור מלומר, שכתוצאה מהזנחה מתמשכת הפערים בין המגזר היהודי לבין המגזר הערבי עדיין קיימים ויש לצמצמם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שאם אנחנו – פעם צעקנו שיש למצוא מקומות עבודה ופרנסה, חבר הכנסת שמאי כאיש הסתדרות שותף גם כן לעוול הזה, שחברת העובדים וכל המנגנונים התעשייתיים בהסתדרות לא עשו מאומה – – –

יעקב שמאי: איפה הם?

יעקב שמאי: איפה הם היום?

יעקב שמאי: לאן הלך הכסף?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא יודע.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה יודע איפה הם.

יעקב שמאי: לאן הלך הכסף?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה יודע לאן.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל הכסף הזה שפוזר לא הגיע למגזר הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: גם ההסתדרות וגם הממשלה לא עשו די.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אמרנו שיש למצוא מקומות עבודה בתוך היישוב הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מכיוון שהאנשים מתרחקים ועוזבים את הכפרים הערביים, אני אומר שיש למצוא מקומות עבודה, פרנסה, בתעשיות במגזר הערבי, הן לנשים והן לגברים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אם הייתי אומר לכם שמנצרת נוסעים עובדים למודיעין, הייתם אומרים, איך אפשר לעשות את הדבר הזה?

וליד צאדק חאג'-יחיא: ולא סתם עבודות, אלא עבודות קשות, עבודות בניין קשות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ובאה האמת להצדיק את הטענות שלנו באירוע הטרגי שקרה לתושבי נצרת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בכביש מס' 6, חוצה-ישראל, יש להסדיר מקומות תעשייה, להסדיר את התעשיות בכביש מס' 6, לפתח תיירות במגזר הערבי, להעניק יותר כספים במסגרת משרד החקלאות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ומעל לכול, ואני חוזר ומדגיש: מס רכוש, צריך לבטלו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו גם מבקשים מהממשלה, דורשים מהממשלה להחזיר את תושבי אקרית ובירעם לכפריהם, מקום הולדתם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה מאוד לסגן השר וליד חאג' יחיא.

שבח וייס: חבר הכנסת יעקב שמאי, אחריו – חבר הכנסת שגיא, ואם הוא לא יהיה – חברת הכנסת נעמי חזן, ואם היא לא תהיה – חבר הכנסת עמור.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מונח לפנינו תקציב מדינת ישראל.

יעקב שמאי: התקציב צריך בעצם לתת פתרונות מאוזנים.

יעקב שמאי: כאשר אני אומר פתרונות מאוזנים – אינני יודע על כמה סעיפים מהתקציב אספיק לדבר במסגרת חמש דקות.

יעקב שמאי: אני רוצה להתמקד בקבוצה יצרנית אחת שמחולקת לשתי קבוצות ארגון שונות.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, אני שואל אותך: מדוע אוכלוסייה בת 120,000 תושבים זוכה לקבל מחיקה של 65% מחוב של 24 מיליארד שקל, נוסף על כך הזרמה ממשלתית, נוסף על כך פריסה בתנאים נוחים ל-21 שנים, וכל הרכוש נשאר להם?

יעקב שמאי: כשאני אומר כל הרכוש, צריך לזכור שלתנועה הקיבוצית יש "תנובה".

יעקב שמאי: "תנובה" היא אחת מארבע החברות הגדולות במדינת ישראל.

יעקב שמאי: לא נגעו ב"תנובה", לא נגעו ב"משביר המרכזי", לא נגעו בתעשייה הקיבוצית – ועיני לא צרה בהם.

יעקב שמאי: ואני לא רוצה לבוא ולומר – לקחת.

יעקב שמאי: אבל אם הם חטאו בדרך הניהול וגרמו להפסדים או לגירעונות של 24 מיליארד שקל, אני רוצה לדעת מדוע האוכלוסייה החקלאית הזאת מקבלת את כל המחיקה.

יעקב שמאי: לעומתם, כ-250,000 תושבים במדינת ישראל, אדוני סגן שר החקלאות, אתה יודע באיזה משבר הם נמצאים היום, והם נכנסו לחובות שלא באשמתם.

יעקב שמאי: אין להם 90% ב"תנובה", אין להם "המשביר המרכזי", אין להם מפעלי תעשייה, והכול נעשה בחובות, אלא נהפוך הוא: כתוצאה מהארגון שהכניסו אותם אליו, כתוצאה מארגון פוליטי ש"תפרו" אותם בתוכו, נוצרו המשברים, באמצעות ארגון קניות ומפעליו.

יעקב שמאי: והיום האוכלוסייה הזאת נמצאת בסכנה, ולחלק גדול ממנה צריכים לקחת את המשק או בעצם את כל מקור הקיום שלהם.

יעקב שמאי: ואני שואל: מדוע?

יעקב שמאי: איך אתה, אדוני סגן שר החקלאות, תוכל לבצע זאת?

יעקב שמאי: אני שואל את חברת הכנסת נעמי חזן: האם זה השוויון שמרצ מדברת עליו?

יעקב שמאי: תסתכלו בעיניים ותאמרו: 250,000 תושבים חקלאים במושבים חייבים X כסף שהוא כרבע מכלל החוב של התנועה הקיבוצית.

יעקב שמאי: למחציתם ייקחו את המשק, כי אין להם כושר ההחזר.

יעקב שמאי: ואני אומר: לא יעלה על הדעת שהכנסת תוכל להרשות לעצמה דבר כזה.

יעקב שמאי: אתה מדבר אתנו על מחיקה של מס רכוש?

יעקב שמאי: אתה הצבעת בעד הסדר הקיבוצים, אדוני סגן שר החקלאות, וככזה אתה בעצם יצרת את הפער בין האוכלוסייה של הקיבוצים לבין זו של המושבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני, הקיבוצים הם לא טפילים בארץ הזאת, הם כוח יצרני, ואנחנו צריכים לתמוך בהם ולעזור להם.

שבח וייס: אפשר לתמוך גם באלה וגם באלה.

יעקב שמאי: ובהמשך לדבריך: האם מהחיוב לקיבוצים אני שומע ממך את השלילה למושבים?

יעקב שמאי: האם המושבים הם לא כוח יצרני?

וליד צאדק חאג'-יחיא: חס וחלילה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני האחרון – – –

יעקב שמאי: זה מה שהבנתי ממך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני רוצה שוויון לכולם, אבל למה אנחנו צריכים – – – לעניין של הקיבוצים?

יעקב שמאי: אם שוויון, אני פונה אליך, סגן שר החקלאות, ואומר לך: הנה, אני מבקש להציע הצעת חוק, כי יש חוק-גל ויש הסדר הקיבוצים.

יעקב שמאי: חוק-גל עומד לקחת מחצית מהנחלות של המתיישבים, בעצם לנשל אוכלוסייה בת כ-120,000 תושבים, ומולה אוכלוסייה שעומדת להתעשר.

יעקב שמאי: אדרבה, בוא נציע יחד הצעת חוק ונאמר, שיהיה חוק מתקן שיאזן בין חוק-גל לבין הסדר הקיבוצים.

יעקב שמאי: אם תסכים לחוקק אתי חוק כזה, אני אומר לך: אתה באמת סגן שר חקלאות שדואג לחקלאים ולא יוצר פערים בין שתי קבוצות חקלאיות.

נעמי חזן: סגן שר לא יכול להציע הצעת חוק.

יעקב שמאי: את מוכנה להצטרף, חברת הכנסת נעמי חזן?

יעקב שמאי: תנועת מרצ מוכנה להצטרף?

יעקב שמאי: מפ"ם מוכנה להצטרף?

יעקב שמאי: התנועה הקיבוצית הארצית מוכנה להצטרף?

יעקב שמאי: התנועה הקיבוצית הארצית והתק"ם הולכות נגד המושבים, ולכן אני אומר לכם: אתם, אנשי מפלגת העבודה, פוגעים היום במושבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – – כשיבוא היום ואתה תחוקק את החוק הזה, תמצא – – –

יעקב שמאי: אתה מדבר בשם סיעת מפ"ם או רק בשמך?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מדבר בשם סיעת מרצ.

יעקב שמאי: אני מודיע לך: אם אני אפנה אליך ואתה, כסגן שר, לא יכול לעשות זאת – תן לי חבר כנסת ממרצ שתומך בכך.

יעקב שמאי: שנינו יחד נבקש לבצע את האיזונים בין חוק-גל לבין הסדר הקיבוצים, ואז נאמר:

יעקב שמאי: אין אפליה בין שתי קבוצות חקלאיות שבסך הכול, מבחינה ארגונית, ערוכות אחרת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי הוא תושב גבעת-עדה, ולידו כפר-גליקסון ועוד.

שבח וייס: אני דווקא מציע שתהיה שם אחווה בין כל החקלאים.

יעקב שמאי: למה שהם יהיו עשירים ובגבעת-עדה יהיו מסכנים?

שבח וייס: צריך ללכת ברוח של אחווה.

שבח וייס: עכשיו נעבור לחברת הכנסת נעמי חזן, ואחריה – חבר הכנסת שאול עמור, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

שבח וייס: אני מקווה שחברי הכנסת שאינם כאן

שבח וייס: באולם מבינים, שהתוצאה היא שהם מאבדים את זכות ההשתתפות שלהם בדיון על התקציב.

שבח וייס: אני מקווה שהם שומעים אותי גם אם הם בחדריהם והם יגיעו לתפוס את תורם.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, תרשה לי, אדוני היושב-ראש, לפתוח דווקא בהערה פרוצדורלית.

נעמי חזן: תקציב המדינה לשנת 1996 שוקל, להערכתי, כשבעה קילוגרמים, ואולי יותר.

נעמי חזן: הוא הונח על שולחן חברי הכנסת רק אתמול – – –

שבח וייס: שלשום.

נעמי חזן: על השולחן – רק אתמול.

נעמי חזן: ככל שיש לנו כישורים מדהימים, אנחנו לא יכולים לעכל את כמות החומר הזאת בפרק זמן כה קצר, ולכן מטבע הדברים הנאומים של חברי הכנסת בקריאה הראשונה מתמקדים באותם נושאים שהם מכירים טוב יותר, שבהם ניסו להתמקד ולהתמחות בשנות כהונתם בכנסת.

נעמי חזן: אני רוצה לפתוח את דברי דווקא בהישגים המרשימים של הכלכלה הישראלית בשלוש השנים האחרונות, ותקציב המדינה היום מבליט באמת את הצמיחה האדירה שחלה במשק הישראלי, במיוחד בשנתיים האחרונות.

נעמי חזן: מבחינת הצמיחה של התוצר הלאומי הגולמי מדינת ישראל נמצאת במקום הראשון בעולם, ואין הישג משמעותי יותר מזה.

נעמי חזן: באמת אות כבוד למדיניות של ממשלת ישראל הנוכחית.

נעמי חזן: אבל, אדוני היושב-ראש, כפי שאתה יודע, הישגים מובילים גם לבעיות, ויש שתי בעיות מרכזיות שעולות על הפרק כתוצאה מההישגים האלה.

נעמי חזן: בעיה ראשונה, קיים פער אדיר בין התחושה של חלקים גדולים בציבור לגבי מצבם הכלכלי הספציפי לבין ההישגים במשק בכלל.

נעמי חזן: לעתים קשה מאוד לשכנע אנשים שאנחנו חיים ברמת חיים גבוהה הרבה יותר בשנה האחרונה, בשנתיים האחרונות, בשלוש השנים האחרונות, בהשוואה למה שהיה לפני חמש שנים.

נעמי חזן: הפער הזה הוא פער סובייקטיבי.

נעמי חזן: אבל, יש גם בעיה שנייה שעולה כתוצאה מצמיחה מהירה כל כך במשק, וזו הבעיה של גידול הפערים בין מגזרים שונים באוכלוסייה.

נעמי חזן: יחד עם הצמיחה עלה מספר האנשים מתחת לקו העוני.

נעמי חזן: אבל הפערים הגדולים ביותר נמצאים דווקא בשני מגזרים, וצר לי על שחבר הכנסת יעקב שמאי לא נמצא באולם המליאה ברגע זה, משום שהפער החמור ביותר, החריף ביותר, החד ביותר במדינת ישראל בשנים האחרונות הוא הפער בין האזרחים הערבים של מדינת ישראל לבין האזרחים היהודים.

נעמי חזן: צדק סגן השר וליד צאדק כאשר הבליט את הנקודה הזאת, והבליט אף את הצורך בהעדפה מתקנת בהזרמת משאבים למגזר הערבי.

נעמי חזן: מדינה דמוקרטית חייבת גם לגשר על פערים אמיתיים.

נעמי חזן: ואם יש מקום אחד שבו הצורך הזה חיוני במיוחד – דווקא הפערים הגדלים בצורה מדאיגה בין המגזר היהודי לבין המגזר הערבי.

נעמי חזן: והפער השני, אולי הסוד הכמוס ביותר מבחינת גידול בפערים, הוא בין נשים לבין גברים.

נעמי חזן: נשים מהוות היום רוב במשאבי האנוש המשובחים במדינת ישראל.

נעמי חזן: יש יותר בוגרות אוניברסיטה מאשר בוגרי אוניברסיטה.

נעמי חזן: ולעומת זאת, 70% ממבקשי השלמת הכנסה במדינת ישראל הם נשים.

נעמי חזן: הריבוד הכלכלי בקרב נשים חריף הרבה יותר מאשר בקרב כל אוכלוסייה אחרת במדינת ישראל.

נעמי חזן: לא מושם, לדאבוני הרב, דגש מספיק בהצעת התקציב הנוכחית לגבי כל מה שקשור בשיפור מעמדה הכלכלי של האשה.

נעמי חזן: הוועדה לקידום מעמד האשה, בין היתר, תגיש הצעות ספציפיות בנושא הזה.

נעמי חזן: אבל יורשה לי מדוכן הכנסת לבקש משר האוצר וממשרד האוצר לתקצב מראש רשות לטיפול ולמעקב אחרי מעמד האשה, כי רק בצורה כזאת נוכל לטפל בבעיה הכאובה של צמיחה מחד גיסא וגידול פערים חברתיים מאידך גיסא.

נעמי חזן: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחברת הכנסת נעמי חזן.

שבח וייס: חבר הכנסת שאול עמור, ואחריו – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

שאול עמור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודע לצמיחה במשק, אבל יש לי הרושם שהצמיחה הזאת מלאכותית בחלקה.

שאול עמור: וכאשר הצמיחה מלאכותית, היא עלולה להפוך לצניחה, צניחה לתהום.

שאול עמור: אני מזכיר לחברת הכנסת נעמי חזן, עם כל הכבוד, שהפער החברתי במדינת ישראל הולך ומחמיר – – –

נעמי חזן: אדוני, זה בדיוק מה שאמרתי, אבל ניסיתי למקד זאת גם במגזרים.

שאול עמור: כן, אבל אני מסתכל על כלל עם ישראל ולאו דווקא על מגזרים.

שאול עמור: אני יכול להגיד גם, שערי הפיתוח בשנים האחרונות סובלות מנסיגה רצינית.

שאול עמור: אני רוצה להסתכל לכיוון המקרו.

שאול עמור: ברצוני לתת כמה נתונים מדהימים לבית הריק הזה.

שבח וייס: חברים, הבית לא ריק.

שבח וייס: במליאה אין הרבה חברים.

שבח וייס: בכל פעם עולה חבר כנסת, אומר שהמליאה לא מלאה ויוצא.

שבח וייס: אז בואו נהיה חבריים יותר זה כלפי זה.

שאול עמור: אז אולי אומר שהבית הזה מלא מבחינה איכותית.

שאול עמור: יש מה שנקרא מדד ג'יני – מי ששמע על המדד הזה.

שאול עמור: מאז 1960 ועד היום עוד לא היה פער חברתי שמסכן את אושיות קיומה של החברה הישראלית כמו הפער החברתי בשנת 1994.

שאול עמור: בשנת 1993 המשתכר בעשירון העליון, אם נשווה אותו למשתכר בעשירון התחתון, השתכר פי 9.4 מהמשתכר בעשירון התחתון.

שאול עמור: בשנת 1994 המשתכר בעשירון העליון השתכר פי 11.6 מהמשתכר בעשירון התחתון.

שאול עמור: המגמה הזאת הולכת ומחמירה.

שאול עמור: פעם היתה תופעה שנקראה "הפנתרים השחורים", ורובכם בוודאי זוכר אותה.

שאול עמור: אני בהחלט צופה פצצת זמן חברתית ולכך שנעבור ממצב של "פנתרים שחורים" למצב של "זאבים רעבים".

שאול עמור: כאמור, אני לא מתכחש לכך שיש צמיחה במשק, ולא צריך להגדיל את התקציב, כי הבעיה היא סדרי העדיפויות בתקציב.

שאול עמור: בתקציב אנחנו רואים את הנסיגה בערי הפיתוח.

שאול עמור: אני כבר לא מדבר על כך שייבשו את יהודה ושומרון לטובת מגזרים אחרים.

שאול עמור: אני לא רגיל לתקוף מגזרים אחרים; שיבושם להם.

שאול עמור: אם נתנו למגזרים התיישבותיים ולסקטורים אחרים – יבושם להם, אבל שזה לא יהיה על חשבון ערי הפיתוח.

שאול עמור: אני חייב לומר, שיש ערי פיתוח שבראשן עומד איש ליכוד, והמשאבים המופנים לאותן ערים פחותים מאלה המיועדים לערים שבראשן עומד ראש עיר ממפלגת העבודה.

שאול עמור: אני אומר זאת באחריות ובצער.

שאול עמור: ראש הממשלה ושרי הממשלה יודעים את הבעיה הזאת.

שאול עמור: אני לא רוצה לתקוף את עמיתי, כי זאת מדיניות ממשלה.

שאול עמור: אני אומר זאת באחריות.

שאול עמור: אני יכול להביא הוכחות, ראש הממשלה מודע לכך, ואת הדבר הזה חייבים לתקן.

שאול עמור: כבר עברנו את תקופת סאלח שבתי.

שאול עמור: בנושא הרווחה, הגיע הזמן שהמדינה שלנו תתמודד בתקציבים גדולים פי כמה וכמה.

שאול עמור: אם מדובר באלימות במשפחה, בנשים מוכות, בקשישים רעבים, קשישים שבחורף אין להם שמיכה ותנור – זה צריך להיות בעדיפות גבוהה בסדר העדיפויות הלאומי.

שאול עמור: לא יעלה על הדעת שהתקציב הזה יהיה מיועד לעשירים ויגרום לדיכוי העניים והנדכאים בעם.

אריאל ויינשטיין: לכן מציעה מרצ לבטל את מס הרכוש.

אריאל ויינשטיין: זו הצעתה של הסיעה.

אריאל ויינשטיין: כשאנחנו הצענו זאת אמרו לנו שאנחנו קפיטליסטים ודואגים רק לעשירים, אבל הם מביאים הצעה לבטל מס רכוש.

שבח וייס: חבר הכנסת ויינשטיין, זה נאום שלם.

שבח וייס: זו לא קריאת ביניים.

שאול עמור: חבר הכנסת ויינשטיין, זה לא חדש שהיום הסוציאליסטים נמצאים יותר בימין ואלה שהם קפיטליסטים קוראים לעצמם סוציאליסטים.

שאול עמור: על כל פנים, רבותי, אשר למלחמה באלימות, למאבק בתאונות הדרכים, לחיזוק מערכת החינוך, לבעיות הזוגות הצעירים – כל הסיפור של העלאת המשכנתאות הוא בדיחה ובכלל לא נוגע לזוגות הצעירים – לכל אלה אין תשובה בתקציב המדינה.

שאול עמור: לכן בשום פנים אין לתמוך בתקציב הזה.

שאול עמור: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת שאול עמור.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת אלי גולדשמידט, אחריו – את חבר הכנסת יוסף עזרן, ואם הוא לא יהיה – את חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

שבח וייס: לידיעת חברינו שהזכירו את מרצ, אני רוצה לציין שמרצ היא לא מפלגה סוציאליסטית.

שבח וייס: היא מורכבת מכל מיני קבוצות, האחת שינוי, האחת ר"צ, ומפ"ם היא החלק הסוציאל-דמוקרטי של מרצ.

שבח וייס: זה בלוק פוליטי של שלושה כוחות.

אריאל ויינשטיין: אבל איזה קיתונות של שופכין קיבלנו – – –

שבח וייס: עכשיו זו מפלגה אחת.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יוסף עזרן.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להציע לליכוד הצעה, ואני מתחייב בכל הכנות שזאת איננה הצעה צינית אלא הצעה כנה.

אלי גולדשמידט: אני מציע לחברי הליכוד והאופוזיציה להצביע בעד התקציב.

יוסף אחימאיר: נשקול.

אלי גולדשמידט: רגע, אבל אתה תשקול, חבר הכנסת אחימאיר, לאחר שתשמע את הנימוקים למה אני מציע לכם, לטובת עניינכם, להצביע בעד התקציב.

אלי גולדשמידט: לפני כשנה הצביע הליכוד יחד עם מפלגת העבודה בתמיכה מקיר לקיר בעד הסכם השלום עם ירדן.

אלי גולדשמידט: הליכוד הגיע להבנה מוצדקת, שבעניין הזה יש קונסנסוס לאומי.

אלי גולדשמידט: הציבור תומך בעניין, הדבר גם תאם את עקרונות הפעולה ואת עקרונות המחשבה המדינית של הליכוד, והליכוד הצביע בעד.

אלי גולדשמידט: אני חושב שהליכוד רק הרוויח מהעניין הזה.

אלי גולדשמידט: היום המצב הוא, שאחרי שלוש שנים, על-פי כל קנה מידה עולמי אובייקטיבי של עיתונות כלכלית מרחבי העולם, עיתונות כלכלית בארץ, תחושת הציבור היא – אם יהיה לי זמן אני אחזור אולי גם על הפרמטרים שבהם מדובר – שהמצב הכלכלי במדינת ישראל הוא לא מושלם, אבל הוא טוב הרבה יותר ממה שהיה.

אלי גולדשמידט: הרי בנושא כלכלי אין בכלל שלמות.

אלי גולדשמידט: גם ביפן, אחת המדינות המובילות מבחינה כלכלית, וכן בגרמניה ובארצות-הברית, יש רגעים טובים יותר ויש רגעים טובים פחות, אבל מדינת ישראל עברה ממעמד של מדינה מתפתחת למעמד של מדינה שעל-פי כל קנה מידה היא כבר הופכת עוד מעט להיות מדינה מסייעת לפי אמות מידה ופרמטרים כלכליים.

יוסף אחימאיר: זה לא התחיל לפני שלוש שנים.

אלי גולדשמידט: אני מקבל.

אלי גולדשמידט: התשתית נוצקה גם בממשלות הקודמות.

אלי גולדשמידט: אני עוד יותר "פייר" בעניין הזה.

אלי גולדשמידט: הושארה כלכלה מאוזנת לממשלה הזו, אבל אפשר לקלקל בשלוש שנים, ידידי חבר הכנסת יוסי אחימאיר, ואנחנו שיפרנו את העניין וצמצמנו את האבטלה בצורה דרסטית, ואנחנו מגיעים לשיעורי צמיחה שהמקבילה שלהם קיימת היום רק במזרח הרחוק – 7% בשנה.

אלי גולדשמידט: אין דברים כאלה לא באמריקה, לא בגרמניה, לא בצרפת, בשום מקום באירופה.

אלי גולדשמידט: פשוט, הביקוש להשקעות לא פוגש את ההיצע שמדינת ישראל יכולה לעמוד בו.

אלי גולדשמידט: המחשוב, החברות, "אינטל" – כל הדברים.

אלי גולדשמידט: שלא לדבר גם על רמת החיים של הפרט, שהיא גבוהה הרבה יותר.

אלי גולדשמידט: היום התגלה לנו בוועדת הכספים סוד, שלא היה ידוע, כנראה, לחברי הליכוד אתמול, בתחילת הדיון על התקציב.

אלי גולדשמידט: הדבר היחיד שהם יכלו להגיד מבחינת הבעיות של הכלכלה הישראלית היה, ששיעור החיסכון הפרטי במשק ירד.

אלי גולדשמידט: היום באה הגברת ליאורה מרידור, מנהלת מחלקת המחקר בבנק ישראל, לוועדת הכספים ואמרה: רבותי, אני מגלה לכם דבר שכולנו הופתענו ממנו – שיעור החיסכון הפרטי במדינת ישראל עלה במחצית הראשונה של 1995 מ-24% ל-26%.

אלי גולדשמידט: אופוזיציה שבאה ואומרת מה שפעם אמר ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה: "שאפו", קרי, מורידים את הכובע, מקבלת המון נקודות בדעת הקהל.

אלי גולדשמידט: היתה באה האופוזיציה ואומרת: רבותי, יש לנו מחלוקת כזו או אחרת, סדר עדיפויות כזה או אחר, היינו מעדיפים, אולי, יש לנו בעיה.

אלי גולדשמידט: אני מניח שלכם כאופוזיציה יש בעיה עם סדר העדיפויות של הממשלה בנושא יהודה ושומרון.

אלי גולדשמידט: אני בטוח שיש לכם בעיה, למשל, עם סדר העדיפויות של הממשלה שנתנה או עשתה כדי לפתור את בעיות ההתיישבות, לרבות נושא הסדר הקיבוצים.

אלי גולדשמידט: אתם משתמשים בנושא הזה ביד רמה.

יעקב שמאי: יש לי הצעה.

אלי גולדשמידט: הרי רק עכשיו נכנסת, אפילו לא שמעתי את התחלת המשפט, רק שמעת קיבוצים.

יעקב שמאי: בוא נפסיק להשמיץ את הקיבוצים.

יעקב שמאי: אבל יש לי אליך בקשה: בוא נציע הצעת חוק משותפת ונגיע להסדר בחקיקה שישוו את זכויות המושבים לזכויות הקיבוצים.

יעקב שמאי: אתה מוכן להציע הצעה כזאת?

שבח וייס: הוא שמע את הצעתך, עכשיו נשמע אותו.

יעקב שמאי: אז אל תגידו שאנחנו משמיצים.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת שמאי, אני לא צריך מאף אחד ציונים כאלה או אחרים לגבי המאבק שאני מנהל לטובת הסקטור המושבי, גם בנושא של חוק-גל וגם בנושא הסדר משלים לתנועה המושבית, כי היא זכאית לו והיא זקוקה לו.

אלי גולדשמידט: אם זה נעשה בדרך של חקיקה או לא – זה סיפור אחר.

אלי גולדשמידט: אבל לא על כך רציתי לדבר.

אלי גולדשמידט: אני בא אליכם, אנשי הליכוד, ומציע לכם – ואתם יכולים לכתוב זאת במסגרת ההסתייגויות בתקציב – תגידו: אנחנו מתנגדים להסכם אוסלו, ההסכם פוגע וכך וכך, כל מה שאתם אומרים הוא לגיטימי, הוא ויכוח אותנטי, אמיתי, של שתי תפיסות עולם.

אלי גולדשמידט: נתווכח, נלך לעם, העם יכריע.

אלי גולדשמידט: אבל תראו לציבור את האמת הבאה: תראו כמה אנחנו, הליכוד, אנשים שהאמת והיושר האינטלקטואלי נר לרגלינו – מצבה הכלכלי של מדינת ישראל מצוין, לפיכך אנחנו, אנשי הליכוד, שרואים תמיד את העניין בצורה לאומית, בצורה של אינטרס הציבור, נותנים ביטוי לתחושה הזו בהצבעה בעד תקציב המדינה.

אלי גולדשמידט: אם אני הייתי במקומכם כאיש אופוזיציה, הייתי ממליץ על כך.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

יעקב שמאי: תשווה את התנאים של המושבים לתנאי קיבוצים?

יעקב שמאי: למה אתה בורח?

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת אלי גולדשמידט.

שבח וייס: חבר הכנסת יוסף עזרן, ואחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן, שהוא אתנו, ואחרי חבר הכנסת זיסמן – חבר הכנסת פלד.

שבח וייס: בבקשה.

שאול עמור: אני נשאר לשמוע אותך, חבר הכנסת זיסמן.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שלושה שבועות הביאה ממשלת ישראל לכנסת את הסכם אוסלו ב'.

עמנואל זיסמן: ההסכם הזה לא הובא לדיון בשום פורום, וביקשו מאתנו להצביע בעד הסכם שיש בו סכנות גם ביטחוניות וגם לאומיות מרחיקות לכת.

עמנואל זיסמן: לא היה אפשר להכניס בו שינויים.

עמנואל זיסמן: הצבעתי נגדו בהכרה מלאה.

עמנואל זיסמן: עכשיו מביאים הצעת תקציב שאפשר להכניס בה שינויים, חבר הכנסת אחימאיר.

עמנואל זיסמן: לא היתה שנה, וזו השנה השביעית שאני בכנסת, שלא הביאו הצעת תקציב שבין הקריאה הראשונה לבין הקריאה השנייה והשלישית לא הוכנסו בה שינויים.

אריאל ויינשטיין: מזעריים.

עמנואל זיסמן: לכן עדיין יש לי תקווה.

עמנואל זיסמן: מה שאני רוצה להציע הוא לא לפגוע במאמצי הממשלה – ויש הצלחות לממשלה בתחום הצמיחה של המשק, בתחום של הורדת האינפלציה, בתחום של תעסוקה רבה יותר, אפילו לעומת מדינות במערב-אירופה, והישגים נוספים.

עמנואל זיסמן: אבל, הממשלה חייבת לתת לנו תשובה.

עמנואל זיסמן: למשל, אם הממשלה מתכוונת ברצינות להגדיל את הרוב היהודי בירושלים, מי יגור בהר-חומה, שייבנה, בעזרת השם, בינואר-פברואר 1996, אחרי שיתגברו על ההתנגדויות?

עמנואל זיסמן: האם יהיו הקלות במשכנתאות ובהלוואות כדי שזוגות צעירים וחיילים משוחררים משכבות חלשות של הציבור הירושלמי לא ינדדו מחוץ לירושלים אלא יישארו בירושלים?

עמנואל זיסמן: מה תעשה הממשלה כדי לחזק את הבנייה לא רק בירושלים אלא בירושלים רבתי – במעלה-אדומים, בגבעת-זאב, באפרת?

עמנואל זיסמן: הרי היא מתכוונת שהאזורים האלה יישארו בידי ישראל.

עמנואל זיסמן: מה היא תעשה ברמת-הגולן?

עמנואל זיסמן: הממשלה גם חייבת לחזק את הגמלאים בישראל.

עמנואל זיסמן: בזמנה ניתנה תעודה.

עמנואל זיסמן: אתה יודע על מי אני מדבר, חבר הכנסת אחימאיר.

עמנואל זיסמן: התעודה הזאת הביאה רק כבוד, אבל לא מעבר לכבוד.

עמנואל זיסמן: אין תוכן לתעודה הזאת של הגמלאי.

עמנואל זיסמן: גמלאים נוסעים לסיורים בירדן השכנה, שאין לי הרבה מה לחקות אותה, ושם הם מקבלים הקלות בתחום התרבות ובתחום החברה ובביקורים באתרים ארכיאולוגיים והיסטוריים.

עמנואל זיסמן: ב-15 בנובמבר הכנסת הזאת צריכה לאשר בקריאה טרומית, או בקריאה ראשונית – ביוזמת חברי הכנסת או ביוזמת הממשלה – חוק גמלאים שמיטיב עם הגמלאים.

שבח וייס: אני חושב שבנושא הזה תזכה לאהדה רחבה.

עמנואל זיסמן: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

עמנואל זיסמן: כמו כן, אני מאמין, שעד 29 בדצמבר – כי התקציב חייב להיות מאושר עד יום שישי, 29 בדצמבר, כדי שנפתח את שנת 1996 עם תקציב מדינה – יהיו גם תשובות למסמך שיש בידי.

עמנואל זיסמן: ועדה בראשותו של ראש הממשלה נתנה לי ב-31 במאי, כיושב-ראש ועדת הקליטה והעלייה של הכנסת, מסמך שנדרש על-ידי כל חברי הוועדה, ואתה בתוכם.

עמנואל זיסמן: לפי המסמך הזה, צריך לשנות ולחזק כמה וכמה סעיפים בתחום קליטת העלייה.

עמנואל זיסמן: ראיתי, למשל, את החוברת על תוכניות פיתוח של הממשלה.

עמנואל זיסמן: לא הספקתי לקרוא הכול, מפני שזה הונח רק אתמול.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לדעת, האם הממשלה מתכוונת בכנות וברצינות לבנות הוסטלים לרבבות של בודדים וקשישים, שמבחינה סוציאלית וחברתית לא יוכלו לקחת משכנתה, גם אם היא תוגדל כפי שאנחנו רוצים שהיא תוגדל?

עמנואל זיסמן: חייבת להיות תוכניות כזאת.

יוסף אחימאיר: יש ערבויות לקליטת העלייה.

עמנואל זיסמן: היו ערבויות לא רק לקליטה.

עמנואל זיסמן: היו ערבויות פוליטיות ציבוריות, שאנחנו עם הפנים לקשישים, אנחנו עם הפנים לבודדים.

עמנואל זיסמן: יש הישג גדול לממשלה.

עמנואל זיסמן: הממשלה מפנה את אתרי הקרוונים.

עמנואל זיסמן: אנחנו מגיעים כבר לכך ש-75% מהעולים שהיו באתרי הקרוונים כבר אינם שם.

עמנואל זיסמן: כל הכבוד לממשלה.

עמנואל זיסמן: אבל מי אלה שנשארים?

עמנואל זיסמן: הנזקקים והחלשים, שרק בבניית הוסטלים ורק בבניית דיור ציבורי נוכל לתת להם פתרון.

עמנואל זיסמן: ולנושא אחר.

עמנואל זיסמן: אין די בכך שמגדילים את סעיפי התקציב.

עמנואל זיסמן: אתה מסכים אתי, חבר הכנסת עמור.

עמנואל זיסמן: אתה מכיר את הנושא הזה גם כראש עיר.

עמנואל זיסמן: פה יש דבר שאני רוצה שעם ישראל ידע.

עמנואל זיסמן: זה שמגדילים בעשרות אחוזים סעיף זה או אחר, זה איננו אומר שמיטיבים.

עמנואל זיסמן: הנושא שאני רוצה להתייחס אליו הוא נוער מנותק.

עמנואל זיסמן: בתקציב יש מיליוני שקלים לנוער מנותק, אבל זה מקיף רק אחוז קטן מן הנוער שנושר ממערכת החינוך ומסתובב, והוא מועד לפורענות, לפשע.

עמנואל זיסמן: לכן לא מספיק להגיד: הגדלתי את התקציב.

עמנואל זיסמן: השאלה היא, האם מה שהגדלת יכול לספק את הצרכים.

עמנואל זיסמן: ועל זה נצטרך להתדיין, בכל מיני נושאים חברתיים.

עמנואל זיסמן: מחר אני אצביע בעד התקציב.

עמנואל זיסמן: אבל אעשה כל מאמץ כדי שלא יהיה צורך שאצביע נגד התקציב ב-29 בדצמבר, אם בקשותי הלאומיות, החברתיות והציבוריות לא ימולאו במידה רבה מאוד.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת זיסמן.

שבח וייס: חבר הכנסת משה פלד, אחריו – חבר הכנסת קהלני, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אלול, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת רן כהן, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יחזקאל, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דיין.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, לא אעסוק לא בתהליך השלום, לא בתקציבים החסרים להתיישבות, לא בביטחון, לא בתעשיות הביטחוניות, לא בקיבוצים, לא במושבים, לא בנוער, לא בגמלאים.

משה פלד: אגע היום בנושא אחד בלבד.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, לפני שבעה חודשים, ב-4 באפריל 1995, יום הדיונים האחרון של כנס החורף, לפני שהכנסת יצאת לפגרת חג הפסח, היה כתוב בסדר-היום של מליאת הכנסת:

משה פלד: חוק המאבק הלאומי בתאונות הדרכים.

משה פלד: זה חוק שנחתם על-ידי 92 חברי כנסת, בהם חברי כנסת ממפלגת העבודה; זה חוק שאמור לנסות למקד ולרכז את כל הפעילות שמתקיימת במדינת ישראל למען מניעת תאונות הדרכים; חוק שעוסק במכת המדינה, שכן תאונות הדרכים הן מכת מדינה.

משה פלד: באותו בוקר הסירו מגישי החוק את הצעתם מתוך הבנה שהממשלה החליטה שלא להרים את הכפפה והורתה לחברי הכנסת מהקואליציה שלא לתמוך בהצעת החוק.

משה פלד: בתקציב המוגש על-ידי הממשלה לא מוזכר אפילו החוק.

משה פלד: ויותר מכך, נדמה כאילו הממשלה מתנערת מכל אחריות בנושא של הטיפול במכת המדינה הזאת.

משה פלד: מדי שבוע יש תאונות דרכים, והממשלה מתנערת מאחריות.

משה פלד: בשל התנערות הממשלה מאחריותה הישירה לנושא תאונות הדרכים ובשל התחמקותה מלטפל בו בצורה הרצינית ביותר, כפי שראוי לטפל בנושא שהוא בחזקת מכת מדינה, אצביע נגד תקציב המדינה, ואעשה כל שביכולתי כדי שהממשלה, המתנערת מהאחריות ומהטיפול בבעיה כאובה זו, לא תזכה באמון הציבור.

משה פלד: ממשלה כזאת צריך להפיל.

משה פלד: רק השבוע פורסם נתון מדהים, שצריך לסקרן את כולם: 18% בלבד מהכסף שמגיע מהמיסוי על רכב ועל דלק, מגיעים להשקעות בתשתית ולמאבק הלאומי בתאונות הדרכים; 18% בלבד.

משה פלד: איפה 82% הנותרים?

משה פלד: איפה הם?

משה פלד: לאן הם הולכים?

משה פלד: מדוע הם נכנסים לתקציב השוטף?

משה פלד: מדוע לא להשקיע אותם אך ורק בנושא הזה, במאבק הלאומי בתאונות הדרכים?

משה פלד: לא מטפלים בצפיפות, לא מטפלים בתשתית, בגורם האנושי.

משה פלד: אחרי כל תאונה כולם מדברים על הגורם האנושי, על הנושא של ידיעת החוק ועל הנושא של מיומנות בנהיגה.

משה פלד: למה לא משקיעים בגורם האנושי, הן בנושא של חינוך והן בנושא של לימוד נהיגה, וכו' וכו'?

משה פלד: דרך אגב, כל הסעיפים שאני מזכיר מוזכרים בחוק.

משה פלד: והממשלה לא מזכירה בהצעת התקציב ולו במלה אחת את החוק למניעת תאונות דרכים.

שאול עמור: מה הסיבה לכך?

משה פלד: אמרתי מה הסיבה.

משה פלד: היא מתנערת מאחריות.

משה פלד: וזאת אחריותה של ממשלת ישראל.

משה פלד: זו מכת מדינה, והממשלה מתנערת מאחריות.

רפאל אלול: חבר הכנסת פלד, כבר אמרנו שבתאונות דרכים אין פוליטיקה.

רפאל אלול: אז אל תכניס לזה פוליטיקה.

משה פלד: תסלח לי מאוד, אתה מכניס את הפוליטיקה.

משה פלד: החוק היה אמור לבוא לדיון ב-4 באפריל 1995, ואתם, האגף השמאלי של הבית הזה, הורדתם אותו.

משה פלד: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת פלד.

שבח וייס: אגב, בעוד ימים אחדים נעלה את הכול מחדש על סדר-יומה של הכנסת.

שבח וייס: אתה יודע.

שבח וייס: יש ועדה, ויש כאן שיתוף פעולה רב-מפלגתי, ואני מקווה שנצליח לשכנע גם את הממשלה ללכת צעד גדול קדימה.

שבח וייס: אני מבין שכאשר זה יוסדר אתה תתמוך בתקציב.

שבח וייס: נכון?

שבח וייס: כי אמרת שרק בגלל זה תצביע נגד התקציב.

משה פלד: אם הממשלה תרים את הכפפה בעניין המאבק הלאומי בתאונות הדרכים, אני תומך בתקציב.

שבח וייס: נרים יחד אתה, כי זה באמת נושא קיומי ממש.

שבח וייס: חבר הכנסת אביגדור קהלני – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת רפאל אלול, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת רן כהן.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יחזקאל.

שבח וייס: ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת גדעון שגיא.

אריאל ויינשטיין: – – –

שאול עמור: – – –

שבח וייס: רבותי, אין בבית הזה דבר שאיננו פוליטי.

שבח וייס: הוא התכוון לומר שאיננו מפלגתי.

שבח וייס: הבית הוא בית פוליטי.

שבח וייס: פוליטיקה זו הסדרת ענייני ציבור.

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, אני עונה לך.

רפאל אלול: לצערי הרב, רוב הדוברים בבית הזה מתחלקים לקואליציה ולאופוזיציה, אם כי הרבה פעמים יכולנו למצוא הזדמנויות להתאחד על הרבה נושאים.

רפאל אלול: אתמול בבוקר ראיתי אותך בוועדת הכספים, ונהניתי לשמוע אותך ברדיו.

רפאל אלול: הייתי בדרכי מהבית לירושלים, והנה אני שומע, שומו שמים, אריאל ויינשטיין מודיע שהוא הולך לתמוך בתקציב המדינה.

אריאל ויינשטיין: חס וחלילה.

שבח וייס: זה בתנאי שלא יקבלו את ההסתייגויות שלך, אם הבנתי אותו נכון.

רפאל אלול: שמעתי אותו ברדיו.

רפאל אלול: אני בטוח שזה בגלל ירידת האבטלה ובגלל הירידה באינפלציה ועוד הרבה דברים.

שאול עמור: חבר הכנסת אלול, אתה תומך בתקציב?

רפאל אלול: אני תומך בתקציב.

אריאל ויינשטיין: – – –

שבח וייס: תהיה לך הזדמנות להבהיר את זה, כי אתה נואם היום.

אריאל ויינשטיין: אני לא אצביע בעד התקציב – – –

רפאל אלול: חזרת בך.

רפאל אלול: אותך לדליה יאירי.

רפאל אלול: אני אגיד לה את זה.

רפאל אלול: אני רוצה קודם כול להרגיע אותך, ידידי היקר שאול עמור, אני אתמוך בתקציב.

רפאל אלול: אומר לך גם למה.

רפאל אלול: אלחם על הרבה דברים ששנינו שותפים להם, הודעתי זאת אתמול בסיעת העבודה, אני וחברי נלך לשכנע את שר האוצר בנושא המשכנתאות, בנושא המלחמה בעוני, מעונות-היום.

רפאל אלול: אני מאמין שאפשר למצוא פתרון לדברים האלה.

רפאל אלול: שר האוצר אמר לי אתמול בכנות:

רפאל אלול: לפני שלוש שנים עמדתם אתה וחבריך בלובי החברתי והתרסתם נגדי בנושא האבטלה, לא אחת פגעתם בי.

רפאל אלול: זה נכון, לא היינו שקטים ובטוחים שהדרך שבה שר האוצר נלחם באבטלה היא הדרך הנכונה.

רפאל אלול: וראה זה פלא, אכן יש הישג משמעותי, לא רק בפרמטרים של מדינת ישראל, בפרמטרים מערביים.

רפאל אלול: יש מעט מאוד מדינות שהשיגו הישגים כאלה במלחמה באבטלה.

רפאל אלול: מי כמוך יודע, כראש רשות מקומית, כמה קשה למובטל שאין לו עבודה.

רפאל אלול: רבותי, יש שיפור במערכת החינוך, אחרי שדרשנו וצעקנו במשך שנים.

רפאל אלול: יש שיפור ביצוא ובהשקעות מחוץ-לארץ בארץ.

רפאל אלול: אני אומר לכם, אולי גם בזה אנחנו חלוקים, חלק גדול מההישגים של הממשלה גם בהקטנת האינפלציה, וכמובן בדאגה למקום עבודה לעולה החדש, נובע מהתהליך המדיני.

רפאל אלול: אני לא מסתיר שאני וחברי, ואתה ביניהם, קבענו גם פגישה עם שר האוצר, נבקש חיזוק בקטעים מסוימים, כמו אוכלוסיית הקשישים.

רפאל אלול: 15 בנובמבר הוא יום הקשיש.

רפאל אלול: הצעתי הצעה פשוטה, יש דברים שאינם עולים כסף.

רפאל אלול: אתן דוגמה קטנה אחת לגבי קשישים.

רפאל אלול: הצעתי שבין השעה 09:00 לשעה 13:00 קשישים שנוסעים בתחבורה ציבורית ישלמו 50%.

רפאל אלול: ממילא האוטובוסים ריקים בשעות אלה.

רפאל אלול: קשיש שצריך להגיע לבדיקה בבית-חולים או לקניות יכול לכוון את שעת הנסיעה שלו.

רפאל אלול: אני לא אומר לתת הנחה בשעות העומס.

רפאל אלול: אבל בשעות שאין עומס, בין 09:00 ל-13:00 אין עומס בתחבורה הציבורית, אם בשעות אלה ייתנו לקשיש הנחה בכרטיס, זה לא עולה כסף.

רפאל אלול: אפשר להגיע לסידור עם "אגד" ו"דן".

רפאל אלול: אפשר אולי גם להגיע להסדרי הנחות לקשישים למופעים, למקומות בילוי ובידור.

רפאל אלול: צריך לעזור להם למלא את היום שלהם.

רפאל אלול: אני לא בטוח שהיינו חכמים כשלא לחצנו על חברות הכבלים לתת סיוע מיוחד לקשיש.

רפאל אלול: היום עולה להיות מנוי 100 שקלים בחודש, זה בערך 8% ממה שהקשיש מקבל.

רפאל אלול: והוא לא יכול לשבת בבית סתם.

רפאל אלול: בנושא המשכנתאות, אני לא בטוח שההודעה מחר בבוקר פותרת את הבעיה למי שיש לו בעיה.

רפאל אלול: אלה שמקבלים ניקוד גבוה למשכנתאות, 2,300 או 2,400 נקודות, הם אנשים שאינם מסוגלים לקבל את המשכנתה.

רפאל אלול: הם צריכים רק שכירות ציבורית, אין להם ברירה.

רפאל אלול: את הכסף אפשר להעביר לאלה שקשה להם לרכוש דירה, אבל הם מסוגלים לקנות דירה.

רפאל אלול: לדעתי, אפשר לתקן את זה בתוך התקציב.

רפאל אלול: צריך להיות אמיץ, לשכנע ולהיאבק על בנייה ציבורית.

רפאל אלול: יש אוכלוסייה מסוימת שאינה מסוגלת לשכור בית.

רפאל אלול: אולי נשנה ונלך לבנייה ציבורית, אפשר.

רפאל אלול: רבותי, יש בתוך התקציב לא מעט סעיפים שאפשר לקצץ בהם.

רפאל אלול: סימנתי אותם לשר האוצר, ואראה אותם לכולם.

רפאל אלול: אפשר לקצץ בחוק השקעות הון.

רפאל אלול: אפשר לתת תמריצים אחרים, וחלק מהסעיפים האלה להעביר לנושאים החברתיים.

רפאל אלול: וזה לא בהכרח מגדיל את התקציב.

רפאל אלול: אני קורא לחברי לתמוך בתקציב, אבל יחד עם זאת לפעול, ואני מאמין שנמצא אצל שר האוצר אוזן קשבת לפניות שלנו ולזעקות שלנו בנושאים החברתיים.

רפאל אלול: אני מאמין שנמצא אצלו אוזן קשבת.

רפאל אלול: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אלול.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש עכשיו מחבר הכנסת טלב אלסאנע לנאום.

שבח וייס: אני קצת מקדים אותך, החלפתי אותך עם חבר הכנסת רן כהן.

שבח וייס: אני יודע שיש לך סיבה משפחתית.

שבח וייס: זו הזדמנות לאחל הרבה בריאות לאחיך.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יחזקאל.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק התקציב מעלה את סוגיית השוויון החברתי והסוציאלי במדינה, סגירת הפערים שמהם סובל המיעוט בתוך המדינה.

טלב אלסאנע: זאת ההזדמנות.

טלב אלסאנע: בעידן הזה, כשנאבקים ומשתדלים ככל שיכולים לקדם את תהליך השלום, לדעתי צריך לפעול במקביל להגשמת השוויון המיוחל, על מנת שתהיה כאן חברה הומוגנית, חברה שאין בה פערים, שאין בה קיטוב הנובע מפערים חברתיים וממצבים כלכליים שונים שיכולים לעטות על עצמם מעטה לאומי.

טלב אלסאנע: דהיינו, שהמיעוט הלאומי הערבי יהיה מקופח, יסבול ויתחיל לקטר ויזקוף את האפליה לרקע הלאומי – זה יכול להיות דבר ומסוכן.

טלב אלסאנע: לדעתי, הממשלה חייבת לדאוג בהצעת חוק התקציב השנה להגשמת השוויון, או לתחילת הגשמתו.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין כמה סוגיות כואבות, סוגיות כלל-ערביות המאחדות את המגזר הערבי בכללותו.

טלב אלסאנע: אם תשאל כל תושב מה עומד במקום הראשון בסדר העדיפויות שלו בקשר לחוק התקציב, הוא יאמר לך שהבעיה הראשונה היא מס רכוש.

טלב אלסאנע: אנחנו לומדים ויודעים, שמס הוא תשלום שאזרח או תושב משלם עבור הכנסה שיש לו.

טלב אלסאנע: אבל, על-פי חוק מס רכוש, אדם שמחזיק רכוש חייב לשלם 2.5% מערך נכס המקרקעין אפילו אם אין לו כל הכנסה, והנכס הופך להיות נטל.

טלב אלסאנע: המס מקבל משמעות של קנס.

טלב אלסאנע: התוצאה היא סבל ותסכול רב.

טלב אלסאנע: לכן דרישתנו היא לתקן את חוק מס רכוש ולקבוע, שמי שמחזיק מקרקעין שנמצאים בתחום שטח המתוכנן לבנייה, ואשר הגיעו לידיו בירושה, לא הגיעו אליו כאל סוחר שמנסה להחזיק בנכסים, יהיה פטור מתשלום מס רכוש.

טלב אלסאנע: הסוגיה השנייה בחשיבותה היא סוגיית היישובים הלא-מוכרים.

טלב אלסאנע: בגליל יש היום כחמישה יישובים לא מוכרים, ותושבי יישובים אלה סובלים מהעדר שירותים בסיסיים – שירותי חינוך, בריאות, רווחה, כבישים, חשמל.

טלב אלסאנע: כל השירותים הבסיסיים לא קיימים.

טלב אלסאנע: אנחנו יכולים לבקר אצלם, להצטער ולהזדהות אתם, אבל אם אנחנו רוצים לפתור את הבעיה שלהם, זו ההזדמנות להקצות את התקציבים הקשים לפתרון בעיית היישובים האלה.

טלב אלסאנע: בנגב יש כעשרה יישובים לא מוכרים, ובהם מתגוררים כ-50,000 תושבים שחיים בתנאים תת-אנושיים – מצב זה אינו לכבודה של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: הסוגיה השלישית היא סוגיית הווקף המוסלמי.

טלב אלסאנע: ב-1948 הוכרזו נכסי הווקף במדינת ישראל כנכסי נפקדים.

טלב אלסאנע: כאילו שכל המוסלמים במדינה הם נפקדים.

טלב אלסאנע: היעלה על הדעת, כשיש לנו היום אוכלוסייה מוסלמית המהווה מיעוט גדול במדינה, מצד אחד להגיד: אתם נפקדים, אתם לא קיימים, אנחנו לא מכירים בזכותכם להחזיק ולנהל את הנכסים שלכם, ומצד שני להעביר את הניהול של הנכסים האלה לעסקנים פוליטיים או לממונה על נכסי נפקדים?

טלב אלסאנע: ומה עושים בפרי של הנכסים האלה?

טלב אלסאנע: איש לא יודע.

טלב אלסאנע: איך מוציאים את זה?

טלב אלסאנע: איש לא יודע.

טלב אלסאנע: דבר זה גורם לתחושה קשה בקרב אוכלוסייה גדולה, משום שמנגד טוענים לשוויון וטוענים לדמוקרטיה.

טלב אלסאנע: שוויון הוא לא ססמה, הוא לא הצהרה, הוא מלה שצריך לתת לה תוכן, והתוכן הוא יחס שוויוני.

טלב אלסאנע: כמו שזכותם של היהודים להחזיק בנכסים שלהם ולנהל אותם, זכותם של המוסלמים להחזיק בנכסים שלהם ולנהל אותם, לא על-ידי ועדים ממונים הנקראים נאמנים, שרוצים לרצות אותם, אלא על-ידי ועדים נבחרים.

טלב אלסאנע: הסוגיה הרביעית היא סוגיה שהחלה ב-1951.

טלב אלסאנע: המאבק הפלשתיני-הישראלי החל הרבה לפני 1948, אבל הגושפנקה להחלטת האו"ם בדבר חלוקה לשתי מדינות ניתנה ב-1948.

טלב אלסאנע: יש בעיה מקומית, לא בעיה בין-לאומית, בעיה של מדינת ישראל עם אזרחיה, וזו בעיה של אקרית ובירעם.

טלב אלסאנע: ב-1950 גורשו תושבי אקרית ובירעם מהיישובים שלהם.

טלב אלסאנע: בג"ץ החליט שצריך להחזיר אותם ליישובים שלהם.

טלב אלסאנע: כולנו אומרים שאנחנו כפופים להחלטות בג"ץ, כולנו אומרים שאנחנו כפופים ללגיטימציה של הפסיקה המשפטית.

טלב אלסאנע: מ-1950 ועד היום לא הוחזרו התושבים האלה ליישובים שלהם.

טלב אלסאנע: מה הסיבה שלא מחזירים את תושבי המדינה ליישובים שלהם?

טלב אלסאנע: הם לא פליטים, הם לא עקורים, הם תושבים, הם חלק מאזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: מדוע לא להחזיר אותם ליישובים שלהם?

טלב אלסאנע: לדעתי, טוב תעשה הממשלה אם תכריז בזה הזמן, בזו התקופה, בעידן השלום, על שלום גם עם אזרחים, על החזרתם ליישוביהם.

טלב אלסאנע: הסוגיה האחרונה היא עניין השוויון בתקציבים.

טלב אלסאנע: לא יעלה על הדעת שהיישובים הערביים יהיו בלי שילוט.

טלב אלסאנע: כשאתה עובר ליד יישוב, אתה יכול לדעת שזה יישוב ערבי רק בגלל התשתית הפיזית, בגלל התנאים, בגלל העדר מקורות תעסוקה והעדר אזורי תעשייה.

שבח וייס: אתם צריכים להצטרף לקרן היסוד.

שבח וייס: רוב השלטים הם של קרן היסוד.

טלב אלסאנע: הבעיה היא לא השילוט.

טלב אלסאנע: הבעיה היא התשתית והתנאים, שיוקצו תקציבים שוויוניים, שתהיה מדיניות שוויונית למגזר הערבי, על מנת שהמדינה תהיה מדינת כל אזרחיה במובן השוויוניות במדיניות הכלכלית.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת גדעון שגיא.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת חיים דיין.

חיים דיין: – – –

שבח וייס: זה נכון, אבל חבר הכנסת גדעון שגיא ביקש להתחלף, אז הזזתי אותו אחורה.

שבח וייס: אתה עדיין בשעה טובה מאוד, תאמין לי.

חיים דיין: – – –

שבח וייס: אם היית מבקש לפני כן להחליף אותך, היינו עושים זאת, וזה מה שעשה חבר הכנסת גדעון שגיא.

חיים דיין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת טלב אלסאנע התחלף עם חבר הכנסת רן כהן, שהוא לפני חבר הכנסת אבי יחזקאל.

שבח וייס: מה לעשות.

שבח וייס: יהיה בסדר.

שבח וייס: תאמין שלא תקופח.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה התקציב האחרון בתקופת כהונתה של הממשלה הנוכחית.

אברהם יחזקאל: צריך להודות על האמת, שברמת המקרו המדינה, החברה הישראלית, המערכות השונות שבה, חיות בצורה סבירה ביותר.

אברהם יחזקאל: יש מגזרים שאולי חבר הכנסת חיים דיין, אולי אנוכי ואולי לא מעטים מחברי הכנסת מודעים להם ברמה של הפרט.

אברהם יחזקאל: יש אנשים שעדיין משוועים לסיוע, למשל בסוגיית המשכנתאות.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, האם ידוע לך כמה עולה, למשל – ואני משער שידוע לך – דירת שלושה חדרים בחיפה לזוג צעיר?

אברהם יחזקאל: שמא ננקוב במחיר.

שבח וייס: כן, ידוע לי גם כמה עולה דירת חדר.

אברהם יחזקאל: האם בעיר שלי, או ברחובות, או באזור המרכז או בחולון יכול זוג צעיר ממוצע לרכוש דירת שלושה חדרים בת 100-85 מ"ר במחיר של כ-160,000 דולר?

אברהם יחזקאל: זה המחיר.

אברהם יחזקאל: השאלה היא, האם בתום העידן, שבו בסך הכול האוכלוסייה חיה טוב יותר, נגיע למצב כמו באמריקה, שגם המעמד הבורגני הולך ומוצא את עצמו נלחם על איכות החיים שלו?

אברהם יחזקאל: בעוד כמה שנים, באזור המרכז, ואינני מתבייש להודות בכך, זוג צעיר שירצה לרכוש דירה של שלושה חדרים יצטרך לארגן כ-180,000 דולר.

אברהם יחזקאל: האם יהיה ניתן לספק לו אותה?

אברהם יחזקאל: האם הוריו של אותו זוג צעיר יוכלו להעמיד לרשותו את סכום הכסף הזה?

אברהם יחזקאל: כשאני אומר שבסך הכול האוכלוסייה בישראל חיה חיים סבירים צריך להבהיר, שתוך כמה שנים, אם רמת החיים הזאת ומחיר המחיה ילכו ויעלו, גם הזוגות שבאים מהמעמד הבורגני הבינוני לא יוכלו לספק אורח חיים סביר.

אברהם יחזקאל: מערכת החינוך עוברת תהליך של הפרטה.

אברהם יחזקאל: שיעורי העשרה יקרים מאוד.

אברהם יחזקאל: היום אתה מוציא מאות שקלים בחודש על שיעורי העשרה.

אברהם יחזקאל: אנחנו יכולים להרשות לעצמנו שיעורי העשרה.

אברהם יחזקאל: האם זוגות רגילים יכולים להרשות לעצמם להוציא מאות שקלים בחודש על שיעורי העשרה?

אברהם יחזקאל: הרי אנחנו רוצים להתגאות בחינוך ילדינו.

אברהם יחזקאל: לא מעט זוגות צעירים נמצאים בתקופה שבה הם רוצים להשלים את לימודיהם, והיום שנת לימודים עולה 20,000-10,000 שקל לשנה, קרי 2,000 שקל לחודש.

חיים דיין: 25,500 שקל לשנה.

אברהם יחזקאל: תלוי מה אתה לומד, אבל בסופו של דבר, אם אתה רוצה להגביר את איכות ההון האנושי, אתה צריך לשלם היום 25,000-20,000 שקלים בשנה.

אברהם יחזקאל: היום האנשים והחברה ברמה הבורגנית שלה, יוקר המחיה שלה הולך ועולה.

אברהם יחזקאל: אבל הסוגיה שמעניינת אותי, שלגביה הודעתי שאני מתנה את ההצבעה שלי בקריאה ראשונה, והיום קיבלתי מכתב מיושב-ראש הקואליציה, על דעת ראש הממשלה, שאתו נפגשתי אתמול, נוגעת לחקיקה שהבאתי לכנסת הזו ונותרה הקריאה השנייה והשלישית לסיומה, חוק קבלני כוח-אדם.

אברהם יחזקאל: היום, לאחר הלחצים שהפעלתי, קיבלתי מכתב, ואני קורא אותו דווקא בפניכם: בהמשך לפגישה שהתקיימה עם ראש הממשלה, הריני להודיעך, שהצעת החוק שיזמת בנושא הרשום מעלה – קרי, הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלנים – תבוא לקריאה סופית בתאריך 13 בנובמבר 1995 בוועדת העבודה והרווחה – זו אמירה פנימית שלא מחייבת את יושב-ראש הוועדה, אבל אני משער שהוא ייענה לה – ותעלה לקריאה שלישית במליאת הכנסת עד לתאריך 31 בדצמבר 1995 רשומה בשמך.

אברהם יחזקאל: אני אומר את הדברים האלה מכיוון שאין צורך אלא לבוא ולומר, שהצעת החוק הזו לא תעלה לתקציב המדינה, הצעת החוק הזו נועדה לפתור בעיות של עשרות אלפי בני-אדם שעובדים בחברות כוח-אדם ללא תנאים סוציאליים.

שבח וייס: זה יכול להיות סיפור פוליטי מרתק אם אנשי הרדיו והעיתונות יאספו את כל המכתבים שהחבר'ה קיבלו לקראת ההצבעה מחר.

שבח וייס: זה רעיון.

אברהם יחזקאל: לכן אני מודיע זאת קבל עם ועדה, ואני מקווה, שלצורך העניין הזה, המכתב הזה, שהוא התחייבות, לא יצורף לאוסף מכתבים של התחייבויות של פוליטיקאים בכירים ממני שלא יעמדו בהן.

שבח וייס: ראש הממשלה מקיים.

אברהם יחזקאל: הרי ממילא אומרים שאני החוליה החלשה בקואליציה.

אברהם יחזקאל: אמרתי: אם אני החוליה החלשה בקואליציה, לפחות אצליח להשלים חקיקה שמדברת על חוק דווקא הסתדרותי במסגרת החיים החדשים, חוק שמדבר על עשרות אלפי בני אדם שעובדים בחברות כוח-אדם.

אברהם יחזקאל: החוק הזה יעבור.

אברהם יחזקאל: בפעמיים הראשונות הוא עבר בניגוד לעמדת הממשלה.

אברהם יחזקאל: אני סמוך ובטוח שנצליח להעביר את החוק בקריאה שלישית עד 31 בדצמבר.

אברהם יחזקאל: זה לא כסף, אבל זה כבוד לעובדים.

אברהם יחזקאל: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת יחזקאל.

שבח וייס: חבר הכנסת שגיא, אתה מסכים שחבר הכנסת חיים דיין יהיה לפניך?

חיים דיין: זה לא משנה.

שבח וייס: חבר הכנסת גדעון שגיא.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת חיים דיין.

שבח וייס: כל מה שניתן לעשות ברוח טובה, מוטב כך.

חיים דיין: בהמשך למה שאמרת לגבי המכתבים שקיבלו חברי הכנסת, אם היה שטר על כל מכתב, היינו יכולים – – –

שבח וייס: זה לא חדש.

שבח וייס: אני זוכר שלפני חמש שנים, תוך כדי הצבעה החתימו פה והפילו את ההצעה שלי ושל חבר הכנסת פורז.

אברהם יחזקאל: לא להאמין.

שבח וייס: כן להאמין.

שבח וייס: בבקשה.

גדעון שגיא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מעט מאוד הזדמנויות היו לחברי הכנסת בעבר לדבר על תקציב המדינה ועל מצב המשק בתנאים ובמציאות שבהם אנו נמצאים היום.

גדעון שגיא: תקציב המדינה מבטא את מדיניות הממשלה ואת סדר העדיפויות של הממשלה, אבל התקציב איננו הגורם היחיד שהשלכותיו קובעות את מצב המשק.

גדעון שגיא: כדי להבין מה קרה לנו בשנים האחרונות צריך לקרוא את המאמר של סבר פלוצקר ב"ידיעות אחרונות" מאתמול על הוועידה הכלכלית שתינעל היום בעמאן.

גדעון שגיא: את המאמר הוא סיים במשפט פרוזאי וכתב: ישראלים בלילה בעמאן כמו בבית.

גדעון שגיא: זה איננו מסר לתיירים – – –

שבח וייס: גם הפרוזה של פלוצקר היא שירה לפעמים.

גדעון שגיא: זה נכון, אבל זה לא היה מאמר לעיתונאים, זה המסר לאנשי עסקים שישבו אתמול ושלשום מול אנשי עסקים מעמאן, מקטאר, מסעודיה, מצפון-אפריקה, ממצרים, כפרטנרים שווים וטבעיים.

גדעון שגיא: הם ישבו, חשבו ועשו ביזנס.

גדעון שגיא: הרעיון הערטילאי של השוק המזרח-תיכוני המשותף, שאותו יזם שמעון פרס ועליו לעגו כל כך חבר הכנסת ביבי נתניהו וחבריו, קורם עור וגידים.

גדעון שגיא: זו עדיין איננה נורמליזציה של 100%, אבל ועידת עמאן מייצגת את כברת הדרך הארוכה שעשינו מאז החלה הממשלה לנהל את המדינה ואת כברת הדרך שעשינו מהשנה שעברה בוועידה בקזבלנקה ואת כברת הדרך הארוכה שיש להניח שעוד נעשה עד לוועידה שתתקיים בשנה הבאה בקהיר.

גדעון שגיא: חברי הכנסת, ישראל הפכה אטרקציה למשקיעים מכל העולם, לא רק משקיעים ב"אינטל" – אלה שותפים אסטרטגיים לעסקים ישראליים, תאגידים בין-לאומיים ומאות משקיעים שמתעניינים בעסקים וביוזמות משותפות עם חברות ישראליות.

גדעון שגיא: נכון שמה שמתרחש בישראל בתחום הכלכלי איננו עולה בקנה אחד עם התיאוריות הכלכליות.

גדעון שגיא: נכון שכל התחזיות המקוריות שהיו לנו בראשית שנת התקציב הקודמת התבדו, אך התוצאות כולן מפתיעות לטובה.

גדעון שגיא: התוצר עלה השנה ב-6.8%, לעומת 4.9% ב-1994.

גדעון שגיא: זה הרבה מעבר לכל התחזיות, ולפחות כפול מאשר במדינות התעשייתיות האחרות; התוצר העסקי עלה ב-8.2%.

גדעון שגיא: זה הרבה מעבר לכל התחזיות.

גדעון שגיא: שום מדינה מערבית תעשייתית לא הגיעה להישג הזה ולא למחצית ההישג הזה.

גדעון שגיא: נכון, גם הגירעון גדל, אך הייצוא אף הוא גדל והוא יגיע ל-29 מיליארד דולר.

גדעון שגיא: לפי כל האינדיקטורים של המדד הריאלי שמשקף את מצב המשק והתפתחותו בתוך שלוש השנים האלה, עשינו קפיצת מדרגה שאין דומה לה בתולדות ישראל ובתולדות מדינה כלשהי בעולם התעשייתי.

גדעון שגיא: זה אומר שהמשק מתפתח, ויש יותר אמצעים להשקעות בחינוך, יותר אמצעים להשקעות במחקר ופיתוח, רמת החיים עולה ואיכות החיים משתפרת.

גדעון שגיא: אך אפילו על ההישגים האלה יש תגובות שונות.

גדעון שגיא: בימים אלה, כאשר ישראל קוצרת הישגים מדהימים בתחום הכלכלי, ישראלים רבים וזרים שמייחלים להצלחתנו מבטאים את הערכתם בגלוי ומפרגנים לקובעי המדיניות שלנו; ישראלים וזרים שמצפים למעידה שלנו מתפוצצים מקנאה ועסוקים בתיאור תחזיות שחורות.

גדעון שגיא: גם בתחום החברתי עשינו רבות, אבל אין זה אומר שאין מה לתקן.

גדעון שגיא: ישראל מתקרבת למצב שבו היא תהיה מסוגלת לעשות עוד הרבה יותר לתיקון אותם עיוותים ופערים חברתיים שעדיין נותרו.

גדעון שגיא: נדמה לי, שאנחנו הישראלים יכולים להיות גאים במה שהשיגה המדינה ובמה שעשתה הממשלה בשלוש השנים האחרונות.

גדעון שגיא: התקציב הזה, שמבחינת יעדיו וסדר העדיפויות שלו מייצג מדיניות של המשך, מבטיח שגם שרשרת ההישגים תימשך בעתיד.

גדעון שגיא: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת שגיא.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים דיין.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אסעד אסעד.

שבח וייס: זה בסדר, חבר הכנסת אסעד, או להזיז אותך עוד קצת?

שבח וייס: אם כך, אחריו – חבר הכנסת יורם לס.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אסעד אסעד, זה בוודאי מוסכם.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשנה שעברה דנו כאן על תקציב של 126 מיליארד שקל, השנה אנחנו דנים על תקציב של 176 מיליארד שקל.

חיים דיין: זאת אומרת, תוספת של 50 מיליארד שקל מהשנה שעברה עד לשנה הנוכחית.

יעקב שפי: 48 מיליארד שקל.

חיים דיין: 48 מיליארד שקל, אולי טעיתי, אני מדבר על-פי נתונים שקיבלתי.

חיים דיין: מדובר על עלייה של 50 מיליארד שקל.

חיים דיין: מעבר לזה שהממשלה עברה על חוק התקציב בשנה שעברה, כי ברגע שהכנסת מחוקקת חוק הממשלה צריכה לשמור על החוק.

חיים דיין: אם הממשלה חורגת מהתקציב – מלבד כל הערבויות היא בזבזה בשנה שעברה בערך 4 מיליארדי דולר, ו-4 מיליארדי דולר השנה, ואנחנו מגיעים לגירעון מצטבר של יותר מ-4%.

חיים דיין: לאור הנתונים אנחנו יכולים לראות לאן הממשלה הזרימה כספים, מה היא עשתה בכספים החורגים מחוק התקציב שאישרנו ולאן הם הלכו.

חיים דיין: כשאני רואה מאין מגיעים אל המדינה סכומים כל כך גבוהים של 176 מיליארד שקל, וכשאני מסתכל יום-יום על האזרחים שהולכים לעבודה וחוזרים הביתה ומנסים להשיג פת לחם, אני שואל: איך הממשלה צוברת את כל ההון הזה?

חיים דיין: האזרח צריך לשלם מס הכנסה, מע"מ, ביטוח לאומי, ביטוח רפואי, אגרת חינוך, אגרת רדיו וטלוויזיה, אגרת רכוש, מסים על רכב ואגרות ביטוח, ארנונה וכו' וכו', כל זה יוצא מהאזרח שנלחם על פת לחם לילדיו.

שבח וייס: הרבה כסף לא יוצא ל"וכו' וכו'" אלא לחו"ל וחו"ל.

חיים דיין: לחו"ל.

חיים דיין: אבל, כשאני מסתכל על מצב העוני בשנים הקודמות, אני רואה שאף אחד מאתנו לא עשה מספיק כדי להציל אותן משפחות הנמצאות מתחת לקו העוני.

חיים דיין: ניקח לדוגמה את מחירי הנסיעה בתחבורה הציבורית.

חיים דיין: ריבונו של עולם, האם מישהו מאתנו נתן את הדעת לכך שהיום יותר טוב לכל אזרח לנסוע ברכב פרטי מאשר בתחבורה ציבורית?

אלי גולדשמידט: אתה יודע כמה עולה לנסוע באוטובוס באירופה או בארצות-הברית?

אלי גולדשמידט: אפשר להגיד גם מלה טובה.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, את המלה הטובה אגיד בסוף, הממשלה הזאת עשתה משהו עם הכסף, אי-אפשר להתעלם מהעובדות, היא לא בזבזה את זה על בילויים, היא פיתחה תשתית ועשתה דברים.

חיים דיין: יש גם דברים חיוביים, ואני לא בא לפסול את הממשלה הזאת.

חיים דיין: תיכף אדבר על נושא שבו יש לי תמיכה בתקציב.

חיים דיין: זרקת נתון נכון לגבי הנסיעה בחוץ-לארץ, אבל אם אני נוסע ברכב פרטי ממגדל-העמק לירושלים, הדלק עולה לי 70 שקלים, אבל אם אני לוקח אתי עוד חבר זה יותר זול מאשר בתחבורה הציבורית.

חיים דיין: אם אנחנו רוצים להילחם גם בתאונות הדרכים, בואו נוזיל את מחירי הנסיעות בתחבורה הציבורית.

אלי גולדשמידט: אוטו זה לא רק דלק – – –

חיים דיין: זה עוד תוספות מסביב.

שבח וייס: על-פי חשב, לרבות אמורטיזציה – פי 3.7.

חיים דיין: מי שזקוק היום לתחבורה ציבורית הוא מי שאין לו כסף להחזיק רכב פרטי.

חיים דיין: הזמן שלי קצר והוא עוד מעט נגמר – – –

אריאל ויינשטיין: זה על חשבוני.

שבח וייס: על חשבונך?

שבח וייס: חבר הכנסת ויינשטיין, אתה כבר במינוס חמש דקות.

אריאל ויינשטיין: בתקווה שאתה לא תהיה היושב-ראש.

חיים דיין: רבותי, כל חברי הכנסת דיברו על העלאת תעריפי המשכנתאות גבוהה גבוהה, כולנו מכוונים לאותו נושא.

חיים דיין: אולי נלך כולנו לשר האוצר ונגיד לו שלא נאשר את התקציבים אם לא תהיה עלייה במשכנתאות?

חיים דיין: הרי אתם יודעים שיש היום במדינה 70,000 בודדים מחוסרי דיור, ויש עוד 150,000 שהגישו בקשות לתעודות זכאות.

חיים דיין: איפה אנחנו?

חיים דיין: צריכים ללחוץ, אם על האוצר, אם על הממשלה, להעלות את תקציבי המשכנתאות.

חיים דיין: הרי זה דבר בלתי אפשרי.

חיים דיין: אפשר עוד?

שבח וייס: לא, נא לסכם.

שבח וייס: אתה הבטחת איזו הפתעה, מה תעשה מול התקציב.

שבח וייס: זה זמן ההפתעה.

חיים דיין: דקה אחת.

חיים דיין: אני חייב להתייחס עוד לנושא אחד, והוא העלאת שכר הלימוד לסטודנטים, כי אני חושב שזה נושא מאוד רגיש.

אלי גולדשמידט: – – –

שבח וייס: עוד שני משפטים, בבקשה.

חיים דיין: אני לא אגע בחוק הבריאות, ולא אגע בחוק הפנסיה.

שבח וייס: בוא לא נתווכח על הזמן.

קריאה: – – –

שבח וייס: בדיוק עכשיו הוא מגיע לזה.

חיים דיין: אבל, אני רוצה להתייחס כאן לנושא העלאת שכר הלימוד של הסטודנטים.

חיים דיין: דיבר על זה חבר הכנסת יחזקאל.

חיים דיין: אני עשיתי חשבון פשוט.

חיים דיין: הממשלה רוצה להעלות את שכר הלימוד ל-11,000 שקל.

חיים דיין: שכר הדירה הוא 150 דולר לסטודנט.

חיים דיין: ל-12 חודשים זה עוד 5,000 שקל; נסיעות – עוד 2,000 שקל בשנה; כלכלה – עוד 5,000 שקל בשנה; עזרי לימוד – 2,500 שקל בשנה; פירוש הדבר ש-25,500 שקל לשנה יעלו הוצאות הלימוד לסטודנט.

חיים דיין: אם אנחנו צריכים לעודד השכלה גבוהה, בואו נעודד את אלה שיש להם באמת יכולת.

חיים דיין: לסיכום דברי, כשאני מסתכל על הדברים, אני אומר:

חיים דיין: כן לתמוך בהצעת חוק התקציב או לא לתמוך בהצעת חוק התקציב?

חיים דיין: כרגע אני יכול לבוא ולומר לחברי הכנסת, שאני הולך להימנע, כדי לראות מה יהיו ההתפתחויות בחוק התקציב.

חיים דיין: כי אם יקומו חברי כנסת כמו טלב אלסאנע, שיבוא ויציב איום כלפי הממשלה לגבי הורדת מסים מסוימים לאוכלוסייה מסוימת, או איום כלפי האוצר על מנת לסחוט מהממשלה, אני לא אתן יד לסחוט כספים מהאוצר על מנת להרחיב את התמיכה.

חיים דיין: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דיין.

שבח וייס: עכשיו יבוא חבר הכנסת יורם לס, אחריו – חבר הכנסת אסעד אסעד, ואחריו – חבר הכנסת רן כהן.

אלי גולדשמידט: – – –

חיים דיין: אמרתי, שאם אראה סחיטה מצד מפלגות אחרות, אני אתמוך.

שבח וייס: הוא ייתן רשת ביטחון לממשלה מכיוון זה.

חיים דיין: אני יודע שהממשלה אולי לא צריכה את הקול שלי – – –

שבח וייס: לא, לא, אל תזלזל בזה.

שבח וייס: זה יכול להיות מאוד מעניין מה שאתה הולך לעשות.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת לס.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בתקציב המדינה המונח לפנינו יש הרבה מאוד אור.

יורם לס: זה הפרי האמיתי של השלום.

יורם לס: הוא מבטא הרבה שפע, הרבה צמיחה, וצריך לברך את הממשלה שפרצה קדימה בנושא השלום – לא טחנה מים כמו שאלה עשו שנים רבות – עם כל מה שקשור עם זה, והכלכלה של מדינת ישראל היום פורחת.

יורם לס: עם זה, מטבע הדברים, במסגרת התהליכים של אישור חוק התקציב צריך להצביע על הצללים, במטרה לתקן אותם.

יורם לס: אם לא נצביע על הצללים, מי יתקן אותם?

יורם לס: ומטבע הדברים – – –

אלי גולדשמידט: אנחנו נצביע על הצללים, בתנאי שהם יצביעו על האורות.

אלי גולדשמידט: הבעיה היא, שהם מצביעים על הצללים, וגם אנחנו מצביעים על הצללים – – –

שבח וייס: אני מקווה שגם חבר הכנסת חיים דיין וגם חבר הכנסת אלסאנע יצביעו בעד התקציב.

שבח וייס: כבר יש הבטחות.

יורם לס: הצללים שאני מצביע עליהם בסך הכול נוגעים לכולם.

יורם לס: הם לא נושא מפלגתי, והרי הם לפנינו, ומטבע הדברים, במסגרת הזמן הזה בוודאי אתרכז במערכת הבריאות.

יורם לס: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, בשנת 1985, על-פי פרסומי הממשלה, על-פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, השתתפה הממשלה ב-54% מההוצאה הלאומית לבריאות.

יורם לס: עברו עשר שנים, והממשלה ירדה ל-44% השתתפות בהוצאה הלאומית לבריאות, שעומדת היום על 15 מיליארד שקל.

יורם לס: זה אומר, אדוני יושב-ראש הוועדה, שהממשלה מחזיקה בקופתה לפחות 1.5 מיליארד שקל, במקום לתת אותם לבריאות, וזה על-פי נתוני הממשלה.

יורם לס: תקציב משרד הבריאות לשנה – – –

אריאל ויינשטיין: אתה אומר שיש עודף בתקציב?

אריאל ויינשטיין: אין עודף בתקציב.

יורם לס: אני מסתכל על תקציב הפיתוח, ואין ויכוח שרק הממשלה יכולה לפתח ולממן את התשתיות במערכת הבריאות.

יורם לס: סעיף 6701 – בניית מחלקות אשפוז.

יורם לס: לפי התקציב הזה באה רווחה, אין צפיפות.

יורם לס: השנה הוציאה הממשלה 98.6 מיליון על בניית מחלקות אשפוז.

יורם לס: בשנה הבאה, למרות השפע, היא תוציא בשליש פחות – רק 61 מיליון.

יורם לס: מה קרה?

יורם לס: אין תפוסה של 120% במחלקות האשפוז?

יורם לס: בא השפע על עם ישראל?

יורם לס: נקודה שלישית כואבת מאוד, ועליה אני גם אלחם בתוך המפלגה שלי: האשפוז הסיעודי.

יורם לס: ברגע זה מממנת הממשלה אשפוז של כמעט 7,000, 6,900 חולים במיטות סיעודיות – –

שבח וייס: כמה נזקקים יש?

יורם לס: – – וממתינים עוד 2,000.

יורם לס: במחוז תל-אביב, ולא בכדי אני מזכיר אותו, במחוז תל-אביב שלי, הממשלה מאשפזת היום 2,070 חולים, וממתינים, אדוני היושב-ראש, 906.

יורם לס: המערכת באי-ספיקה מוחלטת.

יורם לס: עכשיו, מה קורה?

יורם לס: באות משפחות אחרי שנפל עליהן דבר כברק, כשהאב או האם קיבלו, חלילה, שטף דם במוח, נהיו סיעודיים, ואחרי שבעה ימים בבית-חולים אומרים להם: קחו, קחו.

יורם לס: והמשפחה עומדת ואינה יודעת לאן לקחת.

יורם לס: לתומה היא הולכת לקופת-חולים.

יורם לס: בקופת-חולים אומרים לה, למרבה הזוועה: קופת-חולים לא מטפלת בדברים כאלה.

יורם לס: אשפוז סיעודי, זה הממשלה.

יורם לס: הולכת המשפחה לרחוב הארבעה בתל-אביב, ללשכת הבריאות המחוזית, פוגשת פקיד ממשלה.

יורם לס: גם הוא בן-אדם, אבל יש חוק התקציב.

יורם לס: אומר הפקיד למשפחה: נכון, האב או האם חולים, עברו את כל הבדיקות, יש להם כל המכתבים, יש להם כל הזכאות; הם לא יכולים לבצע ארבע פעולות מתוך ארבע, לא לקום ולהתלבש, אין שליטה על הסוגרים, הם אינם יכולים לאכול, אינם יכולים לעשות ולא כלום; כל זה נכון, אבל אין אפשרות.

יורם לס: הפקיד אומר: אין לי אפשרות.

יורם לס: יש קודים.

יורם לס: "קודים" זה שם קוד להרשאה תקציבית, ואין לי.

יורם לס: יש היום 2,000 משפחות כאלה.

יורם לס: החרדה – אני גם אומר לממשלה, שמי שרוצה להיבחר שוב לא צריך לתת לחרדה הזאת להתפשט, והיא מתפשטת גם אל הביטוח המשלים, שכולו בנוי על החרדה מפני הבעיה הסיעודית וכו', ומוכרחים, אדוני היושב-ראש, ובזה אני מסיים, לסיים את הבעיה הזאת בשנת התקציב הזו.

יורם לס: כל התחשיבים הכספיים לפני.

יורם לס: העברתי אותם למי שצריך, ואני אלחם – ואני מקווה שלא רק אני – בכל המישורים, לרבות בתוך מפלגתי, כדי שעד סוף השנה הזו נצליח להביא פתרון לבעיה הזו.

יורם לס: מונחות לפני, אדוני היושב-ראש, בעיות רבות ונוספות, וזה בהמשך.

יורם לס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת לס.

שבח וייס: חבר הכנסת אסעד אסעד, ואחריו – חבר הכנסת רן כהן.

שבח וייס: תשמרו, בבקשה, על מסגרת הזמן, חברים.

שבח וייס: זה מחייב את כולם.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לגעת בנושאים החברתיים הקשורים למגזר הלא-יהודי, ובעיקר הדרוזי.

אסעד אסעד: אומנם אני נמצא באופוזיציה, ובוודאי אצביע נגד התקציב, אבל גם צריך לומר מלת אמת, ואם יש הבטחה, אני מקווה שההבטחה הזאת תתקיים במגזר הדרוזי.

אסעד אסעד: בעיון בספרי התקציב אני רואה, שהממשלה החליטה ב-1 ביוני 1995 להקצות למגזר הדרוזי – – –

קריאה: לא שומעים.

אסעד אסעד: לא שומעים?

אסעד אסעד: אני אומר, שהממשלה החליטה בתוכנית חומש להקצות למגזר הדרוזי והצ'רקסי, אחרי שביתת ראשי הרשויות הדרוזיות בדצמבר 1994 – ואני מזכיר את זה ומחדד את זה, ואני מברך על כך, ואני מקווה שגם בסוף שנת 1996 אברך על כך – קרוב למיליארד ו-19 מיליון שקל, תוכנית חומש, שתקיף בעצם את כל משרדי הממשלה.

אסעד אסעד: מאחר שיש לי ניסיון, אדוני היושב-ראש – החלטות כאלה היו בעבר, החל ב-1987, כאשר דיברו על שוויון בין היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים לבין עיירות הפיתוח.

אסעד אסעד: גם אז התקבלו החלטות ממשלה טובות.

אסעד אסעד: החליטו שכל היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים ייהנו מרמת פיתוח א', אבל מ-1987 – אף שחלה התקדמות ואני מברך עליה – לא הצליחו לסגור פער של יותר מ-45 שנה, דבר שאינו קל.

אסעד אסעד: אני מקווה שבאמצעות התקציב הזה יתחילו לממש את הצעד הנכון הזה.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, אני רואה שתקציב השנה מתקרב ל-173 מיליון שקלים.

אסעד אסעד: זה בוודאי תקציב טוב – אפשר לומר שהוא טוב גם לשנת בחירות – אבל צריך לבחון, באיזה כיוון הולכים סעיפי התקציב ומה הם נותנים לשכבות החלשות.

אסעד אסעד: בשיא כוח אדם מדברים בתקציב הזה על 70,000-69,000 משרות.

אסעד אסעד: ואני שואל, אדוני היושב-ראש, כמה משרות משיא כוח אדם שהממשלה נותנת מיועדות לשכבות החלשות – ואני כולל את המגזר הלא-יהודי ואת הפריפריה, בוודאי.

אסעד אסעד: כדי לסבר את האוזן, אני רואה שהתקציב לשיא כוח אדם של משרד החינוך, מתקציב של 16 מיליארד ש"ח, ואני מברך עליו, כולל שמונה משרות בכירות למגזר הדרוזי.

שבח וייס: שמונה משרות נוספות?

אסעד אסעד: שמונה משרות נוספות בקטגוריה של עובד בכיר.

אסעד אסעד: מה זה בכיר, איני יודע.

אסעד אסעד: שמונה משרות לקבוצת אוכלוסייה שעדיין סובלת בתחום החינוך.

אסעד אסעד: עדיין יש מחסור בחדרי לימוד.

אסעד אסעד: מדובר לא במחסור בחדר כאן או שם, אלא נכון להיום בכל כפר עדיין יש חדרי לימוד שכורים.

שבח וייס: מה עם בית-ג'אן?

שבח וייס: כאשר ביקרתי שם, בית-ספר שלם היה עדיין בפחונים.

שבח וייס: האם זה הסתדר?

אסעד אסעד: חלק מהפחונים האלה פורקו בשנתיים האחרונות, אבל – – – יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל, מסתכל עלי.

גדליה גל: למה אבל?

גדליה גל: בנו שם.

אסעד אסעד: אמרתי.

אסעד אסעד: אני נמנה עם האומרים דברים בהגינות.

אסעד אסעד: נבנה, אך נכון לעכשיו, עדיין יש כיתות לימוד בפחונים, דבר המהווה סכנה לתלמידים ולמורים.

אסעד אסעד: מה שיותר חשוב מכך, אדוני היושב-ראש, הוא התחומים שבהם אין נושאי המשרות מקצועיים בתחומם.

אסעד אסעד: אתן דוגמה נוספת: תקציב משרד הדתות הוא מיליארד ו-200 מיליון שקל, ולכל המיעוטים בארץ נותנים 30 מיליון ש"ח.

אסעד אסעד: אומנם זו התקדמות לעומת מה שהיה בעבר, אבל מה הם 30 מיליון ש"ח לאוכלוסייה המהווה 18% מאוכלוסיית מדינת ישראל?

אסעד אסעד: בשנה שעברה דיברתי על כך, וגם עכשיו בכוונה הלכתי וחיפשתי.

אסעד אסעד: ועוד דוגמה, אולי אחרונה, היא פיתוח התשתיות על-ידי משרד התעשייה והמסחר.

אסעד אסעד: הוחלט על הקמת חמישה אזורי תעשייה במגזר הלא-יהודי והדרוזי – איפה אזורי התעשייה האלה?

אסעד אסעד: כמה כסף הוקצה לכך מתוך 6 מיליארדים ו-7 מיליוני ש"ח?

אסעד אסעד: יש לי עוד הרבה דוגמאות.

שבח וייס: אולי בסיבוב הבא.

אסעד אסעד: אפתח את הנושא בהמשך.

אסעד אסעד: לפני שיאושר התקציב, צריך להביא בחשבון את המגזרים החלשים.

אסעד אסעד: אני רוצה להתייחס גם לנושא הנוגע למשרד הבריאות: יש בית-חולים אזורי בצפת, בית-חולים בפריפריה.

אסעד אסעד: אם אתה נכנס אליו, אתה חושב שאתה נמצא בדרום-לבנון.

אסעד אסעד: שם הממשלה לא משקיעה דבר.

אסעד אסעד: הממשלה החליטה להקים בית-חולים נוסף באזור אשדוד, אך גם הוא לא מתוקצב ולא חושבים להקים אותו.

אסעד אסעד: במקום להתרכז במרכז ובמישור החוף, הממשלה צריכה לעזור לחלשים ולפריפריה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת אסעד אסעד.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת שמואל אביטל; אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יהושע מצא.

שבח וייס: רבותי, נא להקפיד על הזמן.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מדבר גם במקום חבר הכנסת צוקר.

שבח וייס: אין במקום, כל אחד חמש דקות.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להביע הערכה לקודמי, חבר הכנסת אסעד אסעד, שאמר שזה תקציב טוב והממשלה נוהגת בהגינות, אבל מכיוון שהוא איש האופוזיציה, הוא יצביע נגד.

רן כהן: אני חושב שמה שהוא אמר נכון: מה שהממשלה הזו עשתה עבור הציבור הערבי בכלל והדרוזי בפרט היה ראוי, נדמה לי, לכך שכל מי שמייצג לפחות את הציבור הערבי במדינת ישראל יתמוך גם בתקציבים הקודמים וגם בתקציב הזה.

רן כהן: אבל, אעזוב זאת ואשווה זאת לדברים ששמעתי כאן מפי ראש דוברי האופוזיציה, חבר הכנסת דן תיכון, שהאשים את התקציב הזה בכך שהוא כביכול תקציב בחירות.

רן כהן: הרי צריכה להיות מעט הגינות: כדי לבוא ולומר שזה תקציב בחירות צריך לעשות דבר אלמנטרי – להשוות בינו לבין התקציב הקודם.

רן כהן: הרי התקציב הקודם לא היה, לכל הדעות, תקציב בחירות, מה עוד שהתקציב הקודם השיג הישגים בעליל, בגידול התוצר הלאומי בכ-7%, ב-6.8%.

רן כהן: התוצר העסקי, שהוא המבחן העיקרי לכל ההשקעות הממשיות, גדל ב-8.2%.

רן כהן: אלה נתונים שקשה לדמיין היום בעולם המערבי.

רן כהן: גולת הכותרת היא ירידת האבטלה מ-11.2% ל-6.5%.

רן כהן: האינפלציה היתה רק 8% לעומת מה שקיבלנו בעבר, והיצוא גדל ב-8%.

רן כהן: ההישג השני, ההישג החברתי החשוב ביותר, הוא, ש-91% מכל העולים החדשים שרק באו למדינת ישראל, יש להם תעסוקה ופרנסה, ואין הם מפשפשים בכל יום שישי בערב בזבל כדי למצוא קצת אוכל.

רן כהן: רבותי, נכון, זו עדיין לא הפרנסה הרצויה לחלקם, זו עדיין לא רמת השכר הראויה לכולם, אבל צריך לדבר כאן קודם כול בהגינות; להסתכל לציבור בעיניים ולדבר בהגינות.

רן כהן: לבוא ולהגיד שזה תקציב בחירות?

רן כהן: הדבר המשעשע ביותר הוא, שפשוט חזרתי וקראתי את מה שאמר חבר הכנסת דן תיכון לפני שנה על תקציב שנת 1995.

רן כהן: מה הוא אמר?

רן כהן: כמעט את מה שאמר אתמול.

רן כהן: הוא אמר, שהתחושה שהמצב הכלכלי טוב היא זמנית ושאולה.

רן כהן: מה הוא אמר לפני שנה?

רן כהן: הנה עוד מעט המשק רותח, מתפוצץ ונשרף.

רן כהן: רבותי, הרי יש דברים שהציבור רואה.

רן כהן: תביאו בחשבון שלא כדאי לשקר לציבור הזה, כי הוא קורא, רואה ושומע, הוא משתכר, הוא גר, הוא רואה מה נעשה בכבישים, הוא רואה איך ילדיו מתחנכים.

רן כהן: באמת, צריך לבוא לכאן ולומר תודה, הממשלה הזו עושה את מה שעם ישראל רצה שנים.

רן כהן: דוגמה הכי קטנה: קיבלנו ב-1992 תקציב של 6.3 מיליארדי שקלים לחינוך.

רן כהן: בשנה הבאה התקציב הוא 16.4 מיליארד לחינוך.

רן כהן: באופן נומינלי זו תוספת של 10 מיליארדים לחינוך.

יוסף אחימאיר: מה שחשוב הוא התוכן של החינוך, לא הכסף.

רן כהן: נהדר, יוצא מן הכלל, אני דווקא מודה לך מאוד, חבר הכנסת אחימאיר, על שהערת את ההערה הזו, אבל קודם כול תביא בחשבון, שזה אומר 76% תוספת ריאלית להשקעה ציבורית בחינוך הילדים שלנו – עליית שכר המורים ב-50%–65%.

רן כהן: רצינו שיפור ברמת ההכנסה של המורים, כי רצינו לא רק לתגמל אותם, אלא שיהיה גם מאיץ לקליטה חיובית של מורים טובים יותר.

רן כהן: אתה מדבר על התכנים – נו, תגיד לי איזו ממשלה נתנה לילדים תקווה לשלום, תקווה לעתיד טוב יותר?

רן כהן: אני נשבע לך: חזרתי לפני שבוע מירדן – אני אומר לך, יוסי, עד עכשיו עברתי את הירדן רק בחושך, רק כדי לעשות מלחמות.

רן כהן: פתאום ראיתי שאני עובר אותו ואני חוזר משם.

רן כהן: אני פוגש עם שכן, ידיד, פתוח.

רן כהן: בימים אלה נערכת שם ועידה כלכלית.

רן כהן: זה מה שהילדים שלנו קולטים, וזה מה שנפלא במה שהילדים שלנו קולטים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בשתי אמירות: עדיין יש ליקויים רבים מאוד, גם לגבי העולים החדשים, גם לגבי שכבות העוני, גם לגבי שירותים חברתיים, גם לגבי הציבור הערבי.

רן כהן: האם אפשר לתקן פער של 45 שנה, עוול של 45 שנה, בשנתיים-שלוש שנים?

רן כהן: מה שצריך לעשות לאלתר הוא חוק שאנו עובדים עליו בוועדת הכלכלה.

רן כהן: אני מודיע שהחוק בנושא תאונות הדרכים יעבור בכנסת הזו עוד השנה.

רן כהן: לא יהיה מצב שבו מלחמה בתאונות דרכים תהיה מותנית בכל מיני שיקולים.

רן כהן: בעניין הזה חבר הכנסת צחי הנגבי ואנוכי עובדים, וסיעת מרצ החליטה שהיא תתמוך בחוק, והוא יעבור.

רן כהן: אני לא מאיים בשום הפלת ממשלה ובשום הפלת תקציב, אבל חוק למלחמה בתאונות דרכים יעבור בכנסת הזאת.

רן כהן: לא יהיה מצב שבו יירצחו בכבישים, ייהרגו בכבישים, ולא תהיה תשובה מצד הממשלה.

רן כהן: דבר נוסף – יש ארבעה סעיפים: ביטול מס רכוש, אשפוז סיעודי – דיבר עליו חבר הכנסת יורם לס – דיור לאוכלוסיות ספציפיות חלשות: בודדים, ערירים וחלשים החייבים לקבל הוסטלים ופתרונות אחרים, ותקציב לאמנויות ולתרבות בפריפריה ולאמנים עולים.

רן כהן: הוקמו תזמורות, מקהלות ולהקות, בעיקר בערי הפיתוח, על-ידי העלייה המבורכת מברית-המועצות לשעבר, ולא ניתן שיסגרו אותן.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת רן כהן.

שבח וייס: חבר הכנסת שמואל אביטל, ואחריו – חבר הכנסת יהושע מצא.

שבח וייס: אחריו – חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

שמואל אביטל: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת, כמושבניק אני רוצה להודות למי שעשה לי את הסידור שלפיו אנאם עכשיו ולא מאוחר יותר.

שבח וייס: זה סידור שיא.

שמואל אביטל: כי אני צריך לשווק עופות היום.

שמואל אביטל: אחרי התעלולים של "תנובה" ביממות האחרונות, נראה שגם אפסיד, אך לפחות אשווק אותם בזמן, ואני מודה למסדרים.

שמואל אביטל: הממשלה הזאת עשתה דברים גדולים.

שמואל אביטל: שמעתי אתמול את שר האוצר בנאום שבו הציג בפני סיעת העבודה, שאני חבר בה, את התקציב ואת הכלכלה והחברה במדינת ישראל מאז 1992.

שמואל אביטל: אני מצדיע לשר האוצר ולממשלה הזאת, אבל אני רוצה להיאחז במספר אחד ששר האוצר אמר.

שמואל אביטל: הוא אמר שכ-97% מהעם מבסוטים.

שמואל אביטל: ניסיתי לתקן אותו ולומר שזה קצת יותר, וזה מתקרב לתוצאות הבחירות של אסעד, כ-99.6%.

שמואל אביטל: אני אכן מצדיע לדברים רבים שהממשלה הזאת עשתה, ובראש ובראשונה לתהליך השלום.

שמואל אביטל: אין ספק שמי שעובר את הארץ הזאת לאורכה ולרוחבה רואה בתחום התשתיות של כבישים וחינוך מעשים שאני מאמין שהם תורמים לא רק לכלכלה ולחברה, אלא הם גם דיבידנד שנקבל בשנים הקרובות.

שמואל אביטל: אבל יש חור שחור, יש אחוז מסוים שהפעם אני רוצה להתרכז רק בו, ואלה המושבים במדינת ישראל.

שמואל אביטל: זה חור שחור.

שמואל אביטל: ממשלות הליכוד הפילו לקרשים את ההתיישבות הזאת, מעכו אותה, העדיפו התיישבות אחרת, וגם עשו לנו דה-לגיטימציה, אבל הממשלה הזאת מחסלת את המושבים.

שמואל אביטל: הליכוד הכין את התשתית, הממשלה הזאת גומרת אותנו סופית.

שמואל אביטל: אני אומר זאת בכאב גדול, אני אומר זאת לאחר שנתיים-שלוש שנים בבית הזה.

שמואל אביטל: יושבים כאן שניים מהמובילים בתחום, חברי המושבניק גדליה גל וידידי אלי גולדשמידט איש ההתיישבות.

שמואל אביטל: כאשר אני צריך לעשות את הסיכום נכון לעכשיו, אני לא מתבייש לומר, שכאשר נכנסים לשנה האחרונה בקדנציה של הממשלה הזאת, זה כואב לי.

שמואל אביטל: יש כמה דברים שאם הממשלה הזאת לא תבצע ולא תקבל עליהם אחריות, ומייד, לא יהיה לה עם מה לבוא לציבור הזה.

שמואל אביטל: אל ילחש שום עסקן מתל-אביב על אוזנו של מנהיג זה או אחר, כאילו יהיו איזה סידורים.

שמואל אביטל: אין לממשלה הזאת עם מה לבוא למושבים, היא נמצאת היום על תקן של מחסלת.

שמואל אביטל: אשר למשבר במועצות האזוריות, דוח-סוארי נתן על כך תשובה אמיתית בעקרונותיו, אבל התרגום הוא בידי האוצר.

שמואל אביטל: אני חושב, לפעמים, אולי מישהו רוצה לדפוק את אהוד ברק.

שמואל אביטל: מפילים עליו תיק כזה חודשיים אחרי שהוא יושב על הכיסא.

שמואל אביטל: חסרים שם 120 מיליון שקל לאחר ההתמוטטות של המערכות האזוריות, התנועתיות והארציות.

שמואל אביטל: זו הכתובת היחידה העומדת מול המתיישבים האלה, וגם אותה מפוררים.

שמואל אביטל: היא עוסקת היום בכל קשת השירותים שהאזרחים במושבים נזקקים להם.

שמואל אביטל: חייבים למצוא לכך פתרון, וגם שר הפנים מכיר בכך, אבל מה הוא יכול לעשות?

שמואל אביטל: המשבר הגדול הוציא ממעגל הייצור והיכולת להתפרנס אלפי בתי אב של חקלאים.

שמואל אביטל: הממשלה הזאת צריכה לתת מענה לבעיה, דבר שיש בידה לעשותו, ולא להפוך אותה לנושא שהשרים מתקשקשים לגביו זה עם זה.

שמואל אביטל: עכשיו זה בכלל נושא לפריימריס.

שמואל אביטל: לי אין פריימריס, וזה לא מטריד אותי עכשיו כאשר אני עומד פה.

שמואל אביטל: לא נותנים מענה של תעסוקה חלופית, ומנגד אלפי מושבניקים הנמצאים במסלולים משפטיים.

שמואל אביטל: אין לי ספק שזה חייב להיעשות על-ידי שמירת האופי הכפרי, אבל איפה היוזמה הממשלתית להפוך את זה למנוף, לתחליף לשבר הגדול שקיים?

שמואל אביטל: טיפול נקודתי – הממשלה הזאת עשתה דבר עצום בנושא הטיפול הנקודתי בחבל תענך, בגליל התחתון, במטה-יהודה, בחבל-עדולם, בלכיש, במרחבים, בעזתה, וזה רק מוכיח מה היא עוד צריכה לעשות.

שמואל אביטל: המושבניקים – קורבן של מעשי נבלה וחשבונות פוליטיים קטנים של בייגה שוחט מול שמעון שבס.

שמואל אביטל: זו הסיבה האמיתית לכך שהעניין הזה נעצר.

שמואל אביטל: ובניגוד למה ששר האוצר מציע, ואני חייב להגיד פה מלה טובה על שר החקלאות.

שמואל אביטל: הוא היחיד, כן, הוא הקיבוצניק היחיד שאני יכול להגיד עליו מלה טובה בעניין המושבים.

שמואל אביטל: הוא עדיין הלוחם היחיד, אבל מתעתעים בו.

שמואל אביטל: היו סיכומים בכתובים, לרבות שלי, עם שר האוצר, ובתרגילים – זה כבר לא קיים היום.

שמואל אביטל: למה לא תתפאר הממשלה הזאת במה שעשתה ותרחיב זאת?

שמואל אביטל: מה קרה?

שמואל אביטל: שאני אמנה למי היא חילקה?

שמואל אביטל: והיום יש הצבעות.

שמואל אביטל: זה מאיים וזה מאיים.

שמואל אביטל: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על אורך הרוח, אף-על-פי שבוודאי עברה דקה וחצי, אבל החילופין לקחו ארבע דקות.

שמואל אביטל: אני מודה לך על הסבלנות כלפי.

שמואל אביטל: תמיד כשאתה פה אתה אוהד של ההתיישבות.

שמואל אביטל: אגב, כשמדברים על ההתיישבות – ואני אומר את זה בעיקר לאגף הזה של הליכוד – תדעו לכם, מכל סיפורי הסדר החובות של הקיבוצים, אפילו קיבוצי הפריפריה עדיין לא צועדים את הצעד.

שמואל אביטל: הרי אם נעשה משאל במדינת ישראל, מה יגידו?

שמואל אביטל: יגידו: הקיבוצים כבר "אכלו" מיליארדים.

שמואל אביטל: לצערי הרב, קיבוצי הפריפריה, שבהם הבעיה הקשה – ובנושא זה נרתמה גם ועדת הכספים בראשותו של חבר הכנסת גדליה גל להעביר את המסלול הזה – עד הרגע הזה ובחודשים הקרובים הם יישארו כנראה ללא תשובה.

שמואל אביטל: זה העובי הזה של בייגה שוחט.

שמואל אביטל: מצד אחד מסתכלים עליהם כאילו "אכלו" מיליארדים, מצד שני לא קורה דבר.

שמואל אביטל: שהבית הזה ידע את זה.

שמואל אביטל: דבר אחרון, יושב פה ידידי חבר הכנסת גדליה גל, שעל שמו נקרא חוק-גל, חוק ההסדרים במשק המשפחתי.

שמואל אביטל: אני חושב שחבר הכנסת גדליה גל עשה דבר גדול בשעתו – הוא הציב סכר על מנת שהמערכת תתחיל לנסות להתמודד עם הסדר החובות.

שמואל אביטל: אני לא בעד זה שמושבניק שצריך לשלם לא ישלם אם יש לו יכולת.

שמואל אביטל: במפורש לא.

שמואל אביטל: החוק הגיע למיצוי.

שמואל אביטל: והיום למעלה מ-6,000 בתי אב, לפי קביעות של מינהלת ההסדר, מועמדים לסילוק מהנכסים החקלאיים שלהם.

שמואל אביטל: אני רוצה לראות את הבנקאי ואת פקיד האוצר שיבואו להוציא אותנו משם.

שמואל אביטל: אבל, על זה צריך לתת מענה.

שמואל אביטל: שאל אותי ראש הממשלה לפני שבועיים מהו בעצם המענה.

שמואל אביטל: הבית הזה לא יכול לעשות תיקון בחקיקה, כי זה נוגד חוקי-יסוד.

שמואל אביטל: אין מה לעשות.

שמואל אביטל: גם לבנקים יש זכויות.

שמואל אביטל: הממשלה צריכה להעמיד לרשות העניין הזה כ-300 מיליון שקל.

שמואל אביטל: זו המשמעות של העניין – לגשר בין מה שמגיע לבנקים לבין העדר המימוש.

שמואל אביטל: ברשותך, היושב-ראש, מלה אחרונה, והיא בלתי נמנעת.

שמואל אביטל: כולם נואמים על פריימריס, על סידור כזה, על סידור אחר.

שמואל אביטל: אני, מה לעשות, לא יודע, יושבים פה מולי שניים מ"חיים חדשים" – סיעת רם.

שמואל אביטל: בכאבי הגדול על העניין הזה, אני משרת עניין.

שמואל אביטל: כל החשבונות האלה, לרבות יושב-ראש סיעה זה ויושב-ראש סיעה זה – אני לא אצביע בעד התקציב הזה מחר, בכל שעה שתהיה ההצבעה.

שמואל אביטל: לצערי הרב, אני לא אצביע בעד התקציב.

שמואל אביטל: תודה על הסבלנות.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת שמואל אביטל.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת יהושע מצא – איננו.

רפאל אדרי: אני מזמין את חברת הכנסת הגברת אסתר סלמוביץ; בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מפאת הזמן הקצר העומד לרשותי, בחרתי הפעם להתמקד בנושא אחד בלבד, הנוגע למשאב האנושי ואין התקציב הנוכחי כמו גם קודמיו מתייחסים אליו כלל ועיקר – המשאב האנושי, המשאב היקר ביותר שהמדינה מאבדת בקלות דעת בלתי נסבלת מדי חודש, מדי יום, ולעתים מדי שעה, במיוחד נוכח מספר האבדות המדאיג בתאונות הדרכים, שכבר הגיע השנה ל-590.

אסתר סלמוביץ: אם הקטל בדרכים ימשיך בקצב זה, אנו צפויים להגיע עד סוף שנה זו ל-750 הרוגים ולאלפים רבים של פצועים, שיהוו נטל כבד על המדינה והחברה בשארית חייהם.

אסתר סלמוביץ: נתונים אלה מחייבים שינוי גישה בדרך של "מלחמה כמו במלחמה" והיערכות למצב חירום לאומי בנושא תאונות הדרכים.

אסתר סלמוביץ: מובן שהיערכות מסוג זה תחייב הירתמות לאומית מיוחדת, במיוחד בתחום האמצעים והמשאבים שיוקצו להשגת "יעדי המלחמה" הזו, והעברת תקציבים מתאימים למשרד המשטרה לצורך הגברת הפיקוח על התנועה ואכיפת החוקים, הגדלת תקציבים למשרד המשפטים לחקיקת חוקים מיוחדים המתחייבים מהיערכות מיוחדת זו ולהרחבת רשת בתי-הדין לעבירות התנועה, שתאפשר שפיטת עברייני תנועה סמוך לביצוע העבירה, והקצאת משאבים למשרד התחבורה לביצוע מחקרים שוטפים ויסודיים בנושא תאונות הדרכים, להפקת הלקחים המתחייבים לשם מניעת הטרגדיה הלאומית שנקלענו אליה.

אסתר סלמוביץ: אין ספק, שכל השקעה במאבק זה תניב רווחים עצומים הן במישור הכלכלי והן בתחום הצלת חיי אדם ומניעת טרגדיות נוראיות, שלא ניתן להעריכן בפרמטרים כלכליים.

אסתר סלמוביץ: הגישה המוצגת, הן בתוכנית התקציב הרב-שנתית 1998-1996 והן בעיקרי התקציב לשנת 1996, מציעה גישה מוטעית מיסודה, שעברה מן העולם והיא מתעלמת ביודעין מניסיון שנצבר בעולם בפתרון בעיית הגודש בכבישים.

אסתר סלמוביץ: אומנם צוין, כי לא ניתן לפתור בעיה זו באמצעות השקעות בתשתית בלבד, אולם כנגד זה, תכנון כביש מס' 6 – חוצה-ישראל – מעיד על גישה מיושנת ומוטעית, שעבר זמנה, הדוגלת בביסוס כלכלה על ניידות, ואותה יש לשנות מן היסוד כמו שנהוג כיום במרבית הארצות הנאורות, בטרם יהיה הדבר בבחינת בכייה לדורות.

אסתר סלמוביץ: יש לעשות זאת בדרך של שינוי גישה מהותי על-ידי תכנון אורבניסטיקה חדשה, ובשום פנים ואופן לא בעידוד תוכניות דיספרופורציונליות לגודלה המיניאטורי של מדינת ישראל.

אסתר סלמוביץ: בתקציב 1996 הוקצו 82 מיליון שקלים לפעולות לקידום ביצועו של כביש חוצה-ישראל, המיועדים בעיקר להשלמת תכנונו של הכביש, לרכישת הבעלות על המקרקעין הדרושים לסלילתו ולהקמת מחלף בן-שמן.

אסתר סלמוביץ: במוסף "הארץ" האחרון, מיום 27 באוקטובר, התפרסם מאמר מרתק של העיתונאי ארי שביט, המתייחס לפרויקט סלילת כביש חוצה-ישראל.

אסתר סלמוביץ: לדבריו, רואים בו מתכנניו את המפעל הציוני המובהק של שנות האלפיים, מוביל ארצי חדש, בן זמננו, האמור להוות את חוט השדרה החדש של מדינת ישראל, שהפעם, במקום מים יוביל אספלט, ולדעתו יהפוך את ישראל לגיהינום עלי אדמות.

אסתר סלמוביץ: כיום יש בארץ כ-1.4 מיליון כלי רכב, ועל-פי קצב הגידול הנוכחי הצפי הוא שמספר כלי הרכב יגיע בעוד 25-20 שנים ל-4 מיליונים, דהיינו 300 מכוניות לקילומטר רבוע בארץ שמצפון לבאר-שבע, לעומת 16 מכוניות לקילומטר רבוע בארצות-הברית היום.

אסתר סלמוביץ: ולכן, ההחלטה על סלילת כביש חוצה-ישראל הינה במפורש על בסיס הביקוש הגובר לאספלט במדינת ישראל, וזאת עקב הקצב המסחרר בעליית רמת המינוע, העולה מדי שנה בין 7% ל-10%, ומשמעה 130,000 מכוניות חדשות בכל שנה, 350 מכוניות חדשות בכל יום, כ-15 מכוניות חדשות בכל שעה.

אסתר סלמוביץ: אולם, הניסיון שנצבר בעולם מלמד חד-משמעית, שאספלט גורר בעקבותיו יותר מכוניות, שסותמות בתוך פרק זמן קצר אותם נתיבי אספלט חדשים שעלו הון עתק וגרמו נזקים סביבתיים בלתי הפיכים, כאשר השיטה הנהוגה בארץ זה עשור היא מתן זכות קדימה למכונית הפרטית והעמדתה במרכז החיים החברתיים והכלכליים.

אסתר סלמוביץ: לדעתו של הכותב, נמשיך בדרך זו את התהליך המעגלי של יותר מכוניות, יותר פקקים, יותר כבישים, ומובן שגם יותר תאונות ואבדות כבדות בנפש.

אסתר סלמוביץ: וזאת נוסף על השלכות של מסירת הפרויקט הלאומי החדש לידיו של תאגיד מונופוליסטי פרטי רב-עוצמה, שבכוחו האדיר יוכל לגלגל את ישראל אל עבר המוטוריזציה המוחלטת והבלתי-הפיכה, וזאת במקום לנקוט מדיניות אמיצה של ריסון הביקוש לכבישים.

אסתר סלמוביץ: תמונה עגומה זו מעידה על כך, שאנו מובלים אל תהליך של הרס טוטלי של המדינה, ודווקא במקרה זה אין פוצה פה ומצפצף; אין הדבר מדיר שינה חלילה מעיניהם של קברניטי המדינה, הקופצים לתהום בעיניים פקוחות ומסרבים ללמוד וליישם את הלקחים המתבקשים.

אסתר סלמוביץ: היכן השר לאיכות הסביבה, החברה להגנת הטבע וכל הגופים המופקדים על שמירת הטבע, הנוף ואיכות החיים בישראל?

אסתר סלמוביץ: נוכח תוכניות ההרס הנמצאות בשלבי ביצוע מתקדמים, הייתי מצפה לפחות מצדם לקול זעקה, למחאה ולמאבקים בלתי מתפשרים, שלא יאפשרו את ביצועה של תוכנית ההרס הטוטלי של הטבע והנוף בישראל.

אסתר סלמוביץ: האם העובדה שתכנונו של הפרויקט הוא בידי גורם ממשלתי סותמת פיות ומונעת מאבק, גם כשמדובר בדברים שהם בנפשנו?

אסתר סלמוביץ: האם במדינת ישראל מאבקים מסוג זה הם סלקטיביים ומופנים כלפי גורמים פרטיים בלבד?

אסתר סלמוביץ: אין ספק, שבשתיקת

אסתר סלמוביץ: כם אתם הופכים לשותפים פעילים בתוכנית ההרס הלאומית ולאחד המחדלים הגדולים ביותר, שעליו לא ייסלח לכם.

אסתר סלמוביץ: שלא לדבר כבר על חלמאות איומה של הממשלה ועל הקצאת משאבים אדירים למטרות שלא רק שאינן פותרות כל בעיה, אלא יוצרות בעיות קשות נוספות ובלתי הפיכות, המובילות להגדלת מעגל הדמים ולהפיכת איכות החיים בארצנו הקטנטונת לבלתי נסבלת.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, אני יודעת שדברי אינם פופולריים, ואולי אף יעוררו התנגדות גדולה, וזאת מן הסיבה שהציבור אינו מודע לסכנות ולמשמעויות שלא טרחתם לחשוף בפניו, אף שמחובתכם לעשות זאת.

אסתר סלמוביץ: אולם, חרף האפשרות להתקוממות ולתרעומת כנגדי על דברי אלה, אני פונה אל הממשלה לעצור מייד את הפרויקט לסלילת כביש חוצה-ישראל ולהביא פרויקט זה לבדיקה נוספת ולדיון ציבורי מעמיק בכל השלכותיו העתידיות בטרם יהיה מאוחר מדי.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

רפאל אדרי: תודה, גברתי חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת יוסף כץ.

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להבהיר, שאני אצביע בעד התקציב, ואני משוכנע שחברי יעשו כך גם כן.

יוסי כץ: בהזדמנות זו אני רוצה לקרוא לכל אותם חברים שמנצלים את הדיון בנושא התקציב לתרגיל שחוק מאוד, גם כדי לזכות קצת בכותרות, וגם כדי להפגין שרירים.

יוסי כץ: אני מציע לזנוח את הדרך הזאת, משום שבסופו של דבר כל מי שעיניו בראשו אינו יכול להתעלם מהעובדה, שבשנים האחרונות הארץ הזאת עוברת תהליך אדיר של צמיחה, תהליך אדיר של פעילות בתחום החינוך, בתחום התשתית, בתחום הרווחה.

יוסי כץ: אני יכול לומר לכם, שלפי כל אמות המידה חל שיפור ניכר בתחום הזה של חיינו, תחום הרווחה.

יוסי כץ: לפי כל המחקרים, המשאבים החברתיים הוגדלו באופן משמעותי.

יוסי כץ: אבל אני, כיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, אינני יכול להסתפק בזה.

יוסי כץ: וגם לי יש ציפיות מהממשלה הזאת, כמו גם מהממשלה שתבוא אחריה, לשיפור המצב החברתי.

יוסי כץ: כל אחד מאתנו צריך כמובן להמשיך להילחם בנושאים שיש בהם אתגר בתחום החברתי.

יוסי כץ: הייתי רוצה לשתף אתכם לפחות בחלק מהנושאים שאני רואה בהם נושאים חשובים, ואינני בטוח שנשיג את כולם בשנה הקרובה, אבל צריכים לעשות מאמץ בתחום הזה.

יוסי כץ: ראשית, נושא הפנסיה.

יוסי כץ: הממשלה, במידה רבה של צדק, הרגיעה את ציבור הגמלאים וגם את מרבית העובדים במדינת ישראל בכך שהיא החליטה החלטות חשובות מאוד, שמבטיחות את עתידן של קרנות הפנסיה ומבטיחות למעשה לציבור שכאשר הוא יגיע לגיל פרישה תשולם לו הפנסיה.

יוסי כץ: אני הייתי רוצה לראות את ההחלטות האלה מעוגנות בחקיקה מחייבת, שהכנסת נותנת לה ביטוי.

יוסי כץ: האשפוז הסיעודי – עדיין יש 2,400-2,300 משפחות שאינן יכולות להכניס את יקיריהן לאשפוז סיעודי שעה שהן זקוקות לו, משום שאין תקציבים.

יוסי כץ: ומשפחות אחרות משלמות סכומים של אלפי שקלים, עד 6,500 שקלים למשפחה, לאשפוז סיעודי.

יוסי כץ: את הנושא הזה צריך לפתור.

יוסי כץ: נושא הניידות הוא נושא שטעון טיפול.

יוסי כץ: יש הסכם בין הביטוח הלאומי לבין האוצר, שמסדיר את הנושא.

יוסי כץ: ההסדר איננו מלא.

יוסי כץ: הוא מקפח נכים רבים.

יוסי כץ: צריך לפתור זאת.

יוסי כץ: ממדי העוני – אנחנו העברנו בשנה-שנתיים האחרונות שני חוקים חשובים לצמצום ממדי העוני, ואנחנו מקווים שבשנה הקרובה נראה לפחות 60,000-50,000 משפחות עולות מעל לקו העוני ומגיעות למצב שיש להן מחיה בכבוד.

יוסי כץ: צריך להמשיך בתהליך הזה.

יוסי כץ: מטריד אותי הנושא של בריאות הנפש.

יוסי כץ: האם הקהילה ערוכה לקלוט את חולי הנפש ואת אלה שנפלטים מבתי-החולים וראויים לטיפול של שיקום, של תעסוקה?

יוסי כץ: האם הקהילה ערוכה לכך מבחינת משאבים?

יוסי כץ: אני מטיל ספק בכך.

יוסי כץ: צריך להשקיע מאמצים בנושא.

יוסי כץ: אבל, אני רוצה לקבוע דבר אחד.

יוסי כץ: אסור בשום פנים ואופן להניף את דגל הרווחה בלי לדבר על צמיחה.

יוסי כץ: צמיחה ורווחה הן דברים התלויים זה בזה.

יוסי כץ: משק שאין בו צמיחה אמיתית, משק שאיננו בונה מקומות עבודה, אין לו סיכוי להתמודד בהצלחה עם בעיות הרווחה.

יוסי כץ: ולכן, חשוב מאוד מה שהממשלה הזאת עשתה בתחום הצמיחה.

יוסי כץ: מאות ואלפים, כ-120,000 איש, מצאו את עצמם במקומות עבודה חדשים שנפתחו.

יוסי כץ: עולים נקלטו במקומות עבודה.

יוסי כץ: לדבר זה יש השלכה ישירה על הרווחה.

יוסי כץ: חשוב מאוד שכל מהלך כלכלי יהיה מורכב מפעילות גם בתחום הצמיחה וגם בתחום הרווחה.

יוסי כץ: בהזדמנות הזאת אני רוצה לשבח את שר האוצר, גם אם יש לי ביקורת כזאת או אחרת מדי פעם.

יוסי כץ: נושא אחרון: יש חשיבות גדולה להמשיך בתהליך השלום, כי לתהליך השלום יש ההשפעה הגדולה ביותר על הכלכלה של מדינת ישראל, על הרווחה של מדינת ישראל, וללא תהליך השלום אין שום סיכוי שמדינת ישראל תעמוד באתגרים של שנות האלפיים.

יוסי כץ: לכן, מהבמה הזאת אני קורא לכם, אזרחי מדינת ישראל, להשתתף בהפגנה שנועדה להביע תמיכה בתהליך השלום במוצאי שבת הקרובה.

יוסי כץ: תודה רבה.

עוזי לנדאו: באיזה שעה?

עוזי לנדאו: מאיפה יוצאים האוטובוסים?

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת יוסף כץ.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

רפאל אדרי: אנחנו דנים, כזכור לכם, חברי הכנסת, בהצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1996 ובשלושה חוקים נוספים.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

יוסף אחימאיר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא רואה פה אף שר מהממשלה, אבל זה לשיקולך, זה עניינך.

רפאל אדרי: אני חייב לציין שאתה צודק, ובנושא כה חשוב כמו תקציב המדינה, המינימום שהיה צריך הוא שהממשלה תהיה מיוצגת כאן.

יוסף אחימאיר: אין אף שר; סגן שר האוצר שצריך לשמוע את הדברים אינו נמצא.

רפאל אדרי: גברתי סגנית מזכיר הכנסת, תואילי בבקשה לבדוק אם אחד השרים נמצא כאן, על מנת שהממשלה תהיה מיוצגת.

רפאל אדרי: תודה, אדוני, על הערתך.

רפאל אדרי: היא במקומה.

יוסף אחימאיר: זה לא תקציב של שנת בחירות, חזר ואמר אתמול שר האוצר בנאום שבו היה צריך להציג את תקציב המדינה, וכל מה שאמר מתאים אולי לאספת בחירות ולא להצגת תקציב ומדיניות כלכלית.

יוסף אחימאיר: אולי זה לא תקציב בחירות, אבל זה בהחלט תקציב של ממשלה שיודעת כי ימיה ספורים, ולכן לא אכפת כלל לשר האוצר שלה מה יהיה במשק בשנים הבאות.

יוסף אחימאיר: תקציב 1996 הוא תקציב שממשכן את העתיד, שמשאיר לממשלה שתבוא אחרי רבין ושוחט להתמודד עם כל שפע ההוצאות וההטבות הנעשות היום על חשבון השנים הבאות.

יוסף אחימאיר: אין ביטוי בוטה יותר לכך מדברים שכתב עיתונאי, שבדרך כלל מיטיב עם הממשלה, הלוא הוא סבר פלוצקר.

יוסף אחימאיר: וכך הוא כתב ב"ידיעות אחרונות": הגירעון המסחרי יהיה השנה כ-12% מהתוצר המקומי של ישראל, והגירעון הכולל יהיה לפחות 14% מהתוצר.

יוסף אחימאיר: אין אף מדינה בעולם שבה היחס בין הגירעון לתוצר מתקרב אפילו לממדים ישראליים.

יוסף אחימאיר: דבר זה כותב כתב כלכלי בעל מוניטין.

יוסף אחימאיר: חבר הכנסת אלי גולדשמידט איננו פה, אבל הוא קרא לאופוזיציה לתמוך בתקציב.

יוסף אחימאיר: אני מתפלא עליו, כי אילו הוא היה שומע אחד אחד את דוברי הממשלה, אילו הוא היה שומע את אביטל ואת זיסמן ואחרים, הוא היה מבין מדוע אסור לתמוך בתקציב הזה.

יוסף אחימאיר: אתם משאירים לממשלת הליכוד מדינה מתרוששת, מדינה המבזבזת את משאביה, שמוציאה מיליונים על סקטורים שהיא חפצה ביקרם ומנפחת את ההוצאות.

יוסף אחימאיר: כמה מדוברי הממשלה גם השמיצו מבימה זו את תקופת הממשלה הקודמת, של הליכוד.

יוסף אחימאיר: מסתמכים על הזיכרון הקצר של הציבור, אבל הנתונים מדברים בעד עצמם.

יוסף אחימאיר: בשנת 1992 היתה צמיחה של 6.7%, האינפלציה היתה 9.4%, פחות מאשר ב-1993 וב-1994.

יוסף אחימאיר: האבטלה היתה אומנם גבוהה במקצת – 11.2%, אבל כלום שכחנו את העלייה המסיבית?

יוסף אחימאיר: לממשלת הליכוד היתה עלייה ולא היו המיליארדים של הערבויות.

יוסף אחימאיר: לשוחט כמעט אין עלייה ויש שפע של ערבויות, שאפשר להוציא אותן על כל דבר חוץ מקליטה.

יוסף אחימאיר: אם זו צמיחה, אם זה משק מתקדם – אני והציבור לא קונים זאת.

יוסף אחימאיר: חברי הכנסת, אני לא מצפה הרבה מהתקציב המוגש, ובנושא הזה כבר דיברו כמה מקודמי, חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, חבר הכנסת משה פלד, ואני מצטרף אליהם.

יוסף אחימאיר: לפני כמה ימים קיימנו דיון על תאונות הדרכים, נזעקנו בעקבות התאונה האיומה שהיתה ליד מודיעין והעלינו אין ספור הצעות.

יוסף אחימאיר: והנה מוגש לפנינו תקציב, ואין בו כל ניסיון להתמודדות תקציבית אמיתית במלחמה בתאונות הדרכים.

יוסף אחימאיר: מאז הדיון אירעה עוד תאונה איומה.

יוסף אחימאיר: ראינו את האוטובוס ההפוך, ראינו את המעקה העלוב שלא בלם את הידרדרות האוטובוס.

יוסף אחימאיר: זו עוד דוגמה לאי-השקעה נכונה ומספקת בכבישים, לריצה בנושא אחד והזנחה פושעת של נושא אחר, שמביאה למספרים הגבוהים של נפגעים.

יוסף אחימאיר: זה מחדל חמור שהכרחי למצוא לו פתרון מיוחד בתקציב.

יוסף אחימאיר: על כך יתאחדו בוודאי כל חלקי הבית.

יוסף אחימאיר: חברי הכנסת, "עשיית הממשלה נראית כמו תוהו ובוהו, לא כמו מדיניות.

יוסף אחימאיר: השינוי המיוחל לא אירע.

יוסף אחימאיר: בתחומי הפנים כמעט שלא נעשו שינויים".

יוסף אחימאיר: אלה דברים שלא אני אומר, אלה דברים שלא אומר איש אופוזיציה, אלא מי שהיה יועצו של רבין, הלוא הוא חיים אסא.

יוסף אחימאיר: ואכן הציבור אינו טיפש.

יוסף אחימאיר: הוא אומנם ממהר, ובצדק, לנצל את הסוכריות שניתנות לו – לרכוש את ה"מיצובישי", את ה"וולבו", לטוס לאמריקה או לטורקיה – אבל יודע שכך אין בונים חומה של ביטחון כלכלי ועתיד כלכלי.

יוסף אחימאיר: בייגה שוחט אומר כי זה לא תקציב של שנת בחירות, אבל מכלל לאו אתה שומע רק הן.

יוסף אחימאיר: תודה רבה.

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

רפאל אדרי: חבר הכנסת יוסף ונונו – איננו, ואני מזמין את חבר הכנסת עוזי לנדאו.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

רפאל אדרי: להזכירכם, גם כן באותו נושא – הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1996.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ישבנו אתמול אחוזי סקרנות, התרוממות רוח, למשמע נאומו של שר האוצר.

עוזי לנדאו: איך אמר שר האוצר?

עוזי לנדאו: עם ישראל רואה את הכבישים; הורדנו את האינפלציה ל-8%; הורדנו אבטלה; הצמיחה ללא אח ורע – הכול בלשונו של שר האוצר.

עוזי לנדאו: והוא חולק שבחים לשר העלייה והקליטה, והוא מספר על כביש חוצה-ישראל שהנה הולכים ובונים, והוא יורד, כמובן, על הליכוד, שאנחנו הרסנו ואנחנו שיבשנו, ודבר לא היה כה רע כפי שהיה בתקופתנו.

עוזי לנדאו: אני חושב שצריך קצת לרענן את זיכרונו של שר האוצר.

עוזי לנדאו: הוא איש חביב, הוא איש נחמד, אבל נראה שזיכרון אינו בדיוק מן התכונות שדווקא מאפיינות אותו.

עוזי לנדאו: לא היה לו יום טוב כל כך בתחום הזה.

עוזי לנדאו: אולי רק נזכיר, שכאשר הליכוד עזב את השלטון, ב-1992, היתה האינפלציה בשנה האחרונה שלנו 9.4%.

עוזי לנדאו: את כל הדברים האלה אמר ידידי חבר הכנסת יוסי אחימאיר, וכל מה שאני יכול לעשות הוא להעלות גירה אחריו, אבל אני חושב שצריך להדגיש את הדברים בפני הציבור את הדברים שהוא אמר.

עוזי לנדאו: האינפלציה כבר בתקופתנו היתה פחות מ-10%.

עוזי לנדאו: מה עשו שר האוצר בייגה וממשלתו?

עוזי לנדאו: במשך השנתיים שאחר כך עלתה האינפלציה פעם אחת ועלתה האינפלציה פעם שנייה, ואלמלא נגיד בנק ישראל בשנה זו, השנה לא היתה יורדת האינפלציה, כפי שעכשיו שר האוצר משתבח.

עוזי לנדאו: אלמלא הפרופסור פרנקל היה שר האוצר בייגה ממשיך להדהיר את מדינת ישראל לאינפלציה שמעל 10%.

עוזי לנדאו: איך אומר לנו השר בייגה?

עוזי לנדאו: – צמיחה ללא אח ורע.

עוזי לנדאו: אני מסכים עם הצמיחה.

עוזי לנדאו: בשנה ובשנתיים האחרונות היו צמיחות יפות, גדולות.

עוזי לנדאו: השנה, אומרים, 6%–7%, בשנה שעברה – 6.5%, אבל בשנה שלפני כן היו 3.5%, אם זיכרוני איננו מטעני.

עוזי לנדאו: אבל כדאי שנזכור.

עוזי לנדאו: איך אמר יוסי כץ?

עוזי לנדאו: כל תושבי מדינת ישראל, שימו לב, תקשיבו, הוא קרא להם להפגנה.

עוזי לנדאו: אני לא קורא לתושבי מדינת ישראל להפגנות, רק לקרוא נתונים ולהיות מדויקים.

עוזי לנדאו: בתנאים הקשים של עלייה של 200,000 לשנה במשך השנתיים שלנו, ללא ערבויות מארצות-הברית, במצב קשה, היתה הצמיחה במשק הישראלי 6.5%.

עוזי לנדאו: אני מדבר על שנת 1992.

עוזי לנדאו: 6.5%, בלי הסיוע מהדוד סם, בתנאים קשים.

עוזי לנדאו: זה מה שאנחנו השגנו.

עוזי לנדאו: מה אתם מדברים על צמיחה ללא אח ורע?

עוזי לנדאו: היו לה גם אח וגם רע, ממשפחה טובה הרבה יותר.

עוזי לנדאו: הורדנו אבטלה.

עוזי לנדאו: מה החוכמה שהורדתם אבטלה?

עוזי לנדאו: הורדתם עלייה.

עוזי לנדאו: בתקופה שלנו היתה, לרוע המזל, אבטלה גדולה, משום שבאו 200,000 עולים לשנה במשך שנתיים.

עוזי לנדאו: ברור לגמרי שהיתה אבטלה.

עוזי לנדאו: עכשיו אתם משתבחים בכך שהאבטלה ירדה?

עוזי לנדאו: ודאי שהאבטלה ירדה – אומנם בלי רצונכם – משום בתקופת

עוזי לנדאו: כם ירדה, לצערי הרב, העלייה, משום שלא רק כל מה שהבטחתם לציבור, לא רק לציבור העולים שעלו, שתסדרו להם עבודה ופרנסה בתחומים שבהם הם הוכשרו, גם יצרתם אווירה שאין סיבה, במיוחד לעולים מגולת רוסיה, לבוא ארצה במספרים גדולים.

עוזי לנדאו: לכן הם נשארו שם, ולכן ירדה האבטלה כאן.

עוזי לנדאו: הלוואי שאפשר היה להשתבח בשנה הזאת, בשנה הבאה ובשנה שאחריה באבטלה של יותר מ-10%, אם האבטלה הזאת מבוססת על עלייה של יותר מ-200,000 איש בשנה.

עוזי לנדאו: הלוואי שהיתה אבטלה כה גדולה.

עוזי לנדאו: אבל האבטלה הנמוכה שלכם נובעת מכך שנפסקה העלייה הגדולה שהיתה.

עוזי לנדאו: איך אמר שר האוצר?

עוזי לנדאו: אני מצטט אותו: הורדנו מס הכנסה.

עוזי לנדאו: מה, צוחקים לנו, עובדים עלינו?

עוזי לנדאו: מה זה הורדתם מס הכנסה?

עוזי לנדאו: כשאתם תחברו את מס ההכנסה השולי שמשלם היום שכיר לביטוח הבריאות הממלכתי, שזה בפועל מס גבוה מאוד; היום אנשים משלמים הרבה יותר בעבור ביטוח בריאות ומקבלים שירות הרבה יותר גרוע.

עוזי לנדאו: שוב, גם כאן "רבין הומרצ".

עוזי לנדאו: רבין מבצע את המדיניות של חיים רמון בעניין זה.

עוזי לנדאו: חיים רמון נישא על גל פופוליסטי, יצר חוק לביטוח בריאות ממלכתי, ועכשיו אנחנו מקבלים שירותי בריאות גרועים ומשלמים עבורם כפליים.

עוזי לנדאו: זה מס.

עוזי לנדאו: כמובן, גם כל התשלומים שהועלו לביטוח לאומי בפועל מביאים ציבור של מאות אלפים במדינת ישראל לשלם מס הכנסה גבוה יותר.

עוזי לנדאו: סך כל המסים בשוליים, יש כאלה האומרים, שוויים כ-60%.

עוזי לנדאו: זה דבר ללא תקדים כמעט אפילו במדינת ישראל ב-20 השנים האחרונות.

עוזי לנדאו: לכן, כל הכתרים שכבוד שר האוצר קושר למדיניותו, אני חושב שהם כתרים שכל אדם רציני היה מצפה לא להתגדר בהם.

עוזי לנדאו: ואולי מלה אחרונה לגבי תאונות הדרכים.

עוזי לנדאו: לצער כולנו אנחנו עדים לכך, שבשבועות האחרונים, בוודאי במהלך השנה האחרונה, האבדות בדרכים רבות במיוחד.

עוזי לנדאו: המגמה של השנתיים-שלוש השנים האחרונות היא מגמה מדאיגה.

עוזי לנדאו: יש מי שמציע לבנות כבישים עם מפרדות, יש סדרה שלמה של פעילויות הקשורות בהנדסת כבישים, שיורידו בוודאי את מספר התאונות.

עוזי לנדאו: אבל לוקח זמן לבצע דבר כזה, מספר שנים ניכר, וגם התקציבים הדרושים הם גבוהים מאוד, מאות מיליוני דולרים.

עוזי לנדאו: אבל, יש דבר שאפשר לעשותו בסכום כסף סביר, בכמות תקציב סבירה, ולהשיג תוצאות טובות כבר בתוך שנה, שנתיים, שלוש השנים הקרובות.

עוזי לנדאו: אני מדבר על הגדלת אותו חלק של המשטרה הקרוי בשם משטרת תנועה ב-4,000-3,000 איש.

עוזי לנדאו: את זה אפשר לעשות לאו דווקא בבת אחת, אבל אפשר בשנה הקרובה להוסיף 800-700 איש, ובשנה שאחריה עוד מספר כזה, וכך בשנה שאחר כך.

עוזי לנדאו: אין לי שום ספק, שכאשר אזרחי ישראל ייסעו על הכבישים בערים ומחוץ לערים ויראו את משטרת ישראל אוכפת חוק, ואני מדגיש: באדיבות ובנימוס, כאשר אזרח רואה שוטר לעתים תכופות, וכאשר הוא יודע שלא רק הסיכוי שלו להיתפס גבוה, אלא אם גם תשתנה מערכת השפיטה והוא יובא לדיון מהר, והעונש שייאלץ לעמוד בו יהיה עונש ראוי, אין לי שום ספק שהנהיגה תהיה זהירה יותר ומספר הנפגעים בדרכים ירד.

עוזי לנדאו: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני מבקש לחדד את הנקודה ולהציע, שכבר בהצעת התקציב הזאת תורה הכנסת לשר האוצר להקצות סכום ראוי, כדי שייתוספו למשטרת ישראל לאכיפת החוק בדרכים 800-700 שוטרים.

עוזי לנדאו: תודה רבה, גברתי.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת עוזי לנדאו.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת רפאל אדרי – – –

זאב בנימין בגין: סליחה, גברתי היושבת-ראש, אני הייתי רשום אחרי חבר הכנסת לנדאו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אדרי ישב בראש הישיבה, ורק עכשיו התאפשר לי להחליף אותו.

אסתר סלמוביץ: לכן הזמנתיו לרשות הדיבור, אחריו – אני מזמינה את חבר הכנסת שלמה בוחבוט, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת בגין.

רפאל אדרי: אני מצטער, חבר הכנסת בגין.

זאב בנימין בגין: לא, אני מצטער על ההערה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני.

רפאל אדרי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני מבקש לברך מעל במה זו את שר האוצר, את צוות משרדו ואת כל העוסקים בהכנת התקציב ובתכנונו.

רפאל אדרי: זו, ללא ספק, עבודה מתישה ומעייפת, שלא תמיד מזכה במלה טובה על המאמץ הרב הכרוך בתכנון תקציב למשק המצוי בתהליכים משתנים.

רפאל אדרי: אין ספק שמאזן ההישגים הכלכליים של הממשלה הזאת הוא חיובי, ותרמו לו כמה גורמים משמעותיים.

רפאל אדרי: אחד הגורמים הוא העלייה הגדולה והברוכה, אשר תרמה רבות לפיתוח המשק ולהגדלת שוק העבודה הישראלי בתחומים רבים.

רפאל אדרי: גורם נוסף הוא תהליך השלום המתהווה באזור, שגורם לאווירה חיובית, שהשפיע על ביטול החרם הערבי ומעודד התעניינות גוברת במדינות רבות המעוניינות היום להשקיע במשק הישראלי.

רפאל אדרי: אין ספק כי השקעות מסוג זה יתרמו למשק הישראלי מבחינות רבות, הן בטווח הקצר והן בטווח הארוך.

רפאל אדרי: גם הצעדים הכלכליים שננקטו על-ידי הממשלות הקודמות בשנים עברו תרמו להתפתחויות החיוביות.

רפאל אדרי: עם זאת, יש כמה גורמים הטעונים שיפור בתקציב זה ובכל תכנון תקציבי הנעשה על-ידי האוצר.

רפאל אדרי: שימוש נכון ועקבי בפרמטרים החברתיים והכלכליים חייב להביא בחשבון בעיות כגון הגידול באוכלוסייה, בעיית האבטלה שעדיין קיימת בכמה אזורים למרות השיפור שחל במצב, דיור לזוגות צעירים, השקעות במשק, ייזום מפעלים לאומיים, השקעה בהון האנושי, וכמובן היערכות נכונה בהתאם להשלכות התהליך המדיני.

רפאל אדרי: נכון שלתהליך השלום יש השפעה חיובית על המשק.

רפאל אדרי: נוצרו קשרים עם מדינות חדשות, יש סימנים מעודדים על נכונות להשקעות גדולות בישראל, אך לא הכול ורוד.

רפאל אדרי: למרות הפיתוח הכלכלי הצפוי כתוצאה מתהליך השלום, יש כמה גורמים ובעיות העלולים לפגוע בהמשך תהליך הצמיחה של המשק בשנים הקרובות.

רפאל אדרי: חלה הרעה משמעותית בחשבון השוטף של מאזן התשלומים, ניתנו העלאות שכר חריגות וחלה האטה בקצב העלייה של שער החליפין הנומינלי.

רפאל אדרי: כתוצאה מגורמים אלה עלולה להיווצר ירידה ברווחיות של הסקטור העסקי.

רפאל אדרי: הגירעון הגדל במאזן התשלומים של ישראל מחייב טיפול מיידי, תוך התייחסות רצינית לבעיה שתבוא לידי ביטוי בתכנון תקציב המדינה.

רפאל אדרי: הצריכה הפרטית הגיעה לשיאים שלא נראו קודם לכן.

רפאל אדרי: בעד העלייה ברמת החיים משלם המשק הישראלי בעיקר בהעמקת הגירעון במאזן התשלומים ובהגדלת החוב החיצוני.

רפאל אדרי: ההלוואות שישראל נוטלת בחוץ-לארץ בגין הערבויות משמשות, בין היתר, להעלאת רמת החיים של הישראלי בצורה מלאכותית, שהרי מדיניות זו תהיה בעוכרינו כאשר נידרש להחזיר את ההלוואות בתוספת ריבית.

רפאל אדרי: גברתי היושבת-ראש, ההישגים הכלכליים עלולים להישמט בנקל.

רפאל אדרי: לכן מצווים כולנו, הממשלה והכנסת וסיעותיה השונות, לנהוג באחריות ציבורית.

רפאל אדרי: עלינו להמשיך ביצירת התנאים לצמיחה יציבה של המשק.

רפאל אדרי: על משרד האוצר לפעול באופן מיידי לבלימת הגירעון העצום במאזן התשלומים ולכיסוי הגירעון התקציבי משנה שעברה, המשפיע באופן ישיר על התחזיות הכלכליות של השנים הבאות.

רפאל אדרי: גברתי היושבת-ראש, צעד נוסף שעל משרד האוצר לבצע – הוא חייב לנקוט הפחתת מסים לחברות ולפרט מחד גיסא, והעמקת גביית המסים מאידך גיסא.

רפאל אדרי: צעד זה יקל על משקיעים המעוניינים להשקיע בישראל, ויש רבים כאלה שלעת עתה לא עושים זאת מטעמים שונים, כגון מיסוי גבוה וכפילויות ביורוקרטיות המסרבלות את התהליך.

רפאל אדרי: העמקת הגבייה פירושה מיסוי נמוך יותר, אשר עשוי להפחית באופן ניכר את התופעה של העלמות המס בישראל.

רפאל אדרי: על משרד האוצר לפעול לעריכת שינויים מבניים, לביטול הכפילויות ולהגברת היעילות המשקית.

רפאל אדרי: שינויים אלה יגבירו את התחרות במשק ויתרמו באופן ישיר לרווח של הצרכן הישראלי ולפיתוחה של התעשייה.

רפאל אדרי: יש לציין, כי הממשלה הנוכחית ערכה שינויים מרחיקי לכת בתחומים שונים, כמו תחום החינוך, אשר עבר מהפכה חיובית.

רפאל אדרי: אולם, עדיין יש להמשיך להקצות תקציבים נוספים לחינוך ולשירותים חברתיים נוספים עבור השכבות החלשות.

רפאל אדרי: יש להפנות משאבים גדולים בהרבה מאלו המוצעים בתקציב זה לבנייה עבור זוגות צעירים ועולים.

רפאל אדרי: יש דרכים יעילות להוזלת מחירי הדיור לאוכלוסיות אלו באופן משמעותי, ועל הממשלה לתת עדיפות גבוהה לנושא, שכן רבים מן הזוגות הצעירים אינם יכולים לממש את זכאותם וגרים עם ההורים בשכירות ארעית.

רפאל אדרי: נושא הדיור לזוגות צעירים חייב לקבל עדיפות גבוהה ביותר, למרות כל מה שנעשה עד היום.

רפאל אדרי: ולסיום, גברתי היושבת-ראש, הממשלה חייבת להמשיך בשני מאבקים גדולים: עליה להמשיך ולצמצם את האבטלה על-ידי יצירת מקומות עבודה חדשים, הן במגזר הציבורי והן במגזר הפרטי.

רפאל אדרי: המאבק השני, והוא הקריטי ביותר, לדעתי, הינו המאבק בנגע תאונות הדרכים, אשר הפך בשנים האחרונות למגפה לאומית.

רפאל אדרי: על הממשלה להמשיך להפנות תקציבים לשיפור תשתיות הכבישים ולאמצעים נוספים שיסייעו בכל דרך במלחמה הזאת.

רפאל אדרי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רפאל אדרי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת שלמה בוחבוט; אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת זאב בנימין בגין, ואחריו – חבר הכנסת נסים זוילי, ואחריו – חבר הכנסת יוסף עזרן.

זאב בנימין בגין: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר המאזין מטעם הממשלה, גם בשנה זו תקציב הביטחון קטן מדי, בשיעור של מאות רבות של מיליוני שקלים.

זאב בנימין בגין: תקציב זה אינו מאפשר בניית הכוח הצבאי לאורך זמן כמענה הולם על האיום הכולל על מדינת ישראל.

זאב בנימין בגין: עם הגידול הצפוי בתוצר המקומי, ניתן בשנים הקרובות להקטין בהדרגה את נטל הביטחון הנמדד יחסית לתוצר, גם תוך הגדלת תקציב הביטחון, וכך יש לנהוג.

זאב בנימין בגין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: אני מאוד מודה לך, אדוני, על הנאום הקצר והענייני, חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זוילי, גם כן באותו נושא שאנחנו דנים בו היום: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1996.

נסים זוילי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה נכון שמצפה לנו עוד מלאכה רבה, אבל להתעלם מהישגיה של הממשלה הזאת, זו גם איוולת, זו גם גישה פוליטית לא נכונה.

נסים זוילי: במשך כל השנה ריכז הימין את כל מאמציו לתקוף את הממשלה אך ורק בנושאים מדיניים ובנושא מדיניות השלום שלה.

נסים זוילי: מעולם לא תבעו לא דיון מיוחד ולא הצבעת אי-אמון בנושאים הכלכליים.

נסים זוילי: והיום, כשמתקיים דיון על תקציב המדינה ל-1996, כמובן מאליו לא מתייחסים למה שקרה בשלוש שנות שלטונה של הממשלה הזאת, ובשנת 1995 – – –

אסתר סלמוביץ: לא נכון מה שאתה אומר.

אסתר סלמוביץ: אני זוכר את הצעות האי-אמון בנושאים כלכליים.

נסים זוילי: אני מוכרח להגיד שיכול להיות שאת צודקת, אבל אני לא זוכר.

אסתר סלמוביץ: אפשר לבדוק.

נסים זוילי: אפשר לבדוק.

יגאל ביבי: כיושב-ראש סיעת המפד"ל אני הגשתי לפחות פעמיים אי-אמון בנושאים כלכליים.

נסים זוילי: אני חושב שבנושאים דתיים.

יגאל ביבי: – – –

נסים זוילי: אני מוכרח להודות שאני לא זוכר.

נסים זוילי: אני זוכר שפעם בשבועיים היו הצעות אי-אמון, כמעט מסודרות, בכל אירוע הכי קטן שהיה במסגרת התהליך המדיני.

נסים זוילי: יכול להיות שהיו גם הצעות אי-אמון בנושאים כלכליים, אבל ברור לחלוטין שלא נתתם לזה משקל עודף.

יוסי שריד: אולי היתה הצעת אי-אמון אחת.

נסים זוילי: אולי.

יגאל ביבי: חבר הכנסת זוילי, אני ארענן את זיכרונך.

יגאל ביבי: כשהיה עניין המיסוי על הבורסה הגשנו הצעות אי-אמון – – –

נסים זוילי: יכול להיות, אבל תסכים אתי, חבר הכנסת יגאל ביבי, שהיחס לא מצדיק את ההתקפה הכוללת ששמענו היום מפי האופוזיציה על דרכה הכלכלית ועל הצלחותיה והישגיה של הממשלה הזאת בתחומים האלה.

יגאל ביבי: תסכים אתי, חבר הכנסת זוילי, שבשנה האחרונה דנה הממשלה בנושאים ביטחוניים ומדיניים הרבה יותר מאשר בנושאים כלכליים.

יגאל ביבי: כמו שהממשלה עשתה, כך גם אנחנו עשינו.

נסים זוילי: אני יכול לומר דבר אחד: אני יכול בהחלט לשקלל את ההישגים הכלכליים והחברתיים של הממשלה הזאת ולדעת בוודאות שהיא בדרך הנכונה, וגם כשיש ויכוחים בתחומים המדיניים, זה לא צריך להאפיל על ההישגים של הממשלה הזאת בתחומים האחרים.

נסים זוילי: זה לא יעזור, המספרים זועקים, הנתונים מדברים בעד עצמם.

נסים זוילי: אני חושב, שניסיון, גם של אופוזיציה אחראית, לבוא ולצייר עוד פעם בשחור את כל מה שקרה מ-1992 ועד היום, זו פשוט גישה לא נכונה, וודאי וודאי שהיא אינה תורמת.

נסים זוילי: הממשלה הזאת הוכיחה, שאפשר לקבוע סדר עדיפויות חדש, שאפשר להביא לתנופה מחודשת בפיתוח הנגב והגליל, שאפשר לצמצם את האבטלה, שאפשר לשפר את קליטת העלייה וניתן להגיע לתוצאות מוחשיות בהרבה מאוד מתחומי החיים, החל בחינוך, דרך תעסוקה וכלה בתשתיות.

נסים זוילי: אני רוצה לומר משפט אחד שמקשר שני נושאים מרכזיים.

נסים זוילי: מי שמנסה להתעלם מהקשר הוודאי שקיים וישנו ומוכח בין התהליכים המדיניים לבין התוצאות הכלכליות – לא קורא נכון את המפה.

נסים זוילי: אני מאוד מקווה, שאדם שקול, רציונלי, יודע ליצור את הקשר הזה, ואם אנחנו כולנו נהיה במוצאי שבת בכיכר מלכי-ישראל, הרי זה משום שאנחנו יוצרים את הקשר הזה בין השלום לבין התוצאות הכלכליות של פעילות הממשלה, ואני קורא לציבור לבוא ולהשתתף בעצרת הזאת, כדי לתת תימוכין למדיניות הממשלה.

יעקב שפי: באיזו שעה?

יגאל ביבי: בניגוד לדעתך.

יגאל ביבי: הרי אתה התנגדת לעצרת הזאת.

נסים זוילי: לא, להיפך.

אריאל ויינשטיין: אתה יוצר תקדים לקריאה להשתתף באספות פוליטיות.

נסים זוילי: לא, לא, אני הזמנתי את חברי הכנסת להשתתף.

נסים זוילי: אני מזמין את חברי הכנסת.

רפאל אדרי: אני הבנתי שהוא הזמין אותך, אדוני חבר הכנסת ויינשטיין, למוצאי שבת.

יעקב שפי: באיזו שעה במוצאי שבת?

רפאל אדרי: ב-19:00.

אריאל ויינשטיין: – – –

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר לך, שכנראה יש בעיה בנושא האספה בשבת.

אברהם הירשזון: אתמול יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת רענן כהן, עלה לדוכן וארבע פעמים בנאומו הזכיר שיש במוצאי שבת אספה.

אברהם הירשזון: אם מזכירים את זה גם היום, סימן שיש בעיה.

רפאל אדרי: אני מבין שאדוני מסייע גם ליושב-ראש הקואליציה, גם למזכיר מפלגת העבודה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, חשבתי שאולי הליכוד יבוא בצורה מאורגנת לשם.

אריאל ויינשטיין: אני מדבר ברצינות אל מזכיר מפלגת העבודה.

אריאל ויינשטיין: היום אתה עומד וקורא להשתתף באספה של מפלגת העבודה.

נסים זוילי: קראתי לחברי הכנסת גם.

אריאל ויינשטיין: מחר אני אעמוד כאן ואקרא להשתתף באספה שלי בירוחם – – –

יוסף עזרן: – – –

רפאל אדרי: אבל, אדוני, אתה יודע שבדרך הזאת אתה מסייע לו.

רפאל אדרי: בדרך שאתה נוהג עכשיו אתה מסייע לו.

אריאל ויינשטיין: – – –

רפאל אדרי: אני רואה שמזכיר מפלגת העבודה מחייך, חבר הכנסת זוילי מחייך.

אריאל ויינשטיין: – – – אנחנו מדברים עכשיו אל 100,000 או אל 50,000 איש, מודעות כאן לא עולות כסף.

אריאל ויינשטיין: השאלה אם זה בתקציב הפריימריס או לא, משום שזו טובת הנאה.

נסים זוילי: אני מוריד – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבין שאנחנו צריכים לסיים את הדיון בנושא הזה.

רפאל אדרי: אני מודה לכם.

רפאל אדרי: אנחנו נסיים את הדיון בסוגיה הזאת.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת זוילי, נא להמשיך.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, יש לי רק בקשה אחת.

יעקב שפי: – – –

אריאל ויינשטיין: מזכיר מפלגת העבודה פרסם כרגע מודעה.

אריאל ויינשטיין: בפריימריס מודעה עולה כסף.

אריאל ויינשטיין: זה צריך לרדת מתקציב הבחירות שלו.

נסים זוילי: אני מסכים שזה ירד מתקציב הפריימריס שלי.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, יש לי רק הערה אחת, למען הדיוק.

רפאל אדרי: אני מבקש.

רפאל אדרי: אנחנו סיימנו.

יוסף עזרן: אדוני היושב-ראש, למען האמת, גם חבר הכנסת מיכאל איתן עשה אותו דבר.

אברהם הירשזון: אני באמת אינני מתנגד לנושא הזה.

אברהם הירשזון: למען הדיוק, שיאמרו שזו הפגנה למען הממשלה ולא נגד הממשלה, כדי שלא יבואו אנשים.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבין שעשינו פרסום מספיק להפגנה במוצאי שבת, ואני מבקש להמשיך.

נסים זוילי: חבר הכנסת הירשזון, אני מוכרח לתקן את דבריך.

נסים זוילי: אנחנו קוראים לציבור לבוא להשתתף בעצרת שתומכת בתהליך השלום ומתנגדת לאלימות.

נסים זוילי: אנחנו לא מבקשים לתמוך בממשלה.

נסים זוילי: אנחנו קוראים לציבור לבוא במוצאי שבת להשתתף בעצרת למען השלום ונגד האלימות.

נסים זוילי: זה צריך להיות ברור.

נסים זוילי: אני רוצה להתייחס לכמה תחומים שאני בכל זאת חושב שהממשלה חייבת בימים ובחודשיים – – –

רפאל אדרי: אני מבין שעכשיו אתה מתחיל, אחרי שגמרת?

נסים זוילי: אני אהיה קצר מאוד.

נסים זוילי: אני סבור, שבכל תחומי העשייה הרבים של הממשלה הזאת היא בכל אופן צריכה לנסות ולהתמודד בצורה רצינית יותר ומשמעותית יותר עם שני נושאים שאני רואה בהם נושאים שעצוב לנו שהם קיימים בחברה מתקדמת כל כך כמו החברה שלנו.

נסים זוילי: הנושא הראשון הוא הנושא של הגמלאים.

נסים זוילי: אנחנו יודעים שיש במדינת ישראל שכבה רחבה מאוד של ציבור שבמידה רבה מאוד אנחנו חבים לו את קיומה של המדינה הזאת.

נסים זוילי: לא הייתי רוצה לקרוא מדי פעם נתונים שכל הזמן מחזקים את עצמם ומתחדשים, שאחוז גדול כל כך מהאוכלוסייה הזאת חי בתנאים לא תנאים.

נסים זוילי: אני חושב, שהיום אנחנו חברה מספיק חזקה, מספיק בעלת יכולת, שיכולה לקבוע חד-משמעית, שבשנת 1995, בשנת 1996, לקראת שנות האלפיים אנחנו עושים מאמץ מרוכז לשפר את תנאי חייהם של הגמלאים ושל הוותיקים, שכפי שאמרתי הקימו את המדינה הזאת.

נסים זוילי: אני לא סבור שדבר זה הוא מעל לכוחה של החברה הישראלית, אני לא סבור שדבר זה הוא מעל לכוחו של התקציב הזה בלי לחרוג ממנו.

נסים זוילי: אני סבור, שבקביעת סדרי עדיפויות נכונים ניתן להתמודד עם הבעיה הזאת.

נסים זוילי: הנושא השני שהייתי מציע שהאוצר יבחן אפשרות להתמודד אתו הוא הנושא של החינוך בגיל הרך.

נסים זוילי: כבר התפרסמו עשרות מחקרים שמוכיחים את הקשר הישיר בין טיפול מיוחד וייחודי וחינוך מעמיק יותר החל מגיל צעיר מאוד לבין עתידו של אותו נער ואותה נערה, ודווקא לצעירים שבאים משכבות מצוקה וגדלים במשפחות שיש להן קשיים כלכליים.

נסים זוילי: נדמה לי שגם כאן חשוב, שהחברה תדע לתת שוויון הזדמנויות לילדים שנולדים עם אותן האיכויות ועם אותן היכולות, רק שאנחנו לא מאפשרים להם לפתח את הפוטנציאל שטמון בהם.

נסים זוילי: אחד היעדים שצריכה להשיג לעצמה חברה מתקדמת ומודרנית הוא לאפשר לכל פרט בתוכה למצות את כל הפוטנציאל שטמון בו.

נסים זוילי: אני מעריך שיש עוד נושאים שונים שהתקציב הזה צריך להשתדל להתמודד אתם, אבל שני נושאים אלה הם כלליים מאוד, הם לא חוצים מפלגות, נדמה לי שהם בנפשנו, והיה ראוי שניתן עליהם תשובה.

נסים זוילי: תודה רבה.

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת נסים זוילי.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת יוסף עזרן.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

יוסף עזרן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הבית, יכול להיות שאני אחרוג מהנושא, כי אין לי הזדמנות אחרת להביע את מה שאני חש.

יוסף עזרן: התקציב הזה מקיף את כל הנושאים החשובים בתחומי הכלכלה, החברה, החינוך.

יוסף עזרן: יש מי שמקטרג.

יוסף עזרן: איך כתוב?

יוסף עזרן: עכשיו אנחנו בפרשת "נח" – יש דורשים לגנאי, יש דורשים לשבח.

יוסף עזרן: הצד השווה שבהם – אני משוכנע, שאילו היה הליכוד בשלטון, התקציב במסגרת הכללית שלו לא היה רחוק כל כך, אולי היו מזיזים סעיף פה, סעיף שם.

יוסף עזרן: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח הזה.

יוסף עזרן: זאת האמת.

יוסף עזרן: אני פה כבר שמונה שנים, קצת ותיק, ואלו כמעט אותם מספרים, אותם תקציבים, אותם נושאים, אותם החזרי חוב.

יוסף עזרן: הייתי שלוש שנים באוצר.

יוסף עזרן: והארץ לעולם עומדת.

יוסף עזרן: אני חושב, שיש לקונה, חסר גדול מאוד בתקציב הזה, והוא סעיף מיוחד, אדוני היושב-ראש, שייתנו לו כותרת מעניינת מאוד: תקציב לשיחוד המפלגות החרדיות לעת מצוא ולעת הצבעה.

יוסף עזרן: למה אני אומר זאת?

יוסף עזרן: אגיד לכם למה.

יוסף עזרן: איני אוהב לתקוף אנשים שאינם נוכחים, וגם לא את השרה שולמית אלוני.

יוסף עזרן: אני אומר את הדברים בכאב, בכאב עצור מאוד.

אברהם ורדיגר: אל תפגע בשר.

יוסף עזרן: חס וחלילה.

יוסף עזרן: אני רוצה להגיד דבר – – –

יגאל ביבי: השר שריד ימסור לה.

יוסף עזרן: כל עם ישראל שומע, ואני מקווה שגם היא.

יוסף עזרן: ניסיתי והתאמצתי בכל כוחי שלא לתקוף אותה אף פעם ולא להתעמת אתה, כי היא היתה שכנה שלי כמה שנים טובות והסתדרנו, גם החלפנו סוכריות מנטה ללא סוכר.

יוסף עזרן: אבל כאן היא היתה מאוד לא מתוקה.

יוסף עזרן: בתוכנית של שלי יחימוביץ בשבוע שעבר, כשהשרה הייתה באונסק"ו – שרת האמנויות והמדע נסעה למקדש של התרבות, של הקולטורה האירופית, הכול טוב ויפה – מתקשרים אליה, זה לגיטימי.

יוסף עזרן: היא רוצה להגיב על דברי הנשיא.

יוסף עזרן: אני אתמקד בנקודה שקוממה אותי מאוד.

יוסף עזרן: הנשיא אומר: זה רוב, 59 נגד 61?

יוסף עזרן: זו זכותה.

יוסף עזרן: רוב זה רוב, דמוקרטיה זו דמוקרטיה.

יוסף עזרן: הכול בסדר גמור מבחינתי.

יוסף עזרן: אבל מה היא ממשיכה?

יוסף עזרן: באיזה טיעון דמגוגי היא ממשיכה להפריך את הטיעון הזה?

יוסף עזרן: – והרי פוטנציאלית לנו יש רוב, מפני שאם היינו מחלקים כמה מיליונים, פירורים למפלגות החרדיות, הם היו מצביעים אתנו.

יוסף עזרן: חסר לנו רוב?

יוסף עזרן: באמת?

יוסף עזרן: אני רק רוצה להבין דבר אחד.

יוסף עזרן: ש"ס היתה בממשלה.

יוסף עזרן: היא היתה בקבינט, היו לה תיקים מיניסטריאליים מכובדים מאוד.

יוסף עזרן: מישהו מנע ממנה?

יוסף עזרן: יהדות התורה חסר לה?

יוסף עזרן: בשנה שעברה הציעו והבטיחו ולא נתנו לכם.

יוסף עזרן: אבל מה הדמגוגיה הזאת?

יוסף עזרן: מה השנאה הכבושה הזאת, לערב את הרוטב הזה שקוראים לו לדפוק על הראש של החרדים בכל הזדמנות?

יוסף עזרן: אני בטוח, שאילו היו דנים באונסק"ו בהטיית הניגר או נהר סנגל לתוך הסהרה, גם כן היתה אומרת, החרדים.

יוסף עזרן: החרדים מתנגדים פה.

אברהם ורדיגר: מאין אתה יודע שהיא היתה באונסק"ו?

אברהם ורדיגר: אולי היא היתה בטיפול רפואי נפשי?

יוסף עזרן: זה אני לא מוכן לקבל.

אברהם ורדיגר: זו הרמה שלה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת ורדיגר, אתה לא עוזר לי.

יוסף עזרן: תרשה לי לשמור על רמה מסוימת של דברים.

אברהם ורדיגר: – – –

יוסף עזרן: מה לעשות?

יוסף עזרן: אני לא רוצה לומר "אל תענה" או "תענה" כאיוולתו.

יוסף עזרן: אבל לגופו של עניין: מינימום של אמת, של הגינות.

יוסף עזרן: אדוני השר, אני מבטיח לך עם יד על הלב, על דברתי ועל נשמתי, שגם אם יציעו לי – והציעו לי – 10 מיליון, 20 מיליון, אני לא אצביע נגד מצפוני או לעניין חילול שבת וכו', חס וחלילה.

יוסף עזרן: אני מבקש שתאמין לי.

יוסף עזרן: אני אומר את הדברים האלה כי אני זועם על העלבון ועל הביזוי של הרמה המוסרית שלי ושל חברי.

יוסף עזרן: זה לא צודק.

יוסף עזרן: גם עליה אני לא מוכן לומר זאת.

יוסף עזרן: הרי היא לעולם לא היתה מעזה לומר, שאם לסאיב עריקאת, או לחנאן עשראווי היו נותנים כמה מיליונים, או וילה בעמאן, היא היתה עוזבת את ירושלים.

יוסף עזרן: אני גם לא מאמין שהיא תעשה זאת, חנאן עשראווי.

יוסף עזרן: אז למה לבזות אותנו בפומבי?

יוסף עזרן: למה להגיד דברים שאינם נכונים, כואבים?

יוסף עזרן: כל דבר: החרדים, החרדים.

יוסף עזרן: אתה יודע, אדוני השר, אני מעז לומר רק דבר אחד.

יוסף עזרן: רבותי, אילולא הייתי שומע אותה לפני שהיה דיון בנושא של פארחאן, הייתי אומר שאלה דיבורים פארחאניים מובהקים.

יוסף עזרן: תודה.

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת יוסף עזרן.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם הירשזון; בבקשה.

רפאל אדרי: אחרון הנואמים בישיבה זאת – חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

רפאל אדרי: אומנם יש עוד חברים רשומים, אבל אני לא רואה אותם כאן.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר יוסי שריד, ברור שאי-אפשר לדבר במסגרת חמש דקות על הצעת התקציב שהונחה על שולחן הכנסת, וצריך להתייחס אולי לדבר אחד ולהזכיר אותו בראשי פרקים.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת ורדיגר, הייתי רוצה מאוד שהשר יקשיב לי.

אברהם הירשזון: אתה באמת מפריע לי.

אברהם הירשזון: רציתי לדבר היום רק על חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

אברהם הירשזון: אני קורא את הצעת התקציב ואת דברי שר האוצר בייגה שוחט, אני עובר על הסעיפים, ואני מוצא כאן סעיפים נכבדים ביותר שעוסקים במגזרים שונים במשק.

אברהם הירשזון: אבל דבר אחד לא מוזכר – כיצד עומדת הממשלה לתת תשובות לעם בנושא חוק ביטוח בריאות ממלכתי; פשוט לא מוזכר.

אברהם הירשזון: אנחנו משלמים יותר כסף, הקופות כורעות תחת נטל של חובות הולכים ומצטברים.

אברהם הירשזון: בבתי-החולים חסרות תרופות.

אברהם הירשזון: תורים מתמשכים לניתוחים.

אברהם הירשזון: יש אנדרלמוסיה בכל יישום החוק הזה, ובדברי שר האוצר אין כמעט רמז לתשובה שהממשלה חייבת לתת לביצוע נאות של החוק לפני שיקרוס.

אברהם הירשזון: גם אתם בממשלה יודעים שהחוק עומד לקרוס, ואחד השרים אפילו הציע לגנוז אותו.

אברהם הירשזון: אני לא מציע לעשות זאת, אבל אני חושב שצריך לשבת ולראות כיצד דואגים שהחוק הזה אכן יוכל להמשיך ולנסוע קדימה, ולא נחזור לתקופה של לפני החוק.

אברהם הירשזון: אז היה טוב הרבה יותר, משום שהתמודדנו עם תורים, הניתוחים היו בזמן, הצנתורים היו בזמן, "קפינג" בצורה הזאת לא היה.

אברהם הירשזון: אנחנו פשוט מידרדרים.

אברהם הירשזון: אבל בדרך לכאן צדה עיני ידיעה בעיתון "ידיעות אחרונות", והיא לא נותנת לי להמשיך בנושא הזה.

אברהם הירשזון: אדוני השר, הדבר החשוב ביותר כאשר ממשלה מניחה הצעת חוק או הצעת תקציב או כל דבר אחר הוא, שתהיה אמינות לממשלה.

אברהם הירשזון: אם אין אמינות, אז לא מאמינים לשום דבר.

אברהם הירשזון: אני יודע, אדוני השר, שבמשרד שאתה אחראי לו, המשרד לאיכות הסביבה, אתה יודע שלכל הכרזה שלך יש אמינות, ואתה יכול לומר: לכו תבדקו.

אברהם הירשזון: ואני יודע שהיא אמינה.

אברהם הירשזון: הנה אני קורא היום בעיתון: הממשלה אישרה אתמול את הצעת שר האוצר אברהם שוחט לבטל את מגבלת הקריטריון להגדלת תקופת השירות לגמלאי שירות המדינה.

אברהם הירשזון: מדובר על גמלאים בשירות המדינה שהיו במחנה ריכוז בזמן השואה.

אברהם הירשזון: אם היו בני פחות מ-15, הם לא קיבלו 3% להשלמה, ואם היו בני יותר מ-15 – כן קיבלו.

אברהם הירשזון: כתוב כאן: הממשלה אישרה את הצעת שר האוצר.

אברהם הירשזון: זה שקר וכזב שלא היה כדוגמתו.

אברהם הירשזון: אני מחזיק בידי הצעת חוק שחתומים עליה חברי הכנסת אברהם הירשזון, רחבעם זאבי, שאול יהלום, דוד מגן, שאול עמור, סילבן שלום ויעקב שפי.

אברהם הירשזון: הצעת החוק הזאת מדברת בדיוק על אותו נושא.

אברהם הירשזון: ההצעה הונחה ב-10 באוקטובר 1994 על שולחן הכנסת.

אברהם הירשזון: מה היא עמדת הממשלה?

אברהם הירשזון: הממשלה מתנגדת.

אברהם הירשזון: הצעת החוק הזאת, אדוני השר, הונחה לאחר שקיימנו דיונים בוועדה לביקורת המדינה, ונציגי הממשלה גם בוועדה התנגדו, חזרו לאוצר וחזרו והתנגדו.

אברהם הירשזון: ואז הצענו הצעת חוק.

אברהם הירשזון: הצעת החוק הזאת עברה בקריאה ראשונה ב-24 בינואר 1995.

אברהם הירשזון: לקראת הקריאה השנייה והשלישית בא חבר הכנסת יוסי כץ, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, והציע להעביר את הצעת החוק לוועדה שלו, כי יש לו עניין להרחיב את ההצעה.

אברהם הירשזון: ומאז, אדוני השר, אני אומר לך זאת באחריות גמורה, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה מעכב את הקריאה השנייה והשלישית בטענה שאין צורך בהצעת חוק, די בתקנה בנושא הזה.

אברהם הירשזון: לא עזרו כל פניותינו.

אברהם הירשזון: אמרנו: לכבוד לכנסת שתהיה הצעת חוק בנושא כזה.

אברהם הירשזון: חודשים לא נתן יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה להביא את הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אברהם הירשזון: היום, לאחר שהפסדנו חצי שנה והיה לחץ שלנו, וסוף-סוף הסכימה הממשלה לתקן תקנה, באה הממשלה הזאת, בא השר הזה שהניח על שולחן הכנסת את הצעת התקציב ואומר: אני והממשלה, אנחנו אישרנו את התקנה הזאת.

אברהם הירשזון: אדוני השר, אין דבר גרוע יותר מאשר הרמייה הזאת.

אברהם הירשזון: הממשלה לא זקוקה לה, היא לא היתה צריכה להגיד זאת בצורה כזאת.

אברהם הירשזון: ואם כך היא נוהגת, הרי אי-אפשר להאמין גם להצעות התקציב שלה.

אברהם הירשזון: הממשלה הזאת עלתה לשלטון כאשר אמרה: אנחנו נהיה אמינים, אנחנו ניקח את התקציבים מיהודה ושומרון, מההתנחלויות, נעביר אותם לנושאי רווחה.

אברהם הירשזון: לא בנושא הרווחה התמודדתם, לא באמינות התמודדתם.

אברהם הירשזון: ולכן, ככל שהממשלה הזאת תפנה את מקומה מוקדם יותר, כן ייטב לעם ישראל.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אברהם הירשזון.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

רפאל אדרי: נראה שאתה לא תהיה האחרון, בינתיים הגיע חבר הכנסת שלמה בוחבוט, והוא יהיה אחרון הנואמים היום.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי כאן את דוברי הקואליציה מסתמכים על נתון אחד, ש-76% מהציבור בישראל אומרים שהם מרגישים טוב וחשים טוב עם הכלכלה והחברה.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה לומר לכם, אני מתפלא שרק 76% מרגישים טוב ולא 100%.

אריאל ויינשטיין: במשתה כזה, בחגיגה כזאת, ב"אכול ושתה כי מחר נאבד את השלטון", מדוע רק 76% מרוצים?

אריאל ויינשטיין: 100% צריכים להיות מרוצים מכך.

אריאל ויינשטיין: אתם מכירים משפחה שגרה לידכם, כולם יודעים שהם חיים היטב, מכוניות, טורקיה, קזינו, ולפתע מתברר – פשיטת רגל, אין במה לשלם חובות.

אריאל ויינשטיין: התברר שהם לקחו הלוואות, מתברר שלקחו הלוואות בשוק האפור ופשטו רגל.

אריאל ויינשטיין: זה מה שקורה לנו.

אריאל ויינשטיין: הממשלה הזאת מפקירה את העתיד של ילדינו, של הדורות הבאים; לא רק של הדורות הבאים, של הדור הזה.

אריאל ויינשטיין: אני רואה הקבלה בין התחום המדיני לבין התחום הכלכלי.

אריאל ויינשטיין: בתחום המדיני מפקירים את העתיד, מקבלים החלטות – וכל אזרח רואה זאת, יודע זאת וחש איך מפקירים את ירושלים ואת ישראל ואת ארץ-ישראל, את הערים ואת הילדות ואת הבנים ואת המשפחות.

אריאל ויינשטיין: בתחום המדיני אנחנו כבר רואים זאת, נראה זאת גם בתחום הכלכלי, כי הממשלה הזאת היא ממשלה של "אכול ושתה": ייבוא מוגבר, צריכה פרטית גוברת, מאזן תשלומים חולה, חיסכון פרטי פוחת, רמת חיים עולה כתוצאה מצמצום החיסכון וזלילת הייבוא, צמצום חיסכון כתוצאה מהמפולת בבורסה ולא של ביטחון ושלום, צמיחה בשוק המקומי במקום לייצוא.

אריאל ויינשטיין: אומרים: מעולם לא היה טוב יותר.

אריאל ויינשטיין: שמעתי את שר האוצר מדושן עונג מ"הישגיו".

אריאל ויינשטיין: מתי היתה ממשלה בישראל, שבשנה אחת סכסכה בין עובדי אדמה, בין עובדי הקרקע הטובה, בין מושבים לבין קיבוצים, כשנתנה תוספות וסוכריות לקיבוצים?

אריאל ויינשטיין: מתי היתה ממשלה בישראל שבשנה אחת ניסרה חסכונות של מיליארדים של תושבים שחסכו בזיעת אפם לגמלאותיהם, לפנסיה?

אריאל ויינשטיין: בשנה אחת עשרות מיליארדים.

אריאל ויינשטיין: מתי היתה ממשלה בישראל, שבשנה אחת הזרם המחשבתי שלה נתן יד להריסת קרנות הפנסיה, יצר מבנה חדש שבו הוא מתגמל רק את אנשיו?

אריאל ויינשטיין: אני חסכתי בקופת פנסיה לגמלה, אתה חסכת בקרנות פנסיה, אתה מקבל רשת ביטחון, הפנסיונר האחר לא.

אריאל ויינשטיין: מדובר באנשי מושבים, בבעלי מוניות, בעצמאים, בעובדי אוניברסיטאות, בעובדי רשויות, שבחרו לקבל את צו הכנסת לחסוך ולקבל הטבות במס הכנסה.

אריאל ויינשטיין: הוא הלך לקרן גמלה, לקצבה, לא דאגו לו.

אריאל ויינשטיין: האחרים הלכו לקרנות פנסיה, להם דואגים.

אריאל ויינשטיין: ממשלה שהרסה, בונה רק חלק מהציבור.

אריאל ויינשטיין: מתי היתה ממשלה שלקחה רעיון טוב כל כך של ביטוח בריאות ממלכתי ובזבזה אותו בביצוע חסר אחריות, עד כדי כך ששמענו – לא היום, היום אנחנו כבר קרובים לפריימריס – שמענו לפני חודשים איך בתי-החולים קורסים, איך אנשים עומדים בתור לניתוח, אנשים עם כאבים, אנשים קשישים, אנשים חסרי כול.

אריאל ויינשטיין: הם לא נבחרי העם, הם לא הזוכים לתשומת לב במערכות האלה.

אריאל ויינשטיין: מדוע?

אריאל ויינשטיין: כי זה הביצוע של חוק הבריאות, לא חשבו.

אריאל ויינשטיין: מתי היתה ממשלה בישראל שחתמה על הסכם אוסלו, קיבלה את אישור הכנסת, מתחייבת להעביר לפלשתינים כספים?

אריאל ויינשטיין: הפלשתינים לא מקיימים את ההסכם, לא מבטלים את האמנה הפלשתינית.

אריאל ויינשטיין: ממשלת ישראל באה לוועדת הכספים ואומרת: אני רוצה להקדים תשלומים לפלשתינים.

אריאל ויינשטיין: ממי הכסף הזה?

אריאל ויינשטיין: ממך, משלם המסים.

אריאל ויינשטיין: כשאתה תראה בתקציב שיש יותר ילדים מפגרים בשכונה, פחות ילדים במעונות יום, זוגות צעירים שנאלצים להשתעבד יותר שנים למשכנתאות שלהם, כשאתה תראה יותר עניים בסביבתך, זה משום שממשלת ישראל צדיקה מהאפיפיור.

אריאל ויינשטיין: הם לא מקיימים את ההסכם, הם מצפצפים עלינו.

אריאל ויינשטיין: הם הופכים את ירושלים לבירה בעזות מצח.

אריאל ויינשטיין: והממשלה הנדיבה הזאת באה לוועדת הכספים ולוקחת ממשלם המסים, מכבשת הרש, ונותנת להם.

אריאל ויינשטיין: אני כבר לא מדבר על מה שהיא נתנה, ואני לא משווה לאנשים שהיא רוצה ביקרם.

אריאל ויינשטיין: אבל לקחת ממשלם המסים הישראלי היום ולתת לרשות הפלשתינית, להקדים לה תשלומים במאות מיליונים?

אריאל ויינשטיין: באים אלינו בתקציב הזה ואומרים: אין לי תקציב.

אריאל ויינשטיין: יבואו לכל חברי הכנסת, לחבר הכנסת בוחבוט, שיש לו תביעות מוצדקות, ויגידו: לא, אתה תצביע בעד התקציב כי אין לנו כסף.

אריאל ויינשטיין: והוא יגיד להם: למה הקדמתם לפלשתינים את התשלומים?

אריאל ויינשטיין: מה הם ישיבו לו?

יוסי שריד: אני בטוח שאתה יודע שאתה לא אומר אמת.

אריאל ויינשטיין: אדוני השר, אני יושב בוועדת הכספים, ואני אומר אמת.

אריאל ויינשטיין: התחייבו לתת מסים עקיפים לרשות הפלשתינית 20 יום לפני הבחירות.

אריאל ויינשטיין: אתמול הביאו לנו הצעה לתת להם עכשיו את הכספים בתשלומים.

אריאל ויינשטיין: כך ההתחייבות וכך נאמר בדברי ההסבר של האוצר.

יוסי שריד: זה לא שלנו, זה שלהם.

אריאל ויינשטיין: אדוני, אבל התחייבת לתת להם את הכסף הזה בתאריך מסוים, כי זה הסכם.

יוסי שריד: זה לא כסף של משלם המסים.

יוסי שריד: תגיד לציבור שזה לא כסף של משלם המסים.

אריאל ויינשטיין: אדוני השר שריד, יש לך זכות דיבור בכל רגע.

אריאל ויינשטיין: תעלה לבמה ותאמר שאני לא אומר אמת.

אריאל ויינשטיין: לפני חמש שנים, כשהצעתי להוריד את מס רכוש, חבריך ממפ"ם אמרו: הקפיטליסט הזה, הקפיטליסטים רוצים להפחית את מס רכוש, וכך דחו אותי.

אריאל ויינשטיין: היום מרצ, מפ"ם, הסוציאליסטים האלה באים ואומרים: אנחנו תובעים לבטל את מס רכוש.

אריאל ויינשטיין: אז אתה בא להטיף לי מוסר כלשהו?

אריאל ויינשטיין: אני מתנחם בדבר אחד – הגישה שלנו, של הזרם שאני מייצג, התקבלה.

אריאל ויינשטיין: חינוך ממלכתי, בריאות ממלכתית, עבודה ממלכתית, לא לראות באדם שעובד במסחר טפיל – כך קראו לנו.

אריאל ויינשטיין: מעודי לא הייתי סוחר, הלוואי שהייתי יכול להיות בהרבה מקצועות, אבל לפני 40-30 שנה אמרו: אתם הטפילים.

אריאל ויינשטיין: היום יש, תודה לאל, וטוב שיש, מסחר בקיבוצים, יש בהם שירותי קייטרינג ויש אולמי שמחות.

אריאל ויינשטיין: זה שהם מתחרים בעירונים שמשלמים למינהל מיליונים והקיבוצים לא משלמים, מתחרים בהם בקיץ, זה סיפור בפני עצמו, אבל קיבלתם את הדעות שלנו.

אריאל ויינשטיין: היום לקבל את הדעה שלנו, שגם את מס רכוש צריך לבטל – לדעתי זו הפתעה.

אריאל ויינשטיין: בואו תעברו לליכוד.

אריאל ויינשטיין: מה עוד נשאר בתורה שלכם בתחום הכלכלי-החברתי?

אריאל ויינשטיין: את כל התורה שלנו קיבלתם.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת במצב של חסרון כיס מדומה.

אריאל ויינשטיין: ממשלה שמוצאת תקציבים ונותנת לכולם, לאנשים שקשורים אתה פוליטית, ולא מוצאת את הדרך לתגמל את הפנסיונרים תגמול של אמת, לתגמל את הזוגות הצעירים תגמול של אמת, את המשפחות החד-הוריות תגמול של אמת, את נושא הקליטה תגמול של אמת, את נפגעי הבנקים שהיום עומדים כמו אומללים, עניים מרודים היום, חלק מהם – ממשלה כזאת לא יכולה לבוא ולומר: מעולם לא היתה שנה טובה יותר.

אריאל ויינשטיין: אני קורא ש-100% הציבור יאמרו היום שהם מרגישים טוב, כי זה המצב, אבל כל אחד מהציבור צריך לדעת, שהוא חי במשפחה, והוא לא יודע שהאבא שלה הולך בלילה ומשתכר, מוציא כסף, לווה כספים, ויום אחד הוא יבוא הביתה ויגיד: רבותי, אני נורא מצטער, צריך למכור את הבית.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

רפאל אדרי: אחרון הנואמים היום בנושא תקציב המדינה – חבר הכנסת שלמה בוחבוט.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, בראשית דברי אני רוצה להודות לך.

שלמה בוחבוט: דהרתי ממעלות.

שלמה בוחבוט: היה לנו אירוע חשוב מאוד עם השר יאיר צבן, עולים ותיקים, ולכן איחרתי.

שלמה בוחבוט: חבר הכנסת ויינשטיין, אתה מזכיר לי את ההפגנות שניהלתי כאשר הליכוד היה בשלטון.

שלמה בוחבוט: אתה אמרת בדיוק את כל המלים שאמרתי, אני רק שואל: איפה היית?

שלמה בוחבוט: כשאתה מדבר על הפלשתינים, אני חושב שצדק השר שריד – צריך לדבר אמת, כי אותם כספים הם כספים שגבו עבורם וצריך להעביר להם אותם.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, תקציב המדינה הוא חגיגה.

שלמה בוחבוט: הוא חגיגה של האוצר, של כל אותם פקידים שמכינים תקציבים שקובעים כיצד תיראה מדינת ישראל ב-1996, ולממשלה הזאת יש הישגים אדירים.

שלמה בוחבוט: אנשי האופוזיציה יכולים לעלות ולומר – זה התפקיד שלהם – שלא נעשו דברים.

שלמה בוחבוט: אכן נעשו דברים.

שלמה בוחבוט: יש רוח ותקווה של שלום.

שלמה בוחבוט: תסתכלו מה קורה היום, אדוני היושב-ראש, בעמאן.

שלמה בוחבוט: מדברים על עסקים, על עסקות גדולות במזרח התיכון.

שלמה בוחבוט: אנחנו רוצים כעם להתחיל להרגיש את הפירות האלה.

שלמה בוחבוט: חבר הכנסת ויינשטיין לא צריך להתעלם מהדברים האלה.

שלמה בוחבוט: אי-אפשר להיות סומא, לא לראות.

שלמה בוחבוט: יש טלוויזיה, יש רדיו, קורה משהו במזרח התיכון.

שלמה בוחבוט: ברור שהאזרח הקטן בחולון, בתל-אביב, בחיפה, במעלות, במטולה, בקריית-שמונה, גם הוא רוצה ליהנות מהפירות של השלום, הוא רוצה לראות כיצד יש מהפך גם בחייו האישיים.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, אני מוכר כאיש שפועל למען אנשי הפריפריה, ערי הפיתוח לשעבר, ערים שהתפתחו וקלטו עשרות אלפי עולים חדשים.

שלמה בוחבוט: העולים הולכים דווקא לערי הפיתוח, כי שם, חבר הכנסת ויינשטיין, מטפלים בהם מצוין, שם יש דירות שהם חדשים יכלו לרכוש – לא כל כך בזול, אבל רכשו אותן – ושם מתחילה להיות תעסוקה.

שלמה בוחבוט: כפי שאמרתי אתמול לשר האוצר ולראש הממשלה, אנחנו לא יכולים לומר שהכול ורוד והכול טוב.

שלמה בוחבוט: אם הכול טוב, לשם מה להכין תקציב חדש?

שלמה בוחבוט: ניקח את תקציב 1995 ונעביר אותו.

שלמה בוחבוט: אינני חושב שצריך לפרוץ את התקציב, יש אפשרות להעביר מסעיף לסעיף.

שלמה בוחבוט: אנחנו רואים שהיום יש עומס אדיר בתחבורה במרכז הארץ.

שלמה בוחבוט: אם אנחנו רוצים שאנשי הפריפריה יוכלו להגיע לעבודה בחיפה, בעפולה ובבאר-שבע, מחובתנו לקחת מתקציב מע"צ לפחות 30% ולהשקיע בערי הפריפריה.

שלמה בוחבוט: אדוני השר לאיכות הסביבה, אתה דווקא שר מצוין, ואני פונה אליך בבקשה לדבר עם השרה אלוני, כי אתה שר ממרצ.

שלמה בוחבוט: בתקציב 1996 יש השנה 250 מיליון שקל לתרבות ואמנות, וזה חשוב מאוד.

שלמה בוחבוט: באותן ערים המרוחקות ממרכז הארץ מצפים מאתנו היום לתת תרבות.

שלמה בוחבוט: לאותם עולים שהגיעו מברית-המועצות אי-אפשר לומר: תשבו בבית ותסתכלו בטלוויזיה.

שלמה בוחבוט: הם דורשים יותר קונצרטים ויותר להקות.

שלמה בוחבוט: לא יעלה על הדעת, שהשנה, לאחר מאבק אדיר, יועברו רק 7 מיליוני שקל לפעולות אלה, מתוך 250 מיליון שקל.

שלמה בוחבוט: אני דורש ש-30%, לפחות, מתקציב התרבות והאמנות יעבור לשם.

שלמה בוחבוט: צריך לעשות מהפך במשכנתאות לערי הפיתוח.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-הראש, אתה עסקת בנושא הבינוי שנים רבות, וגם הצלחת בכך.

שלמה בוחבוט: היום אנחנו צריכים לפזר את האוכלוסייה.

שלמה בוחבוט: אם אנחנו רוצים להוציא את אזורי הביקוש מהלחץ האדיר, אנחנו חייבים לתת לזוגות הצעירים משכנתאות בתנאים טובים כדי שהם יגיעו אלינו, כי היום המשכנתה לא מספיקה כדי לרכוש דירה בעיר פיתוח.

שלמה בוחבוט: הצעה נוספת.

שלמה בוחבוט: לעולים החדשים שמגיעים היום לערי הפריפריה אנחנו יכולים לתת משכנתה מלאה גם לדירה ישנה, מיד שנייה.

שלמה בוחבוט: כך נגרום לכך שוותיק יעבור לדירה חדשה, ודבר זה גם יוריד את המתח בין הוותיקים לבין העולים החדשים.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שהתקציב הזה חייב לשקף את רצונות ממשלת העבודה, או הממשלה הקואליציונית הזאת.

שלמה בוחבוט: צריך להמשיך באותה דרך שהתחילו בה, להעביר תקציבים ממקומות אחרים אל ערי הפריפריה, כי לכך העם מצפה מאתנו.

שלמה בוחבוט: אני אומר זאת כאיש מפלגת העבודה.

שלמה בוחבוט: היום מפלגת העבודה היא מפלגה גדולה, והעם מצפה מאתנו להוכיח שנבצע עד תום את כל ההבטחות שהבטחנו בבחירות.

שלמה בוחבוט: יש לנו שנה נוספת לכך.

שלמה בוחבוט: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת בוחבוט, על דבריך.

רפאל אדרי: תם הדיון להיום, מיצינו את רשימת הנואמים בנושאי הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1996, הצעת חוק הסדרים במשק המדינה, הצעת חוק הגליל והצעת חוק רשות השידור.

רפאל אדרי: מחר, יום ד', ח' בחשוון התשנ"ו, 1 בנובמבר 1995, נפתח את ישיבת הכנסת ב-10:00.

רפאל אדרי: שישה נואמים מטעם כל הסיעות יסיימו את הדיון בנושא הזה ותתקיים גם הצבעה.

רפאל אדרי: על מנת שלא יהיו אי-הבנות, הנואמים שנותרו למחר הם חברי הכנסת משה גפני, פיני בדש, יגאל ביבי, אברהם פורז, נציג הליכוד ויושב-ראש ועדת הכספים גדליה גל.

רפאל אדרי: אדוני השר לאיכות הסביבה, אני מודה לך על שהואלת להיות עמנו בדיון חשוב.

רפאל אדרי: אני מודה לחברי הכנסת המעטים – אני רואה רק אחד, חבר הכנסת שלמה בוחבוט שבא מרחוק, מעיר פיתוח.

רפאל אדרי: אני מבקש להודות לסגנית מזכיר הכנסת, לסדרנים, לעובדי הכנסת ולכל העוסקים במלאכה, לקצרניות, לערוץ השלישי שמלווה אותנו בנאמנות ועושה את המלאכה בצורה הטובה ביותר וגם לציבור שצופה בנו.

רפאל אדרי: ערב נעים ולהתראות מחר בבוקר.

רפאל אדרי: כל טוב לכם.