ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 337, 1995-05-15 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת – יום שני, ט"ו באייר התשנ"ה, 15 במאי 1995.

שבח וייס: חברי הכנסת, נא לשבת.

שבח וייס: רבותי השרים, חברי הכנסת, אני מברך את חברי הבית עם שובנו לעבודה סדירה עם פתיחת כנס הקיץ, אף שבפגרה היו לנו כנסים, ישיבות של ועדות, ולמעשה הכנסת היתה פעילה במשך כל ימי הפגרה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אבקשכם לקום.

שבח וייס: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

שבח וייס: ) הלך לעולמו בחג הפסח חבר הכנסת לשעבר ד"ר שלום לוין, זיכרונו לברכה, והובא למנוחת עולמים בבית-העלמין בחולון.

שבח וייס: ד"ר שלום לוין ייצג את סיעת המערך בכנסת השביעית ובכנסת השמינית, והיה חבר בוועדת החינוך והתרבות בשנים אלו.

שבח וייס: כיהן כנשיא הסתדרות המורים משנת 1980.

שבח וייס: חבר הכנסת לוין היה מחנך חשוב ודגול, לוחם עיקש וחכם, אשר דאג לציבור המורים, לציבור גדול מאוד של עשרות אלפי ואולי מאות אלפי מחנכים בישראל, ושילב בדאגה הזאת את הדאגה למערכת החינוך בישראל, דאגה עמוקה של אדם מנוסה ומנהיג של ציבור חשוב.

שבח וייס: ד"ר לוין היה פעיל בשנים האחרונות בפעילות ענפה להשרשת ערכי הדמוקרטיה בישראל, במאבק נגד תופעות של גזענות, והקדיש זמן רב מאוד לתיעוד ולחקר החינוך היהודי בגולה לפני, בזמן ואחרי השואה.

שבח וייס: אנחנו שולחים תנחומינו למשפחת לוין, אשר בחלקה נמצאת כאן אתנו, ולסיעה שייצג בכנסת.

שבח וייס: יהי זכרו ברוך.

שבח וייס: נא לשבת.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו מארחים היום אורחת חשובה, נשיאת הבונדסטאג של גרמניה, הפרופסור ריטה זיסמוט, אשר הגיעה לארץ בראש משלחת פרלמנטרית.

שבח וייס: היא נמצאת אתנו יומיים.

שבח וייס: היא פגשה בביקורה את ראשי המדינה, את הנשיא, את ראש הממשלה, את שר החוץ.

שבח וייס: היא ביקרה במקומות שונים בארץ.

שבח וייס: היום אחר הצהריים קיימנו פגישה בין הפרופסור זיסמוט לחברי הכנסת.

שבח וייס: בפגישה נטלו חלק נציגים וחברי כנסת מכל סיעות הבית.

שבח וייס: קיימנו ויכוח ושיחה נוקבת.

שבח וייס: עסקנו בקשרים המורכבים בין שתי המדינות ובין שני העמים.

שבח וייס: אמרתי לפרופסור זיסמוט דברים שהיא בוודאי שמעה לא אחת, דברים שנאמרו בוודאי בכל המפגשים בעבר, שבשבילנו היחסים עם גרמניה הם מורכבים, לא אחת מביכים, והם יעמדו תמיד בצלו של הזיכרון הנורא.

שבח וייס: קשה לנתק בין פרקי היסטוריה.

שבח וייס: דברים דומים אמרה הפרופסור זיסמוט בכל המפגשים שקיימנו.

שבח וייס: אני פגשתי את פרופסור זיסמוט לפני יותר משנה, בכנס של ראשי פרלמנטים שנערך באושוויץ.

שבח וייס: באותו כנס אושרה הצהרת אושוויץ נגד גזענות, אנטישמיות ושנאת זרים.

שבח וייס: אני יודע שהפרופסור זיסמוט מייצגת מדינה אשר עברה תהליך של דמוקרטיזציה, מדינה אשר במישור המדיני והכלכלי, בכל הפורומים, מעניקה יחס מיוחד לישראל.

שבח וייס: הפרופסור זיסמוט ציינה זאת בדבריה גם היום.

שבח וייס: יחס זה הוא ביטוי מסוים ולא פיצוי לחוב המוסרי הרובץ על שכמם של הגרמנים ושל גרמניה.

שבח וייס: אתמול שמעתי אותה אומרת, שאדם נולד לא רק לעתיד אלא לתוך עברו.

שבח וייס: אנחנו, כמובן, נגד אימוץ היסודות הגזעניים של הענשה כוללת ונמשכת של עמים שלמים.

שבח וייס: אבל, במסגרת האחריות ההיסטורית שהעם הגרמני נטל על עצמו, ברור לכול כי כל העתיד שלנו עד קץ הדורות יעמוד גם בצלו של העבר הנורא.

שבח וייס: פרופסור זיסמוט היא באופן אישי ידידה קרובה מאוד של ישראל ושל העם היהודי.

שבח וייס: כל פעילותה כשרה בממשלות גרמניה וכנשיאת הבונדסטאג בהקשר של ישראל–גרמניה היא פוזיטיבית מאוד.

שבח וייס: היא מעניקה לנו סיוע בכל דרך אפשרית, ואני רוצה להביע לפרופסור זיסמוט מידה של הערכה אישית.

שבח וייס: אנחנו מאחלים לפרופסור זיסמוט, אשר הגיעה לכאן לציון מלאות 30 שנה לייסוד היחסים בין שתי המדינות שלנו – יחסים מורכבים מאוד, קשים מאוד וחשובים מאוד – המשך ביקור פורה בשם הכנסת.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום שלנו.

שבח וייס: היו לנו שתי הצעות אי-אמון.

שבח וייס: על-פי הפרוצדורה של הפיכת נושא בסדר-היום להצבעת אי-אמון, נותרה אחת – לגבי הצעת חוק מס מקביל (תיקון מס' 15) (הפחתת שיעור המס ושיפוי אוצר המדינה) התשנ"ה–1995 – אחרי שסיעת חד"ש הודיעה שהיא מסירה את הצעת האי-אמון שלה.

משה קצב: לא, אדוני.

תמר גוז'נסקי: שר האוצר משך את הצעת החוק.

שבח וייס: שר האוצר משך את הצעת החוק.

שבח וייס: או.קיי., בסדר גמור.

שבח וייס: רבותי, הנה האינפורמציה המדויקת.

שבח וייס: ההצבעה נדחתה משלב זה.

שבח וייס: אדוני שר האוצר, רבותי, סליחה, אנחנו לא עושים – – –

יוסף בא-גד: כמה שילמו עבור זה?

שבח וייס: רבותי, הנושא נדחה.

שבח וייס: זה מותר על-פי התקנון.

משה קצב: אפשר לקבל הסבר אם הממשלה משכה את הצעת החוק?

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אתה מדי פעם שואל ומעיר את ההערה הזאת.

שבח וייס: זו זכותך.

שבח וייס: מכיוון שאין ניגשים להצבעה, אני חושב שתוכל להציג את השאלה הזאת כאשר ואם תתקיים ההצבעה.

שבח וייס: חברים, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה.

משה קצב: האם הממשלה משכה את הצעת החוק?

שבח וייס: בשלב זה העניין נדחה, כך שתהיה לנו היום הזדמנות פרלמנטרית לקיים דיון בנושא, ובו תוכל ללבן גם את העניין הזה.

שבח וייס: חברי הכנסת, להזכירכם – – –

משה קצב: אדוני היושב-ראש, אם אין רוב לממשלה, מדוע היא ממשיכה לתפקד?

שבח וייס: חברי הכנסת וחבר הכנסת קצב, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת סיעות מפד"ל-צומת להביע אי-אמון לממשלה בתום הדיון על הצעת חוק יישום ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות לרשות הפלשתינית (תיקוני חקיקה והוראות שונות), התשנ"ה–1995.

שבח וייס: שימו לב לשיטה, להזכירכם.

שבח וייס: תחילה אנחנו עורכים את הצבעת האי-אמון ואחריה את ההצבעה על החוק בקריאה ראשונה.

שבח וייס: אלה שתי הצבעות נפרדות.

שבח וייס: הנימוקים ידועים, נא לא להתבלבל.

שבח וייס: קיבלתי בקשה עם 30 חתימות לקיים הצבעה אישית.

שבח וייס: לפיכך, אדוני המזכיר, הבה נתחיל בהצבעת אי-אמון, הצבעה אישית.

שבח וייס: בבקשה.

ש' יעקבסון: שמואל אביטל – נגד

שבח וייס: אדוני המזכיר, רק רגע.

שבח וייס: אבקש לסגור את הדלתות ולהפסיק לדבר בזמן ההצבעה, חברי כנסת ושרים.

שבח וייס: יש הרהור שני?

רענן כהן: כן.

שבח וייס: רבותי, יש ויתור על הצבעה אישית.

שבח וייס: הסברתי ואסביר שוב למען שני המאחרים.

שבח וייס: הצעת סיעת מפד"ל-צומת להביע אי-אמון לממשלה בתום הדיון על הצעת חוק יישום ההסכם בדבר העברת מכינה של סמכויות לרשות הפלשתינית (תיקוני חקיקה והוראות שונות).

שבח וייס: שלב ראשון – הצבעת אי-אמון.

עובדיה עלי: – – –

שבח וייס: מהו?

עובדיה עלי: – – –

שבח וייס: חברים, אני מבין את ההערה החברית.

שבח וייס: לא בפעם הראשונה אני מנהל את הישיבות, גם כסגן וגם כיושב-ראש, חברי חבר הכנסת סגן יושב-ראש הכנסת עובדיה עלי.

שבח וייס: לא אחת לפני תחילת ההצבעה, גם סיעת

שבח וייס: כם בשלב ראשון ביקשה הצבעה אישית – זה קרה במשך ישיבת התקציב עשרות פעמים – ולפני שהתחלנו בהצבעה היא ויתרה על הרעיון.

שבח וייס: לכן אני חושב שאין בזה חריגה.

עובדיה עלי: אני לא מסכים.

שבח וייס: אתן לך שתי דקות, לך בלבד.

עובדיה עלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, הנוהג כאן לא תקין.

עובדיה עלי: אתה הכרזת על הצבעה אישית, המזכיר התחיל לקרוא בשמות וקרא בשמו של חבר הכנסת שמואל אביטל, וחבר הכנסת אביטל השיב מה שהשיב.

עובדיה עלי: ייתכן שחלק מחברי הכנסת ברגע שהכרזת על הצבעה אישית יצאו מהאולם.

עובדיה עלי: לכן אתה חייב להמשיך בנוהל הזה.

עובדיה עלי: תוך כדי הצבעה אי-אפשר למשוך – – –

שבח וייס: חברים, אני אפסוק.

שבח וייס: כדי שלא יהיה שום ספק בעניין כל כך רציני, אני מקבל את ההערה משום שהיתה התחלה מסוימת.

שבח וייס: אדוני המזכיר, בבקשה.

שבח וייס: נעשה את זה מהר.

שבח וייס: להבא באמת כדאי להחליט בזמן.

ש' יעקבסון: שמואל אביטל – נגד; רפאל אדרי – נגד; אהוד אולמרט – בעד; אורי אור – נגד; חיים אורון – נגד; דליה איציק – נגד; מיכאל איתן – בעד; רפאל איתן – בעד; רפאל אלול – אינו נוכח; שולמית אלוני – נגד; טלב אלסאנע – נגד; אסעד אסעד – אינו נוכח; יוסף בא-גד – בעד; זאב בנימין בגין – בעד; פיני בדש – בעד; שלמה בוחבוט – נגד; אברהם בורג – נגד; יגאל ביבי – בעד; יוסף ביילין – אינו נוכח; נעמי בלומנטל – בעד; בנימין בן-אליעזר – נגד; אליהו בן-אלישר – נגד; אליהו בן-מנחם – נגד; שלמה בניזרי – אינו נוכח; עוזי ברעם – נגד; תמר גוז'נסקי – נגד; שאול גוטמן – בעד; מיכה גולדמן – נגד; אלכס גולדפרב – נגד; אלי גולדשמידט – נגד; אפרים גור – בעד; מרדכי גור – אינו נוכח; גדליה גל – נגד; אריה גמליאל – בעד; משה גפני – בעד; אלי דיין – נגד; חיים דיין – בעד; יעל דיין – נגד; עבד-אלוהב דראושה – נגד; אריה דרעי – בעד; אברהם הירשזון – אינו נוכח; זבולון המר – בעד; צחי הנגבי – בעד; שבח וייס – נגד; אריאל ויינשטיין – בעד; יוסף ונונו – נגד; אברהם ורדיגר – בעד; רחבעם זאבי – בעד; נסים זוילי – נגד; עמנואל זיסמן – נגד; אליעזר זנדברג – בעד; וליד חאג' יחיא – נגד; נעמי חזן – נגד; מיכאל חריש – אינו נוכח; בנימין טמקין – נגד; סאלח טריף – נגד; שאול יהלום – בעד; אברהם יחזקאל – נגד; רן כהן – נגד; רענן כהן – נגד; יוסי כץ – נגד; לימור לבנת – בעד; מאשה לובלסקי – נגד; דוד לוי – אינו נוכח; יצחק לוי – בעד; דוד ליבאי – נגד; עוזי לנדאו – בעד; יורם לס – נגד; ענת מאור – נגד; משה מאיה – בעד; דוד מגן – אינו נוכח; האשם מחאמיד – נגד; חגי מירום – נגד; דוד מנע – בעד; נואף מסאלחה – אינו נוכח; יהושע מצא – בעד;

ש' יעקבסון: דן מרידור – בעד; רון נחמן – בעד; אורה נמיר – נגד; משה נסים – אינו נוכח; בנימין נתניהו – בעד; סאלח סלים – אינו נוכח; אסתר סלמוביץ – בעד; אפרים סנה – נגד; יוסף עזרן – בעד; עובדיה עלי – בעד; שאול עמור – בעד; אברהם פורז – נגד; חנן פורת – בעד; משה פלד – בעד; רפאל פנחסי – בעד; שמעון פרס – נגד; עמיר פרץ – נגד; גדעון פת – בעד; יאיר צבן – נגד; דוד צוקר – נגד; אביגדור קהלני – נגד; חיים קופמן – אינו נוכח; ישראל קיסר – נגד; משה קצב – בעד; יצחק רבין – נגד; אברהם רביץ – בעד; אמנון רובינשטיין – נגד; חיים רמון – נגד; אבנר חי שאקי – בעד; גונן שגב – נגד; גדעון שגיא – נגד; אברהם שוחט – נגד; משה שחל – נגד; מאיר שטרית – בעד; שמעון שטרית – נגד; דב שילנסקי – בעד; סילבן שלום – בעד; יעקב שמאי – אינו נוכח; יצחק שמיר – אינו נוכח; יעקב שפי – נגד; אברהם שפירא – בעד; אריאל שרון – בעד; יוסי שריד – נגד; דן תיכון – אינו נוכח;

שבח וייס: חבר הכנסת אליהו בן-אלישר, אתה ביקשת לתקן את הצבעתך.

שבח וייס: אני מבקש לתקן.

ש' יעקבסון: אליהו בן-אלישר – בעד;.

שבח וייס: חברי הכנסת, המזכיר יקרא בפעם השנייה את שמות חברי הכנסת שבסיבוב הראשון לא נכחו.

ש' יעקבסון: רפאל אלול – אינו נוכח; אסעד אסעד – אינו נוכח; יוסף ביילין – אינו נוכח; שלמה בניזרי – בעד; מרדכי גור – אינו נוכח; אברהם הירשזון – אינו נוכח; מיכאל חריש – אינו נוכח; דוד לוי – אינו נוכח; דוד מגן – אינו נוכח; נואף מסאלחה – אינו נוכח; משה נסים – אינו נוכח; סאלח סלים – אינו נוכח; חיים קופמן – אינו נוכח; יעקב שמאי – אינו נוכח; יצחק שמיר – אינו נוכח; דן תיכון – אינו נוכח;

שבח וייס: חברי הכנסת, האם מישהו מהנוכחים באולם לא קראו בשמו?

שבח וייס: אין.

שבח וייס: השר בנימין בן-אליעזר, קודם כול איחולי החלמה מלאה, ועכשיו אתם מתבקשים לשבת כל אחד במקומו.

שבח וייס: אנחנו נפרסם מייד את תוצאות ההצבעה.

שבח וייס: עד שיהיו תוצאות ההצבעה, מזכיר הכנסת יקרא את ההודעה.

ש' יעקבסון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי דוח מבקר המדינה מס' 45 נמסר ליושב-ראש הכנסת ביום רביעי, י' אייר התשנ"ה, 10 במאי 1995, להנחה על שולחן הכנסת, וכן הערות שר הכלכלה והתכנון.

ש' יעקבסון: עוד אודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת לדיון מוקדם – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בגין לימודים גבוהים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת דוד מנע; הצעת חוק אכיפת פסקי חוץ (תיקון – שער המטבע לעניין האכיפה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הכללת הביטוח המשלים בחוק), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יורם לס; הצעת חוק קיצור הליכי קבלת אזרחות (הוראות שעה), התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת ע' דראושה וט' אלסאנע; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – המצאת כתבי בית-דין), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק המשכון (תיקון – החלת החוק על חברות), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק פקודת פשיטת הרגל (תיקון) (בעלות נחזית), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – המצאת כתבי בית-דין), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק הירושה (תיקון – המצאת כתבי בית-דין), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – פסקי-דין של ערכאה עליונה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מינוי הממונה על חקירת שוטרים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק הירושה (תיקון – הפניה לדין זר), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי ממס על לימודים גבוהים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – רשימה הזוכה למימון מארגון עובדים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת נסים זוילי; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון – איסור הצמדה לשכר נושא משרה שיפוטית), התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת א' פורז וג' גל; הצעת חוק לתיקון פקודת העיתונות (השעיית בעלי תפקיד בעיתון), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת דוד צוקר;

ש' יעקבסון: הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון (סיוג ויתור על השלום), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת בנימין טמקין; הצעת חוק להגבלת זכויות משתתף בבחירות לרשות הפלשתינית, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יהושע מצא; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – פטור ממכרז למקרי שיקום סוציאלי), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יוסף ונונו; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (תנאים לאסירי עולם), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק תנאי עבודה, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק עובדי הציבור (הגבלת שכר), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ועדות רפואיות), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק בית-דין לעבודה (תיקון – תובענות הקשורות בארגון מעבידים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שיעור הגמלה לקופת גמל), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק בדבר סמכויות הקונסולים בישראל, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – תקופת מעצרו של חשוד), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק האזרחות (תיקון – אזרחות של קטינים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת בנימין טמקין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות [נוסח חדש], התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הרכב ועדה ממונה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית.

ש' יעקבסון: תודה.

שבח וייס: אני מודה למזכיר הכנסת.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא לפניכם את תוצאות האי-אמון.

שבח וייס: והרי התוצאות: 48 חברי כנסת תמכו בהצעת האי-אמון, 57 התנגדו.

שבח וייס: לפיכך אני מודיע, שהצעת האי-אמון הוסרה.

שבח וייס: (תיקוני חקיקה והוראות שונות), התשנ"ה–1995

שבח וייס: עכשיו נעבור להצבעה על החוק.

שבח וייס: נעשה את זה בהצבעה אלקטרונית.

שבח וייס: אני מבקש את תשומת לבכם.

שבח וייס: נא לשבת איש איש במקומו.

שבח וייס: חברי הכנסת, שבו במקומותיכם, שלא תהיינה אחר כך טענות מיותרות.

שבח וייס: אתן לכם חצי דקה להתיישב איש איש במקומו.

שבח וייס: כאשר אתם יושבים, אנחנו מתחילים.

קריאה: על מה מצביעים?

שבח וייס: אסביר.

שבח וייס: זה גם כתוב לפניכם.

שבח וייס: אנחנו מצביעים על הצעת חוק יישום ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות לרשות הפלשתינית (תיקוני חקיקה והוראות שונות), התשנ"ה–1995.

שבח וייס: זו הצבעה בקריאה ראשונה.

שבח וייס: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – 43 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק יישום ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות לרשות הפלשתינית (תיקוני חקיקה והוראות שונות), התשנ"ה–1995, לוועדת הכספים נתקבלה.

שבח וייס: חברים, 55 תומכים – מינוס אחד, שאני רואה כיצד הוא טעה, וזה במסגרת הכללים שלנו – 54 תומכים, 43 מתנגדים – כלומר 44 מתנגדים, נמנע אחד.

שבח וייס: אני קובע, שהצעת החוק שעליה הצבענו עוברת לוועדת הכספים להמשך טיפול; היא אושרה בקריאה ראשונה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום שלנו.

שבח וייס: נשמע עכשיו את הודעת הממשלה מפיו של ראש הממשלה ושר הביטחון.

שבח וייס: לאחר מכן נקיים דיון.

שבח וייס: ועדת הכנסת בישיבתה הבוקר הקצתה עשר דקות להודעת כל סיעה; לשתי הסיעות הגדולות – 20 דקות לכל אחת על-פי החלוקה הפנימית שהם החליטו עליה ומסרו לי.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את ראש הממשלה למסור את הודעת הממשלה.

שבח וייס: בבקשה, אדוני.

שבח וייס: אני מבקש לסגור את הדלתות, ורצוי שלא תפריעו.

שבח וייס: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבן דור תש"ח אני רגיש לתאריך 15 במאי, כי אתמול לפני 47 שנים, לפי התאריך האזרחי, הכריז דוד בן-גוריון במוזיאון תל-אביב, כמנהיגה הנבחר של התנועה הציונית העולמית, הסוכנות היהודית והיישוב היהודי בארץ-ישראל, על הקמת מדינת ישראל.

יצחק רבין: התגשם חלום דורו.

יצחק רבין: אבל, מה שהוא מובן מאליו היום, לא היה מובן מאליו אז.

יצחק רבין: אין היום רבים שיודעים עד כמה ליוו חששות ופחדים של מנהיגים, של מפלגות, של חוגים ביישוב היהודי, את חבלי הלידה של ההחלטה ההיסטורית על הקמת מדינת ישראל.

יצחק רבין: רבים אז היו ההיסוסים, קשה היתה ההתחבטות.

יצחק רבין: רק רוב של שניים, שניים בלבד, במועצת המדינה הזמנית, שישה נגד ארבעה, אפשר אז לדוד בן-גוריון להתייצב באותו יום מול פני אומה שנלחמה על חייה ולומר את המלים החגיגיות, שמצטלצלות מאז תדיר באוזנינו: "אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל, היא מדינת ישראל".

יצחק רבין: מחיאות הכפיים שקידמו את ההכרזה על הקמת המדינה החרישו רק לשעה קלה את קולות המלחמה.

יצחק רבין: עוד קודם לכן, בוודאי באותו יום, גם באותו לילה, היתה מדינת ישראל, שזה קמה, שרויה במלחמה, מלחמת העצמאות, הארוכה והכואבת במלחמות ישראל.

יצחק רבין: ומאז, זו מלחמה אחת ארוכה שרק קראו לה בשמות שונים, ואשר סופה – כך אנו מאמינים, בשלום אמת, שאותו אנו מבקשים בימים אלה.

יצחק רבין: חברי הכנסת, בנאום הצגת הממשלה הנוכחית בבית הזה, ביום 13 ביולי 1992, אמרתי, בין השאר: "ממשלה זו, כמו כל קודמותיה, מאמינה כי אין חילוקי דעות בבית הזה בדבר נצחיותה של ירושלים כבירת ישראל.

יצחק רבין: ירושלים השלמה והמאוחדת היתה ותהיה לעולמי עד בירתו של עם ישראל בריבונות ישראל, מוקד לגעגועיו וחלומותיו של כל יהודי.

יצחק רבין: הממשלה נחושה בדעתה כי ירושלים אינה נושא למיקוח.

יצחק רבין: גם השנים הבאות יעמדו בסימן הרחבת הבנייה בירושלים רבתי.

יצחק רבין: כל יהודי דתי וחילוני נשבע 'אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני'.

יצחק רבין: שבועה זו מאחדת את כולנו, בוודאי אותי כיליד עיר זאת".

יצחק רבין: ועוד אמרנו באותו נאום: "הממשלה תשמור על חופש הפולחן של כל בני הדתות האחרות בירושלים, תקפיד לשמור על גישה חופשית למקומות הקדושים לכל העדות, לכל הדתות, ותאפשר חיים סדירים ונוחים לבאים בשעריה וליושבים בתוכה".

יצחק רבין: אוסיף ואומר, אנו כישראל הריבונית, כרוב בירושלים, ערים ורגישים לסובלנות, להתחשבות, לחתירה לשוויון של כל אזרחי ירושלים המאוחדת ללא הבדל דת, עדה וכיוצא בכך.

עבד-אלוהב דראושה: זה מתנגש עם – – –

יצחק רבין: במשך שלוש השנים האחרונות – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אתה רוצה ככה לפתוח את המושב, תירגע, תן לראש הממשלה לסיים ואחר כך תדבר.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק רבין: במשך שלוש השנים האחרונות הצגנו לפירעון שטרות חוב רבים שלנו לציבור בישראל וגם את שטר ירושלים.

יצחק רבין: אני יכול להציג ולומר היום בגאווה רבה: שלוש שנים אחרי איני מוצא שום סיבה לשנות, להוסיף, לגרוע אפילו תג אחד מן הדברים שנאמרו ביום הצגת הממשלה.

יצחק רבין: הממשלה עומדת גם היום מאחורי הדברים, ואין בכוונתה לסגת מהם בכל דרך או בכל צורה שהיא.

יצחק רבין: חברי הכנסת, כל ממשלות ישראל מאז תום מלחמת ששת הימים בנו את ירושלים המאוחדת.

יצחק רבין: נאמר במקורות, כי ירושלים הרים סביב לה.

יצחק רבין: אבל שוב אין רואים היום את ההרים, את גבעות הטרשים שהקיפו את ירושלים במשך שנות דור.

יצחק רבין: על הרי ירושלים הוקמו שכונות, נפרצו דרכים, ואלפים רבים באו לגור בה.

יצחק רבין: נקבעו עובדות בירושלים.

יצחק רבין: תמיד ראינו ותמיד נראה בירושלים את לבו של העם היהודי ובירת מדינת ישראל.

יצחק רבין: מאז תום מלחמת ששת הימים נוצרה בירושלים רקמת חיים עדינה.

יצחק רבין: יהודים, מוסלמים ונוצרים התפללו לאלוהיהם, חיו זה בצד זה, ברוב המקרים מתוך יחס של סובלנות וכיבוד זכויות.

יצחק רבין: הרבה מן האווירה המיוחדת הזאת אנו חבים לטדי קולק, ראש העיר, שדאג במשך שנים רבות יומם ולילה גם לבניית העיר ולהרחבתה, גם לשמירה קפדנית לבל תיפרם רקמת החיים השברירית כל כך.

יצחק רבין: בניית ירושלים, כמו כל עיר, חייבה ומחייבת לעתים גם הפקעות קרקעות, הן לצורכי בנייה, הן לצורכי ציבור, כמו כבישים, בתי-ספר, גני-ילדים ומבנים קהילתיים.

יצחק רבין: כך היה בישראל מאז ומתמיד.

יצחק רבין: הפקעות הקרקע נעשו ונעשות הן מידי יהודים והן מידי ערבים, בהתאם לצרכים ולנסיבות, כאשר לעיני המתכננים והבונים, ראשי העיר, נציגי ציבור – –

טלב אלסאנע: – – –

יצחק רבין: – – קבלנים, עומדת שאלת רווחתם של כל תושבי העיר.

יצחק רבין: כל ממשלות ישראל עד היום פעלו בנושא זה ברוח החלטות הממשלה, שההפקעה נעשית רק לצורכי ציבור ורק כאשר אין ברירה.

עבד-אלוהב דראושה: הערבים לא מהווים ציבור?

יצחק רבין: חברי הכנסת – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אתה רשום לרשות דיבור, תירגע.

יצחק רבין: חברי הכנסת, במסגרת בנייתה של ירושלים הוחלט באחרונה להפקיע 535 דונם לצורכי בנייה.

יצחק רבין: מדובר בשטח אדמה קטן בשני מקומות.

טלב אלסאנע: – – –

יצחק רבין: באזור שכונת רמות מדובר בשטח של כ-335 דונם.

יצחק רבין: כ-30% מתוכם הם בבעלות של יהודים, כ-15% – בבעלות בלתי ברורה, השאר – בבעלות של ערבים.

יצחק רבין: הפקעה שנייה היא באזור הר-גילה.

יצחק רבין: מדובר בשטח של 200 דונם, שמצוי בחלקו ליד קריית-יובל, בגבולות "הקו הירוק".

עוזי לנדאו: – – –

יצחק רבין: 112 מהם שייכים לבעלים בלתי מאותרים – –

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, אני אתחיל לקרוא לסדר.

יצחק רבין: – – בגלל שיטת הרישום – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת רון נחמן, עוזי לנדאו, בני בגין, עכשיו אני אתחיל לקרוא לסדר.

רון נחמן: ראש הממשלה מנהל חשבונות.

רון נחמן: אתה לא מתבייש.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, נא לא להפריע.

שבח וייס: אני אקרא לך לסדר כמו לחברי כנסת אחרים.

רון נחמן: אוי לנו ואבוי לנו.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן.

יצחק רבין: 78 דונם הם אדמה בלתי מוסדרת, אשר בחלקה, 24 דונם, שייכת ליהודים ו-10 דונם שייכים לערבים.

קריאות: – – –

יצחק רבין: בשטח הזה אמורים לקום מתקני משטרה – – –

טלב אלסאנע: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלסאנע, תירגע.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלסאנע, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

עוזי לנדאו: אתה לא מתבייש?

שבח וייס: חבר הכנסת עוזי לנדאו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: אתה עושה את זה שיטתית, תמיד כשיש נאום של ראש הממשלה או של שר החוץ.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: אם אתה רוצה שאוציא אותך, תודיע לי ואני אעשה לך את השירות.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, תודיע לי ואני אעשה לך את השירות אחרי שתי קריאות.

יצחק רבין: בשטח זה אמורים לקום מתקני משטרה, במקום המתקנים שיפונו ממרכז העיר, וכן יוקמו 400 יחידות דיור לערביי ירושלים.

יצחק רבין: עלי גם לציין, כי מינהלת מחוז ירושלים במשרד השיכון העבירה בחודש ינואר השנה רשימה של תוכניות מיתאר, אשר אמורות לתת פתרונות דיור לאוכלוסייה הערבית במזרח-ירושלים.

טלב אלסאנע: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלסאנע וחברים אחרים, מיציתם את מנת קריאות הביניים.

שבח וייס: אני מבקש לא לגרום לכך שאני אצטרך להוציא מישהו מן האולם, זה לא נעים בפתיחת כנס.

יצחק רבין: הממשלה בישיבתה אתמול החליטה את ההחלטה הבאה: א.

יצחק רבין: הממשלה רושמת לפניה את הודעת ראש הממשלה בדבר ההודעה שפורסמה לגבי הכוונה להפקיע 535 דונם בירושלים; ב.

יצחק רבין: אין בתוכנית הממשלה כוונה לבצע הפקעות נוספות של קרקע לצורכי מגורים בירושלים.

קריאה: ממי אתם מפחדים?

יצחק רבין: ג.

יצחק רבין: הממשלה מטילה על שר האוצר, שר הפנים, שר הבינוי והשיכון והשר לאיכות הסביבה לפעול עם עיריית ירושלים לקידום מתן היתרי בנייה לתושבים הערבים.

יצחק רבין: אסכם את התמונה ואומר בקיצור: רוב מהומה על לא מאומה.

יצחק רבין: חברי הכנסת, ממשלה זו הבטיחה מיומה הראשון לאמץ כל כוח, להבקיע כל דרך, לעשות כל הדרוש למען השלום.

יצחק רבין: היא מתייצבת היום לכנס הקיץ כשבה

יצחק רבין: ישגיה היא כוללת את הניסיון הרציני הראשון של ממשלה בישראל לפתור את הסכסוך המורכב ביותר במכלול הסכסוך הערבי-הישראלי – את הסכסוך הפלשתיני-הישראלי.

יצחק רבין: הגענו להכרה הדדית בין אש"ף לבין ישראל.

זאב בנימין בגין: איזה הישג.

מיכאל איתן: מה עם האמנה הפלשתינית?

מיכאל איתן: אתה לא מתבייש?

יצחק רבין: הגענו להסכם הצהרת העקרונות.

מיכאל איתן: תתבייש.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, מספיק.

שבח וייס: חבר הכנסת עוזי לנדאו, כבר יש לך רישום – – –

יצחק רבין: הגענו להסכם קהיר ויישומו בעזה ויריחו תחילה.

עוזי לנדאו: אש"ף וישראל רודפים את ה"חמאס".

יצחק רבין: בעוד שלושה ימים תמלא שנה ליישום ההסכם, שבלעדיו לא ניתן היה להגיע לכריתת חוזה השלום בין ישראל לירדן.

אריאל ויינשטיין: אתה הופך את ירושלים ל"הומלס".

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, מספיק.

שבח וייס: אי-אפשר כך.

יצחק רבין: ממשלה זו פניה לעתיד, לפתרון הסכסוך הערבי-הישראלי, שתחילתו בחוזה השלום בין מצרים לבין ישראל – על מחירו לא ארחיב דיבור, אתם יודעים אותו, הכול יודעים אותו; הוא בוודאי משמש תקדים לאחרים, מן הצד הערבי, בקיום המשא-ומתן.

יצחק רבין: פנינו לעתיד.

יצחק רבין: אנו רואים את התמורות שהתרחשו במזרח התיכון.

קריאה: תנו לשמש לעלות.

יצחק רבין: מי שהיה אויב מוביל לכל המלחמות היזומות של צבאות מדינות ערב נגדנו – מצרים – כבר 16 שנים ומעלה בשלום אתנו.

יצחק רבין: לחוזה השלום עם ישראל הצטרפה ירדן.

יצחק רבין: אנו בתהליך של פתרון הסכסוך בינינו לבין הפלשתינים.

יצחק רבין: אכן, יש חילוקי דעות בבית הזה בין שתי תפיסות עולם.

אריאל ויינשטיין: חלמנו על בית לאומי, ואתה הופך אותנו ללאום בלי בית.

שבח וייס: זה כבר נאמר.

שבח וייס: זהו.

יצחק רבין: יש חילוקי דעות בין שתי תפיסות עולם.

יצחק רבין: אנו מאמינים שחלום של דורות של יהודים מאז חרב הבית השני ותפילתם לשוב לציון אינם למען הקמת מדינה דו-לאומית.

מיכאל איתן: חלום להקים מדינה פלשתינית, זה היה החלום שלנו?

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אמרת את זה כבר פעמיים.

יצחק רבין: חלום דורות של יהודים במציאות העכשווית הוא להקים מדינה יהודית ובירתה ירושלים המאוחדת; לא מדינה דו-לאומית, אלא בצדנו ישות פלשתינית; לא לחזור לקווי 1967.

יצחק רבין: יעדנו הוא להגיע לשלום עם ישות פלשתינית.

אברהם הירשזון: בכל מחיר?

יצחק רבין: יעדנו להגיע לשלום עם ישות פלשתינית בשטחי יהודה, שומרון ועזה לא על-פי הקווים שהיו קיימים לפני 1967.

זאב בנימין בגין: איזה הסכם יהיה על יסוד זה?

זאב בנימין בגין: עם מי?

זאב בנימין בגין: עם אש"ף?

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אזהרה אחרונה לפני קריאה ראשונה לסדר.

יצחק רבין: אנו נמצאים בתחילתו של תהליך, תהליך לא קל, תהליך המלווה במשקעי עבר כבדים של איבה, שנאה ושפיכות דמים.

יצחק רבין: שלום במזרח התיכון ישראל עושה עם מי שהיו אויביה.

יצחק רבין: בלי נכונות להכיר ששלום עושים עם אויבים – – –

זאב בנימין בגין: עם אויבים שרוצים בשלום.

עוזי לנדאו: שקיומך איננו כתם על ההיסטוריה שלהם, כפי שהם רואים את זה.

שבח וייס: נרשם בפרוטוקול.

יצחק רבין: אנחנו, כפי שעשינו שלום עם האויב החמור ביותר במלחמות ישראל עד היום, עם מצרים, נעשה שלום עם מי שהיו אויבים ויהיו שותפים לבניית שלום במזרח התיכון.

זאב בנימין בגין: האמנה הפלשתינית בוטלה?

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: נקווה שאני לא אצטרך לעשות את זה עוד פעם.

יצחק רבין: אנו, הממשלה הזאת, מחויבים להמשך יישום הסכם הצהרת העקרונות.

יצחק רבין: קבענו לעצמנו תאריך יעד להגעה להסכם לגבי השלב השני של יישום הצהרת העקרונות, את 1 ביולי.

יצחק רבין: אם יש היום מכשול עיקרי, לא יחיד, כדי להגיע למימוש ההתקדמות לשלום בינינו לבין הפלשתינים, על-פי תפיסת הממשלה הזאת, הרי זה בראש ובראשונה הטרור של ארגוני הטרור האסלאמיים הקיצוניים – ה"חמאס", "הג'יהאד האסלאמי" וכמובן במידה מסוימת גם חזיתות הסירוב.

יצחק רבין: אנו עדים לכך, שמאז סוף 1993 גורמי אש"ף בראשות הרשות הפלשתינית, בראשות ערפאת, לא נטלו חלק בפעולות פיגוע רצחניות נגד ישראלים.

עוזי לנדאו: זה לא נכון.

יצחק רבין: רק אויבי השלום הציבו להם את הטרור כאמצעי עיקרי להשגת מטרתם הפוליטית – – –

שבח וייס: אתם מפריעים.

יצחק רבין: – – – את רצח הישראלים – – –

שבח וייס: אתם מפריעים לראש הממשלה כל הזמן.

יצחק רבין: – – – ואת הרצח של השלום.

יצחק רבין: כמובן, כל אחד יכול להסתמך על העבר.

יצחק רבין: ההישענות על העבר לא תוביל לשום פתרון בסכסוך הערבי-הישראלי.

יצחק רבין: אנו דורשים מהרשות הפלשתינית לעמוד ולמלא את חובתה על-פי הסכם הצהרת העקרונות והסכם-קהיר.

יצחק רבין: ראינו בשבועות האחרונים צעדים שננקטו על-ידי הרשות נגד גורמי הטרור האסלאמיים הקיצוניים, נגד "הג'יהאד האסלאמי", נגד ה"חמאס", ואוסיף ואומר, כי המנהיגים של חלק מהארגונים הללו בעזה היו מוכנים לקבל על עצמם להפסיק את הטרור לא רק בעזה וביריחו אלא גם מעזה ומיריחו כלפי יעדים אחרים – – –

זאב בנימין בגין: לא היה ולא נברא.

יצחק רבין: מי שהפעיל לחצים למנוע זאת – –

שבח וייס: חברת הכנסת דליה איציק, את מפריעה לנו.

יצחק רבין: – – הרי זו אירן.

יצחק רבין: אירן, עם החומייניזם הפושט והמתפשט על פני העולם הערבי, על-פני העולם האסלאמי, עם המאמצים שלה להתחמשות קונבנציונלית ולא-קונבנציונלית, הם האויב המרכזי.

יצחק רבין: לא המדינות שחתמו אתנו שלום, לא אש"ף ולא הרשות הפלשתינית, גם לא סוריה וגם לא לבנון.

יצחק רבין: מי שלא רואה את הסכנות העתידיות לא ייערך אליהן ולא יחפש פתרונות עם אלה – –

קריאות: – – –

משה קצב: – – –

זאב בנימין בגין: – – –

יצחק רבין: – – אשר מוכנים להתגבר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, קראתי לך פעם אחת לסדר.

יצחק רבין: – – – אתנו לשלום.

יצחק רבין: אין לי ספק, שאנחנו חייבים לדרוש את אשר התחייבה הרשות הפלשתינית, ובאותה מידה לעמוד בהתחייבויות שלנו, ובכוונתנו אכן להניע את השלום בינינו לבין הפלשתינים.

יצחק רבין: השלום עם ירדן מתפתח בצורה חיובית.

יצחק רבין: אנחנו רואים היום כבר עשרות אלפי ישראלים המבקרים בירדן – – –

שבח וייס: למה אתם מדברים?

רון נחמן: כמה – – –

יצחק רבין: אלפי ירדנים מבקרים בישראל, נחתמו הסכמים, מתפתחת מערכת של שיתוף פעולה שאני מאמין שתשמש דוגמה ומופת לשלום בין מדינה ועם ערבי לבין מדינת ישראל ועמה.

קריאה: מה עם – – –

יצחק רבין: אנחנו גאים בהישג הזה, שלא ניתן היה לממשו בלי ההסכם עם הפלשתינים.

יצחק רבין: המשא-ומתן עם סוריה נתקל בקשיים.

יצחק רבין: דרישותיה של סוריה מסמנות מגמה להשיג בישראל עבור שלום יותר מאשר הושג על-ידי שתי המדינות – –

שבח וייס: סגן שר החינוך והתרבות, נא לא להפריע.

יצחק רבין: – – שחתמו אתנו על חוזי שלום.

יצחק רבין: בכוונתנו להמשיך במשא-ומתן – –

שבח וייס: זה גם ראש הממשלה שלך.

יצחק רבין: – – למנוע מצב שבו ישראל, בדרך חקיקה או בדרך פורמלית כזאת או אחרת, תוצג כזאת שהביאה להפסקת המשא-ומתן, אבל באותה מידה נעמוד על עמדותינו להגיע לשלום עם סוריה, להבין שבלי פשרה לא יהיה שלום – –

משה קצב: איזו פשרה?

עוזי לנדאו: איזו פשרה?

יצחק רבין: – – לרבות פשרה טריטוריאלית – –

עוזי לנדאו: רק פשרה טריטוריאלית מכל הגולן.

יצחק רבין: – – לרבות נכונות עקרונית לנסיגה מסוימת כדי להגיע לשלום.

שבח וייס: תבקשו אחד מהסדרנים לרביעייה הזאת; כל הזמן מדברים.

עוזי לנדאו: מי שירד מרמת-הגולן יפקיר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אנא.

יצחק רבין: אני מציע לליכוד לא לתת דוגמה מהו מחיר השלום – – –

עוזי לנדאו: אל תדבר על הליכוד – – –

יצחק רבין: למדנו, ראינו – – –

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, לפני קריאה שנייה לסדר אני מבקש.

יצחק רבין: אתם בדרך כלל מומחים לעבר.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא – – –

עוזי לנדאו: – – –

יצחק רבין: אולי תלמדו גם את העבר שלכם?

שבח וייס: מספיק.

עוזי לנדאו: אולי תציג את – – –

שבח וייס: יש לי שתי בקשות.

שבח וייס: חבר הכנסת עוזי לנדאו, מספיק.

שבח וייס: אני מבקש מסיעת המערך לא לדבר כל הזמן בעת נאום ראש הממשלה.

שבח וייס: נדמה לי שהוא גם ראש הממשלה שלכם.

שבח וייס: הם אפילו לא שומעים מה שאני אומר להם עכשיו.

שבח וייס: כל הזמן מדברים.

שבח וייס: סיעה שלמה מדברת כל הזמן.

יצחק רבין: אנחנו עומדים גם במלחמה מתמדת של טרור ה"חיזבאללה" מלבנון.

יצחק רבין: אתנו עומדים צד"ל וחלק מהיישוב הלבנוני בדרום-לבנון.

יצחק רבין: הסתבר שמלחמת לבנון, לצערנו הרב, לא חיסלה את המשך הטרור מלבנון.

יצחק רבין: הוא היום נהוג ומבוצע בראש ובראשונה על-ידי אותו גורם אסלאמי קיצוני, השייך לגל החומייניסטי בעולם הערבי והאסלאמי – ה"חיזבאללה".

יצחק רבין: חיילי צה"ל וצד"ל עומדים במערכה מתמדת.

יצחק רבין: נמשיך לעמוד בה, ואני מאמין שנצליח למנוע פגיעה ביישובי הצפון.

יצחק רבין: כל ניסיונות החדירה דרך אזור הביטחון לפגוע ביישובים על-ידי חוליות טרור עלו בתוהו.

יצחק רבין: אנו נתמיד ונמשיך במלחמה נגד טרור ה"חיזבאללה".

יצחק רבין: אין ספק, היום מסתמן שהגל האסלאמי הקיצוני, החומייניזם בלי חומייני, ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" בין הפלשתינים, ה"חיזבאללה" בלבנון, אויבי המשטרים המתונים של מדינות ערב במצרים, באלג'יר, בירדן, ומאחוריהם אירן, הם הם האויב המאיים על יציבות, ביטחון ושלום במזרח התיכון.

יצחק רבין: הממשלה הזאת תמשיך, וגם תגיע בהמשך לוועידת-מדריד, לאחר שהממשלה הקודמת לא עשתה דבר, תתקדם הלאה לממש את השאיפות של כל באיה של ועידת-מדריד.

יצחק רבין: נמשיך, איננו לחוצים על-ידי תאריכים.

יצחק רבין: איננו רוצים לבזבז זמן כדי לקדם את השלום, לא בכל מחיר, לא בכל תנאי.

יצחק רבין: אסיים את דברי בהבעת – – –

משה קצב: – – –

מיכאל איתן: איזה תנאי לא?

מיכאל איתן: איזה מחיר לא?

מיכאל איתן: מה הקו האדום?

קריאות: – – –

שבח וייס: סליחה, חברי הכנסת, נא לאפשר לראש הממשלה לסיים את דבריו.

קריאות: – – –

שבח וייס: אנחנו נראה אחר כך אם יהיה שלב הבהרות.

יצחק רבין: אסיים את דברי מעל דוכן זה בפנייה לעשרות אלפי חיילי צה"ל, שוטרי משמר הגבול, משטרת ישראל, זרועות הביטחון, שעקב פעילותם הברוכה נתנו לעם בישראל חג פסח שמח ובטוח, יום זיכרון לחללי צה"ל וחג עצמאות שבהם, בכל אלה, העם חגג בביטחון, ללא פגע, מתוך הזדהות מלאה עם משמעות החגים הללו.

יצחק רבין: ראויים חיילי צה"ל, שוטרי משמר הגבול, משטרת ישראל וזרועות הביטחון, להוקרת העם, כי בזכות פעילותם ניתן לנו, לכולנו, לחוג חגים אלה בשמחה ובביטחון.

יצחק רבין: אני מבקש מן הכנסת לרשום את הודעתי זאת.

שבח וייס: אני מודה לראש הממשלה על דבריו.

שבח וייס: אנחנו עוברים עכשיו לדיון.

עוזי לנדאו: זה היה נאום מעורר רחמים.

יצחק רבין: – – –

שבח וייס: הפרעות בין נאום לנאום זה חידוש.

עוזי לנדאו: תאמר משהו למשפחות השבויים והנעדרים.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, מספיק.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את ראשון הדוברים – – –

יצחק רבין: – – –

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, אני ממליץ שלא נקיים פה דיון.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת בנימין נתניהו, ואחריו – חבר הכנסת נסים זוילי.

שבח וייס: אני מבקש מן הסדרנים שתי בקשות: א.

שבח וייס: לסגור את הדלתות; ב.

שבח וייס: כאשר יש לנו אורחים ביציע האורחים, זאת לא חובה להוציא קבוצות שלמות בזמן נאום של אחד הדוברים.

שבח וייס: אפשר להמתין לסופו של הנאום.

שבח וייס: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הבית, עם פתיחת כנס הקיץ של הכנסת זכינו ליום של שמש יוקדת, שמפזרת את הערפילים וחושפת את פני המציאות כהווייתה.

בנימין נתניהו: בעזרת האור הבוהק הזה הציבור בישראל יכול לראות היטב בימים האחרונים, על אף ניסיונות הטשטוש, מהן העמדות האמיתיות של מפלגת העבודה ושל ממשלת השמאל.

בנימין נתניהו: ראש הממשלה נוהג לומר, והנה הוא אמר את זאת גם עכשיו, שירושלים תישאר לעד מאוחדת תחת ריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: אני אצטט את המלים המדויקות שלך: "ירושלים השלמה והמאוחדת היתה ותהיה לעולמי עד בירת ישראל בריבונות ישראל".

בנימין נתניהו: אבל, אדוני ראש הממשלה, אתה יכול לצטט את זה – וחברי הממשלה ושרי הממשלה עושים זאת חדשים לבקרים, כמו איזו מלת קסם, איזו מאנטרה הודית, איזו מלה שאתה חוזר עליה כדי להרגיע, במקרה הזה לא את עצמך אלא את הציבור בישראל – אבל אנחנו שואלים, איזה כיסוי יש למלים האלה.

בנימין נתניהו: כדוגמה, היום, עכשיו, אמרת: "ירושלים אינה נושא לוויכוח".

בנימין נתניהו: ציטוט.

בנימין נתניהו: לא? היא רק נושא למשא-ומתן ומדיני, שאתה הסכמת לו ושום ממשלה לפניך לא הסכימה לו.

בנימין נתניהו: הנה, אתמול נתבשרנו שממשלת ישראל התחייבה לפני פורום בין-לאומי שלא יהיו עוד הפקעות קרקעות בירושלים.

בנימין נתניהו: אדוני ראש הממשלה, אין מדינה בעולם שתיתן התחייבות כזו.

יצחק רבין: לצורכי מגורים.

בנימין נתניהו: אף אחד לא מאושר מהפקעת קרקעות, אבל הזכות העקרונית להפקיע במקרה הצורך היא חלק אינטגרלי של הריבונות.

מיכאל איתן: לערבים ולמיעוטים כן תהיינה הפקעות.

טלב אלסאנע: כל הזמן הפקיעו מהיהודים לבני המיעוטים...

מיכאל איתן: יותר מאשר מהערבים.

חגי מירום: אתם יודעים שיש תהליך שלום?

טלב אלסאנע: – – –

דב שילנסקי: רבותי, נדמה לי שרשות הדיבור ניתנה לחבר הכנסת בנימין נתניהו.

בנימין נתניהו: אף אחד אינו מאושר מהפקעת קרקעות, אבל הזכות העקרונית להפקיע קרקעות היא חלק אינטגרלי של הריבונות.

בנימין נתניהו: אתמול אמר יצחק רבין במפורש, שכל זמן שמפלגת העבודה בשלטון לא יהיו עוד הפקעות.

יצחק רבין: לצורכי מגורים.

בנימין נתניהו: כלומר, לא תהיה עוד הרחבה של ירושלים.

יהושע מצא: לצורכי מגורים.

יהושע מצא: מה זה לצורכי מגורים?

בנימין נתניהו: פירוש הדבר, שראש הממשלה אמר בעצם אתמול לעם בישראל: אתם רוצים שירושלים היהודית תמשיך להתרחב, להיבנות ולפרוח, עליכם להחליף את הממשלה הנוכחית בממשלה לאומית בראשות הליכוד, כי אתם לא תבנו מגורים, לדבריך.

בנימין נתניהו: מה זה מגורים?

בנימין נתניהו: מגורים זה הבתים שאנשים, במקרה זה יהודים, צריכים לחיות בתוכם.

בנימין נתניהו: אם אתה לא בונה, הם לא יחיו.

בנימין נתניהו: אם לא יחיו, לא יהיו יהודים.

בנימין נתניהו: לא תהיה הרחבה, תהיה הקפאה.

בנימין נתניהו: במלים אחרות, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה הודיע לנו שהוא מקפיא את הבנייה ואת ההתרחבות בירושלים.

יצחק רבין: – – –

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, ממשלה בראשות הליכוד תעשה כל מה שצריך כדי להבטיח את ריבונותה המוחלטת של ישראל בירושלים.

בנימין נתניהו: היא תבנה, היא תיישב, היא תרחיב, ואם צריך היא גם תפקיע קרקעות, וירושלים, אדוני ראש הממשלה, אכן תישאר מאוחדת בריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: אבל, להבדיל מכם, כשאנחנו אומרים זאת אנחנו מתכוונים לכל מלה.

בנימין נתניהו: זו לא ססמה.

בנימין נתניהו: מה קרה לכם?

בנימין נתניהו: בעבר הייתם ממשלה, או יותר נכון תנועה, לא של דקלרציות אלא של עשייה.

בנימין נתניהו: עכשיו הפכתם תנועה של דקלרציות.

בנימין נתניהו: זורקים ססמאות, אומרים דברים, מלים שאין להן שום קשר למציאות.

בנימין נתניהו: מלות סרק.

יצחק רבין: – – –

חגי מירום: אתם תנועה של דקורציות.

בנימין נתניהו: אני מוכרח להגיד שזו איננה הפעם הראשונה שמרצ מכתיבה את הדרך לממשלה.

בנימין נתניהו: לפני כמה חודשים נכנעה הממשלה הזאת בגבעת-הזית שבאפרת, בגוש-עציון.

בנימין נתניהו: תחת הלחץ של הערבים היא החליטה להקפיא את הבנייה שם.

בנימין נתניהו: אז אמרתם לנו: אפרת זה לא ירושלים רבתי.

בנימין נתניהו: עכשיו מסתבר שגם ירושלים עצמה היא כבר לא ירושלים רבתי.

בנימין נתניהו: אצלכם שום דבר זה לא ירושלים.

בנימין נתניהו: יש פה חלוקת עבודה שגיליתי, והיא מעניינת מאוד, בין מרצ לראש הממשלה.

בנימין נתניהו: מרצ נותנת לראש הממשלה את הכבוד, וראש הממשלה נותן למרצ את השלטון או את השליטה המעשית בממשלה.

בנימין נתניהו: זאת אומרת, מפקיעים 500 דונם, זה בשביל הכבוד, להגיד: לא נכנענו.

בנימין נתניהו: אבל אחר כך מוותרים – –

חגי מירום: החבר'ה של מרצ מבקשים שתגיד את זה עוד הפעם.

בנימין נתניהו: – – מקפיאים עוד 15,000 דונם על מנת, כמובן, להבטיח שלא תהיה אותה בנייה בירושלים.

בנימין טמקין: אני רוצה שהוא יחזור על זה.

דוד צוקר: יש לנו מועצה ביום שלישי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר וחבר הכנסת טמקין, שקט.

דב שילנסקי: סבלנות.

בנימין טמקין: גם אנחנו צריכים להיבחר מחדש.

בנימין טמקין: שיעשה לנו עוד קצת פרסומת.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת של מרצ, אני חושב שמגיע לכם כל הכבוד.

בנימין נתניהו: כי אתם קיבלתם בסך הכול 10% מקולות הבוחרים, ואתם היום שולטים בממשלה הזאת.

בנימין נתניהו: זה הישג לא מבוטל.

דוד צוקר: אתה מוכן לפתח את הנושא?

אברהם הירשזון: אתה כבר רוצה להיות ראש ממשלה?

דוד מנע: חבר הכנסת שילנסקי ייתן לך לשבת בראש.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת צוקר ביקש הבהרה.

בנימין נתניהו: אני אבהיר.

בנימין נתניהו: האמת היא שהדבר הזה גם הטריד אותי.

בנימין נתניהו: לא הבנתי זאת.

בנימין נתניהו: הרי השר שריד אמר בזמנו: מר רבין, לך תהיה ההובלה אבל אנחנו נקבע את הדרך.

בנימין נתניהו: אמרתי: איך זה יכול להיות?

בנימין נתניהו: מה זאת אומרת, אתה תוביל ואנחנו נקבע את הדרך?

בנימין נתניהו: מה זאת אומרת?

בנימין נתניהו: הרי רק אחד קובע את הדרך.

בנימין נתניהו: ואכן, רק אחד קובע את הדרך.

בנימין נתניהו: חשבתי איפה אני יכול למצוא הקבלה.

בנימין נתניהו: מה, זה יחסי בוס-נהג?

בנימין נתניהו: הבוס יושב מאחור והנהג יושב מלפנים ואומרים לו לאן לנסוע?

בנימין נתניהו: הוא נוהג אבל מישהו מכוון את הדרך?

עוזי לנדאו: רבין נהג-בוס.

בנימין טמקין: תסביר את זה למקסים לוי.

בנימין נתניהו: אני מוכרח להגיד לכם: יש לכם הישג כביר, כי היום הממשלה היא ממשלת מרצ.

בנימין נתניהו: הדרך היא הדרך של מרצ.

בנימין נתניהו: הדרך היא לא רק של מרצ.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת צוקר, אני רוצה לדייק בדברים.

יהושע מצא: גם של טלב אלסאנע.

רחבעם זאבי: א

רחבעם זאבי: חמד טיבי – – –

בנימין נתניהו: אני מעריך שאתה רוצה כאן דיוק.

בנימין נתניהו: ובכן, הבטחתם לנו לפני הבחירות: העבודה בראשות רבין.

בנימין נתניהו: אנחנו קיבלנו עבודה בראשות רבין, רבין בראשות פרס, פרס בראשות מרצ, מרצ בראשות שריד, שריד בראשות טיבי, טיבי בראשות ערפאת וערפאת בראשות ה"חמאס".

בנימין נתניהו: זה מה שקיבלנו.

בנימין נתניהו: אם אתה רוצה דיוק – זה דיוק.

בנימין נתניהו: הרבה יותר מדויק.

דוד צוקר: תן לנו את זה בכתב.

יצחק רבין: – – –

דוד מנע: מסכנים.

דוד מנע: לא נאה להם לשמוע.

דוד מנע: לא נוח לכם לשמוע.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מנע, אתה לא סומך על חבר הכנסת בנימין נתניהו?

דב שילנסקי: תן לו להגיד את מה שהוא רוצה לומר בשם הסיעה שלך.

בנימין טמקין: נתאושש מעומק – – –

דב שילנסקי: אבל, אתם עם קריאות הביניים רק מקשים על חבר הכנסת נתניהו.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אתם רוצים לעזור לחבר הכנסת נתניהו ואתם רק מקשים עליו.

דב שילנסקי: כשאתם קוראים קריאת ביניים, יש קריאת ביניים מהצד השני.

דב שילנסקי: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, ריבונות זו היכולת – – –

יוסף עזרן: ויהי בימי שפוט השופטים – אוי לו לדור שמנהיגים את מנהיגיו.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת עזרן, אני מודה לך.

חגי מירום: – – –

אברהם הירשזון: מרצ התיישבו מאחורי ראש הממשלה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, קריאות הביניים הן לגיטימיות ובלי צעקות, אבל הן מפריעות כי הן רבות מאוד.

משה קצב: – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אני חוזר ואומר, כל קריאות הביניים – – – חבר הכנסת נתניהו עומד על הדוכן ואינו יכול לדבר כי אתם עוזרים לו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת קצב, אני אודה לך אם לא תחליף קריאות ביניים עם הצד שמולך.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, סממן אחד מובהק של ריבונות זו השליטה בקרקעות.

בנימין נתניהו: את זה הממשלה מפקיעה מעצמה ומאתנו.

בנימין נתניהו: אבל יש סממן שני.

בנימין נתניהו: מה זו ריבונות?

בנימין נתניהו: ריבונות זו מדינה עם עיר בירה.

בנימין נתניהו: מה זו עיר בירה?

בנימין נתניהו: עיר בירה זו העיר שכל הממשלות בעולם מציבות בה את השגרירויות שלהן.

טלב אלסאנע: רק ירושלים – – –

בנימין נתניהו: אנחנו מחכים 45 שנים, 47 שנים, וסוף סוף מגיע אותו רגע שבו ארצות-הברית מודיעה שהיא תעביר את השגרירות שלה לירושלים.

בנימין נתניהו: אני שומע את ראש הממשלה אומר – – –

חיים דיין: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת חיים דיין, אני מדבר אליך.

דב שילנסקי: אתה רוצה שאתן לך אזהרה ואקרא אותך לסדר?

חיים דיין: 600 דונם אדמה קיבלת בגלל הסכמים קואליציוניים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת חיים דיין, אני אקרא אותך לסדר, למה לך?

חיים דיין: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת חיים דיין, אני קורא אותך לסדר.

דב שילנסקי: תודה רבה.

בנימין נתניהו: התגובה הראשונית של ראש הממשלה בביקורו בארצות-הברית, כשהוא שמע על הצעת החוק בסנט לחייב את ממשלת ארצות-הברית להעביר את שגרירות ארצות-הברית לירושלים, היתה צעקה או לפחות הטחה בליכוד: הליכוד סידר את זה.

בנימין נתניהו: הלוואי.

בנימין נתניהו: אני מקבל את האשמה בשמחה, וחברי בוודאי גאים להיות שותפים לה.

בנימין נתניהו: אבל, לגופם של דברים, במקום להתייצב בראש התומכים והקוראים להעברת אותה שגרירות ולהעברה מיידית שלה, מה שהממשלה עושה כרגע, אחרי שהיא קצת התעשתה, היא שולחת קבוצות של יהודי ארצות-הברית במטרה להגיד לאותם סנטורים וחברי קונגרס: זה לא הזמן המתאים, לא עכשיו.

יצחק רבין: אתה אומר לא-אמת.

בנימין נתניהו: ואני שואל אותך, אדוני ראש הממשלה: מתי כן יהיה הזמן המתאים?

אלי גולדשמידט: אתם פוגעים – – –

בנימין נתניהו: כשהם יבנו מדינה פלשתינית שאתה מכשיר להם?

בנימין נתניהו: כשהם יבנו ויחלקו את ירושלים בפועל, כפי שאתה מאפשר להם?

בנימין נתניהו: כשבארצות-הברית לא תהיה הזדמנות הפז הזאת שתחלוף?

בנימין נתניהו: מתי כן יהיה הזמן המתאים אם לא עכשיו?

בנימין נתניהו: עכשיו זה הזמן המתאים.

בנימין נתניהו: אבל, אני אגיד לך משהו, מר רבין.

בנימין נתניהו: אצלך הזמן לעולם לא יהיה מתאים משום שלערפאת לעולם הזמן אינו מתאים, ואתה והממשלה שלך פשוט עושי דברו של ערפאת, לרצות את ערפאת.

בנימין נתניהו: ערפאת צועק – צריך לסגת.

בנימין נתניהו: אי-אפשר לסגת ישירות – נסוגים דרך יהודי ארצות-הברית.

דוד צוקר: זה אפילו לא מעצבן מה שאתה אומר.

בנימין נתניהו: בוודאי, מר רבין יכול להוכיח ברגע זה שמה שאני אומר אין לו שחר.

בנימין נתניהו: כל מה שהוא צריך לעשות זה לחזור לדוכן הזה ולהגיד בצורה ברורה ומפורשת לקונגרס האמריקני, לסנט האמריקני, לאדמיניסטרציה האמריקנית, לציבור באמריקה: אני, יצחק רבין, קורא להעברת החוק, להעברת השגרירות, אנחנו תומכים בזה, רוצים בזה ומבקשים ודורשים שתעבירו את זה לאלתר.

בנימין נתניהו: בבקשה, נשמע אותו אומר זאת, אני אמשוך את דברי בחזרה מייד.

בנימין טמקין: גם לא תהיה לך הזדמנות להוכיח את זה.

חיים אורון: – – –

דוד צוקר: – – –

בנימין נתניהו: מה אתם צועקים?

דב שילנסקי: חבר הכנסת טמקין, אתה מגזים בקריאות הביניים.

קריאות: – – –

רון נחמן: זה סימן שאתם שולטים בממשלה אם אתם מתרגזים.

בנימין נתניהו: אנשי מרצ מתרגשים, הם לא אוהבים להיחשף תמיד.

בנימין נתניהו: לפני פריימריס זה בסדר.

בנימין נתניהו: אבל עכשיו הם יודעים את האמת הפשוטה.

בנימין נתניהו: הממשלה הזאת עשתה הסכם נפל עם אש"ף.

בנימין נתניהו: ההסכם הזה התנפץ לרסיסים.

בנימין נתניהו: מתוך עזה גואה גל אדיר של טרור, והממשלה הזאת אומרת: נמשיך קדימה כאילו לא קרה דבר.

דוד צוקר: – – –

אלי גולדשמידט: איזה הסכם אתה תעשה?

אלי גולדשמידט: איזה הסכם יש לך?

אלי גולדשמידט: תגיד את האמת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר, אתה מגזים בקריאות ביניים.

בנימין נתניהו: הם אומרים: לא רק שנמשיך קדימה, ניתן להם רובים, ניתן להם מסוקים, ניתן להם חומרי חבלה, ניתן להם עוד עזות, נקווה לטוב, אולי זה יהיה בסדר.

בנימין נתניהו: זה כמו הסיפור הזה של "הגשש" עם שני האורות, ששואלים מישהו: איך אתה יודע כשאתה עובר בלילה ורואה שני אורות אם זו משאית או שני אופנועים?

בנימין נתניהו: הוא אומר: נמשיך הלאה, עברנו – שני אופנועים.

בנימין נתניהו: לא עברנו – משאית.

בנימין נתניהו: אז הם ממשיכים הלאה.

בנימין נתניהו: משאית.

בנימין נתניהו: ואתם לוקחים את כל המדינה אתכם.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד לך משהו, אדוני ראש הממשלה, לא רק שאתם אינכם יודעים לנהל משא-ומתן, לא רק שאתם אינכם מסוגלים לעמוד על הדברים המינימליים במשא-ומתן דו-צדדי – –

יצחק רבין: רק במשא-ומתן – – –

בנימין נתניהו: – – כשיש האיום הקטן ביותר, כשיש הלחץ הקטן ביותר, אדוני ראש הממשלה, למשל באו"ם.

בנימין נתניהו: כשהייתי באו"ם, לא פעם אחת ולא פעמיים היה לחץ בין-לאומי.

בנימין נתניהו: כשהיה עליך לחץ בין-לאומי קטנטן, בלתי משמעותי, אז כשגירשת את ה"חמאס", תחת הלחץ הקטן ביותר, מייד החזרת אותם.

בנימין נתניהו: עכשיו, הפקעת קרקעות.

בנימין נתניהו: היה עליך לחץ קטנטן, תאמין לי, סלח לי שאני אומר לך, במושגים של האו"ם זה פירור של לחץ, אפילו לא גינוי מסודר של מועצת הביטחון, הודעה נשיאותית במועצת הביטחון, גרגיר של לחץ.

בנימין נתניהו: והשגריר שלך שם לא נעמד כדי להדוף את הלחץ הזה אלא אתה מתקפל בפניו.

דוד צוקר: הוא יודע מה זה לחץ?

דוד צוקר: כל הלחצים שהוא מכיר הם מתוך המפלגה שלו.

דוד צוקר: לחץ מדוד לוי, זה לחץ.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד צוקר, אתה לא יכול להפסיק את הנואם בכל משפט.

דב שילנסקי: אני איאלץ לתת לך אזהרה.

דב שילנסקי: אני מבקש ממך.

דוד מנע: חבר הכנסת דדי צוקר, הנמכת.

בנימין נתניהו: אתם כבר יודעים – בהתקפלות שלכם – לאן ההסכם הזה מוביל.

לימור לבנת: – – –

רון נחמן: – – –

דב שילנסקי: אני פונה בראש ובראשונה לחברי הכנסת מהצד הזה, כל קריאת ביניים שלכם, כל רצון לעזור לחבר הכנסת נתניהו, גוררים קריאות ביניים מהצד הזה, וחבר הכנסת נתניהו לא מצליח לגמור משפט.

דב שילנסקי: תעזרו לו בזה שאתם שומעים ושותקים.

דב שילנסקי: אז אני אסתדר ביתר קלות עם האחרים.

דוד צוקר: הוא ירתק אותנו אם הוא יגיד לנו מה כן צריך לעשות.

דוד צוקר: שלוש שנים – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר, עוד קריאת ביניים ואני אתן לך את האזהרה הראשונה.

דב שילנסקי: למה לך?

חיים אורון: הוא ישב עכשיו בשקט.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אורון נתן התחייבות.

דב שילנסקי: זה באמת לא מכובד מה שאתם עושים.

חגי מירום: שיביא איזו הצעה.

מיכאל איתן: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, תודה רבה על העזרה.

דב שילנסקי: מיצית את העזרה שלך.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת איתן מיצה את העזרה, אבל היה מאוד תמציתי.

בנימין נתניהו: הקואליציה באמת מתנהגת כאופוזיציה, ואנחנו נדאג שהאימון המוקדם שאתם מקבלים לא יהיה לשווא.

בנימין נתניהו: אני מבטיח לך, חבר הכנסת זוילי, שהציבור רואה מה שאתם רואים.

בנימין נתניהו: הוא רואה שלא נשאר לכם מההסכם הזה שום דבר, שמה שנשאר לכם עכשיו זה להתחנן לערפאת שיתחנן אצל ה"חמאס" שאולי ייתנו כמה חודשים של שקט.

בנימין נתניהו: וזה מה שאתם מנסים כרגע להשיג, כמה חודשים של שקט; לא חיסול הטרור, לא פירוק ה"חמאס" מנשקו, לא חיסול מוקדי הטרור שלא יוכלו לחדש אחר כך את הטרור, אלא פשוט השהיה טקטית, לצורך קבלת עוד שטחים.

בנימין נתניהו: ולא אני אומר את זה.

בנימין נתניהו: ה"חמאס" אומר את זה.

בנימין נתניהו: הנה, שמעתי את הדובר שלו הבוקר, שיח' נאפס עזא, ממנהיגי "הג'יהאד האסלאמי", התנועה השכנה.

בנימין נתניהו: הוא אומר: "הג'יהאד האסלאמי" ימשיך בטרור גם אחרי שאש"ף יקבל את הגדה המערבית כולה.

בנימין נתניהו: זה שהוא יקבל את זה, על כך אין לו שום ויכוח, כי הרי זו מטרה משותפת.

בנימין נתניהו: אבל כל מה שהם רוצים לעשות, יחד אתכם – ונכון, צודק ראש הממשלה, יש גורמים בתוך ה"חמאס" ובתוך "הג'יהאד האסלאמי", אמרתי את זה כל הזמן ואני אומר את זה גם היום – – –

דוד צוקר: אז מה אתה מציע?

בנימין נתניהו: – – – יש גורמים שאומרים: למה לנו להשתטות?

בנימין נתניהו: בואו נעזור לאש"ף לקבל את השטח, נבנה שם ממלכת טרור גדולה שבעתיים, ואחר כך נגביר משם את הטרור לכל נקודה בישראל עשרות מונים.

דוד צוקר: אז מה אתה מציע?

בנימין נתניהו: ואתם משתפים פעולה עם זה, חושבים שהציבור יריע לכם ויגיד: קיבלנו שלושה ימים של שקט, קיבלנו שלושה חודשים של שקט.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד לכם, הציבור לא רוצה שלושה ימים של שקט, הוא לא רוצה שלושה חודשים של שקט, הוא רוצה ממשלה שתילחם בטרור ולא תסמוך על ערפאת שיעשה את זה.

בנימין נתניהו: איזה אבסורד זה, מי שעושה הסכם עם ערפאת שהוא ימגר את הטרור.

דוד צוקר: אז איך עושים את זה?

דוד צוקר: תגיד לנו אתה, איך עושים את זה?

בנימין טמקין: – – –

יהושע מצא: ראש הממשלה, אילו שותפים יש לך.

יהושע מצא: אוי ואבוי.

יהושע מצא: תסתכל, תראה אילו שותפים יש לך.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני חייב הבהרה כאן.

בנימין נתניהו: בשיחה הנינוחה הזאת היום, בפתיחת כנס הקיץ, ברוח הקיץ, אני מוכרח לומר שבעצם לא דייקתי בדבר אחד.

בנימין נתניהו: אמרתי שהממשלה הזאת איננה עומדת על שום דבר, וטעיתי.

בנימין נתניהו: הנה, שמעתי עכשיו בנאום של ראש הממשלה, שהוא מדבר על פשרה טריטוריאלית, והוא הכליל בתוך דבריו גם את סוריה.

בנימין נתניהו: הוא אמר: אנחנו לא נעשה שלום בכל מחיר, בכל תנאי.

בנימין נתניהו: תהיתי לפשר דבריו עד שנזכרתי במה שאמר שר החוץ אתמול בממשלה.

בנימין נתניהו: שר החוץ סיפר שהוא הסביר ארוכות למובארק על ההבדל בין הגבול הבין-לאומי לבין הגבול של ה-4 ביוני 1967.

בנימין נתניהו: כלומר, עלינו להבין שמדובר כאן בכמה עשרות מטרים על שפת הכינרת.

בנימין נתניהו: והממשלה בעצם אומרת את הדבר הזה: מהגולן הם כבר ירדו, אבל הם יילחמו עד המטר האחרון, עד שפת הכינרת.

בנימין נתניהו: אתם תראו לאסד עם מי יש לו עסק.

בנימין נתניהו: אתם פשוט עושים שריר אדיר, ואתם תילחמו על אותם עשרה מטרים כאריות, ממש אריות.

בנימין נתניהו: על הגולן כבר ויתרתם, עכשיו אתם נאבקים על זכויות הדיג שלנו בכינרת.

בנימין נתניהו: זה מה שנשאר לנו.

בנימין נתניהו: ואתה יודע את זה.

בנימין נתניהו: על זה אתה נאבק עכשיו.

בנימין נתניהו: שום דבר אחר כבר לא נשאר, כי את השאר מסרת.

עוזי לנדאו: הוא נאבק?

בנימין נתניהו: ואם אתה רוצה לומר גם על זה שזה מצוץ מן האצבע, אז אני מזמין אותך לעלות שוב לדוכן, ותחזור על הדברים שציטט כאן חבר הכנסת לנדאו מדבריך ערב הבחירות: מי שירד מרמת-הגולן יפקיר את ביטחון ישראל.

בנימין נתניהו: בבקשה, תחזור ותעשה זאת.

בנימין נתניהו: הזמנה פשוטה.

בנימין נתניהו: ואדוני היושב-ראש, אני מוכרח להגיד לראש הממשלה – – –

חיים אורון: הוא מצטט את בגין לפני הבחירות.

בנימין נתניהו: אה, בגין.

בנימין נתניהו: כן, שמעתי, בגין.

בנימין נתניהו: יש לכם תשובה אחת: בגין, בגין, בגין.

בנימין נתניהו: בגין היה עושה הסכם כזה עם אש"ף?

חיים אורון: – – –

בנימין טמקין: – – –

בנימין נתניהו: בגין היה מפנה את צה"ל ומכניס את צבא המחבלים?

בנימין נתניהו: בגין היה מוותר על הגולן?

בנימין נתניהו: בגין העביר את חוק הגולן.

בנימין נתניהו: בגין היה מפרק את המאחזים שלנו בירושלים?

בנימין נתניהו: בגין העביר את חוק ירושלים.

בנימין נתניהו: את מי אתם מרמים?

בנימין טמקין: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת טמקין, כבר הייתי צריך לקרוא בשמך כמה פעמים.

דב שילנסקי: אני מבקש.

בנימין נתניהו: התשובה פשוטה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אתם לא עושים שלום בכל מחיר ובכל תנאי.

בנימין נתניהו: אתם עושים אותו רק בכל מחיר ובכל תנאי שהצד הערבי דורש.

בנימין נתניהו: יש עוד דרישות שאפשר להעלות על הדעת, אם כי קשה, אבל אתם נענים לכל התביעות הערביות.

בנימין נתניהו: אדוני ראש הממשלה, אתה הזכרת בדבריך דבר נכון.

בנימין נתניהו: אמרת שערב הקמת המדינה היו כאלה שפקפקו והיססו.

בנימין נתניהו: זה נכון.

בנימין נתניהו: אבל שכחת להגיד דבר נוסף.

בנימין נתניהו: במה שאנחנו קוראים המחנה הלאומי לא היו פקפוקים ולא היו היסוסים.

בנימין נתניהו: היתה תביעה ברורה להקים את המדינה.

בנימין נתניהו: ובמידה שהיו פקפוקים והיסוסים, נכון, הם תמיד היו במחנה השמאל.

בנימין טמקין: – – –

בנימין נתניהו: אבל יש הבדל אחד: המפקפקים והמהססים, התועים והטועים, היו אז במיעוט, ואילו היום הם מהווים את הרוב, היום הם מובילים את הממשלה הזאת בנתיב הכניעה וההתרסקות שלה, כי המסלול שאתם הולכים בו הוא מסלול של התקפלות וכניעה והתרסקות.

דוד צוקר: מה הליכוד יעשה?

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר, אני איאלץ לתת לך אזהרה.

דב שילנסקי: למה אתה מכריח אותי?

בנימין נתניהו: ואני רוצה להגיד לך, אדוני ראש הממשלה, רוב העם כבר מבין את זה, רוב העם כבר מבין בדיוק את הדברים שאמרתי.

בנימין נתניהו: רוב העם רוצה בירושלים מאוחדת, רוב העם רוצה ברמת-הגולן, רוב העם אינו רוצה בערי מקלט נוספות של הטרור, רוב העם רוצה בשלום מתוך עוצמה ולא מתוך איזו רפיסות ומתוך חולשה שרק יביאו אותנו לחלום בלהות.

בנימין נתניהו: רוב העם רוצה בכל זה.

בנימין נתניהו: ולכן, אדוני ראש הממשלה, הוא איננו רוצה בכם.

בנימין נתניהו: וזאת רק שאלה של זמן, להערכתי לא הרבה זמן, עד שהוא יפיל ויחליף את הממשלה הזאת וישים במקומה ממשלה לאומית ראויה, שתדאג לאינטרסים של עם ישראל ולא לאינטרסים של אויביו.

בנימין נתניהו: זה ההבדל הגדול היום בין המדיניות שלכם לבין המדיניות שלנו.

יצחק רבין: – – –

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת בנימין נתניהו.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זוילי.

דוד צוקר: שעה אתה עומד על הבמה ואינך אומר מה אתם מתכוונים לעשות.

נסים זוילי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שאחרי נאומו של חבר הכנסת נתניהו כולנו מרגישים טעם של אכזבה, טעם של החמצה, טעם של עוד נאום פתטי חסר יסודות, חסר יושר ציבורי, שלא מציג לציבור הישראלי לא גישה אחרת, לא אלטרנטיבה, לא דרך מול דרכה של ממשלת ישראל, אלא גיבוב של מלים חסרות תוכן, חסרות משמעות, שאינן מובילות לשום דבר.

נסים זוילי: זה נכון, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, שהממשלה הזאת מחויבת לתהליך של שלום ולתהליך מדיני.

נסים זוילי: וזה נכון שכדי להגיע ליעד שהצבנו לעצמנו, הווי אומר למציאות פוליטית חדשה במזרח התיכון, כדי להתקדם בכיוון הזה אנחנו מוכנים לשלם מחיר מסוים.

נסים זוילי: אבל, לפחות למען הצדק ההיסטורי אני מוכן להעמיד לפני כל חברי הכנסת דוחות של פיתוח ירושלים בזמן ממשלת הליכוד ופיתוח ירושלים מהזמן שמפלגת העבודה חזרה לשלטון.

נסים זוילי: הפיתוח לא נמדד רק בהפקעה של קרקעות.

נסים זוילי: הפיתוח לא נמדד בזה שאתה בא ואומר: אני עושה דווקא, מפקיע קרקע של ציבור ערבי.

נסים זוילי: הפיתוח נמדד במה שנעשה בעיר, במה שמתוכנן להיעשות בעיר, במה שמשקיעה המדינה בעיר, במספר התושבים שיש בירושלים.

נסים זוילי: ואנחנו מוכנים לעבור שנה שנה, ויכול להעיד על זה ראש עיריית ירושלים של היום, ובוודאי ובוודאי ראש עיריית ירושלים הקודם, טדי קולק, ולהוכיח – האם היתה ממשלה מאז מלחמת ששת הימים שתמכה כל כך בפיתוחה של ירושלים כפי שעושה הממשלה הזאת, בכל המובנים האפשריים.

נסים זוילי: אבל, פעם נוספת הליכוד מאבד את הקרב במישורים מסוימים, ובאופן אוטומטי מנסה להסב את הוויכוח על ירושלים, ובזה עושה את השגיאה הלאומית הכי חמורה שיכולה לעשות אופוזיציה, ככל שתהיה חסרת אחריות – ואני אומר, ככל שתהיה חסרת אחריות – פעם אחר פעם.

נסים זוילי: הליכוד בדבריו, והימין כולו, מטילים צל נוסף על עתידה של ירושלים.

נסים זוילי: במקום לבוא ולהגיד: פה, בנושא הזה אין ויכוח בין קואליציה לאופוזיציה, משום שבאמת אין ויכוח על עתידה של ירושלים, משום שכולנו יודעים ומחויבים למה שאמר כאן ראש הממשלה, פעם נוספת, מתוך חוסר אחריות ומתוך ראייה מאוד כיתתית, עומד כאן ראש הליכוד ואומר את מה שהוא אמר.

נסים זוילי: מפלגת העבודה, כמו כל הקואליציה, היתה רוצה לראות הרבה מאוד שגרירויות בירושלים.

נסים זוילי: הבהרנו את זה כל השנים.

נסים זוילי: אנחנו צריכים לדעת לסמוך על השיקול הפוליטי של כל מדינה ומדינה ולא להתערב במערכת השיקולים שלהן.

נסים זוילי: לא אנחנו נבוא לסנט הצרפתי ונגיד להם, תחליטו כך וכך; לא נבוא לסנט האמריקני להגיד להם את זה.

נסים זוילי: היינו רוצים לראות שגרירויות נוספות בירושלים, אבל ההחלטה היא החלטה פוליטית של אותן מדינות, ולא אנחנו ננסה להשפיע עליהן.

נסים זוילי: בכלל הגענו לאופנה חדשה: באים חברי כנסת או מנהיגים פוליטיים מהאופוזיציה הישראלית ומנסים לשכנע את השלטון, את הממשל האמריקני, לפעול נגד מדיניות של ממשלה דמוקרטית במדינת ישראל.

נסים זוילי: מעולם לא נשמע דבר כזה.

נסים זוילי: אנחנו רוצים להגיע להסכם שלום עם סוריה, אנחנו רוצים להגיע להסכם מסוים על רמת-הגולן, וייתכן שיצטרכו שם מעורבות אמריקנית מסוימת.

נסים זוילי: מה עושה הימין הישראלי?

נסים זוילי: הוא אומר: לא, חס וחלילה שתיתנו אתם, האמריקנים, יד לאפשרות שיהיה הסכם שלום בין סוריה למדינת ישראל.

נסים זוילי: את זה עושה אופוזיציה אחראית?

נסים זוילי: ביבי נתניהו לא ידע, כשהוא היה באו"ם, כמה היה חשוב שמדינת ישראל, לפחות כלפי חוץ, תופיע כמדינה דמוקרטית שיש בה משטר שיודע גם להגן על זכויותיו ויש לו החובות שלו?

נסים זוילי: אבל כאן לא.

נסים זוילי: חוסר האחריות הוא היום שולט, וקיים רק דבר אחד – ניסיון לצבוע את הכול בשחור.

נסים זוילי: כשאנחנו נגיע לבחירות – וחבל שחבר הכנסת ביבי נתניהו הלך – הציבור ידע להעריך נכונה את מה שעשינו ואת מה שאנחנו צריכים לעשות.

נסים זוילי: הוא לא ייתן אמון במנהיג שעומד כאן, חצי שעה מדבר ולא מציע שום אלטרנטיבה, לא כלום, שום דבר, לא צעד אחד.

נסים זוילי: לפני כמה חודשים ביבי נתניהו, ברדיו, פרס איזו תוכנית מדינית לגבי יהודה, שומרון וחבל עזה.

נסים זוילי: הוא אמר שיש פלשתינים שמוכנים לתוכנית הזו וכי הוא שוחח אתם.

נסים זוילי: שיבוא כאן ויגיד, מי הם הפלשתינים שמוכנים ללכת לתוכנית המעוותת שלו לגבי העתיד.

נסים זוילי: אין אף פלשתיני שיעשה את זה, והוא יודע את זה.

נסים זוילי: במשך 15 שנה היה הליכוד בשלטון והוא לא מצא את השותפים.

נסים זוילי: מי לא זוכר כשאריק שרון ניסה להקים את "אגודות הכפרים".

רון נחמן: איזה שותף מצאת אתה?

רון נחמן: איזה שותף אתה מצאת, נסים?

נסים זוילי: "אגודות הכפרים", אלה היו פלשתינים מטעם, שאנחנו רצינו שהם ינהיגו את הציבור הפלשתיני כדי שיהיה יותר קל לכופף אותם.

נסים זוילי: חברים, אין ציבור כזה, אין גישה כזאת, אין פתרון מדיני כזה, ולכן פעם אחר פעם הליכוד והימין מתחמקים מלהציג פתרון מדיני אלטרנטיבי.

בנימין טמקין: אני רוצה להציג שאלה: לאילו פלשתינים מתכוון חבר הכנסת ביבי נתניהו?

נסים זוילי: אני שאלתי אותו.

חיים אורון: הוא לא מצליח להגיע להבנה עם ארבעה מנהיגי הליכוד.

רון נחמן: אני מציע שחבר הכנסת טמקין יגיע קודם כול להידברות אתנו.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, יש לו דקה לסיים את הדברים שלו.

נסים זוילי: חבר הכנסת נחמן רון, נותרה לי דקה, ואני רוצה לסכם את דברי ולומר – – –

רון נחמן: אני פלשתיני אמיתי.

נסים זוילי: אנחנו נמשיך במדיניות – – –

דוד צוקר: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר, לחבר הכנסת נתניהו הפרעת, עכשיו גם לנסים זוילי?

דב שילנסקי: אתה רוצה לעשות שוויון – לכולם להפריע?

דב שילנסקי: אני מוסיף לך דקה על ההפרעה הזאת.

נסים זוילי: אני רוצה לומר לחברינו מן הליכוד: גם הם יודעים שאם ראש הממשלה ושר החוץ היו מוכנים היום לעמוד מעל במת הכנסת ולהגיד שמדינת ישראל מוכנה לוותר לחלוטין על הכול בנושא רמת-הגולן ובנושא הסדרי הביטחון, מחר בבוקר אפשר היה להגיע להסכם עם סוריה.

נסים זוילי: הם יודעים את זה.

נסים זוילי: ואנחנו רואים: המשא-ומתן עם סוריה מתמשך, והוא הולך ואולי נעשה קשה יותר, משום שיש קווים אדומים הקשורים בביטחונה ובקיומה של המדינה הזאת, שהממשלה שלנו לא מוכנה לוותר עליהם.

נסים זוילי: אותו דבר בנושא הפלשתיני: הסכם אוסלו נחתם, הוא נתקל בקשיים.

נסים זוילי: בתהליך הזה, אף שאנחנו זקוקים להתקדמות הזאת, גם אנחנו וגם השותפים שלנו זקוקים לה, אנחנו לא מתקדמים מהר די הצורך משום שאין לנו תחושה שאנחנו עדיין מחזיקים בכל אמצעי הביטחון החשובים להמשך התפתחותו וקיומו של התהליך לזמן הארוך.

נסים זוילי: הדבר האחרון שאפשר להאשים בו את הממשלה הזאת הוא בריצת אמוק בתהליך שהיא לא יודעת לאן הוא מוביל.

נסים זוילי: החברים שלנו במרצ טוענים כלפי הממשלה, שאנחנו לא מתקדמים מהר די הצורך, אבל הקו שאנחנו הולכים בו הוא קו אחראי: כן לשלום, אבל בוודאי ובוודאי מתוך הגנה גם על ביטחונה של מדינת ישראל.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת זבולון המר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מנהיג הליכוד חבר הכנסת נתניהו היה זקוק ליום קיץ שגרתי בארץ-ישראל, אמצע מאי, זורחת שמש – זו בכלל תופעת טבע יוצאת דופן – כדי שיוסר הערפל מעל כוונות הממשלה.

חיים אורון: מישהו בא מאיזו ארץ רחוקה ולא יודע שבארץ-ישראל באמצע מאי זורחת שמש.

חיים אורון: באמצע מאי 1995 צריך היה להבין מה כוונות הממשלה?

חיים אורון: מי שמיאן להאמין אחרי אוסלו בכוונות הממשלה, מי שמיאן לקבל את העובדה שבבחירות לפני שנתיים וחצי נפלה ההכרעה שתהיה ממשלה שתלך בכיוון הפוך מאשר הוא מתכוון לו, עכשיו ברור לו מה רוצה הממשלה.

חיים אורון: פתאום ברור לו מה רוצה הממשלה, הובהר לו היום מה רוצה הממשלה, עד עכשיו לא היה לו ברור.

חיים אורון: הוא הגדיל לעשות וסרטט פה איזה "חד גדיא" – אני לא אתן לו ציונים, מי ששמע שמע – שבו הוא מתאר איך ראש הממשלה מובל בשרשרת של "חד גדיא".

חיים אורון: הוא לא מסוגל לקבל את העובדה המאוד-פשוטה: זו מדיניות הממשלה, אף אחד לא מוביל אותה, אף אחד לא כופה אותה, וככל שמדובר בנו, באנשי מרצ, אנחנו בהחלט רואים כבוד גדול אם אומנם יש ממשלה בישראל, אף שאנחנו לא הגורם הגדול בה, שמבצעת מדיניות שהיא במידה רבה מאוד – ואומר כמה דברים בהמשך דברי, דברי ביקורת על המדיניות הזאת – קרובה לעמדותינו הבסיסיות.

חיים אורון: היה צריך לגלות את זה?

חיים אורון: מישהו לא ידע מה כוונתנו?

חיים אורון: כאשר נאבקנו בכנסת הזאת שנים ארוכות על הדבר הבסיסי, שנפסיק את נשף המסכות ונדבר באופן ישיר עם אש"ף, לא ידעו שאנחנו מתכוונים להידבר עם אש"ף, משום שהוא הנציג הלגיטימי של העם שאתו יש לנו סכסוך דמים זה מאה שנה, וכי אין שום כתובת אחרת שאתה ניתן לגמור את הסכסוך הזה אלא עם אש"ף?

חיים אורון: לא אמרנו, לא חזרנו ואמרנו עוד לפני שהצליחו לדבר עם אש"ף, שבסופו של דבר תחולק ארץ-ישראל חלוקה שיש בה כאב רב, אדוני היושב-ראש, גם לי, אבל כאב קטן יותר מאשר המשך המלחמה עוד למאה שנה ועוד מאה שנה ועוד מאה שנה?

חיים אורון: חבר הכנסת נתניהו היה זקוק ליום קיץ ישראלי רגיל כדי לגלות את הגילוי הזה?

רון נחמן: אין לך שום כאב לב.

רון נחמן: אל תספר סיפורים.

חיים אורון: לא במקרה אין לו שום תשובה, כי כשהוא מנסה לומר: יש לי פלשתינים – אזי המנהיגים המתחרים בליכוד אומרים: מה פתאום?

חיים אורון: זה לא רציני.

חיים אורון: כשהוא ינסה לומר: רגע, מה אני מציע לגבי עזה? – לחזור?

חיים אורון: חבר הכנסת בני בגין וראש הממשלה לשעבר חבר הכנסת שמיר עקביים בעמדתם.

חיים אורון: הם אומרים: לא היה צריך לסגת, לא היה צריך לעזוב, צריך לחזור.

חיים אורון: אבל חבר הכנסת נתניהו בכל זאת גם חי לפי ה"רייטינג", ולפי ה"רייטינג" יש בעיה עם העמדה הזאת.

חיים אורון: לכן, לא אומרים; ואפילו מעל הדוכן אומרים: עזה הפכה מוקד של טרור.

בנימין טמקין: רגע, מה הבעיה?

בנימין טמקין: נחזור לעזה ונמגר את האינתיפאדה.

בנימין טמקין: לא?

חיים אורון: כן.

חיים אורון: עזה הפכה מוקד של טרור.

חיים אורון: ממנה יוצא הטרור.

חיים אורון: יצא טרור מעזה.

חיים אורון: יצא טרור מעזה לפני ההסכם, יצא טרור מעזה לפני האוטונומיה ויוצא טרור גם מהגדה המערבית, שאנחנו עדיין שולטים בה כולה.

חיים אורון: בסופו של דבר המדיניות שהליכוד יכול להציע היא רק מדיניות אחת:

חיים אורון: בואו נמשיך לעשות עוד מאותו דבר שעשינו כל הזמן, כל פעם במינון גבוה יותר, בעוצמה גדולה יותר, ואולי מתי שהוא, אי-פעם, זה יסתדר.

חיים אורון: זה לא הסתדר לפני האינתיפאדה, זה לא הסתדר באינתיפאדה, זה לא הסתדר כשהם היו בממשלת אחדות לאומית עם מפלגת העבודה, וזה לא הסתדר כשהם היו לחוד.

חיים אורון: לכן, אין להם מה להציע.

חיים אורון: לכן, עומד פה מנהיג הליכוד על תקן של פרשן ולא מציע מאומה בנאומו.

חיים אורון: וזו לא פעם ראשונה, חבר הכנסת צוקר, אלא זה עוד פעם, עוד פעם ועוד פעם.

חיים אורון: ואנחנו קוראים לעברו: תגיד מה אתה מציע?

חיים אורון: – אני מציע מדיניות נחושה וברורה.

חיים אורון: הוא מציע לנו עימות עם נשיא ארצות-הברית, כאשר יש בתוך ארצות-הברית ויכוח שיש בו גם ריח חריף מאוד של בחירות פנימיות.

חיים אורון: מה הוא מציע לנו?

חיים אורון: לחזור על ההישגים של הערבויות?

חיים אורון: הוא מציע לנו שהקונגרס יכפה על הנשיא ערבויות נגד רצונו?

חיים אורון: זה מה שניסה לעשות שמיר.

חיים אורון: הוא סיכן והימר על כל הערבויות ועל העלייה מברית-המועצות במדיניות הרפתקנית מאין כמותה.

חיים אורון: מה הוא מציע למדינת ישראל, להיכנס לוויכוח הזה?

חיים אורון: האם ממשלות ליכוד ביצעו בעבר את המדיניות הזאת, כאשר היתה להם אחריות?

חיים אורון: ואני מדבר על החלקים האחראיים בתוכם.

חיים אורון: תמיד היו בתוכם גם חלקים לא אחראיים, שהיו מוכנים להתעמת עם כל העולם.

חיים אורון: אבל, אני רוצה לומר גם משהו לכיוונו של ראש הממשלה ולכיוונה של הממשלה שאנחנו שותפים בה.

חיים אורון: מישהו כבר אמר:

חיים אורון: אי-אפשר להטיס מטוס במהירות של 30 ק"מ לשעה; הוא מוכרח ליפול.

חיים אורון: יש איזו מהירות מינימום שכאשר היא מתקיימת המטוס טס וכאשר יורדים ממנה המטוס מתרסק.

חיים אורון: אנחנו מנסים להוליך את תהליך השלום בקצב שהוא כשלעצמו פוגע בו פגיעה, לעתים מסוכנת, ואני מקווה שלא אנושה.

חיים אורון: יש המציאות ההולכת ומחמירה בתוך השטחים וברצועת-עזה כתוצאה מסגר, כתוצאה ממצב ביניים של שלטון שאיננו שלטון, של שלטון שאינו זוכה למשאבים מספיקים מבפנים ומבחוץ.

חיים אורון: זו מציאות שכולה היתה מחוברת למציאות הישראלית, ועכשיו היא מנותקת בלי שהיא יוצרת לה אלטרנטיבה, וזאת בעימות פנימי חריף מאוד בתוך החברה הפלשתינית, שאנחנו לא אדישים לצורה שבה הוא יסתיים.

חיים אורון: כן, מי שרוצה שתהליך השלום כולו יתמוטט – – –

בנימין טמקין: מה, יש עימות בין אש"ף לבין ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי"?

בנימין טמקין: חשבתי, לפי הליכוד, שהם יחד, שהם שותפים, וזהו.

חיים אורון: תמיד לליכוד היה נוח מאוד לתאר תמונה שאין בתוכה גוונים, שאין בתוכה הבדלים, ואז ניתן לצייר את כל החלק הזה של העולם בצבע שחור אחד ומתוך הצבע השחור האחד הזה לא פורצת שום קרן אור.

חיים אורון: שום קרן אור.

חיים אורון: רק אם אתה מוכן לבקע את המציאות הזאת – והסכם אוסלו ביקע אותה, כי רובו של העם הפלשתיני היה מוכן, והוא מוכן גם היום, כך אני מאמין, וזה גם מבחן שלנו – ולהתקדם בתהליך השלום, תפציע קרן אור.

חיים אורון: התאריך, 1 ביולי, שראש הממשלה נקב בו, איננו תאריך מקרי.

חיים אורון: זאת משום שהוא מחויב, לא משום שאין זמן, לא משום שאנחנו שמנו לעצמנו תאריכי יעד שאם לא נעמוד בהם יקרה משהו.

חיים אורון: אחרת תהיה האטה בתהליך, התנגדות של אותם חוגים שמתנגדים לתהליך, חוסר יכולת להשלים את המהלך הבסיסי שבו תיווצר הנהגה לגיטימית, נבחרת בתוך הציבור הפלשתיני, שתקבל יותר אחריות, שתקבל יותר מעמד ויותר משקל בעיני עצמה, בעיני העם שלה ובעיני העולם כולו.

חיים אורון: זה התהליך שבחרנו ללכת בו, חבר הכנסת זבולון המר.

חיים אורון: זה מובן.

חיים אורון: אתם מתנגדים לתהליך הזה ביסודו, כי הוא, בצדק מבחינת נקודת מבטכם, מוביל למקום שאתם לא רוצים להגיע אליו.

זבולון המר: גם הממשלה מצהירה שהיא לא רוצה מדינה פלשתינית.

חיים אורון: אנחנו אומרים, חבר הכנסת המר, שסופו של התהליך הזה הוא מדינה פלשתינית.

זבולון המר: הממשלה לא אומרת זאת.

חיים אורון: אני יודע.

זבולון המר: אתה אומר: אנחנו.

חיים אורון: אבל אני אומר את עמדתי.

חיים אורון: אמרתי את עמדתי לא בפעם הראשונה.

חיים אורון: שמעת אותי יותר מפעם אחת.

חיים אורון: אבל אתם גם צריכים להחליט.

חיים אורון: כשביבי נתניהו אומר שהתהליך קרס, מה אתם מודאגים?

חיים אורון: אם התהליך קרס – – –

זבולון המר: החלומות קרסו.

חיים אורון: לא, אתם מתכוונים שהתהליך קרס.

חיים אורון: אני לא מאלה שאומרים שאתם רוצים בכך.

חיים אורון: חס וחלילה.

חיים אורון: אבל אתם מתכוונים שייווצר פה מעגל של עימות פנימי, שייסחף בתוך תהליך טרור.

חיים אורון: אני לא אומר שאתם רוצים בזה במובן שמישהו אומר: אנחנו רוצים טרור.

חיים אורון: תיווצר מציאות שכל התהליך ישקע בתוך ים של טרור, ואז יצטרכו להפסיק אותו ולהמשיך את המאבק בטרור הזה בתנאים הקודמים, עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.

חיים אורון: אחר כך יבטיחו לנו שאחרי האינתיפאדה הזאת נשתלט על האינתיפאדה הבאה.

חיים אורון: זהו בעצם שורשה של המחלוקת.

חיים אורון: לצערי, אי-אפשר לגשר עליה.

חיים אורון: אי-אפשר למצוא לה פשרה, כי המטרה שאתם רוצים להגיע אליה והמטרה שאנחנו רוצים להגיע אליה הן מטרות סותרות.

חיים אורון: איננו רוצים להתקדם בכיוון שלכם, ואתם הלכתם בכיוון הזה, חבר הכנסת המר.

חיים אורון: כאשר מילאתם לשיטתכם את הגדה המערבית ואת רצועת-עזה בעשרות התנחלויות, רציתם ליצור מצב בלתי הפיך.

חיים אורון: אנחנו רוצים ליצור מצב בלתי הפיך באותה מידה של לגיטימיות שהיתה לכם.

חיים אורון: יש המאבק ההיסטורי הזה בציונות, שלא התחיל עכשיו והוא אפילו לא התחיל בששת הימים; שורשיו ההיסטוריים מגיעים עד לראשיתה של הציונות, ותנועתך היתה קרובה יותר לצד שלנו ופעם היא היתה יותר קרובה לחלק אחר.

חיים אורון: אבל בסופו של דבר, אני מאמין שהממשלה הזאת יכולה להיות גורם מרכזי בהכרעה במחלוקת ההיסטורית הזאת בציונות; לא בקדנציה אחת, אבל היא יכולה ליצור את המציאות הבלתי-הפיכה, שתביא לחיים של דו-קיום בשלום זה בצד זה.

חיים אורון: לא זה בתוך זה, עם הפקעות, עם נישולים ועם כל אותן תופעות נוראיות שלא תורמות לנו לא ביטחון, לא ערך מוסרי, לא מעמד בעיני עצמנו ולא מעמד בעיני העולם.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת זבולון המר.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת יוסף עזרן.

דב שילנסקי: חבר הכנסת זבולון המר, חבר הכנסת אורון עבר על זמנו בשתי דקות וחצי בשל הוויכוח אתך.

דב שילנסקי: האם זה על חשבון הזמן שלך?

זבולון המר: אני אהיה קצר מאוד, אדוני.

דב שילנסקי: לא, לא, שאלתי בהומור אם הוויכוח אתך הוא על חשבון זמנך.

דב שילנסקי: לא אוריד לך את שתי הדקות וחצי.

זבולון המר: אני אפילו לא צריך אותן.

דב שילנסקי: אחרי כן יש לך עשר דקות תמימות, במלואן.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, אני אדבר היום רק על ירושלים, מפני שבה תלוי כל המאבק כולו.

זבולון המר: ום ממשלת ישראל זזה מעמדותיה בעניין פיתוחה של ירושלים ובעניין העברת השגרירויות אליה, זה חמור מאוד לגורלה של ירושלים, שהרי כולנו רוצים שהיא תהיה בריבונות ישראל.

זבולון המר: ככל שהממשלה תעמוד על חומות ירושלים – נחזק אותה, ואם לא – ניאבק בה.

זבולון המר: אם הממשלה תבנה את ירושלים רבתי, נתייצב לימינה, ואם תחליט שלא לפתח ולבנות, נתייצב נגדה.

זבולון המר: בושה גדולה היא שהממשלה מפגרת אחר האמריקנים בנושא השגרירות.

זבולון המר: במקום להוביל, נדחפים.

זבולון המר: מבזבזים פה הזדמנות היסטורית.

זבולון המר: יש כאן מהפך דרמטי והישג כביר שאסור להחמיץ אותו וודאי שאסור לטרפד אותו.

זבולון המר: זה גם מבחן אמת, אני אומר גם לך, חבר הכנסת אורון, למהלך המדיני.

זבולון המר: אם הפלשתינים מתנגדים לשגרירות בירושלים – ומדובר כרגע על ירושלים המערבית – ומאיימים בפיצוץ המהלך המדיני, כפי שאמרו בתחילת השיחות שיאסרו זאת, אז שלא יהיה מהלך.

זבולון המר: מבחינת הממשלה, הממשלה צריכה להעמיד את זה כאבן בוחן.

זבולון המר: ואם נתעקש בנושא הצודק הזה, ודאי שהם יהיו אלה שיתכופפו.

זבולון המר: חברי הכנסת, זה שקר גס וזאת תעמולה של השמאל, כאילו מאז מלחמת ששת הימים בנו בירושלים רק ליהודים.

זבולון המר: הערבים בירושלים אינם מבקשים תוכניות בנייה שלנו.

זבולון המר: הם בונים בעצמם, בלי לבקש רשות, אלפי דירות צמודות קרקע בשטחים נרחבים.

זבולון המר: מי שמסתובב בשטח רואה היקפי בנייה עצומים בין שועפאט לרמאללה, בית-חנינא, קלנדיה, סילוואן, אל-עזרייה, א-טור ואבו-דיס, וכל המרחב דרומה לכיוון בית-לחם – בנייה מסיבית, צפופה, שיש לה מגמה מדינית מפורשת: לטרפד את אחדות ירושלים שבריבונות ישראל.

זבולון המר: מאחר שזו תוכנית פוליטית למאבק על ירושלים, חיוני שבמקביל תהיה תוכנית מקיפה ישראלית.

זבולון המר: הם רוצים לחבר את בית-לחם, רמאללה ומזרח-ירושלים לעיר אחת; "לשבור" את מה שישראל עשתה, ואנחנו מתגוננים על-ידי חיבור לפסגת-זאב, הר-חומה ומעלה-אדומים.

זבולון המר: מי שמציג את זה כמאבק תמים, אזרחי, על שוויון זכויות, טועה ומטעה.

זבולון המר: הם בונים כדי להוציא את השטח מתחומי ישראל ולקעקע את איחוד ירושלים שלנו.

זבולון המר: מול תעמולת הכזב המדהימה של השמאל ראויה הממשלה לברכה על מה שהעזה לעשות, אבל – לביקורת חריפה על שחייבה את ישראל שלא להפקיע עוד.

זבולון המר: מפני שפירוש הדבר, שבעוד מלאכת קעקוע ירושלים תימשך, הרי הרצף היהודי שעלינו להבטיח בין גילה, הר-חומה, מעלה-אדומים, וממעלה-אדומים לגבעה-הצרפתית ולגבעת-זאב, זה לא יבוצע.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, אסור היה לממשלה להתחייב בנושא הזה, ובוודאי שלא להתחייב מעבר לקדנציה שלה.

זבולון המר: זה צעד מסוכן ובלתי אחראי, שהממשלה הבאה כשתקום לא צריכה להתחשב בו כדי לעשות מה שדרוש למען בניינה של ירושלים רבתי.

זבולון המר: אני חוזר ואומר, שעניין השגרירות הוא ממש נורא.

זבולון המר: כל הממשלות בישראל לחמו להעביר שגרירויות לירושלים, וכשבאה סוף סוף יוזמה אמריקנית, שהיתה גוררת אחריה יוזמות של מדינות אחרות, רומזת הממשלה ברמזים גסים, שדעתה איננה נוחה מכך.

זבולון המר: הממשלה חייבת תשובה אמיתית וכנה לכנסת ולעם.

זבולון המר: האם זה מהסיבה הטיפשית, שהיוזמה לכך יצאה מהאופוזיציה כאן ובארצות-הברית, או האם זה יותר רציני, יותר חמור, שיש לממשלה הבנה סודית עם הפלשתינים, אולי בצורת עוד מכתב נסתר, שיום אחד נגלה אותו, שישראל לא תפעל, לא בכיוון של בנייה בירושלים ולא בכיוון של מאמץ להכרה בין-לאומית בה כבירתנו, עד שתושג הבנה עם הפלשתינים על גורלה של ירושלים?

זבולון המר: כן.

זבולון המר: אם הממשלה נלחצת בנושא השגרירות באופן כל כך מוזר, האם זה מפני שיש הבנה חשאית, שתמורת דחיית הדיון על ירושלים לסוף המשא-ומתן, התחייבנו בפני מישהו שלא לשנות את מצבה של ירושלים, משום בחינה, והאם המאמץ האמריקני הזה פוגע בהתחייבות הממשלה לפלשתינים, שעליה לא דווח לציבור?

זבולון המר: הכנסת והעם זכאים וחייבים לקבל על כך תשובה ברורה.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת זבולון המר.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת הרב יוסף עזרן, ואחריו – חבר הכנסת משה פלד.

דב שילנסקי: אם הוא לא יגיע, אחריו – חבר הכנסת הרב אברהם רביץ.

דב שילנסקי: ואם הוא לא יגיע, אחריו ידבר חבר הכנסת האשם מחאמיד, שיושב ומחכה.

דב שילנסקי: בבקשה, אדוני.

יוסף עזרן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, פתיחת כנס הקיץ שלנו על-ידי ראש הממשלה, אני לא אומר שהיו בה חידושים מלהיבים ודברים מפתיעים, אבל בסך הכול הוא הקיף הרבה נושאים חשובים.

יוסף עזרן: מבחינה זו כן היה היקף.

יוסף עזרן: אני שמח שלפחות בפתיח שלו הוא הזכיר את התאריך החשוב מאוד, שהוא רלוונטי עד היום, נכון להיום, של ה-15 במאי, הכרזת המדינה היהודית על-ידי דוד בן-גוריון, זכרו לברכה.

יוסף עזרן: דומני שהמשמעות של ה-15 במאי באה כדי לסכם לא רק את הסכמי אוסלו הנחשלים, המתפוררים לצערי, ואשר אף אחד כבר לא מקיים אותם.

יוסף עזרן: אני רוצה לומר לכם, בעניין ירושלים מייד אפתח סוגריים.

יוסף עזרן: מי שהחל לזלזל בסטטוס-קוו, כביכול לצלם מצב בזמן ההסכם ולא לשנות עובדות, זו דווקא הרשות הפלשתינית.

יוסף עזרן: הרי היא הקימה מבצר פוליטי-מדיני ב"אוריינט האוס".

יוסף עזרן: רבותי, הייתכן שהרשות הפלשתינית תקבע את שגרירותה כשאין לה ישות ורשות ומדינה, והמדינה היהודית הישראלית הריבונית תסרב לנציגות דיפלומטית בעיר בירתה הנצחית ירושלים?

יוסף עזרן: זה כל כך דרמטי שאני לא יודע אם לבכות, אם לזעוק, אם להזעיק את ההיגיון שלנו.

יוסף עזרן: פלשתין, כבר יש לה שגרירות בירושלים, עם כל הפעילות של מדיניות חוץ.

יוסף עזרן: אתם הרי זוכרים וקראתם מה היה השבוע עם סגנית ראש ממשלת נורבגיה.

יוסף עזרן: למה היא חזרה?

יוסף עזרן: הרי הם אדריכלי השלום, השושבינים של השלום, והשלום הזה יקר להם.

יוסף עזרן: מה קרה?

יוסף עזרן: היא נעלבה והלכה וחזרה באמצע הביקור.

יוסף עזרן: למה?

יוסף עזרן: כי לא נתנו לה את כל האפשרויות ואת כל הנימוסין ואת כל מה שצריך להכרה ולהיכרות עם השגרירות שקוראים לה "אוריינט האוס".

יוסף עזרן: איפה אנחנו נמצאים, רבותי?

יוסף עזרן: האם במו-ידינו אנחנו, חס ושלום, לא מקעקעים את חומת ירושלים?

יוסף עזרן: ירושלים, כדאי שיזכיר אותה כל אחד שיעמוד כאן על הדוכן.

יוסף עזרן: אנחנו עומדים לחגוג את שנת ה-27 לשחרור ירושלים; כ"ז שנה.

יוסף עזרן: ז"כ וישר פעלו.

יוסף עזרן: נאמר בתהילים: "ירושלים הבנויה כעיר שחברה לה יחדו".

יוסף עזרן: משמע, אדוני היושב-ראש, אומר דוד המלך נעים ישראל, משיח ה': אי-אפשר חיבור ירושלים על כל חלקיה בלי שתהיה הבנויה.

יוסף עזרן: כתוב בפירוש: ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו.

יוסף עזרן: אפשר לחבר את ירושלים על-ידי מסמכים ודיבורים, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת?

יוסף עזרן: אם לא תהיה בנויה, היא לא תהיה מחוברת.

יוסף עזרן: אבל מה פירוש, שחוברה לה יחדיו?

יוסף עזרן: שואלים רבותינו ומפרשים: דבר שמחובר ברור מאליו שהוא יחדיו.

יוסף עזרן: איך יכול להיות מחובר בלי יחדיו?

יוסף עזרן: יכול להיות יחדיו שהוא לא מחובר?

יוסף עזרן: אלא, הווי אומר שהחיבור כאן הוא לא רק חיבור פיסי, בעיקר לא, אלא רוחני.

יוסף עזרן: כי רבותינו אמרו: נגד ירושלים של מטה מכוונת ירושלים של מעלה.

יוסף עזרן: המשמעות היא ירושלים של סגולה, של איכות, של ערכים, של רוחניות, של שלום לכל העמים, של עבודת ה'.

יוסף עזרן: ואז אומרים רבותינו: חוברה לה – הקדוש-ברוך-הוא זיכה אותנו לחבר אותה פיסית.

יוסף עזרן: מפני שלנו לא היה הכוח והעוצמה לעשות את זאת.

יוסף עזרן: הקדוש-ברוך-הוא זיכה אותנו וחיבר לנו את ירושלים המערבית עם המזרחית.

יוסף עזרן: אבל יש דבר שה' יתברך רוצה, שאנו נהיה יחדיו.

יוסף עזרן: איך?

יוסף עזרן: על-ידי שנחבר ונקשר את ירושלים של מטה עם ירושלים האיכותית הסגולית של מעלה.

יוסף עזרן: זה הקדוש-ברוך-הוא לא יעשה בשבילנו.

יוסף עזרן: מפני שהכול תלוי בידי שמים, חוץ מיראת שמים.

יוסף עזרן: הנושא הזה של קישור וגישור באיכויות ובסגולות של משכיות החמדה של ירושלים של מעלה, אנחנו חייבים.

יוסף עזרן: הקדוש-ברוך-הוא חיבר לנו, חוברה לה יחדיו, ועזר לנו, והופסקה החומה הנוראה הזאת כמו חומת ברלין.

יוסף עזרן: מה חושבים שאנחנו נעשה?

יוסף עזרן: ניסוג אחורה?

יוסף עזרן: מה, אנחנו נחזור כאשר כל העמים מורידים את כל החומות, ואפילו חומת ברלין האיומה, הבלתי-אנושית, המפרידה בין שני עמים, ירדה.

יוסף עזרן: אנחנו עכשיו נחזיר חומת ברלין?

יוסף עזרן: חלילה.

יוסף עזרן: אחרי שירושלים חוברה לה יחדיו פיסית, אנחנו נקשר אותה עם ירושלים של מעלה.

יוסף עזרן: אני פונה לראש הממשלה בלב נרגש, אני מאוד מבקש שתבין קצת את הדברים מבחינת הרוחניות הסגולית הערכית וגם הפסיכולוגית שלהם.

יוסף עזרן: מפני שהנושא הערכי-הפסיכולוגי הוא נתון כאן, והוא ערך בפני עצמו.

יוסף עזרן: מהות ממש, אפשר לומר.

יוסף עזרן: מה המשמעות, אדוני השר, של ההחלטה הזאת שלכם?

יוסף עזרן: יש סיפור שאומר, ששדכן אחד הלך והמליץ ושיבח איזו כלה.

יוסף עזרן: אמר לו החתן: תשמע, אני לא מבין.

יוסף עזרן: אני לא בן-טובים, לא משפחה אמידה, לא כל כך מיוחס.

יוסף עזרן: אני לא כזה עשיר.

יוסף עזרן: בקושי גורר ומגרר את פרנסתי.

יוסף עזרן: מה אתה נותן לי כלה כזאת כל כך משובחת, מושלמת בתכלית, כלילת השלמות?

יוסף עזרן: אמר לו: אתה צודק.

יוסף עזרן: באמת יש משהו, פגם קטן.

יוסף עזרן: אמר לו: נו, מה?

יוסף עזרן: אמר לו: היא קצת מעוברת.

יוסף עזרן: אפשר קצת מעוברת וחצי מעוברת?

יוסף עזרן: מה ההחלטה הזאת?

יוסף עזרן: מצד אחד, אנחנו עומדים על העיקרון שלנו, ולא מהנימוקים שאמרם מר שמעון פרס.

יוסף עזרן: מאוד התאכזבתי מהנימוקים שלו.

יוסף עזרן: הוא אומר: למה אנחנו מתנגדים להפקעות האלה?

יוסף עזרן: כיוון שכל פעם רצים למורה: המורה, המורה, הוא מרביץ לי.

יוסף עזרן: כך בערך אמר, אני מתרגם את זה כך.

יוסף עזרן: רצים כבר לליגה הערבית, מנפחים את הנושא, רצים למועצת הביטחון.

יוסף עזרן: זה הנימוק?

יוסף עזרן: זה העיקרון?

יוסף עזרן: נבהלתי.

יוסף עזרן: חשבתי שהוא לגמרי חזר, שינה כיוון.

יוסף עזרן: מה הוא אמר, אדוני היושב-ראש?

יוסף עזרן: הוא אמר: מבחינה עקרונית.

יוסף עזרן: אמרתי, יפה מאוד, יש לו עקרונות בעניין ירושלים.

יוסף עזרן: מה אני שומע, חברי הכנסת, מהו העיקרון של מר שמעון פרס, שר החוץ?

יוסף עזרן: שלא ירוצו כל פעם למועצת הביטחון.

יוסף עזרן: אדוני שומע?

יוסף עזרן: לא מפני שירושלים היא בירת הנצח של עם ישראל.

יוסף עזרן: לא מפני שיש קונסנסוס לאומי וכל היהודים נפשם יוצאת לירושלים.

יוסף עזרן: אנחנו במרוקו לא ידענו לומר, אנחנו עולים לארץ-ישראל.

יוסף עזרן: היינו אומרים: אנחנו עולים לירושלים.

יוסף עזרן: כי ירושלים היתה תמצית הכיסופים והכמיהה לגאולה.

יוסף עזרן: ירושלים קיפלה בתוכה את כל אהבת ארץ-ישראל וגאולת עם ישראל.

יוסף עזרן: היום אנחנו בכלל מסתפקים ודנים בנושא הזה ורק מפני שהם יאמרו?

יוסף עזרן: לכן, אני לא מבין מה ההחלטה הזאת של חצי מעוברת, קצת מעוברת.

יוסף עזרן: מצד אחד, הנה אומר לנו: זכותנו להפקיע כי יש חוק שעל ירושלים חלה הריבונות הישראלית.

יוסף עזרן: על זה אין ויכוח.

יוסף עזרן: אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שהחוק של שריון ירושלים אכן יעבור.

יוסף עזרן: אנחנו נעמיד במבחן את ההצהרות הטובות, המעולות של ראש הממשלה.

יוסף עזרן: אבל הוא יצטרך לתת להן כיסוי.

יוסף עזרן: נראה אם גם לא יאמרו שהכנסת מפריעה לדיונים על השלום.

יוסף עזרן: הכנסת אינה נתונה תחת הריבון של הרשות הפלשתינית, ואין לה שום מחויבות.

יוסף עזרן: היא תעביר, חברי הכנסת, את החוק של שריון ירושלים, שחס ושלום לא יחליפו אותו, לא ימירו אותו ולא ישנו אותו באיזה רוב מזדמן, אלא ברוב מיוחס.

יוסף עזרן: הרוב הזה לעולם לא יקום ולא יהיה.

יוסף עזרן: מצד אחד, אתה עומד על עיקרון יפה של ריבונות בשטח.

יוסף עזרן: מי כאן בעל הבית?

יוסף עזרן: מה פירוש מתחייבים שלא?

יוסף עזרן: על מה אתה מתחייב?

יוסף עזרן: אני לא רוצה לדחות, רבותי חברי הכנסת הנכבדים, את הטיעונים ששמעתי שמקפחים חלק מהאוכלוסייה.

יוסף עזרן: מזה אני לא מוכן להתעלם.

יוסף עזרן: אבל, אם האוכלוסייה הערבית, שווה מבחינה אזרחית, עם זכויות מלאות בעיר הזאת, באה וטוענת, מבחינה מוניציפלית, שחסרים בתי-ספר, מוסדות ציבור ומגורים, זכותם.

יוסף עזרן: כמו שבפאריס, שם הייתי בתפקיד חמש שנים, ועזרתי כמה שיכולתי, אני זוכר שפניתי לשיראק – כשהיה ראש העיר, עכשיו ראש הממשלה – להקצות שטחים למוסדות ציבור, והוא עשה זאת.

יוסף עזרן: אילו שמעתי שהוא מקפח יהודים, לא רק צרפתים, גם אזרחים ישראלים ומרוקאים יהודים שבאו לגור בפאריס, ולא נותן להם את הבנייה הציבורית, שהיא מאוד זולה להשכרה, הייתי מתקומם, מקומם ועושה הפגנות.

יוסף עזרן: אני לא מוכן שיקפחו אותם מבחינה אזרחית.

יוסף עזרן: אבל, האם השאיפה היא אזרחית מוניציפלית?

יוסף עזרן: לא ולא, רבותי.

יוסף עזרן: יש פה הנמקה ומגמה פוליטית מדינית ברורה.

יוסף עזרן: לכן בנפשנו הדבר.

יוסף עזרן: נפסיק את המשחקים האלה.

יוסף עזרן: אם יש צורך להפקיע – נפקיע לטובת כל אזרחי ירושלים, יהודים וערבים.

יוסף עזרן: ואם יש צורך, נמשיך להפקיע ולטפח את כל אזרחיה, תושביה של עיר בירת הנצח, שנקראת לא רק ירושלים אלא שלם, שעושה שלמות בין איש לחברו, בין איש לאשתו, בין אח לאחיו, בין אב לבנו, בין איש לרעהו וגם שלום בין בורא עולם לעם ישראל; בין כל האזרחים כאן.

יוסף עזרן: יהודים וערבים יחיו בשלום, בבטחה ובהצלחה בעיר הבירה של עיר דוד, בעזרת השם.

יוסף עזרן: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יוסף עזרן, תסלח לי רגע.

דב שילנסקי: גם כיושב-ראש בישיבת הכנסת וגם כידיד, לפעמים אני שומע נאום, ואדם שנואם מחסיר לפעמים מלת קשר אחת ויוצא משפט לא נכון.

דב שילנסקי: אינני יודע כמה קוראים היום את הפרוטוקול, אבל בעוד מאה שנה מישהו יקרא את הפרוטוקול ויגיד: הרב חבר הכנסת יוסף עזרן נאם נאום נפלא, מלא חוכמה, תבונה, ידע, אבל יש בו משהו לא מובן.

דב שילנסקי: כבודו רצה להגיד שבעיני היהודים במרוקו ירושלים סימלה את כל ארץ-ישראל, אבל חסרה היתה מלת קשר ויצא כאילו נאמר בלהט הנאום, שבמרוקו לא ידענו מהי ארץ-ישראל, ידענו רק ירושלים.

יוסף עזרן: אני מודה על ההבהרה.

יוסף עזרן: ודאי שהכוונה היא שידענו שיש ארץ-ישראל, אמרנו את זה שש פעמים בתפילה בברכת המזון, אלא כשנפשנו ערגה לארץ-ישראל – – –

דב שילנסקי: ירושלים היתה הסמל.

יוסף עזרן: אמרנו: אנחנו עולים לירושלים.

יוסף עזרן: העלייה לירושלים סימלה את העלייה ואת שיבת ציון כולה, בעזרת השם.

יוסף עזרן: תודה.

דב שילנסקי: כבודו מקבל – – –

יוסף עזרן: אני מקבל ומודה, ואני מעריך את הסבלנות של חברי.

יוסף עזרן: תודה רבה.

האשם מחאמיד: אתה יכול להמשיך, זה בסדר.

יוסף עזרן: גם לך יש זכויות מלאות כאן, אדוני.

יוסף עזרן: מלאות.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אני מציע שיובהר לממשלה שצריך להיות כאן נציג שלה.

רחבעם זאבי: בדיון על הודעת הממשלה חייב להיות נוכח, אם לא ראש הממשלה עצמו וחבר שריו, לפחות נציג של הממשלה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רחבעם זאבי, אני מודה לך על כי הפנית את תשומת לבי.

דב שילנסקי: חשבתי, אולי יגידו שאני מערב בעניין את השתייכותי המפלגתית בתפקידי כסגן יושב-ראש הכנסת שמנהל ישיבה, ולכן לא רציתי ליזום את הדבר.

רחבעם זאבי: יודעים שאתה ממלכתי.

דב שילנסקי: אבל לאחר שאתה העלית את הדבר, אני מודיע כך.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אברהם רביץ – איננו.

דב שילנסקי: לחבר הכנסת האשם מחאמיד יש עשר דקות.

דב שילנסקי: אם בתום דברי חבר הכנסת האשם מחאמיד לא יהיה שר אחד לפחות, אכריז על הפסקה.

דב שילנסקי: בדרך כלל אני נותן שהות חמש דקות, אבל לא אוכל לעשות הפסקה באמצע דבריו של חבר הכנסת, לכן אני מאריך את הזמן לעשר דקות.

משה פלד: אדוני היושב-ראש, אני יודע שלחבר הכנסת האשם מחאמיד יש דברי חוכמה וגם הם ראויים שיישמעו על-ידי שר בממשלה.

דב שילנסקי: יש כלל במערכת השיפוט העברית, וגם מערכת השיפוט הכללית מקבלת אותו, ועל משקל אותו כלל, אם כי מה שאני עושה זה לא עונש, אבל על משקל הכלל שאין עונשין אלא אם מזהירין תחילה, אני לא נוהג – גם כשהייתי יושב-ראש הכנסת וגם עכשיו – להכריז על הפסקה במקרה כזה בלי שהזהרתי.

דב שילנסקי: והנה אני רואה שסגנית מזכיר הכנסת כבר מודיעה על האזהרה, ומניסיון אני יודע שאחרי אזהרה תיכף מגיע שר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רביץ, אני מתחשב בזה שאיחרת בחצי דקה, ולא אשלול ממך את רשות הדיבור.

אברהם רביץ: יש עוד סיבה, בעצם חבר הכנסת פלד צריך לדבר לפני.

דב שילנסקי: זה נכון.

דב שילנסקי: הם התחלפו.

דב שילנסקי: יש ביניהם הסדר שחבר הכנסת רביץ ידבר אחרי חבר הכנסת פלד.

דב שילנסקי: בסדר.

דב שילנסקי: אני מפעיל את השעון.

דב שילנסקי: לממשלה יש עוד שתי דקות להתארגן ולשלוח לכאן שר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דומה שממשלה זו נקלעה וקלעה את כולנו לתסבוכת, אשר עלולה להוריד את התהליך המדיני כולו ביגון שאולה ואת פריצת הדרך ההיסטורית לטמיון.

האשם מחאמיד: ואם פריצת דרך זו תגיע למצב זה, כפי שאנחנו רואים אותו היום, אינני יודע לאן יגיע האזור הזה.

האשם מחאמיד: אין די בפריצת דרך, אין די רק בכך שאנחנו אומרים שרואים אור בקצה המנהרה.

האשם מחאמיד: צריך לצעוד קדימה, צריך אומץ לב ואחריות ללכת קדימה.

האשם מחאמיד: הממשלה הזאת, במקום לגלות אומץ לב ונחישות מפגינה רגרסיה, הססנות ופחדנות.

האשם מחאמיד: כי הימין מהלך אימים על הממשלה ומעורר את השדים הימניים הקיצוניים הרדומים בתוך מפלגת העבודה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אפילו מה שנקרא הדרך השלישית, אותה התארגנות שנושאת אופי של חונטה צבאית, מחזירה את מפלגת העבודה לימים ימימה, לתקופה שבה ההבדלים בינה לבין הליכוד והימין הסתכמו בדקויות בלתי עקרוניות.

האשם מחאמיד: מדיניות הממשלה לא רק מקרבת את קץ שלטונה שלה, אלא היא זו גם ששיתקה וכמעט חיסלה את האופציה של אופוזיציה שמאלית.

האשם מחאמיד: היות שהשמאל העניק לה אשראי ואף נכנס אתה בקואליציה, העניק לה אשראי והאמין שהנה ימים באים, אבל לשווא כל האמונות הללו.

האשם מחאמיד: ועל כן, אדוני היושב-ראש, סיעתי סיעת חד"ש איננה יכולה להמשיך ולהעניק עוד גיבוי פרלמנטרי למדיניות זו, לא רק מדיניות של שלום ומלחמה, הבעיה לא במדיניות הזאת, אלא גם במדיניות החברתית.

האשם מחאמיד: 1.7 מיליארד שקל בשנה לעשירים, לעצמאים, למעסיקים על חשבון משלם המסים.

אריאל ויינשטיין: עצמאי הוא אדם שעובד ומקבל הכנסה.

תמר גוז'נסקי: שישלם מס מקביל.

האשם מחאמיד: למה אני אשלם ופועל הבניין ישלם והעצמאי לא ישלם?

האשם מחאמיד: למה המדינה, למה השכבות החלשות באום-אל-פחם ובשכונת התקווה ישלמו 2% עבורו במסים שהם משלמים?

אריאל ויינשטיין: גם רוכל בשוק הוא עצמאי.

האשם מחאמיד: נכון, אבל גם הפועל משלם.

אריאל ויינשטיין: לא כל עצמאי הוא עשיר.

האשם מחאמיד: נניח שעצמאי הוא עני, אבל הרי עניים אחרים משלמים מסים והם ישלמו גם עבורו.

האשם מחאמיד: למה?

האשם מחאמיד: אם כך, למה לא תכסה המדינה 2% עבור כל האוכלוסייה?

האשם מחאמיד: גם לעשירים, אבל גם לעניים.

תמר גוז'נסקי: שיורידו 2% ממס בריאות לכולם.

האשם מחאמיד: נכון, שתהיה שוויונות.

האשם מחאמיד: גם עשירים וגם עניים לא ישלמו.

האשם מחאמיד: לפחות זה.

האשם מחאמיד: אבל לא כך עושים.

האשם מחאמיד: ולכן מה שקורה הוא שהעניים נעשים עניים יותר והעשירים נעשים עשירים יותר.

האשם מחאמיד: מיליארד ו-700 מיליון שקל.

אריאל ויינשטיין: זה נכון.

דב שילנסקי: הנה, יש הסכמה בינך לבין חבר הכנסת ויינשטיין.

דב שילנסקי: איזה הישג.

האשם מחאמיד: זה טוב, זו התחלה טובה למושב הזה.

אריאל ויינשטיין: חבר הכנסת מחאמיד אומר שהעניים נעשים עניים יותר והעשירים נעשים עשירים יותר – – –

תמר גוז'נסקי: בימי הליכוד היה אותו דבר.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, זה לא על חשבוני.

דב שילנסקי: נוסיף לך דקה.

דב שילנסקי: בזכות חבר הכנסת ויינשטיין מוסיפים לך דקה.

האשם מחאמיד: תודה.

האשם מחאמיד: אתה יכול לצעוק עוד צעקה ואקבל עוד שתי דקות.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אחרי כל העיכובים וההשתהויות במשא-ומתן עם הפלשתינים, אחרי כל ההתנשאות כלפי הרשות הפלשתינית והמדיניות שמובילה להחלשת הרשות הפלשתינית בפני הפלשתינים, למעשה נמשך הכיבוש בצורות ובגוונים שונים – הרעבה, הפקעה, סגר, המשך התנחלויות, גוונים שונים של כיבוש.

האשם מחאמיד: אחרי כל זה שוברת הממשלה שיא חדש ומעלה את ירושלים באש.

האשם מחאמיד: מה שנעשה בירושלים הוא בניגוד ובסתירה חמורה להסכם העקרונות, אשר הניח את ירושלים לדיון בשלב הסופי, בשלב הסדר הקבע.

האשם מחאמיד: אחרי מה שקורה היום, אינני יודע על מה ידברו ועל מה ישוחחו ועל מה ינהלו משא-ומתן בשנת 1996.

האשם מחאמיד: גזל האדמות בירושלים המזרחית איננו רק איוולת מדינית כי אם גם אובדן צלם אנוש.

האשם מחאמיד: הייתי רוצה שהשר שהיה צריך להיות פה ילך לבית-צפאפא ויראה את המחנק הקיים בכפר הזה, שהיום הוא שכונה בירושלים.

האשם מחאמיד: כיצד בדיוק מתיישבים עושק והשלכת אנשים מבתיהם ומאדמתם, אשר ירשוה מאבותיהם, עם כל הססמאות הנמלצות על השלום והדו-קיום, ואהבת לרעך כמוך – אני אומר את זה גם לרבנים.

האשם מחאמיד: היום, אחרי 530-540 דונם של הפקעות, התבשרתי שהפקעת האדמות באל-ח'דר התחדשה וכנראה שוכחים מהר ולא לומדים דבר.

האשם מחאמיד: אפילו מנקודת מבט יהודית דתית, אלוהית, נדמה לי שצריכה וחייבת להתעורר בעיה מוסרית ומצפונית.

האשם מחאמיד: אי-אפשר לאחוז את המקל בשני קצוותיו.

האשם מחאמיד: נשאלת השאלה, אם אומנם ירושלים מאוחדת בריבונות ישראלית, למה בכל שנות האיחוד ההצהרתי והמדומה הזה, לא דאג הריבון האפקטיבי לאזרחים הפלשתינים?

האשם מחאמיד: להיפך.

האשם מחאמיד: הוא נישל, קיפח, הגלה, ייבש, גירש.

האשם מחאמיד: איזה מין ריבונות מוזרה זו.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, נשאלת השאלה האחרת, האם על-ידי מדיניות כזאת משכנעים את העמים הערביים שפני הממשלה הזאת לשלום?

האשם מחאמיד: כך משכנעים את העם בירדן או בסוריה או במצרים?

האשם מחאמיד: כך משכנעים אותם שמדינת ישראל רוצה שלום?

האשם מחאמיד: צריך להיות ברור שהשלום איננו עם קטאר, איננו עם איחוד הנסיכויות במפרץ ואיננו עם עומאן ואיננו עם ירדן.

האשם מחאמיד: השלום צריך להיות מושתת על בסיס ישראלי-פלשתיני, על בסיס של נסיגה מהשטחים הכבושים והכרה בזכותו של העם הפלשתיני למדינת משלו לצד מדינת ישראל.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אין לי ציפיות מהימין הפוליטי, אשר כל מה שהוא רוצה הוא לקעקע את התהליך המדיני.

האשם מחאמיד: ימין זה מעודד ויוצר פרובוקציות בירושלים.

האשם מחאמיד: אני רק מתפלא על מפלגת העבודה, על הקואליציה הזאת אשר במודע יותר מאשר בתת-מודע מחזירה את האזור כולו לאחור, לסכסוכי דמים נוראיים.

האשם מחאמיד: לא רק זאת, אלא אם הם חושבים שמדיניות זו של העתקה מהליכוד תביא אותם לשלטון, הרי הם צריכים לזכור שיש ליכוד א', שהוא המקור.

האשם מחאמיד: אף אחד לא יבחר בליכוד ב'.

האשם מחאמיד: וכך הם יעופו מהשלטון, כי הציבור לא יצביע עבור חבר הכנסת קהלני ומרעיו, כאשר הוא יכול להצביע עבור האוריגינל, למפלגה של חבר הכנסת ויינשטיין.

האשם מחאמיד: למה שיצביע עבור חבר הכנסת קהלני?

האשם מחאמיד: מעניין שראש הממשלה אומר: על מה כל ההמולה הזאת?

האשם מחאמיד: זה בכלל דבר קטנצ'יק.

האשם מחאמיד: הוא רגיל לומר מלים עם "צ'יק" בסוף.

האשם מחאמיד: על מה כל ההמולה במדינה, הוא שואל.

האשם מחאמיד: בסך הכול 530 דונם, בסך הכול.

האשם מחאמיד: הוא לא היה מעולם בבית-צפאפא.

האשם מחאמיד: אני הייתי שם.

האשם מחאמיד: ראיתי איך האנשים חיים.

האשם מחאמיד: הם חיים בקושי.

האשם מחאמיד: אין להם איפה לבנות.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

האשם מחאמיד: אני חייב לומר, שקצה נפשנו בכפל הלשון של הממשלה הזאת, ובעיקר בפער העצום בין הצהרות לבין מעשים.

האשם מחאמיד: הקול קול שלום רם ונמלץ, והידיים ידי גזל, עושק, הפקעות, הריסת התהליך המדיני והכנות לתבערה גדולה.

האשם מחאמיד: אין דרך אלא לסגת מהשטחים הכבושים ואין דרך אלא להכיר בזכותו של העם הפלשתיני למדינה פלשתינית, שבירתה ירושלים המזרחית.

האשם מחאמיד: איננו יכולים להיות שותפים, ולו פסיביים, למדיניות זו, המנוגדת לתהליך השלום ובאה לחפות על האור שהתחלנו לראות בקצה המנהרה.

האשם מחאמיד: אני מודה לאדוני.

אברהם הירשזון: איך הצבעת בהצעת אי-אמון?

דב שילנסקי: לא.

אברהם הירשזון: שאלתי שאלה.

האשם מחאמיד: הממשלה משכה את ההצעה שלה.

האשם מחאמיד: הממשלה משכה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, כפי שהודעתי – חלפו למעלה מעשר דקות.

דב שילנסקי: אני מכריז עכשיו על הפסקה של חמש דקות.

דב שילנסקי: אם בתום חמש דקות לא יהיה שום שר, אחזור ואאריך את ההפסקה.

דב שילנסקי: (הישיבה נפסקה בשעה 18:27 ונתחדשה בשעה 18:36.

דב שילנסקי: )

דב שילנסקי: אני מתכבד בזה לחדש את הישיבה.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת הרב אברהם רביץ.

דב שילנסקי: יש לך עשר דקות.

רחבעם זאבי: מי אחריו?

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת משה פלד.

רחבעם זאבי: ואחריו?

דב שילנסקי: כתוב אצלי "יעוד".

דב שילנסקי: בינתיים כתובה רק סיעה ולא שם של נואם.

רחבעם זאבי: ואחריו?

דב שילנסקי: אחריו, חבר כנסת עם ציון שמו, חבר הכנסת רחבעם זאבי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רביץ, בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש הממשלה הזכיר בתחילת דבריו היום את דברי בן-גוריון ביום הכרזת המדינה על הקמת מדינה יהודית.

אברהם רביץ: בימים הקשים ההם, כאשר רעמו כלי המלחמה שאיימו על עצם קיומנו, לא היתה הדעת נתונה לחקירת המשמעות העיונית והמעשית של המושג הזה, מדינה יהודית.

אברהם רביץ: הדבר גם אז לא היה פשוט, אבל בזכות הערפול של אבק המלחמה וחדוות היצירה טושטשו השאלות ונדחקו לפינות חיינו, והמשמעות של מדינה יהודית נתפסה במובן הפשוט ביותר, והוא המשכיות של כל מה שהיה יהודי במשך הדורות מאז נהיינו לעם.

אברהם רביץ: גם אז לא היתה כל החברה בישראל מעור אחד, לא כל החברה נהגה באורח חייה כחברה שומרת מצוות, אבל בחלל האוויר, בתפיסה הכללית היתה זו חברה שראתה עצמה כחוליה נוספת בשרשרת הדורות של עמנו, כאשר ההבנה וההסכמה היו, שאותו דור יעביר את מסורת היהדות לדורות הבאים.

אברהם רביץ: למרות צורת החיים של רבים שלא שמרו מצוות גם אז, בכל זאת היו החובה והאחריות ותחושת הדור להעביר לדורות הבאים את המסרים שקיבלנו והנחלנו לעמים אחרים.

אברהם רביץ: על דבר אחד לא היו חולקים בימים ההם, על עצם הזהות היהודית של כל יחיד ושל כולנו כעם, אף שהיו בינינו ויכוחים בשאלה, אילו ביטויים ניתן לזהות הזאת.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, דומני כי בתקופתנו שלנו, היום הזה אנו נמצאים במצב שעלינו להקים מחדש את המדינה היהודית, ואולי יותר נכון לומר, שעלינו לקרוא מחדש את פרשת: היום הזה נהייתם לעם.

אברהם רביץ: עלינו לחדש ימינו כקדם.

אברהם רביץ: היום אנו עומדים בהתמודדות נוראה על עצם הגדרתנו את עצמנו כשייכים לעם היהודי.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, רבים מאתנו מתמודדים, לצערי, עם עצם הגדרת הזהות היהודית שלנו, שלא לומר – עם דרכי ההתנהגות של החברה בישראל.

אברהם רביץ: כאן בכנסת, חברי חברי הכנסת, עוברים חוקים המרחיקים אותנו מצור מחצבתנו.

אברהם רביץ: מכאן מועברים מסרים של תרבות אנשים חטאים.

אברהם רביץ: מערכות החינוך והתרבות עושות מאמצים לשבח, לקרב, לציין, להנחיל פרסים לכל דבר שהוא זר למקורות ישראל.

אברהם רביץ: בני ישראל, לצערנו, מתחנכים כשהם מנוכרים ואף כמה מהם שונאים את עצמם ואת עברם היהודי.

אברהם רביץ: נושאי דגלה של תורת ישראל, אנשים החיים לפי תורת ישראל, מוצגים במערכות החינוך והתרבות כיצורים לא מקובלים, כבלתי לגיטימיים לתרבות, לחברה, למדע, ובכלל לעולם.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, זו בדיוק בעייתנו, זו הבעיה העיקרית – לאן אנו מובילים את העם הזה בדור הזה מבחינת המשך קיומו של העם היהודי.

אברהם רביץ: על כך אנו צריכים לתת את הדעת, מדוע אנו חיים בתקופה שבה כל מה שיקר וקדוש הוא זניח, מדוע זה מתקבל פשוט כשאותם מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, המתחנכים והמחנכים להמשך הקיום היהודי, נמצאים בתחתית המדרגה, מדוע?

אברהם רביץ: מדוע זה לא מובן שיש לחזק את מרכזי התורה והתפילה, וכל הרוצה ללמוד ולהתפלל לקונו ולעשות יהדות יוכל לעשות זאת בכבוד, ביקר ובהערכה?

אברהם רביץ: זו הבעיה שאני חושב שיש לתת עליה את הדעת בתחילת כנס הקיץ, אבל, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לומר גם משפט אחד או שניים בעניין המדיני, הפוליטי.

אברהם רביץ: לדידי, חברי הכנסת, אני רואה שוב ושוב, אני חוזר על כך, את הבעיה העיקרית של הממשלה הזאת אפילו לפי דרכה, שהיא איננה נותנת תשובה על השאלה החשובה ביותר, אפילו לפי דרכה.

אברהם רביץ: אני עומד כאן, על הבמה הזאת, מאז כינון הממשלה הזאת, ובמיוחד מאז אותו הסכם הנקרא בלעז אוסלו, ואני חוזר ושואל את השאלה, מהי תוכניתה של הממשלה לגבי 140,000 יהודים, כן ירבו, החיים בחלקי ארץ-ישראל ואשר בחרו לגור בארץ-ישראל המובטחת לנו?

אברהם רביץ: מהי התשובה של הממשלה לגבי ביטחונם, רווחתם, לגבי היכולת שלהם לחיות ולשגשג, כי רובם הגדול יישאר לגור שם ויהי מה.

אברהם רביץ: הממשלה הזאת, גם אם היא הולכת להסכמים, היתה חייבת, היה צריך לעמוד כאן ראש הממשלה פעם אחת בלבד ולומר בפה מלא, בפרהסיה, כלפי עם ועולם: היהודים ימשיכו לגור שם, לחיות שם.

אברהם רביץ: ואינני מדבר על שלב הביניים.

אברהם רביץ: העם שלנו, אשר קיים כבר כ-3,500 שנה, איננו מדבר על שלב הביניים.

אברהם רביץ: אנחנו מדברים על נצח, על העתיד לבוא, וכיצד מתעללים באמת ב-140,000 מבני ישראל אשר בחרו לגור שם, בארץ המובטחת לנו על-ידי הקדוש-ברוך-הוא, ועשו זאת על-פי ממשלות ישראל?

אברהם רביץ: כיצד אין אומרים להם דבר?

אברהם רביץ: תגידו את הרע ביותר, ואז ידעו מה לעשות.

אברהם רביץ: מדוע כל כך מובן לממשלה הזאת שהפלשתינים ימשיכו לגור שם, ולא מקבלים את תוכנית הטרנספר של חבר הכנסת רחבעם זאבי?

אברהם רביץ: זה לא פשוט באותה מידה לפחות שבה הכול ידעו, שגם יהודים יגורו שם בביטחון מלא, והאחריות לביטחון היא שלנו, כי ישראל ערבים זה לזה?

אברהם רביץ: אני לא מבין, עם כל התוכניות, הכיצד אפשר להתעלם מן הפרט החשוב ביותר – 140,000 יהודים?

אברהם רביץ: אם יש כמה יהודים באיזו מדינה נידחת במזרח, ברוסיה, במה שהיה בעבר ברית-המועצות – עושים מאמצים כבירים ומודיעים לנו שהצילו 50 יהודים, וכך צריך להיות – – –

דב שילנסקי: סליחה, אני חושב שהיתה טעות בשעון, או שאני טועה.

אברהם רביץ: אני בוודאי לא מסתכל על השעון, אדוני.

דב שילנסקי: הוא צלצל לפני הזמן; אני חושב שהיתה טעות.

אברהם רביץ: תודה.

דב שילנסקי: לפי ההערכה שלי, נדמה לי כך.

דב שילנסקי: נכון?

דב שילנסקי: לא היתה לי טעות?

דב שילנסקי: סליחה.

דב שילנסקי: לא היתה לי.

דב שילנסקי: הייתי שקוע בשמיעת דבריך והיה נדמה לי שהזמן חלף "אחת ושתיים".

אברהם רביץ: תודה, אבל אני אכבד את – – –

דב שילנסקי: אני נותן לך דקה.

משה פלד: סימן שהדברים היו מעניינים.

אברהם רביץ: לכן אני שואל, ריבונו של כל העולמות, כיצד לא בא לכאן איש מוסמך מטעם הממשלה הזאת ואומר ליהודים היקרים האלה שגרים שם: הנה זאת תוכנית הממשלה.

אברהם רביץ: איך אתם, חברי הכנסת, מרשים לעניין הזה לעבור?

אברהם רביץ: אני רוצה לומר מלה אחת, אינני יודע אם אישרו את ההצעה הדחופה שלי לסדר-היום ביחס להפקעות, אז אומר רק משפט אחד, והוא יהיה משפט הסיום.

אברהם רביץ: אני אומר את זה לחברי הכנסת הערבים, הם עולים לכאן, מדברים, ובצדק אולי מבחינתם, איך מפקיעים אדמות של אחרים.

אברהם רביץ: אני אומר שצריך לומר את זה באופן הברור והגלוי ביותר: ברגע שמדינות ערב והפלשתינים כולם, ברגע שהם יבטלו את הענישה, את פסק-דין המוות שהם מטילים על כל ערבי שמוכר קרקע ליהודי, אז לא יצטרכו לעשות הפקעות.

אברהם רביץ: אין עוד מקום בעולם שכך נוהגים בבני אדם – מוכר קרקע ליהודי דינו מוות, והם עולים כאן על הבמה ומתייפייפים ומדברים גבוהה גבוהה על צדק ועל שוויון?

אברהם רביץ: יפסיקו את הטרור כלפי אלה הרוצים, מרצונם החופשי, תמורת כסף מלא, למכור ליהודים קרקעות, ואז לא יצטרכו לעשות הפקעות.

אברהם רביץ: תודה, אדוני.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת משה פלד, המכונה מוסה, ואחריו רשום אצלי יעוד, אבל יעוד זו סיעה, וסיעה לא יכולה לדבר.

דב שילנסקי: יכול לדבר רק בן-אדם.

דב שילנסקי: אם לא יהיה חבר כנסת מטעם יעוד שיבוא לדבר, יקבל את רשות הדיבור חבר הכנסת רחבעם זאבי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת פלד, יש לך עשר דקות.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השרה – – –

אורה נמיר: שמעתי שאתה צריך לנאום.

משה פלד: שמתי לב.

משה פלד: ראש הממשלה בהודעתו לכנסת פתח באזכור ה-15 במאי כתאריך רב-משמעות למדינת ישראל ולציבור בישראל.

משה פלד: ואכן, בחיי אומה מוזכרים תאריכים מעטים כתאריכים מכתיבים.

משה פלד: לגבי דידי, לפני שלוש שנים בדיוק, אולי פחות חודש, היתוסף תאריך משמעותי נוסף על התאריכים רבי המשמעות, כאשר ב"תאונת דרכים קטלנית" עלתה לשלטון במדינת ישראל ממשלה שקיפלה את כל דגלי הציונות והפכה את כל המפעל הציוני המפואר למפעל התלוי על בלימה.

משה פלד: מייד לאחר הבחירות, כשהיו עוד שיכורי ניצחון, כבר אז החלו לדבר על הקפאת תהליך ההתיישבות היהודית ביש"ע.

משה פלד: אבל, גרוע מכך, הם דיברו על ייבוש ההתיישבות הקיימת.

משה פלד: היינו, כוונתם היתה ליצור מצב ותנאים שכאלה שהתושבים לא יוכלו עוד להמשיך ולחיות ביישוביהם.

משה פלד: מדוע אני מדבר על כך?

משה פלד: ובכן, ראש הממשלה דיבר על ירושלים וקרא את המשפט המנוסח בקווי היסוד של הממשלה: "נצחיותה של ירושלים כבירתו של העם היהודי איננה מוטלת בספק, הממשלה תפעל לחיזוקה ובנייתה של ירושלים כבירתה של מדינת ישראל".

משה פלד: ופה, רבותי, אני קושר את ירושלים ואת התאריך ההוא – של "תאונת הדרכים הקטלנית" מלפני שלוש שנים.

משה פלד: אני קובע, כי ממשלה בישראל שמחליטה להפסיק לבנות בירושלים, להפסיק ולעצור את תהליך חיזוקה של ירושלים ובכך להחליש את ריבונות מדינת ישראל בה, היא ממשלה המדברת על ייבוש ירושלים.

משה פלד: ממשלת ישראל התחילה לדבר על ייבוש ירושלים.

משה פלד: וזו ממשלה שאיננה ראויה לאמון העם, שאיננה ראויה לתפקיד שהוטל עליה והיא "לקחה על עצמה" – על-פי הציטוט של ראש הממשלה בתחילת דבריו.

משה פלד: יתירה מזו, ממשלה הדוחה בתמרוני סרק פוליטיים את הכרת בעלת-הברית הגדולה שלנו בירושלים ואת רצונה לבנות שגרירות חדשה בירושלים, היא ממשלה שאינה ראויה לא לאמון ולא לתפקיד המוטל עליה.

משה פלד: כנס הקיץ הזה, הנפתח היום, יהיה האחרון בקדנציה זו של ממשלת ישראל, שבו היא תוכל להביא החלטות גורליות להמשך קיומה של מדינת ישראל ולהמשך חייה של הרקמה העדינה המרכיבה את הבסיס ואת התשתית החברתית של מדינת ישראל.

משה פלד: בסיום הכנס הקודם, לפני חודשיים בלבד, אמר השר יוסי שריד כי ממשלת ישראל תמשיך בדרכה ותעשה הכול על מנת לקבוע עובדות בלתי הפיכות בשטח.

משה פלד: מייד אחריו עליתי לדוכן הנואמים ואמרתי בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים:

משה פלד: המחנה הלאומי יכבד את החלטות הממשלה רק אם יתקבלו על-ידי הכרעה ברורה של רוב הציבור בישראל.

משה פלד: אמרתי שלא נכבד כל הסכם שיתקבל על-ידי ממשלת מיעוט.

משה פלד: וכך אני חוזר ואומר גם היום פעם נוספת: כך יהיה ברמת-הגולן, כך יהיה אם תעשה הממשלה טעות חוזרת ותמשיך ליישם שלב ב' של הסכם אוסלו.

משה פלד: כך יהיה בנושא הבנייה בירושלים וכך בשאר העובדות שאותן מתכוונת הממשלה לבצע בשטח.

משה פלד: שלא תגידו אחר כך: רבותי, לא ידענו, לא אמרתם לנו, לא הפניתם תשומת לבנו.

משה פלד: אמרנו והזהרנו וחזרנו והבהרנו – רק העם יחליט, רק הכרעה ברורה של רוב הציבור בישראל היא שתקבע את גורל ארץ-ישראל והבית הלאומי של היהודים בה.

משה פלד: אני רוצה לסיים את דברי בהצעתו של כבוד נשיא מדינת ישראל, מר עזר ויצמן, שהתייחס לתהליך הפוליטי ולהסכמי אוסלו והציע פעמים מספר לממשלה לעצור ולחשוב על המשך התהליך ולבחון מחדש את יסודותיו ואת התשתית המדינית המונחת בבסיסו.

משה פלד: ובכן, גברתי שרת העבודה והרווחה, זהו רצון העם, זאת תחושתו, וכך אני מעביר אותה אליך: עצרו וחשבו.

משה פלד: אני מאחל לחברי הכנסת שיהיה זה כנס פורה, יצירתי, ונהיה ראויים לתפקיד ולאחריות המוטלת עלינו.

משה פלד: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

משה פלד: כמה זמן חסכתי לך?

דב שילנסקי: חמש דקות.

דב שילנסקי: כל הכבוד.

אורה נמיר: למה?

אורה נמיר: כמה שיותר קצר זה יותר מרשים?

דב שילנסקי: חבר הכנסת פלד אמר את כל מה שרצה לומר בחמש דקות במקום בעשר דקות, וזו חוכמת הנאום.

דב שילנסקי: פורמלית אני חייב להכריז ולהגיד: יעוד.

דב שילנסקי: יש פה מישהו שעומד לדבר?

דב שילנסקי: אין אף אחד.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, פורמלית אתה לא צריך לקרוא ליעוד כי אם סיעה לא מודיעה מי הנציג שלה היא נמחקת.

דב שילנסקי: זה נכון, אבל אני רציתי להיות זהיר מסיבות שהכול מבינים, שלא תהיה אי-הבנה וכו'.

דב שילנסקי: בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, 20 חודשים אחרי חתימת הסכם הנפל באוסלו ו-17 חודשים לפני הבחירות לכנסת הארבע-עשרה, שתשלח את ממשלת אחמד טיבי בראשות רבין לספסלי האופוזיציה, מפרפרת הממשלה המומרצת ומנסה לקבוע עובדות בלתי הפיכות בפעולותיה שיביאו לחיסול המדינה היהודית.

רחבעם זאבי: מותר לנחש שראש הממשלה רבין כבר יודע כי באוסלו נולד עובר מת של שלום אכזב.

רחבעם זאבי: רבין יודע אל-נכון שפרס ושריד משכו אותו למלכודת המובילה לתהומות.

רחבעם זאבי: ומותר להניח ששנתו של ראש הממשלה נודדת מפני המצב שנקלע אליו.

רחבעם זאבי: רבין, שאני הכרתי, לא היה נגרר אחרי המדיניות הזאת המובילה לחורבן ישראל.

רחבעם זאבי: אף שרבין יודע זאת, כמעט שאין לו דרך חזרה.

רחבעם זאבי: הוא במלכוד, וככל שחולף הזמן ומתבצעים עוד דברים הוא כמו שוקע בחול ובשלג ואין מושיע.

רחבעם זאבי: אולי השמש של הבחירות הבאות תמיס את השלג, והמרכבה של ישראל תוכל לשעוט.

רחבעם זאבי: רבין, שאני הכרתי, לא היה לוחץ את היד הטמאה, כפי שקרה בוושינגטון ובקהיר.

רחבעם זאבי: רבין התייחס אז בשאט נפש אל הנבל והרוצח ערפאת, ואף אמר זאת בפומבי.

רחבעם זאבי: רבין גם אמר שלעולם לא נדבר עם אש"ף.

רחבעם זאבי: רבין התנגד לאוטונומיה הפלשתינית וראה בה אסון לישראל.

רחבעם זאבי: רבין נשבע אמונים לירושלים ולגולן.

רחבעם זאבי: ואילו היום, רבין פעל ופועל במהופך לכל אלה.

רחבעם זאבי: רבין פועל במהופך ל"אני מאמין" שלו, כי הטפילים שנצמדו אליו כרסמו אצלו את מנגנון הניווט והוא מתנפץ אל הסלעים של עזה ויריחו, של קהיר ודמשק, וגם של וושינגטון.

רחבעם זאבי: הוא מתנפץ, וחלילה תתנפץ אתו המדינה שהוא עומד בראשה.

רחבעם זאבי: באוסלו ובקהיר נחתמו הסכמים לא נכונים עם הפרטנר הלא-נכון, וערפאת אפילו איננו מתבייש להפר את ההסכם במצח נחושה, בחוצפה ובגלוי אל מול הממשלה הרופפת שלנו שמבליגה ו"מבינה" את מניעיו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת קצב, אנחנו מאוד נרגשים מהפגישה הנלבבת שלכם, אבל שומעים אותך יותר חזק מאשר את הנואם.

אורה נמיר: זה שר העבודה והרווחה לשעבר.

משה קצב: חוויות משותפות.

רחבעם זאבי: אני אתן לכם חדר לחוויות.

רחבעם זאבי: תנו לי לדבר פה בלי הפרעות.

דב שילנסקי: הנה מוצא.

דב שילנסקי: בבקשה.

רחבעם זאבי: ערפאת הקים עד עתה צבא מחבלים בכיסוי של "משטרה", הגדול פי שלושה מהמוסכם.

רחבעם זאבי: כ-25,000 לובשי מדים פלשתינים משוטטים ברחבי רצועת-עזה ויריחו, והם הולכים ומתרבים, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: שליחיו של ג'יבריל רג'וב פועלים ברחבי יהודה ושומרון, ואפילו במזרח-ירושלים, ובחולשתנו הם יגיעו גם למערב ירושלים ולתוככי ישראל, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: ה"שוטרים" הפלשתינים, בפטרולים המשותפים, מחציפים פנים אל עמיתיהם הישראלים, מעליבים ומקללים אותם, דורכים את כלי נשקם ומאיימים, ושוטרי ישראל וחייליה מצטווים לגלות איפוק ולבלוע זאת, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: שליחי רג'וב ודחלאן רודפים אחרי סייענים של ישראל, עוצרים אותם, חוקרים אותם בעינויים, הורגים בהם.

רחבעם זאבי: כל הערבים יודעים את זה, ולא יהיו לנו עוד סייענים ולא יהיה לנו מודיעין על הטרור, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: הפלשתינים גנבו אצלנו יותר מ-10,000 מכוניות.

רחבעם זאבי: המשטרה הפלשתינית עצמה נוסעת ברכב שנגנב מישראל.

רחבעם זאבי: כדי לרצות אותנו הם החזירו 70 מכוניות דפוקות, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: שיעור הגנבות החקלאיות הוא בהיקף אדיר.

רחבעם זאבי: גונבים בפרדסי השרון, בגינות הירק של הנגב המערבי, בגלבוע, ביהודה.

רחבעם זאבי: נזקים במיליונים.

רחבעם זאבי: חברות הביטוח משלמות קצת, החקלאים סופגים את הנזקים, והממשלה מחשה.

טלב אלסאנע: – – –

רחבעם זאבי: הטרור הערבי נגד היהודים ונגד מדינת ישראל לא חדל.

רחבעם זאבי: "הג'יהאד האסלאמי" וה"חמאס" פועלים בגלוי בתחומי הרשות, שעושה הצגות של מעצרים ועד מהרה משחררת אותם, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: הטרור הערבי נמשך, אבל ממשלת ישראל משחררת טרוריסטים בסיטונות.

רחבעם זאבי: בחג הקורבן שוחררו 250 מחבלים, ולנו יהיו מכך קורבנות.

רחבעם זאבי: מחוות לטרור והטרור חוגג, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: טילי "קטיושות" נופלים בקריית-שמונה, ותושביה סובלים ונאנקים.

רחבעם זאבי: הממשלה הזאת הבטיחה "שינוי בסדר העדיפויות הלאומי" ולקחה את התקציבים מיישובי הגולן, אבל הם לא הגיעו לקריית-שמונה, ואין יודע לאן הם הגיעו.

רחבעם זאבי: המרחק מקריית בן-גוריון בירושלים לקריית-שמונה הוא מרחק של פלנטות.

רחבעם זאבי: בירושלים לא יודעים את בעיותיה של קריית-שמונה ואין להם כסף עבור קריית-שמונה.

רחבעם זאבי: אין כסף, אבל הממשלה הזאת כבר נתנה כרבע מיליארד ש"ח לרשות הפלשתינית.

רחבעם זאבי: הרשות הפלשתינית מייסדת מוסדות ומשרדים בירושלים, בוודאי גם בכספים שקיבלה מישראל.

רחבעם זאבי: הם רוצים ליצור עובדות בבירת ישראל, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: שישה חיילים מישראל הם על תקן של שבויים ונעדרים.

רחבעם זאבי: הוריהם, דלל מעיין דמעותיהם, ובני משפחותיהם סופרים ביגון את השנים שחולפות.

רחבעם זאבי: הממשלה לא ניצלה את ההזדמנות של הסכמי שלום, כביכול, כדי להסתייע בהם להשגת מידע על הבנים ואולי גם להשיג את שחרורם.

רחבעם זאבי: הממשלה הסתפקה בחצי דיסקית של זכריה באומל.

רחבעם זאבי: הבנים בשבי, והממשלה מחשה.

רחבעם זאבי: בכלא אמריקני בצפון-קרוליינה נמק זה תשע שנים יונתן פולארד.

רחבעם זאבי: הוא פעל למען ישראל ולא פגע בארצות-הברית.

רחבעם זאבי: אמריקנים אחרים שחטאו כמוהו שוחררו זה כבר.

רחבעם זאבי: הממשל האמריקני מתעמר בפולארד, וממשלת ישראל מחשה.

רחבעם זאבי: ממשלת רבין המומרצת עסוקה בדברים אחרים: החלפת הדגל והחלפת ההמנון; אחמד טיבי מטיף מוסר לדרוזים שלא ישרתו בצה"ל; עושים פיס של בחינות הבגרות; מפנים מחנות מיהודה ושומרון; מחזרים אחרי אסד, כדי שיסכים לקבל מידינו את כל רמת-הגולן וכדי שייאות להתייצב שוב על חוף הכינרת; מתכננים "הפרדה" אומללה במחיר של מיליונים, שלא תפתור את הבעיה ותביא רק להיפרדות של עם ישראל מארץ-ישראל; משלמים לערביי ישראל קצבת יוצאי צבא על חשבוננו; מעבירים תקציבים מושחתים לאנשי שלומנו; רוקדים לפי חלילו של שריד את מחול ההתאבדות הלאומית; מסרסים את צה"ל ומכשירים אותו למשימה הלאומית של פינוי המתיישבים היהודים ביש"ע.

רחבעם זאבי: במחנה בה"ד-13 בקדומים, בסיס ההדרכה של המשטרה הצבאית, מאמנים זה כמה ימים חיילים לביצוע משימת הפינוי של היהודים מיש"ע.

רחבעם זאבי: התושבים היהודים בקדומים שומעים את האימונים האלה, שומעים את הפקודות, שומעים את הצעקות, שומעים את התרחישים האומללים האלה, איך מאמנים חיילים ישראלים לפנות יהודים ממחוזות המולדת.

רחבעם זאבי: הטרנספר נהיה שוב כשר, אבל בתנאי שזה טרנספר של יהודים.

רחבעם זאבי: עקירת היהודים מיהודה, משומרון, מבנימין, מעזה, זו משימת הפאר של ממשלת התבוסה וההתפרקות.

רחבעם זאבי: "עוז לתמורה בטרם פורענות" היתה בעבר ססמה בתנועת העבודה הציונית.

רחבעם זאבי: את הפורענות הביאה עלינו עתה דווקא תנועת העבודה, כשהיא נשענת על עוכרי הציונות ושונאי המדינה.

רחבעם זאבי: זו טרגדיה של תנועה וטרגדיה של אנשים.

רחבעם זאבי: איך נפלתם משמים.

רחבעם זאבי: אבל התמורה תבוא, היא חייבת לבוא, כדי שעם ישראל יחיה וכדי שמדינת ישראל תתקיים.

רחבעם זאבי: התמורה תבוא כאשר תאמצו מחדש את דרכה ההיסטורית של תנועת העבודה, שאמרה ועשתה טרנספרים לערביי ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: רק הטרנספר יביא את הביטחון והשלום.

רחבעם זאבי: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלוהב דראושה: אתה פתרת את הבעיות של מדינת ישראל במושגים מטורפים שאין להם סיכוי.

רחבעם זאבי: כן, אני פתרתי.

רחבעם זאבי: אם זה לא מוצא חן בעיניך, יש לך 21 מדינות, לך אליהן.

עבד-אלוהב דראושה: אני אשאר כאן אחריך.

עבד-אלוהב דראושה: אתה תעזוב.

עבד-אלוהב דראושה: אני אשאר אחריך.

עבד-אלוהב דראושה: הייתי פה לפניך ואני אשאר אחריך.

רחבעם זאבי: אני נשארתי – – –

עבד-אלוהב דראושה: אתה גירשת ערבים – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה וחבר הכנסת זאבי – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלוהב דראושה: אני נשאר כאן והעם שלי נשאר כאן, אחריך.

עבד-אלוהב דראושה: הקרקע הזאת – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה, אתה לא סומך על חבר הכנסת טלב אלסאנע שידע להגיד – – –

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, אתה היית צריך להשתיק את חבר הכנסת זאבי.

דב שילנסקי: אתה לא סומך על חבר הכנסת טלב אלסאנע?

דב שילנסקי: חבר הכנסת אלסאנע, חבר הכנסת דראושה לא סומך עליך.

דב שילנסקי: מה אתה אומר?

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: תחזור לכפר שלך.

דב שילנסקי: חבר הכנסת זאבי – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה, אני שואל אותך משהו.

דב שילנסקי: האם אתה לא סומך על חבר הכנסת טלב אלסאנע שידע לתת לו תשובה?

דב שילנסקי: הנה הזמנתי אותו לבמה, תן לו לדבר, ואז ישמעו אותו.

דב שילנסקי: כשצועקים בלי מיקרופון ממילא לא שומעים.

דב שילנסקי: לחבר הכנסת אלסאנע יש מיקרופון והוא ידבר.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: – – –

דב שילנסקי: רבותי, אני מבקש שקט משניכם.

דב שילנסקי: אולי כבר תירגעו שניכם?

דב שילנסקי: הרי ממילא לא שומעים אתכם.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: – – –

דב שילנסקי: אתם רוצים לנהל דו-שיח?

דב שילנסקי: צאו שניכם החוצה ותנהלו ביניכם דו-שיח.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, רשות הדיבור שלך, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: זה כתם שחור למדינה הזאת, שיושב בבית הזה – – –

דב שילנסקי: בסדר, אבל תן לאלסאנע לדבר.

דב שילנסקי: למה אתה לא נותן לו לדבר?

רחבעם זאבי: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת זאבי.

עבד-אלוהב דראושה: אתה שומע אותו?

דב שילנסקי: אני לא שומע אותו, כי אף אחד בלאו הכי לא שומע.

דב שילנסקי: שומעים שצועקים, אבל לא שומעים מה צועקים.

עבד-אלוהב דראושה: זה פאשיסט.

עבד-אלוהב דראושה: בתוך העם היהודי יושב פאשיסט.

עבד-אלוהב דראושה: העם היהודי צריך לקום נגד פאשיסטים כאלה.

רחבעם זאבי: – – –

דב שילנסקי: עכשיו אני חוזר אל שניכם בחומרה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה וחבר הכנסת זאבי, שניכם קיבלתם אזהרה ראשונה.

דב שילנסקי: שניכם אפילו לא שומעים שנתתי לכם אזהרה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש – – –

אלי גולדשמידט: – – –

עבד-אלוהב דראושה: אתם צריכים לדבר עם מי שקורא לטרנספר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה, האזהרה לא הועילה, ועכשיו אני קורא – – –

רחבעם זאבי: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה וחבר הכנסת זאבי, אני קורא את שניכם לסדר פעם ראשונה.

דב שילנסקי: אתם לא שמעתם שקראתי אתכם לסדר פעם ראשונה.

דב שילנסקי: האזהרה לא הועילה, קראתי את שניכם לסדר.

רחבעם זאבי: לא שמענו.

דב שילנסקי: צעקתם שניכם.

דב שילנסקי: אם לא שמעתם, תשמעו עכשיו.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לציין שיש דברים שנאמרים, ולעתים טוב אפילו שלא להתייחס אליהם, כי כשמתייחסים לאותם דברים מעלים את רמת התוכן ואת רמת האומר.

טלב אלסאנע: אני סבור שדווקא העם היהודי, שסבל הכי הרבה מהרדיפות של הגזענות ושל הגזענים בעולם, הוא האחרון שצריך לדגול בתיאוריות גזעניות.

טלב אלסאנע: כשעולה כאן חבר כנסת ואומר דברים גזעניים, לדעתי, הוא לא פוגע במגזר הערבי או בערבים במדינה.

טלב אלסאנע: הם לא שואבים את הלגיטימציה שלהם ממנו או מאחרים.

טלב אלסאנע: הם היו כאן, הם חיים כאן, הם שואבים את הלגיטימציה שלהם מהזכויות של אבות אבותיהם, שהיו כאן לפני אותו גזען שעלה כאן והטיף לטרנספר ולגזענות נגד הערבים.

טלב אלסאנע: לכן, אותם דברים שנאמרו מהווים כתם על היהדות, שמאפשרת לאדם שמזדהה בתור יהודי להטיף לגזענות, להטיף לטרנספר.

טלב אלסאנע: אדם כזה, לדעתי, לא צריך להיות לו מקום בכנסת, לא צריך לאפשר לו להטיף לתיאוריה הגזענית שלו.

טלב אלסאנע: זו בושה וחרפה שמאפשרים לאדם לטפטף את הרעל הגזעני הזה דרך המוסד הריבוני, דרך הכנסת.

טלב אלסאנע: אם היה מישהו מהפרלמנט הגרמני או האמריקני אומר שצריך לעשות טרנספר לבני לאום אחר, כל היהדות בעולם היתה קמה, לא יושבת, בקריאות על אנטישמיות וגזענות.

רחבעם זאבי: הרצל, שתמונתו תלויה כאן, אמר: טרנספר; בן-גוריון אמר: טרנספר; – – – אמר טרנספר; ברל אמר: טרנספר.

טלב אלסאנע: אבל כשגזען אחד עולה כאן ומטיף לגזענות, לדעתי אסור לשתוק, ובמיוחד אתם, חברי הכנסת היהודים.

טלב אלסאנע: לכן אני לא אתייחס לדבריו, אני לא אתייחס אליו, כי לדעתי אתה לא ראוי להתייחסות.

טלב אלסאנע: אני אתייחס לנושא ואומר: רבותי חברי הכנסת, ירושלים כפי שהיא – כולנו יודעים, מודעים לחשיבותה, לרגישותה, למעמדה המיוחד.

טלב אלסאנע: כפי שאני מודע לחשיבות מערב ירושלים ליהודים וליהדות, צריך להבין והגיע הזמן להבין ולהכניס לתודעה טוב טוב, שירושלים המזרחית היא בעלת מעמד חשוב לפלשתינים, לערבים, למוסלמים, לנוצרים.

טלב אלסאנע: כמו שאי-אפשר לבוא ולהגיד ליהודים שבאים ואומרים לגבי מערב ירושלים – זו בירת מדינת ישראל, אי-אפשר להתכחש לדרישות ולשאיפות ולתביעות של הפלשתינים במזרח-ירושלים ואי-אפשר להכחיש את העובדות.

טלב אלסאנע: מזרח-ירושלים נכבשה ב-1967, כמו שנכבשה יריחו וכמו שנכבשה רצועת-עזה.

טלב אלסאנע: אותו מעמד, אותה מלחמה.

טלב אלסאנע: זה שטח כבוש וזה שטח ששייך לעם הפלשתיני.

טלב אלסאנע: אולם, מה שעשתה ממשלת ישראל ב-1967 – – –

רחבעם זאבי: הפלשתינים המציאו את הר-המוריה?

רחבעם זאבי: הפלשתינים בנו את בית-המקדש הראשון?

רחבעם זאבי: הר-המוריה היה במערב ירושלים?

דב שילנסקי: חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: עד איפה הטמטום?

טלב אלסאנע: אני רק רוצה להגיד לך, שקיצונים וגזענים כמוך הביאו להרס בית-המקדש הראשון, הביאו להרס בית-המקדש השני.

רחבעם זאבי: איפה הר-המוריה – בתל-אביב?

רחבעם זאבי: הר-המוריה בתל-אביב?

רחבעם זאבי: איזה טמטום.

טלב אלסאנע: טוב שהשכל יגבר.

טלב אלסאנע: הקיצוניות והגזענות שלך הביאו להרס בית-המקדש – הראשון והשני.

דב שילנסקי: חבר הכנסת זאבי, הוא לא הפריע לך באמצע דבריך.

דב שילנסקי: תאפשר גם לו לדבר בלי הפרעה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, שלדעתי מתוך טעות נפשעת הוחלט לספח את מזרח-ירושלים, ומשזה הוחלט, ההחלטה הזאת אינה מחייבת את הפלשתינים, ואין לה שום מעמד על-פי המשפט הבין-לאומי.

טלב אלסאנע: היא לא מחייבת אף אחד, אין לה שום משקל, אין שום ערך להחלטה הזאת.

טלב אלסאנע: מה שקובע את מעמדה זה רצונו של העם הפלשתיני.

אלי גולדשמידט: למה?

טלב אלסאנע: זו שאיפתם וזה רצונם.

אלי גולדשמידט: אתה החלטת איזה מעמד?

טלב אלסאנע: אתה היום לא יכול ללכת למזרח-ירושלים, והעיר מחולקת, זו עובדה.

טלב אלסאנע: מזרח-ירושלים – רואים אותה בשביתות ובכל תקופת האינתיפאדה.

טלב אלסאנע: יש מזרח-ירושלים ויש מערב-ירושלים, ואי-אפשר להשלות את עצמנו שהיא מאוחדת.

טלב אלסאנע: היא לא מאוחדת.

טלב אלסאנע: היא שונה מבחינת המעמד המשפטי, היא שונה מבחינה עובדתית.

אלי גולדשמידט: אפילו הפלשתינים אינם מדברים בקיצוניות שאתה מדבר בה.

טלב אלסאנע: הם לא מדברים.

טלב אלסאנע: הם ציונים גדולים, אז הם מוותרים, אבל אתה לא שומע אותם יום ולילה אומרים לך?

טלב אלסאנע: אתה מצפה שימחאו לך כף ויגידו – אנחנו באמת בעד הכיבוש הישראלי בגדה, והסורים יגידו שהם בעד הכיבוש הישראלי בגולן?

רחבעם זאבי: הוא מן ה"חמאס".

רחבעם זאבי: הוא חבר של יושב-ראש ה"חמאס", הוא לא מכחיש את זה.

טלב אלסאנע: אבל אני רוצה לדבר על השקר הגדול הנוסף.

טלב אלסאנע: כל העולים לשלטון, מזמנו של בגין ועד היום, כולם אומרים: אנחנו בעד שוויון לאוכלוסייה הערבית במזרח-ירושלים, אנחנו רוצים לדאוג לכלל אוכלוסיית ירושלים, לכלל אזרחיה.

טלב אלסאנע: ואני שואל את עצמי: רבותי, האם לססמה הזאת יש כיסוי בשטח, או שהיא נותרה ססמה ריקה מתוכן?

טלב אלסאנע: בשנת 1967 סיפחה ישראל 70,000 דונם של מזרח-ירושלים, שטחים של האוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: עד היום הופקעו 80% מהשטחים האלה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת גולדשמידט לא יכול ללכת במזרח-ירושלים, אבל אתה במערב ירושלים כן יכול ללכת.

טלב אלסאנע: אומר לך, חבר הכנסת דב שילנסקי: לפני שהיה שלום היית יכול להגיע לקהיר?

טלב אלסאנע: לא יכולת להגיע לקהיר.

טלב אלסאנע: אבל כשיש שלום אתה יכול היום לטייל בקהיר.

טלב אלסאנע: כשיהיה שלום אתה תגיע גם למזרח-ירושלים ותנגב חומוס אצל אבו-שוקרי, אבל היום, במצב הזה, כשאתה רוצה לשבור רצונו של עם אחר, אתה לא יכול להגיע, כי אתה רוצה להגיע בתור אונס, אתה מגיע על אפו ועל חמתו, אתה מגיע בניגוד לרצונו, וזה ההבדל.

טלב אלסאנע: צריך לכבד את רצונו של העם השני, את שאיפותיו ואת זכותו לחיות.

דב שילנסקי: הפאקט הוא שהוא לא יכול ללכת שם, ואתה פה כן יכול ללכת.

סאלח טריף: אתה פספסת את הקטע של החומוס, חבר הכנסת שילנסקי, תקשיב קצת לחבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: אני רק רוצה לציין, רבותי חברי הכנסת, איזו מדיניות כלפי האוכלוסייה הערבית במזרח-ירושלים, בתוך ירושלים בכלל, נוקטות ממשלות ישראל, ללא הבדל אם זה הליכוד או מפלגת העבודה.

טלב אלסאנע: משנת 1967 ועד היום הפקיעו יותר מ-33% מאדמות הערבים תחת הססמה של הפקעה לצורכי ציבור.

טלב אלסאנע: האם הערבים ממזרח-ירושלים הם חלק מהציבור הזה?

טלב אלסאנע: משפטית כן, אבל מה שקרה – הפקיעו מהערבים על מנת לתת ליהודים.

טלב אלסאנע: כמה יחידות דיור הוקמו במזרח-ירושלים?

טלב אלסאנע: יותר מ-70,000 יחידות דיור הוקמו על-ידי הממשלה.

טלב אלסאנע: כמה מהן הוקצו לערבים במזרח-ירושלים?

טלב אלסאנע: אף לא אחת.

רחבעם זאבי: הערבים בונים שלא כחוק.

טלב אלסאנע: למה הערבים במזרח-ירושלים בונים שלא כחוק?

טלב אלסאנע: יש מצוקת דיור, יש 20,000 משפחות מחוסרות דיור במזרח-ירושלים, כי מנצלים את חוק התכנון והבנייה על מנת לחנוק את האוכלוסייה הערבית, על מנת למנוע מהשכונות הערביות להתפתח, על מנת למנוע מהכפרים הערביים להתפתח, על מנת לעשות טרנספר לאוכלוסייה הערבית מתוך ירושלים.

טלב אלסאנע: ובו זמנית אומרים: אנחנו בעד שוויון.

טלב אלסאנע: אנחנו באים ואומרים שהתורה הזאת, התורה של לחנוק את האוכלוסייה הערבית, התורה של המשך ההפקעה, התורה הזאת של דיכוי ושלילת הזכויות של ערביי מזרח-ירושלים לא מתיישבת.

רחבעם זאבי: יש לכם 21 מדינות.

רחבעם זאבי: לכו לשם.

טלב אלסאנע: אנחנו נישאר כאן, נישאר גם בכנסת.

רחבעם זאבי: לכו ל-21 המדינות שמהן באתם, ותגמרו שם.

טלב אלסאנע: נולדנו כאן.

טלב אלסאנע: האבות שלנו חיים כאן.

טלב אלסאנע: אם זה מפריע לך – אתה יכול ללכת.

טלב אלסאנע: אף אחד לא מחזיק אותך.

טלב אלסאנע: לנו טוב כאן ואנחנו נישאר כאן.

רחבעם זאבי: – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי.

טלב אלסאנע: אני אצטט את טדי קולק כשהוא היה ראש עיר בשנת 1990 – כל הססמאות על השוויון הן הבל.

טלב אלסאנע: בפועל הבטיחו שוויון ולא יישמו אותו.

טלב אלסאנע: כל ההבטחות הן ריקות מתוכן.

טלב אלסאנע: לא פיתחו את הכבישים, לא פיתחו שכונות, לא פיתחו בתי-ספר, לא פיתחו מוסדות ציבור ולא הקימו שכונות חדשות.

טלב אלסאנע: בפועל הזניחו והפלו את הזכויות הערביות.

טלב אלסאנע: עד היום בפועל יש מחסור של יותר מ-20,000 יחידות דיור במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: מה שקורה הוא שהולכים ומפקיעים קרקעות בבית-צפאפא ובבית-חנינא, כשאנשים בבית-צפאפא ובבית-חנינא לא מוצאים לעצמם מקום לגור בו.

טלב אלסאנע: לכן, איך אפשר לבוא לאנשים האלה, איך אפשר לבוא לפלשתינים ולהגיד להם שמדובר בממשלה השואפת לשלום, שמדובר בממשלה שמעוניינת בשלום, שרוצה באמת לקדם את התקווה למזרח תיכון חדש, שערבים ויהודים יחיו יחד ולא האחד על חשבונו של האחר?

טלב אלסאנע: מדוע התושבים היהודים בירושלים יכולים לבנות עד שש קומות והתושבים הערבים לא יכולים לבנות יותר משתי קומות?

טלב אלסאנע: מדוע התושבים הערבים, שלא מקבלים שירותים, צריכים לשלם ארנונה בדיוק כמו התושבים היהודים, וזאת למרות רמת השירות הירודה?

טלב אלסאנע: לדעתי, כל המדיניות הזאת איננה מתיישבת לא עם האווירה, לא עם הרצון, והיא איננה מצביעה על כוונות להגיע לשלום אמיתי וכן.

טלב אלסאנע: מאז ומתמיד אנחנו אומרים, שעל מנת ששני העמים, הפלשתינים והיהודים, יחיו בשלום, צריך להכיר בזכותו של העם הפלשתיני להגדרה עצמית, צריך להכיר בגדה המערבית וברצועת-עזה, ומזרח-ירושלים תהיה בירתו של העם הפלשתיני.

טלב אלסאנע: אז, כשירושלים המזרחית תהיה בירתו של העם הפלשתיני, אפשר להגיע לשם, אפשר למצוא את הנוסחה המשותפת ולשמור גישה חופשית לשני הצדדים.

טלב אלסאנע: אבל לבוא ולהגיד שאנחנו מנהלים משא-ומתן כאשר צד אחד מחליט, כופה את רצונו ויוצר עובדות בשטח?

טלב אלסאנע: משא-ומתן מתקיים על-פי מפגש רצונות של שני צדדים, והוא לא צריך לשקף רק רצון של צד אחד בלבד.

טלב אלסאנע: מה שעושה ממשלת ישראל בפועל הוא, שעל-ידי יצירת עובדות בשטח היא מרוקנת מתוכן את הסכם אוסלו ואת הסכם קהיר בכל הנוגע למזרח-ירושלים.

טלב אלסאנע: עד היום הופקעו 80% מהאדמות של מזרח-ירושלים, ובפועל לא נותר מה להפקיע.

טלב אלסאנע: לכן, אין פלא שהממשלה אמרה שהיא לא תפקיע קרקע בעתיד לצורכי בנייה למגורים.

טלב אלסאנע: היא הפקיעה 80% מהקרקעות ולא נותר מה להפקיע.

טלב אלסאנע: היא גם שמרה לעצמה את האופציה להמשיך ולהפקיע קרקעות למוסדות ציבור, לכבישים וכדומה.

טלב אלסאנע: לכן, לדעתי, הגיע הזמן שהממשלה תתעשת.

טלב אלסאנע: צריך לפעול על מנת להציל את הממשלה מהחלטה בלתי שפויה זו.

טלב אלסאנע: אדם יכול להיות בריא ודעתו תהיה טרופה.

טלב אלסאנע: זה מה שקרה לממשלה.

טלב אלסאנע: בלחץ של הימין, בלחץ של המתנחלים, היא מחליטה להרחיב את ההתנחלויות, להמשיך בהפקעות, וצריך לפעול על מנת להציל אותה מטירוף הדעת הזה, ובזה להציל את תהליך השלום.

טלב אלסאנע: אנחנו סבורים שיש לבטל את הפקעת הקרקעות שהיתה לאחרונה וגם את הפקעת הקרקעות הקודמת, על מנת לאפשר בנייה בשכונות פלשתיניות.

טלב אלסאנע: יש להגדיל את אחוזי הבנייה בשכונות הפלשתיניות ולהשוותן לבנייה הקיימת בשכונות היהודיות.

טלב אלסאנע: יש להכין תכנון לכל השכונות הפלשתיניות הקיימות.

טלב אלסאנע: יש להכין תוכניות מיתאר מפורטות אשר ייתנו מענה על צורכי האוכלוסייה.

טלב אלסאנע: יש להקצות לשכונות הפלשתיניות משאבים שווים לאלה המוקצים לשכונות היהודיות.

טלב אלסאנע: לדעתי, גישה זו תצביע על יחס שוויוני, תצביע על כוונות טובות.

טלב אלסאנע: ולבסוף, יש גם להכיר בזכויות ובדרישות הלגיטימיות של הפלשתינים, של הערבים במזרח-ירושלים, ולהכיר במזרח-ירושלים כחלק מהשטח שנכבש ב-1967.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת עמנואל זיסמן, לחמש דקות.

סאלח טריף: אחריו – חברת הכנסת דליה איציק; אחריה – חבר הכנסת אליהו בן-אלישר, שנמצא כאן.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מאז כינונה של הממשלה הזאת, ב-13 ביוני 1992, פעלה הממשלה בעקביות כדי לבנות, לאכלס ולפתח את ירושלים, בירת ישראל המאוחדת ובריבונות ישראל.

עמנואל זיסמן: אבל, במקביל, חברי מהמפלגה הדמוקרטית הערבית, הממשלה הזאת פעלה לא רק כדי להגדיל את הרוב היהודי בעיר.

עמנואל זיסמן: היא פעלה גם כדי לאכלס, לבנות ולפתח את סביבות ירושלים, והיתה בנייה והיה אכלוס מוגבר במה שאנחנו קוראים ירושלים רבתי – מעלה-אדומים, גבעת-זאב, אפרת, גוש-עציון וביתר-עילית.

טלב אלסאנע: אבל לפלשתינים – – –

עמנואל זיסמן: כל זה נעשה בידיעתה ובהסכמתה של שרת העבודה והרווחה אורה נמיר, מאחר שהיא נאמנה לא רק לעקרונות ולערכים חברתיים, אלא גם לעקרונות המדיניים שמנחים אותה כנציגת מפלגת העבודה בממשלה.

טלב אלסאנע: למה לא נותנים היתרי בנייה לערבים?

עמנואל זיסמן: אנחנו אומרים לכם בצורה הגלויה והברורה ביותר, בצורה חד-משמעית: אין כוח בעולם, לא חיצוני ולא פנימי, שיכול לוותר על פסיק ותג מהריבונות היהודית על ירושלים השלמה והמאוחדת; ואני מוסיף: גם בירושלים רבתי.

עמנואל זיסמן: שלא ישלו אתכם.

עבד-אלוהב דראושה: מי שרוצה שלום צריך לדעת, שמזרח-ירושלים היא טריטוריה פלשתינית.

עבד-אלוהב דראושה: לא יעזור.

עמנואל זיסמן: שלא ישלו אתכם.

עבד-אלוהב דראושה: לא יעזור – – –

עמנואל זיסמן: אני אומר לכם, אתם יכולים להסיק את המסקנות, ואתם לא תסיקו את המסקנות.

תמר גוז'נסקי: – – –

עמנואל זיסמן: אני אומר לכם: העיר הזאת, שהיא בירת העם היהודי זה 3,000 שנים, כשעדיין לא חלמו על כך שיהיה פה, באזור הזה, עם זר אחר, העיר הזאת היתה מאז ומתמיד בירת היהודים.

עמנואל זיסמן: היו פה יבוסים, ממלוכים, רומים, ביזנטים ובריטים, אבל תמיד נותרו בה יהודים, ותמיד היה רוב יהודי בעיר הזאת.

תמר גוז'נסקי: לא.

תמר גוז'נסקי: ממש הגזמת.

עמנואל זיסמן: תמיד היה רוב יהודי.

עמנואל זיסמן: גם כשהיה צבא כיבוש של אחרים היה רוב יהודי.

עמנואל זיסמן: אנחנו יודעים שהעיר הזאת היא עיר קדושה.

עבד-אלוהב דראושה: אתה בור בהיסטוריה.

עבד-אלוהב דראושה: אני למדתי היסטוריה ולימדתי היסטוריה.

עמנואל זיסמן: אתה למדת היסטוריה בצורה מעוותת ומסולפת.

עבד-אלוהב דראושה: מעולם לא היה רוב יהודי בירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: במשך 3,000 שנים לא היה בה רוב יהודי.

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת דראושה, בעיר הזאת יש היום רוב יהודי של 72%, פחות מאשר היה כשהעיר שוחררה ואוחדה מחדש.

עמנואל זיסמן: אבל, אנחנו נחושים לעשות כל מאמץ לא רק כדי שלא להקטין את הרוב הזה, אלא אף כדי להגבירו.

עמנואל זיסמן: אני יכול להעיד על עצמי, שבמשך 24 שנים נמניתי עם אבות העיר הזאת ועשיתי הסכמים שונים ומגוונים כדי לחזק את השוויון של המיעוט הערבי, כדי לתת שירותים מלאים והוגנים לכל המיעוטים בירושלים, ובעיקר למיעוט הערבי המוסלמי ולמיעוט הערבי הנוצרי.

תמר גוז'נסקי: – – –

עמנואל זיסמן: אבל אני לא רוצה שאתם תשלו את עצמכם.

עמנואל זיסמן: אנחנו לא ניתן שבעיר הזאת לא יישמר רוב יהודי יציב ואיתן לעולמי עד.

טלב אלסאנע: ברגע שאתה אומר שאתה רוצה – – –

עמנואל זיסמן: זה אומר שבעיר הזאת צריך לאפשר למיעוט הערבי לבנות ולחיות באופן הוגן.

עמנואל זיסמן: אבל יש עלייה לעיר הזאת ומשיכת אוכלוסייה ותיקה ועולים חדשים.

עמנואל זיסמן: צריך לעשות מאמצים, כדי לשפר את כלכלתה ולחזק את תשתיתה הכלכלית והחברתית, כדי שלא רק יבואו אליה, אלא גם שלא ירדו ממנה.

עמנואל זיסמן: רוב המאמצים האלה יהיו מכוונים, כדי שיהיה פה רוב יהודי, שיבטיח את ריבונותנו.

עמנואל זיסמן: אני מאוד מופתע מהחלטת הממשלה.

עמנואל זיסמן: החלטת הממשלה לא רק מעוררת תמיהה.

עמנואל זיסמן: יש בה ויתור.

עמנואל זיסמן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, את האמנת בסטלין, שמש העמים.

עמנואל זיסמן: דוד בן-גוריון החליט בסוף מלחמת העצמאות, ברוב של חמישה נגד שלושה.

עמנואל זיסמן: תמיד היו במפלגת העבודה ההיסטורית ובמפא"י ההיסטורית שלושה, כאלה שנמנעו אתמול, ושלושה שהיו נגד הקמת ירושלים כבירת ישראל בדצמבר 1949, אבל תמיד היה רוב בתנועת העבודה שבאופן גלוי, נחוש, נחרץ, עקבי ושיטתי עשה כדי לבנות את הבירה הזאת, כדי להבטיח בה רוב יהודי.

עמנואל זיסמן: ויהיה בה רוב יהודי גדול ויציב תוך מתן מלוא הזכויות השוויוניות למיעוט הערבי.

עמנואל זיסמן: לא יהיה גידול מלאכותי ערבי בעיר הזאת, תשכחי מזה.

עמנואל זיסמן: תשכחו מזה.

עמנואל זיסמן: אם זה מצדכם תנאי לשלום, לא יהיה שלום.

עמנואל זיסמן: שלום יהיה רק על בסיס אחד – חיזוק שלמותה ואחדותה של העיר הזאת עם רוב יהודי, לא רק בעיר אלא גם בסביבות העיר, מה שנקרא ירושלים רבתי.

עבד-אלוהב דראושה: ירושלים רבתי מים-המלח עד הים התיכון.

תמר גוז'נסקי: – – –

סאלח טריף: תודה רבה לחבר הכנסת עמנואל זיסמן.

סאלח טריף: חברת הכנסת דליה איציק, בבקשה.

סאלח טריף: כל הירושלמים מדברים היום וגם הירושלמיות.

סאלח טריף: נאומי כולם חוצבי להבות.

סאלח טריף: בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: הדרך השלישית – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת דראושה, אנחנו לא מבררים סוגיות פוליטיות היום.

סאלח טריף: זה יהיה לקראת הפריימריס.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת לברך את כולכם, חברי חברי הבית, בברכת כנס קיץ מוצלח ופורה.

דליה איציק: היום הוא יום איכות השלטון, ומי כמו הבית הזה יודע כמה הוא חשוב לשמירה על יציבות הדמוקרטיה במדינת ישראל.

דליה איציק: אני מבקשת, אדוני היושב-ראש, באופן מיוחד לברך את האישים שנבחרו היום כאבירי איכות השלטון, ובהם השר דוד ליבאי, שלפי דעתי יש לו חלק נכבד בשמירה על איכות השלטון.

דליה איציק: חבל לי מאוד, אדוני היושב-ראש, שחבר הכנסת ביבי נתניהו לא נמצא פה, כי הייתי רוצה לשאול אותו כמה שאלות, ואולי אותך אני אשאל, חבר הכנסת בן-אלישר.

דליה איציק: חבר הכנסת ביבי נתניהו הביא לא מזמן תוכנית מאוד מעניינת של פלשתינים חובבי ציון.

דליה איציק: הוא אמר שיש לו תוכנית מגירה של פלשתינים שמאוד אוהבים אותנו, והוא יכול להוביל אותנו יחד אתם להסכם שלום מכובד.

דליה איציק: התוכנית הזאת היתה כל כך מגוחכת ומצחיקה, עד שלפי דעתי הוא מאוד התבייש בה.

דליה איציק: בתחילת היום היא הועלתה בתרועות גדולות, ובסוף הערב איש לא שמע עליה עוד.

דליה איציק: אני מבקשת לשאול אותך: איפה הפלשתינים החדשים האלה?

דליה איציק: מה קרה להם?

דליה איציק: מה קרה לתוכנית שלו, איפה היא?

אסתר סלמוביץ: את לא מאמינה שיש כאלה?

דליה איציק: חובבי ציון אין.

דליה איציק: ואם יש, אנא תוציאו אותם מהמגירה, מהארון, תוציאו אותם סוף סוף.

דליה איציק: אנחנו מחכים לראות אותם.

דליה איציק: אני מבקשת לשאול אותך עוד דבר.

דליה איציק: הרי אתם הייתם בשלטון, וכשאתם הייתם בשלטון אני הייתי סגנית ראש עיריית ירושלים, והייתי סגניתו של טדי קולק, שהשקיע באמת את כל חייו בצמיחת העיר הזאת, ולא רק בדיבורים.

דליה איציק: אתם ידעתם לדבר יפה מאוד על ירושלים, שהיתה על ראש שמחתכם, אבל היתה תמיד בסוף תקציבכם, ואחד הדברים שעשיתם – מיניתם שר שאמור לטפל בענייני ירושלים.

דליה איציק: הרי אתה יודע כמוני כמה המשרד הזה היה מגוחך, מצחיק, חסר שיניים.

דליה איציק: אני לא רואה את האהבה היתירה שלכם לירושלים, באמת אני אומרת את זה, בלי הקנטה.

דליה איציק: ואני אומרת לך את זה בכל הכבוד.

דליה איציק: יש לי הרגשה שהרצון לנגח את הממשלה בכל מחיר מקלקל את השורה ובעיקר מקלקל לירושלים.

דליה איציק: והדבר האחר שרציתי להגיד לך – לא מזמן חזרתי מחוץ-לארץ, וסיפרו לי שם חברים שחלק מחבריך עושים עבודה נוראה נגד הממשלה.

דליה איציק: רק לקרוא את המודעות בעיתונות; יש איזה גבול של טעם טוב שאסור לעבור אותו.

דליה איציק: מי יודע, אולי גם אתם תהיו בשלטון.

דליה איציק: אני מאחלת לכם שלא, אבל אם אי-פעם תהיו בשלטון לא נתנהג כמוכם.

דליה איציק: אני חושבת שחשוב מאוד להבהיר גם לחברים שלך, שיש גבולות שלא עוברים אותם, ויש לי הרגשה שאנחנו עוברים את הגבול הזה, שהוא מאוד מסוכן בעיני.

דליה איציק: אני מבקשת לדעת ממך, חבר הכנסת זאבי.

דליה איציק: שמעתי שהתחברת לחבורה של אופוזיציה, שבעצם אימצה לעצמה נוסחה שאומרת שלום תמורת שלום, נכון?

רחבעם זאבי: בוודאי.

דליה איציק: היא אומרת: מה פתאום נחזיר שטחים?

דליה איציק: אנחנו יכולים להביא שלום תמורת שלום.

דליה איציק: מה עשו האנשים האלה?

דליה איציק: לקחו את הנוסחה שלנו, אימצו אותה, אבל עשו יותר ממנה.

דליה איציק: הם לא עשו שלום תמורת שטחים, אלא עשו שלום תמורת כל השטחים.

דליה איציק: אפילו אינץ' אחד בטאבה לא השאירו.

דליה איציק: אז מה אתה מתחבר אליהם?

דליה איציק: במה הם יותר טובים מאתנו?

רחבעם זאבי: הם טעו.

רחבעם זאבי: למה אתם טועים?

דליה איציק: הם יותר טובים מאתנו בוויתורים.

רחבעם זאבי: הם טעו בסיני, למה אתם טועים פה בלב הארץ?

רחבעם זאבי: למה נדבקתם מהם במחלה הממארת הזאת?

דליה איציק: ולכן, אני רוצה להגיד לך, שאתה עושה טעות שאתה מתחבר אליהם, מפני שדבר אחד אני יכולה לומר לך: לוותר הם יודעים יותר טוב מאתנו, מהר וקל.

דליה איציק: לא מזמן פגשתי בחור שכל החיים שלו בחר בשביל השמאל, והוא אמר לי: אני הולך להצביע בשביל הימין.

דליה איציק: אמרתי לו: תגיד לי, אתה השתגעת להצביע בשביל הימין?

דליה איציק: הוא אמר לי: דליה, תאמיני לי, אני רוצה להיפטר מהשטחים.

דליה איציק: הם עושים את זה הכי טוב, עושים את זה מהר, קל ואלגנטי ובלי הפגנות.

דליה איציק: למה אני צריך להסתבך אתכם?

דליה איציק: לא רוצה להצביע בשביל השמאל.

דליה איציק: תאמין לי שאני שומעת את זה מהרבה אנשים.

רחבעם זאבי: עזבי אותם.

רחבעם זאבי: מה אתם מתכוונים לעשות?

רחבעם זאבי: תדברי על עצמכם.

רחבעם זאבי: אתם תוותרו על ירושלים?

רחבעם זאבי: אתם תוותרו על הגולן?

רחבעם זאבי: אתם תוותרו על בנימין, על השומרון, על יהודה?

רחבעם זאבי: תדברי על עצמכם, תפסיקי לחלק להם ציונים.

דליה איציק: פעם אחת ישבתי עם קבוצה של חברים חרדים במועצת העיר – –

רחבעם זאבי: את כל פעם יושבת – – –

דליה איציק: כמו שאתה יושב.

דליה איציק: – – והם אמרו לי: מה לעשות, הרי כולנו חיים ככה.

דליה איציק: מאין אנחנו יודעים מה הציבור מרגיש?

דליה איציק: מזה שאנחנו נפגשים אתם.

דליה איציק: וגם אני עושה בדיוק מה שאתה עושה, אלא שאני לא מתחברת אליהם, כי הם לא בדעות שלך.

דליה איציק: הרי אתם לא רוצים שיוותרו.

דליה איציק: אני לא מבינה מה אתה עושה אתם.

דליה איציק: ואתה יודע, החברים החרדים אמרו לי דבר אחד מאוד נכון.

דליה איציק: הם אמרו לי: אנחנו לא רוצים לשלוט בירושלים.

דליה איציק: את יודעת למה?

דליה איציק: כי אנחנו חושבים שאם נשלוט בירושלים אנחנו נפר איזון.

דליה איציק: ירושלים זקוקה לחיבור של שכל, של לב ושל כיס.

דליה איציק: לא הצהרות, ולא לעשות אותה בוסניה שנייה, או לבנון שנייה.

דליה איציק: אתה יודע כמוני שאפשר להצית את העיר הזאת בגפרור אחד.

דליה איציק: אתה זוכר בוודאי את אירועי הר-הבית ביום שישי.

דליה איציק: אני לא אשכח לעולם את התמונה המפחידה הזאת; לעולם לא אשכח.

דליה איציק: ראיתי איך ברגע אחד של חוסר אחריות אפשר – – –

רחבעם זאבי: הפתרון הוא שהם לא יהיו פה ולא יהיה מי שיעשה בעיות.

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, אני מבקש להירגע קצת.

סאלח טריף: היא צריכה לסיים.

דליה איציק: אני בכל זאת רוצה להגיד לך, חבר הכנסת גנדי, אני נורא מודה לחבר הכנסת ביבי נתניהו.

דליה איציק: אני נורא מעריכה אותו ונורא מודה לו, בעיקר כשאני שומעת אותו.

דליה איציק: כל פעם כשאני שומעת אותו אני חוזרת למנהיגים שלי והם נראים לי כאלה ענקים, ענקים מתמיד.

דליה איציק: על זה אני מודה לו.

דליה איציק: כי לפעמים אתה צריך איזו השוואה, איזו פרופורציה.

דליה איציק: כל פעם כשאני שומעת אותו, כל פעם כשאני רואה אותו, יצחק רבין נראה לי גדול וענק.

סאלח טריף: תודה לחברת הכנסת דליה איציק.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת אליהו בן-אלישר.

סאלח טריף: כן, חבר הכנסת זיסמן?

עמנואל זיסמן: יש לי שאלה שקשורה אליך.

סאלח טריף: אלי?

סאלח טריף: בבקשה.

סאלח טריף: יואיל חבר הכנסת בן-אלישר להמתין לשאלה.

עמנואל זיסמן: הנאום הקצר שלי היה לפי האמונה הבסיסית והעקרונות שמאחדים אותך ואותי ואת כל חברי מפלגת העבודה.

עמנואל זיסמן: לא אמרתי מלה אחת שסוטה או חורגת מכך.

סאלח טריף: היה מי שטען אחרת עכשיו?

עמנואל זיסמן: כן.

עמנואל זיסמן: העירו את תשומת לבי, שכשסיימתי לדבר אמרת לחבר הכנסת דראושה: זה נאום של פריימריס, ואנחנו לא עוסקים בסוגיות פוליטיות.

סאלח טריף: לא.

עמנואל זיסמן: זה לא היה נאום של פריימריס.

סאלח טריף: חס וחלילה.

עמנואל זיסמן: זו האמונה הבסיסית שלי, שלך ושל מפלגת העבודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת זיסמן, רק לשם הבהרה: כשחבר הכנסת דראושה – – –

עמנואל זיסמן: זה נרשם בפרוטוקול, אחרת לא הייתי בא להעיר.

סאלח טריף: חבר הכנסת זיסמן, אל תנצל את קולי הדל כדי לגבור עלי.

סאלח טריף: כשחבר הכנסת דראושה קרא לעברך שאתה הולך לדרך השלישית ממילא, אמרתי לו: אל תעלה את הנושא הזה ואל תיכנס לשאלות פוליטיות עכשיו.

סאלח טריף: זה נושא שיהיה בפריימריס, לא עכשיו.

סאלח טריף: זה לא קשור לעניין הזה, ולא אמרתי מלה וחצי מלה.

סאלח טריף: אתה יודע שאני יושב לידך ואין לי הרבה בעיות עם רבות מדעותיך.

סאלח טריף: חבר הכנסת בן-אלישר, בבקשה.

אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת דליה איציק היא כל כך חרוצה וכל כך יעילה, ומתעמתת בצורה מאוד אלוקוונטית ואלגנטית, אני חייב לומר, שאינני יכול שלא להרים את האתגר שהיא זרקה לעומתי.

חברת הכנסת איציק, כמה נתונים יסודיים.

אני לא אשא נאום חוצב להבות.

אני חושב שירושלים גדולה מכולנו, ואין שום צורך לנקוט לשון חוצבת להבות כזאת.

אבל אני זוכר שב-1977, כאשר הליכוד הגיע לשלטון, כאשר מנחם בגין הקים את ממשלת הליכוד הראשונה, מסביב לירושלים, בשכונות אשר נוסדו בימי שלוט מפלגת העבודה והמערך מאז 1967 ועד 1977, ישבו, אם זיכרוני אינו מטעני, פחות או יותר בסביבות 25,000 תושבים.

כאשר עזבנו את השלטון, בשנת 1992, 15 שנה מאוחר יותר, התגוררו באותן שכונות בדיוק מסביב לירושלים פחות או יותר 130,000 ישראלים.

זה איננו הישג קטן, הייתי אומר.

נכון, יש כאלה שמאשימים אותנו במעשה דומה גם ביהודה ובשומרון.

אני זוכר, שכאשר הגענו לשלטון ב-1977, חיו ביהודה ושומרון פחות או יותר 6,000 או 7,000 מתיישבים.

בסיני, אגב, היו פחות מ-5,000.

כאשר עזבנו את השלטון ב-1992 חיו ביהודה ובשומרון 140,000 תושבים.

יש לראות את הפרופורציות, לראות את הגידול, לראות את ההשקעה.

נכון, האשימו אותנו בהפרזה ביהודה ובשומרון.

איש לא האשים אותנו בהפרזות ובהגזמות מסביב לירושלים.

כך שלבוא היום ולומר: לא עשיתם כלום, אתם רק דיברתם, רק דקלרציות, אפשר כמובן, אבל זה איננו תואם את המציאות.

אולי אציין עוד נקודה אחת בטרם אומר כמה מלים על המדיניות הנוכחית של הממשלה, מפני שפשוט עוררת בי את הרצון להשיב לך בעניין הזה.

ממשלה של הליכוד מעולם לא התחייבה, לא הבטיחה לשאת ולתת על ירושלים, בניגוד לכל מה שאנחנו שומעים חזור ושמוע מפי ראש הממשלה, אשר כל כך אוהב להסתמך על מנחם בגין.

מפני שמי יותר פטריוט ממנחם בגין?

לכן הוא מסתמך על מנחם בגין כל פעם כאשר מתעורר איזה ספק לגבי מדיניותו; ועל קמפ-דייוויד.

כי בסופו של דבר בגין עשה את קמפ-דייוויד.

אז, כמובן, זאת האסמכתה, זה יהיה התנ"ך, להבדיל.

מעולם לא.

כל פעם כאשר חזרה הדרישה מצד המצרים, לפעמים גם מצד האמריקנים, להתחייב בעניין ירושלים, בגין, מאוחר יותר גם שמיר, אבל בעיקר בגין, שאז באו הדרישות הגדולות, דחה את הדרישות האלה מכול וכול.

כאשר קרטר, נשיא ארצות-הברית, הזכיר פעם אחת לבגין שארצות-הברית לא הכירה בירושלים כבירת ישראל, שאל אותו בגין: יאמר לי בבקשה כבוד נשיא ארצות-הברית, היכן נמצאת בירת ישראל.

לקרטר לא היתה תשובה.

רשום בפרוטוקולים ואפשר למצוא זאת במשרד ראש הממשלה, ועוד כהנה וכהנה דברים שאני יכול לצטטם.

בהשוואה לכך, גם כאשר ממשלת רבין נוקטת אמצעים שהייתי יכול לכאורה להסכים להם – אף שאני חייב לומר: אני לא בעד הפקעות.

זאת אומרת, לא על הפקעות אני אלחם, לא ההפקעות הן המטרה החשובה ביותר.

להיפך.

מוטב לעשות את הדברים בצורה שקטה, בלי הפקעות, בצורה וולונטרית, אם זה אפשרי.

אני לא מאמין שזה תמיד אפשרי.

אבל יש לנסות לפחות בצורה של משא-ומתן, בצורה של שיחות, בצורה לפעמים של כניעה.

אבל אנחנו תמיד אמרנו, שאנחנו לא רוצים להפקיע רכוש פרטי מאיש, בוודאי לא מערבי.

אבל כשיש די שטחים שאינם רכוש פרטי, שאינם בבעלות פרטית, שיכולים להספיק למה שצריך.

גם כאשר עושים משהו שאני יכול להסכים אתו, עושים אותו בצורה עקומה.

הנה שתיים-שלוש דוגמאות מהיום, ויותר מזה לא אוכל, כמובן, לתת במסגרת הזמן הזה.

מפקיעים.

מה עושים אחר כך?

מתחייבים קבל עם ועולם שזו ההפקעה האחרונה.

נכון, למגורים.

בשביל מה צריך שטחים?

בשביל קניונים?

בשביל בילויים?

בשביל מועדוני לילה?

ברור שצריך את זה בשביל מגורים.

אז אין עוד הפקעות.

מישהו השיג פה הישג בלתי רגיל.

זו צורה עקומה של עשיית דברים.

מייד, אגב, מתחילים לשאת ולתת, עם מי?

– עם פייצל חוסייני כנציג אש"ף בירושלים.

אתו מתחילים לשאת ולתת.

אני רוצה רק את זאת לומר: איפה מנהלים אתו משא-ומתן?

מנהל אתו משא-ומתן חבר ממשלה, שהוא ממונה מטעם הממשלה על ענייני ירושלים, לא במשרדו.

איפה נמצא המשרד שלו, משרד המשטרה?

במקום שלא היה בשלטון ישראל ב-1967, אז אולי פייצל חוסייני לא יבוא לשם.

לא רוצים לפגוע בו.

אז איפה מנהל משא-ומתן כזה שר, חבר ממשלה בכיר, עם פייצל חוסייני?

בדירה פרטית ברחביה, אצל אדם שאני מאוד מעריך, הוא היה יורשי בשגרירות הישראלית בקהיר, שגריר ישראל השני במצרים, משה ששון.

אבל למה בבית פרטי?

למה לא במשרד ממשלתי?

האם חבר הכנסת זיסמן, האם חבר הכנסת אורי אור או כל אחד אחר, ינהל משא-ומתן בבית פרטי עם שר בממשלה?

לא, הוא ילך למשרדו.

מדוע פייצל חוסייני לא יכול לעשות זאת?

את כל זאת, כמובן, חברת הכנסת איציק לא אמרה.

שוב, אם כבר עושים משהו טוב, עושים אותו בצורה עקומה.

שימו לב, ובזה אסיים, אדוני היושב-ראש, סגנית ראש ממשלת נורבגיה נעלבה, עזבה את הארץ.

מילא, נחיה גם עם הדבר הדיפלומטי הלא-נוח הזה שקרה לנו עם נורבגיה.

נחיה עם זה.

למען ירושלים לא נחשה.

אבל מה אומר שר החוץ?

היא לא יכולה ללכת ל"אוריינט האוס", מדוע?

מפני שהביקור שלה הוא טקסי, הוא איננו מדיני.

מה זה אומר?

– שלו היה הביקור מדיני מותר היה לה ללכת ל"אוריינט האוס".

מאחר שזה טקסי, היא לא יכולה ללכת ל"אוריינט האוס".

כלומר, לעניינים מדיניים מותר ללכת ל"אוריינט האוס" לנהל משא-ומתן.

לעניינים טקסיים, נימוסים, פרוטוקול, אי-אפשר ללכת ל"אוריינט האוס".

זה לא סתם עקום, זה מין דבר הפוך, קערה הפוכה לחלוטין.

כך שמה אפשר להוסיף?

מה אפשר לומר?

אבל, אני רואה את היושב-ראש רומז לי רמיזות כפי שדרוש, ולכן בזאת אסיים.

לא, חברת הכנסת איציק, יש ממשלות שעשו ויש ממשלות שהורסות את מה שעשו.

לא כך נהגה תנועת העבודה, אשר בעבר בנתה.

היום, לצערי הגדול, היא הורסת.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת חגי מירום, אחרון הדוברים, בבקשה.

סאלח טריף: אבקש לצלצל פעם נוספת.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה התורנית, אני משתתף פה בישיבות הכנסת מעת לעת במושבים חגיגיים כאלה – פתיחת כנס הקיץ, פתיחת כנס החורף.

חגי מירום: זה התחיל בשנת 1992, נמשך בשנת 1993, זה עבר בשנת 1994, ועכשיו אנחנו בשנת 1995, ובכל פעם כשאנחנו עומדים כאן וראש הממשלה מוסר הודעה בשם הממשלה, עולה אחריו חבר הכנסת ביבי נתניהו, יושב-ראש הליכוד, ומזמזם אותו פזמון מאז 1992 ועד היום: למה הסכם השלום הוא כושל, למה הממשלה נותנת ותיתן שטחים, מדוע אנחנו ממשלת ויתורים, מדוע אנחנו לא מוכנים להפקיע קרקעות, וכן הלאה וכן הלאה וכן הלאה.

חגי מירום: גודש אדיר של הטחות אשמה בממשלה שעושה שלום, שלום שהוא מאוד בעייתי, תהליך שהוא מאוד מורכב ומסובך.

חגי מירום: ואנחנו שואלים את חבר הכנסת ביבי נתניהו: מה אתה מציע כאלטרנטיבה?

חגי מירום: ואין תשובה.

חגי מירום: פעם, כשביבי נתניהו התאמץ ביותר, הוא הביא סיפור על פלשתינים שהוא דיבר אתם ושוחח אתם, והם מוכנים לאוטונומיה ביהודה ובשומרון תחת שליטה ישראלית.

חגי מירום: אמרנו לו: חבר הכנסת ביבי נתניהו, אתה מתיימר להיות ראש ממשלה, אולי תציג את הפלשתינים האלה, הנעלמים, שמוכנים להסכים אתך על אוטונומיה פלשתינית בשטחים שיישארו בריבונות מדינת ישראל.

חגי מירום: אמר ביבי נתניהו: כשיגיע הרגע אני אחשוף אותם.

חגי מירום: ואנחנו מחכים ומחכים ומחכים, וטרם התגלו אותם פלשתינים, פלשתיני ביבי נתניהו הנודעים, שמוכנים לאוטונומיה תחת שלטונו.

חגי מירום: ומלבד הסיפור הזה, שאני נאלץ לספר פה בצורה הגלויה ביותר, סיפור הבדים הזה של יושב-ראש הליכוד ביבי נתניהו על אותם פלשתינים נעלמים, לא היתה לחבר הכנסת נתניהו שום הצעה קונקרטית לפתרון.

אריאל ויינשטיין: יש פלשתינים שמוכנים – – –

חגי מירום: חבר הכנסת ויינשטיין, בוודאי פלשתינים ליברלים, שמוצאם כמוך מאיזו מפלגה ליברלית קודמת.

חגי מירום: ..

אריאל ויינשטיין: יש פלשתינים שמוכנים להסדר בלי ירושלים?

חגי מירום: לא אמרנו לכם שיש.

חגי מירום: אמרנו לכם שיש פלשתינים שמוכנים לכך?

חגי מירום: לא אמרנו לכם.

חגי מירום: לעומת זאת, ביבי נתניהו מספר לנו שיש כאלה שמוכנים.

חגי מירום: ובשם זקיפות הקומה הלאומית ובשם עברו הביטחוני הידוע, הוא עומד כאן כל הזמן ומדבר על השלום והביטחון שהליכוד יביא.

חגי מירום: ואנחנו שואלים: איזה מין שלום וביטחון אתם מתכוונים להביא?

חגי מירום: ואין תשובה.

חגי מירום: מה אתה מציע, ביבי נתניהו – אנחנו שואלים.

חגי מירום: אין תשובה.

חגי מירום: כאן, היום, כאשר ביבי נתניהו נאם פה 35 דקות רצופות, שאלנו אותו עשרות פעמים:

חגי מירום: עזוב רגע את סיפורי העובדות ואת סיפורי ההיסטוריה ואת העובדות שאתה טוען להן ומה הממשלה מפקירה, עזוב את כל זה, תציג פרוגרמה מדינית, תגיד מה אתה מציע.

חגי מירום: ואין הצעה.

חגי מירום: אין תשובה.

חגי מירום: אנחנו מחכים, וגם העם מחכה.

חגי מירום: מי שמתיימר להציג עצמו כאלטרנטיבה – – –

חיים אורון: גם אם יתמהמה, בוא יבוא.

חגי מירום: אולי אף שיתמהמה, בוא יבוא.

חגי מירום: יש לי הרגשה, חבר הכנסת חיים אורון, שגם אם נתמהמה, פתרון מצד ביבי נתניהו לא יבוא, כי אני מחכה ומחכה מ-1992, ואפילו היום הזה.

חגי מירום: אני שואל אתכם, חברי הכנסת מהליכוד שנמצאים כאן, כי אני לא רואה אותו כאן, אולי לכם יש הצעה אלטרנטיבית.

חגי מירום: אם לחבר הכנסת נתניהו אין הצעה ואין איזה הסדר שהליכוד תומך בו, אולי פשוט תגידו: לא רוצים שלום.

חגי מירום: אפשר להגיד את האמת.

חגי מירום: אפשר לומר, שכל הליך ההידברות עם הפלשתינים הוא טעות, אנחנו רוצים לחזור לעזה.

חגי מירום: תגידו: הליכוד מבקש לחזור לעזה.

חגי מירום: הבנו שאתם רוצים לחזור לעזה ולסמטאות של ג'באליה, אתם מתגעגעים ליריחו, ואתם רוצים לאחוז בכל פינה שבה חייל ישראלי, דהיינו הילדים שלכם והילדים שלנו ימשיכו את העבודה בתוך המדמנה העזתית.

חגי מירום: תגידו את זה.

חגי מירום: הרי אי-אפשר למכור לציבור סיפורים על שלום, סיפורים על למה הממשלה הזו טועה, ולא להגיד מה אתם מציעים.

חגי מירום: אני רואה שזמני נגמר, ואני רוצה לסיים את דברי בקריאה, בזעקה, בתמיהה נואשת כמעט אל ביבי נתניהו, ואני שואל שוב: מה אתה מציע, יושב-ראש הליכוד.

חגי מירום: תודה רבה.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת חגי מירום, שעם השאלה שלו הגענו לסוף הדיון.

סאלח טריף: חברי הכנסת, יש הודעות לסיכום הדיון.

סאלח טריף: אני מזמין את יושב-ראש הכנסת לבוא לקראת ההצבעה על הודעות הסיכום לנהל את הישיבה.

סאלח טריף: בבקשה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבין שיש הסכם בין כל הסיעות שלא תהיה הצבעה.

שבח וייס: זה מוסכם?

שבח וייס: כן.

שבח וייס: מכיוון שיש הסכם בין כל סיעות הבית שהדיון הזה יסתיים ללא הצבעה וללא הודעות סיעות, הרי כל הנאומים של הדוברים הם בעצם מעין הודעות סיעות.

שבח וייס: אני מודה לכם מאוד ומודיע בזאת שהישיבה נעולה.

שבח וייס: ניפגש מחר לסדר-היום המקובל שלנו.

שבח וייס: הישיבה נעולה.

שבח וייס: תודה רבה.