ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 302, 1995-01-23 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת ביום שני, כ"ב בשבט התשנ"ה, 23 בינואר 1995.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה לבטא בשם הבית כולו, הבית כולו, את רגשות האבל והייסורים שלנו ביום הזה.

שבח וייס: אתמול התבצע בצומת בית-ליד – – –

רחבעם זאבי: השרון, בעברית.

שבח וייס: השרון.

שבח וייס: אגב, שבות-עם קראו פעם למעברה הזאת, ויש בזה הרבה מאוד סמליות.

שבח וייס: אתמול התבצע שם רצח מתועב.

שבח וייס: כל רצח הוא רצח הוא רצח הוא רצח; אבל לעתים, המינון, הריכוז, מספר הקורבנות, הנסיבות, זהות הרוצחים, מטרת הרוצחים, הופכים רצח נורא לרצח מחריד.

שבח וייס: בשם הבית אני מעביר למשפחות האבלות את רגשות האבל והכאב שלנו ומוסיף את הדמעות של הכנסת לים הדמעות שלהם.

שבח וייס: בשם הבית אני מאחל לפצועים החלמה שלמה עד כמה שאפשר ומהירה עד כמה שאפשר.

שבח וייס: בשם הבית אני רוצה להביע תקווה, שברצח הנורא הזה, מספר ההרוגים וההרוגות לא יעלה על ה-19 שכבר יש, ובזה אני מביע תפילה מיוחדת לשלומם של מי שעדיין פצועים באופן אנוש ומסוכן.

שבח וייס: מאתמול, כאשר נודע דבר הרצח המתועב, התחילה גם פעילות של חברי כנסת לגרום לכך שהיום אנחנו, כבית מאוחד באבלו ובכאבו ובגינויו, לא נקיים בשעת ההלוויות דיון, שבדרך הטבע הוא יורד לשורשי החוויה האידיאולוגית והפוליטית שלנו, אני אומר – בדרך הטבע, דיון שמעורר שאלות נוקבות, ויכוח נוקב וקשה, וזה תפקידו של הבית הזה.

שבח וייס: היתה יוזמה של יושב-ראש ועדת הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: היו יוזמות שלי ושל חברי כנסת אחרים.

שבח וייס: אני צריך לומר, שהיוזמות האלה נפלו על אוזניים קשובות ולב פתוח של ראשי האופוזיציה.

שבח וייס: נכון שהתשובה התעכבה פרוצדורלית כדי להגיע לגיבוש המסגרת היום בוועדת הכנסת, אבל התשובה האינסטינקטיבית והמיידית של חבר הכנסת קצב, של חבר הכנסת רפאל איתן, של חבר הכנסת יגאל ביבי, של חבר הכנסת אברהם שפירא, של חבר הכנסת רחבעם זאבי – אני מונה את ראשי הסיעות שהן, נאמר, סיעות האופוזיציה – וחבר הכנסת בנימין נתניהו היה מעורב בעניין הזה, הייתי אומר שהיה ברור לכולנו, שהיום אנחנו מביעים את הכאב והזעם במאוחד.

שבח וייס: התקיים היום דיון בוועדת הכנסת, ובו התגבשו הסכמות שאינן תקדים בשום אופן – איננו רוצים ליצור תקדים של גמישות במועדי הצעות האי-אמון.

שבח וייס: אבל גם המקרה של אתמול הוא כמעט חסר תקדים לא רק בעוצמתו המזעזעת אלא גם ברצף שהדברים האלה קורים.

שבח וייס: יש מעט אומות היום שבהן כל כך הרבה אבות אומרים "קדיש" על בנותיהם ובניהם.

שבח וייס: אין הרבה דוגמאות כל כך קשות שבהן סבתות וסבים מביאים לקבר את נכדיהם ואת נכדותיהם.

שבח וייס: כאשר אנחנו פוסעים במחוזות האבל וברחובות המצבות נעתקות המלים מפינו, מה אנחנו יכולים לומר להורים ולמשפחות, לאחים, לאחיות, לילדים.

שבח וייס: כאן, במקרה שלפנינו, נרצחו 18 חיילות וחיילים, אזרח אחד שהוא חייל מילואים.

שבח וייס: אגב, רובם נרצחו כאשר רצו להגיש עזרה אנושית לפצועים.

שבח וייס: ארוכה הדרך לשלום וארוכה הדרך לביטחון.

שבח וייס: אלה בוודאי נושאים שיידונו באופן נוקב בכנסת מחר, על-פי הסכמה.

שבח וייס: ואני רוצה שוב להודות לכל אלה שיחד יצרו את חישוקי ההסכמה הזאת.

שבח וייס: גם חבר הכנסת רן כהן השתתף בדיון, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, חבר הכנסת רענן כהן, כל חברי ועדת הכנסת, חבר הכנסת בניזרי ואחרים.

שבח וייס: אני רוצה לגנות, ואני מקווה שבשם הבית כולו, את הרוצח, את הרוצחים המתועבים, אויבי האנושות, אויבי יהודים, אויבי אדם, אויבי כל הדתות, לדעתי אויבי עמם ודתם.

שבח וייס: אני רוצה למסור לחברי הכנסת, שקיבלנו, אני אישית בלשכתי, מספר רב של מברקים ממנהיגי הציבור הערבי, הדרוזי והצ'רקסי, של הזדהות, של השתתפות באבל, של גינוי תקיף של המעשה הזה; חד-משמעי, לא פתלתול.

שבח וייס: צלצל אלי לפני זמן-מה נשיא הפרלמנט של אוסטריה, ד"ר פישר.

שבח וייס: קיבלנו מנשיאת הפרלמנט של גרמניה, פרופסור ריטה זיסמוט, מברק של הזדהות, של גינוי קשה, חד-משמעי.

שבח וייס: אנחנו מארחים היום את הוועדה הכלכלית של מועצת אירופה, עשרות פרלמנטרים, חברי פרלמנטים של מועצת אירופה, שהם אורחינו בדיונים ובכינוס כאן.

שבח וייס: יושב-ראש הוועדה הביע בדברי פתיחה את השתתפותה של אירופה הפרלמנטרית – עד כמה שיש לו זכות לעשות את זה, ויש לו זכות לעשות את זה – את הזעזוע, את הגינוי, את הכאב יחד אתנו.

שבח וייס: חברי הכנסת, ברשותכם, אני מסיים בדברי שיר, קטעים מתוך "מגש הכסף" של נתן אלתרמן, על-פי האמירה של פרופסור חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל, שאמר: אין מדינה ניתנת לעם על מגש של כסף.

שבח וייס: "היא לטקס תיכון.

שבח וייס: היא תקום למול סהר/ ועמדה, טרם יום, עוטה חג ואימה.

שבח וייס: / – – אז מנגד יצאו/ נערה ונער/ ואט אט יצעדו הם אל מול האומה.

שבח וייס: עייפים עד בלי קץ, נזירים ממרגוע,/ ונוטפים טללי נעורים עבריים – –/ דום השניים ייגשו,/ ועמדו לבלי נוע.

שבח וייס: / ואין אות אם חיים הם או אם ירויים.

שבח וייס: אז תשאל האומה, שטופת דמע וקסם/ ואמרה: מי אתם?

שבח וייס: והשניים, שוקטים,/ יענו לה: אנחנו מגש הכסף/ שעליו לך ניתנה מדינת היהודים.

שבח וייס: כך יאמרו.

שבח וייס: ונפלו לרגלה עוטפי-צל.

שבח וייס: / והשאר יסופר בתולדות ישראל.

שבח וייס: " תודה רבה.

משה קצב: – – –

שבח וייס: זה חיוני?

משה קצב: כן.

שבח וייס: דקה אחת, אני מבקש.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום אחר כך.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מתוך השתתפות בצער המשפחות השכולות והפצועים החלטנו היום לדחות את הצעת האי-אמון בממשלה.

משה קצב: כולנו כואבים את כאב מעשה הרצח השפל, הברוטלי, האכזרי.

משה קצב: לרוצחים ולשולחיהם אין מקום בתוך קהיליית בני אנוש, ואני מקווה שהקהילייה הבין-לאומית תקיא אותם מתוכה.

משה קצב: אבל, אדוני היושב-ראש, עשינו מחווה בניגוד לתקנון הכנסת, ציפינו שראש הממשלה ימסור הודעה לכנסת, לנבחרי האומה; בשעה הקשה הזו כולנו יכולים להתלכד ולהתאחד.

משה קצב: אני מצטער על שראש הממשלה מעדיף להופיע היום בפני רשתות הטלוויזיה הישראליות, להתעלם מהכנסת, לעקוף את הכנסת – –

שבח וייס: טוב, תודה רבה.

משה קצב: – – ובכך גם לפגוע במעמד הכנסת, במעמדו שלו – – –

שבח וייס: לא לזה התכוונתי בדברים שהיית אמור לומר.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום.

קריאה: – – –

שבח וייס: אם אתה רוצה להגיב; אם לא, אני אגיב.

שבח וייס: אני אגיב, חברים.

קריאה: – – –

שבח וייס: לא, במלה אחת, לא, לא, חלילה לא לכיוון סכסוך, אלא הסבר.

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, במלה אחת.

שבח וייס: היתה הסכמה רחבה מאוד בוועדת הכנסת שהיום איננו – לא היום, עכשיו, בשעת הלוויות – איננו עוסקים בנושא הזה.

שבח וייס: שלא יתפרש כאילו מישהו ביקש למנוע הופעה של ראש הממשלה או שהוא לא רצה להופיע.

שבח וייס: אני רוצה להודיע כאן בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים, שהיתה פנייה מצד ראש הממשלה, בעקבות הפנייה של חבר הכנסת קצב, והוא אמר שברצון הוא מוכן למסור היום הודעה מדינית.

שבח וייס: אני לוקח על עצמי את האחריות.

שבח וייס: אני ביקשתי ממנו, אני לחצתי עליו לפעול ברוח החלטת ועדת הכנסת.

שבח וייס: אם יש לכם בעניין זה טענה – בבקשה אלי.

שבח וייס: אני מרגיש שפעלתי ברוח ההחלטה של ועדת הכנסת.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו לנושא הבא בסדר-היום.

שבח וייס: חברי הכנסת, ביום חמישי בשבוע שעבר ציינה הכנסת, באופן מסורתי, את 46 שנות קיומה בטקסים ובדיון כאן, ובין היתר ביקרו עשרות חברי כנסת בבסיסי צה"ל.

שבח וייס: בשמנו הם נפגשו עם חיילות וחיילים ברחבי הארץ כולה והביאו את דברה של הכנסת ואת דברה של הדמוקרטיה הישראלית לבסיסי צה"ל.

שבח וייס: כמה חברי כנסת ביקשו לבטא את הרגשות ואת ההתרשמויות שלהם מן הביקורים האלה.

שבח וייס: אני מעלה על דעתי שאלה בעיקר דברים שיוצאים מן הלב, וחשבתי, בהתייעצות עם ועדת הכנסת – הנושא הועלה היום גם בוועדת הכנסת – בהתייעצות עם הנשיאות שלנו, שיהיה זה טבעי שניתן להם לבטא, בקיצור, את רשמי אותם ביקורים בבסיסי צה"ל.

שבח וייס: אני ביקרתי בדרום-לבנון, באזור צד"ל, ונפגשתי עם חיילי צה"ל.

שבח וייס: קרה מקרה, ואולי זה לא מקרה, שממש באותה שעה היו שם פעילויות חשובות מאוד להגנת המדינה.

שבח וייס: נפגשתי עם גנרל לאחד, עם המפקדים, שוחחתי עם החיילים החוזרים מפעולה והיוצאים לפעולה על הכנסת, והבאתי את דברה של הכנסת לאזור ההוא.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת עובדיה עלי, אחריו – חברת הכנסת ענת מאור, ואחריהם – חברי הכנסת יצחק לוי, משה פלד ואסתר סלמוביץ.

שבח וייס: אנחנו גודרים זאת במסגרת של בין שלוש לחמש דקות.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת עובדיה עלי.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כשהכול פרוץ לתקשורת, והתקשורת לא תמיד מציגה בצורה נכונה את כל מה שקורה בצבא, המפגש הבלתי-אמצעי עם חיילי צה"ל חשוב מאוד, להערכתי, לא רק לחיילים עצמם אלא גם לנו.

עובדיה עלי: אני לא יודע מה תרמתי אני לאותם חיילים שביקרתי – אני ביקרתי בבסיס ההדרכה לקצינים, מה שקרוי בה"ד-1 – אבל, אדוני היושב-ראש, התרומה שהם תרמו לי היתה חשובה מאוד.

עובדיה עלי: זו היתה חוויה מרתקת, חוויה מסעירה, וההתרשמות המיוחדת שלי היתה מהפתיחות, מהשאלות הנוקבות שהם שאלו, ומהדרך הישירה, הבלתי-אמצעית.

עובדיה עלי: ראיתי מפקדים מצוינים, מפקדים חושבים, אמיצים, וגם צוערים כאלה, ובראשית הדברים אני מבקש להודות למפקד בית-הספר לקצינים, לכל הסגל ולצוערים, על החוויה המיוחדת הזאת.

עובדיה עלי: אני גם מבקש להודות למר יאיר עמיקם – –

שבח וייס: בשם כולנו.

עובדיה עלי: – – בשם כולנו, על ארגון המפגשים החשובים האלה.

עובדיה עלי: אני מבקש להתייחס לשני נושאים ממכלול הנושאים שעלו באותו מפגש.

עובדיה עלי: ראשית, לצוערים האלה יש ביקורת נוקבת על הפעילות שלנו, ואם נראה את הדברים בבחינת ביקורת בונה, נוכל להפיק לקחים מתאימים מהעניין הזה.

עובדיה עלי: הכנסת מצטיירת בצורה מאוד לא סימפתית בעיני הנערים והנערות הללו.

עובדיה עלי: במיוחד הם מבקרים את סגנון הדיבור, את ההשתטות שלעתים מאפיינת אחדים מאתנו, וכדאי שניקח את הנושא הזה לתשומת לבנו והוא יזכה לתגובות הולמות ולהתנהגות טובה יותר.

עובדיה עלי: העניין השני שעלה בצורה מעניינת מאוד הוא כל מה שקשור לנושא של הקוד האתי.

עובדיה עלי: בתוך החבורה היפה והחכמה, דור המפקדים של המחר בצה"ל, היה אחד שקם ואמר בערך כהאי לישנא: אדוני המכובד, חבר הכנסת עובדיה עלי, הקוד המוסרי הזה שאתה וחבריך מדברים עליו מקובל גם מקובל עלינו, עלי ועל חברי, אך היכן הוא המסד שעליו ייכון?

עובדיה עלי: ולא סתם אלא פירש, יסף ואמר: מוסר וכוח צריך שיעמדו על קרקע מוצקה, על בסיס איתן, והבסיס שנעדר והמסד שאני מחפשו בהגדרת הקוד והמוסר הזה של צה"ל הוא אהבת ארץ-ישראל.

עובדיה עלי: אומרים ישנה ארץ, איה אותה ארץ?

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, נדהמתי מן האמירה, נפעמתי מן המדבר, שכן גם אני, כאחרים, סבור הייתי ברוב עוונותי, שהנושא הזה והערכים הללו רחוקים מן הנוער.

עובדיה עלי: וזהו הלוז של ביקורי שם, בבה"ד-1.

עובדיה עלי: הנער המופלא הזה שדיבר אמר דברים נכוחים.

עובדיה עלי: היכן החינוך לאהבת הארץ שאמור לעמוד בבסיס הקוד המוסרי של צה"ל?

עובדיה עלי: ארץ-ישראל צריכה שתהיה ערך עליון שעליו יילחמו בנינו ולמענה ינצחו ויחיו, ואם צריך, למענה ילחמו ויקריבו נפשם.

עובדיה עלי: אני יודע שזה לא באופנה לדבר כך היום, אבל אמיתות כאלה אינן עונתיות, הן אמורות לעמוד לנצח.

עובדיה עלי: בבסיס הקוד המוסרי של צה"ל צריכה לעמוד ארץ-ישראל, כמו גם אהבת ישראל וערכים נעלים אחרים.

עובדיה עלי: ועל ערכים כאלה צריך לגדל את הנוער, ואת הערכים האלה צריך להנחיל להם בהתמדה ובשיטתיות ובדרכי נועם וחן וחסד.

עובדיה עלי: ומערכת החינוך צריכה להיות המכשיר לכך, שכן הם יודעים לעשות זאת כהלכה, ויעשו זאת גם תנועות הנוער, ונעשה זאת גם אנו ההורים, איש ואיש בדרכו ואיש ואיש לפי יכולתו.

עובדיה עלי: הלכתי לבה"ד-1 ושבתי משם טעון ומלא תקוות, שכן הנוער הזה טוב מכל שאנו משערים.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת עובדיה עלי.

שבח וייס: חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – חבר הכנסת יצחק לוי.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ראשית, ביום זה אני רוצה להביע גם את צערי ואת השתתפותי באבלן של כל המשפחות ששכלו בנים ובנות, חיילים וחיילות צעירים, ואזרח שהזדעק לסייע, ולשלוח לכל משפחות הפצועים ולפצועים עצמם איחולי החלמה.

ענת מאור: אני מגנה בחריפות את הפשע הנתעב, את מעשה הרצח החמור ביותר של אדם שבהתאבדותו לקח חיים של צעירים וצעירות, שפוגע ברקמה הכי עדינה של יחסים המתהווים באזור.

ענת מאור: המעשה הנקלה והמזעזע הזה ראוי לכל גינוי.

ענת מאור: אני בטוחה שכולנו מרגישים שותפות בכאב הקשה שעובר עלינו.

ענת מאור: אני מעריכה את יושב-ראש הכנסת על שמצא לנכון להקדיש דווקא ביום הזה עת לדיווחים שלנו מהבסיסים של חיילי צה"ל שבהם סיירנו ביום חמישי, ט"ו בשבט, יום הולדתה של הכנסת.

ענת מאור: אנחנו יודעים שבעבודתנו הקשה ובשליחות שלקחנו על עצמנו יש רגעים יפים ויש רגעים קשים, ואין ספק שמפגש בשטח עם אוכלוסייה של תלמידים, של עובדים, מרגש תמיד.

ענת מאור: אלא שמטבע הדברים הקשר שלנו עם חיילים וחיילות הוא ייחודי, והוא מתהווה רק פעם אחת בשנה.

ענת מאור: אני חושבת שכל מי שהיה בבסיס אכן עבר חוויה חשובה.

ענת מאור: אני רוצה לציין חמש נקודות לאחר המפגש שהיה לי ולחבר הכנסת אלכס גולדפרב בבסיס בדרום הארץ.

יצחק לוי: סגן השר.

ענת מאור: סגן השר.

ענת מאור: ראשית, מביקורים בבתי-ספר, במרכזים קהילתיים, בקיבוצים ובערים אנו רגילים להתקפות בנושא מעמדה של הכנסת.

ענת מאור: ובכל זאת, בדיאלוג נתקלים גם בהערכה ובכבוד.

ענת מאור: יש דברים שאנחנו צריכים לקחת אתנו לתיקון מעשינו, ויש דברים שבמפגש עצמו, בתיאור עבודתנו, בתיאור היעדים שלנו, בתיאור הדינמיקה של הכנסת, שהיא לא מקום לימי עיון אלא מקום פוליטי, שחלק מהעימותים בו הם החיים הפוליטיים עצמם – הדיאלוג עצמו מוסיף וחשוב.

ענת מאור: אבל ללא ספק חשוב שגם אנחנו נקשיב וניישם בכל הנוגע לתרבות הדיבור ולתרבות העימות הפוליטי הרבה מן הדברים שאנחנו שואבים וסופגים מן המפגש עם הציבור.

ענת מאור: רמת הפיקוד – זה היה מרגש.

ענת מאור: לפני המפגש עם כלל החיילים והחיילות ישבנו עם צוות המפקדות והמפקדים, והם עצמם ביטאו דבר שאני חותמת עליו: הדור לא הולך ופוחת.

ענת מאור: שמעתי מעמיתי, חבר הכנסת עובדיה עלי, שזו היתה גם התרשמותו.

ענת מאור: אנחנו מצמיחים ומגדלים בנות ובנים נהדרים, עם כושר מנהיגות, עם כושר פיקוד, עם תשומת לב ואופקים רחבים, שאינם מצטמצמים רק לתפקיד עצמו.

ענת מאור: זה היה חשוב ומרגש לשמוע.

ענת מאור: הנקודה השלישית: הקשר בין הצבא לעם.

ענת מאור: אני הקשיתי ושאלתי מה עמדתם בנוגע לסף הגיוס, ודווקא בבסיס של טירוניות אמרו במפורש שהם מתנגדים להעלאת סף הגיוס.

ענת מאור: הם מוכנים להתמודד עם כל החיילים והחיילות שמגיעים אליהם, ומובן להם שתפקידם הוא לא רק לקלוט את האליטה אלא להשקיע ולהכשיר מחזורים מיוחדים.

ענת מאור: אני חושבת שהעובדה שצה"ל שינה מחדש את מדיניותו והרחיב את בסיס הקליטה חייבת לשמש נר לרגלינו, ואנחנו צריכים להיאבק למען המדיניות הזאת.

ענת מאור: זה נעשה בזכות המאבק הציבורי שלנו בוועדת החינוך והתרבות ובוועדת החוץ והביטחון, וחשוב מאוד להמשיך בכך.

ענת מאור: מאחר שזמני תם, אני רוצה לעבור לנקודה הרביעית: נושא שירות הנשים.

ענת מאור: לא רק שהתרשמנו מאוד לטובה מהעבודה הגדולה שעושים בבסיס הטירוניות, אלא השתכנעתי שאסור לקצר את השירות לחיילות בלבד.

ענת מאור: המפקדות בהחלט חוששות שעל-ידי כך ייחלש מעמדן של נשים בתפקידים ייחודיים, וחשוב מאוד שבנים ובנות ייתנו את מלוא כישוריהם ויכולתם, ואם יש עודף, נרחיב את השירות הלאומי אבל לא נאפשר את הקיצור.

ענת מאור: זו חוויה חשובה.

ענת מאור: יישר כוח לכנסת שממשיכה בתפקיד החשוב הזה.

ענת מאור: תודה על האפשרות לשתף את הציבור ברשמים.

ענת מאור: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחברת הכנסת ענת מאור.

שבח וייס: עכשיו – חבר הכנסת יצחק לוי, ואחרי כן אני אתן לחבר הכנסת דוד מנע שתי דקות, מכיוון שהוא לא רשום, אבל הוא היה, והיתה לו חוויה כל כך עמוקה, שניתן לו שתי דקות לבטא זאת.

שבח וייס: זה לא תקדים, באו עוד לבקש, אני כמעט מוחק את התקדים הזה.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת יצחק לוי, שש דקות.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביום זה, שבו שורר אבל כבד בצה"ל ובכל עם ישראל, נכון עשה יושב-ראש הכנסת בהחלטה לבוא ולהבליט חוליה מקשרת בין הכנסת לבין צה"ל, חוליה שאולי לא כל כך ידועה בציבור – ביקורים של חברי הכנסת במחנות צה"ל.

יצחק לוי: ראשית, אנחנו נשתתף בוודאי באבלן של המשפחות השכולות – בבניין ציון וירושלים תנוחמו.

יצחק לוי: אנחנו נשלח ברכת רפואה שלמה לכל הפצועים, החיילים והחיילות והאזרחים והאזרחיות בכל מקום שהם נמצאים בו, שהקדוש-ברוך-הוא ישלח להם רפואה שלמה בקרוב.

יצחק לוי: המפגש בין חברי הכנסת לחיילי צה"ל מאפשר להכיר את צה"ל היכרות חביבה, חברתית, נינוחה, לא בביקור רשמי, לא בעקבות פעילות מסוימת או מצב חירום, אלא מפגש בלתי-אמצעי, מפגש ישיר, אשר, אני חייב לומר, משאיר הרבה מאוד נעימות והרבה טעם של עוד.

יצחק לוי: יש לנו, ברוך השם, צבא טוב, צבא מאורגן היטב, צבא סימפתי מאוד, צבא עממי, ותענוג להיפגש עם הקצינים, עם המפקדים, עם החיילים.

יצחק לוי: זו גם הזדמנות להצטרף לדברי התודה ליאיר עמיקם ולצוות הכנסת שמארגן את הביקורים האלה.

יצחק לוי: ביקרתי בבסיס גדול של חיל האוויר במרכז הארץ.

יצחק לוי: אני שולח מכאן ברכות לתת-אלוף א', מפקד הבסיס.

יצחק לוי: יחד עמי היה חבר הכנסת יעקב שפי, ואני חושב שביחד נהנינו מאוד מהביקור.

יצחק לוי: הוא נמצא ונוכח כאן.

שבח וייס: אני מתאר לעצמי שחיל האוויר אינו זר לחבר הכנסת יעקב שפי.

שבח וייס: הוא אחד המנהיגים של עובדי התעשייה האווירית.

יצחק לוי: חבר הכנסת שפי הרגיש שם בבית.

יצחק לוי: אני הרגשתי יותר כאורח.

יצחק לוי: כמובן, תודה לכל הקצינים שליוו אותנו.

יצחק לוי: מרכז הביקור היה המפגש והשיחה עם חיילים וחיילות, קצינים וקצינות.

יצחק לוי: אני חושב שהדבר היה חשוב מאוד.

יצחק לוי: ביררנו יחד סוגיות של דמוקרטיה, ביררנו יחד סוגיות שנוגעות לתהליך השלום, עמדות, התנהגויות של הכנסת.

יצחק לוי: אני רוצה לומר לחברי הכנסת, שכועסים עלינו.

יצחק לוי: כועסים עלינו מאוד.

יצחק לוי: כועסים על ההתנהגות שלנו.

שבח וייס: לא של כולנו.

יצחק לוי: אני רוצה לומר שהכעס הוא די כללי, והיה צריך להסביר ולהבחין ולהראות ולומר ולהגיד: יש אנשים שעובדים, יש אנשים שעושים, הרוב רציניים, עבודה רצינית נעשית.

יצחק לוי: היה לא קל.

יצחק לוי: אני רוצה לומר, וזה בהחלט אגב כמה וכמה שאלות של חיילים וחיילות צעירים – לא היה קל להסביר שהכנסת היא אחרת מכפי שהיא נראית בתקשורת.

יצחק לוי: אני אומר זאת לתשומת לב כל חברינו כאן, אלה הנוכחים באולם כרגע ואלה שאינם נוכחים באולם.

יצחק לוי: אמרתי לחיילים, שהכעס שלהם הוא סימן טוב, הוא סימן שהם אוהבים אותנו; "את אשר יאהב יוכיח".

יצחק לוי: האהבה בין הציבור ובין הכנסת גדולה כל כך, שכשהכנסת לא בסדר העם כועס עלינו.

יצחק לוי: וזה דבר נכון.

יצחק לוי: אבל אני אומר כאן, מעל דוכן זה, לנו:

יצחק לוי: פעמים רבות אנחנו מהווים דוגמה לחיילים ולחיילות הצעירים שלנו.

שבח וייס: לא אנחנו, חלק זעיר מאתנו, שמכתים את כולנו.

יצחק לוי: אני מקבל את התיקון, אדוני היושב-ראש.

יצחק לוי: פעמים יש הרושם, שנערים ונערות בני 19 ו-20 מדברים יותר בנימוס, בעלי אחריות יותר גדולה מכמה מהחברים היושבים כאן.

יצחק לוי: אני אומר זאת כיוון שיושב-ראש הכנסת ביקש שנדבר על כמה התרשמויות, וזו אחת ההתרשמויות שהיו לי.

יצחק לוי: היו לנו התרשמויות נהדרות מהבסיס, מהקצינים, מהחיילים, אבל בקשר שבין צה"ל לבין הכנסת – זה בסך הכול בידינו.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך ולאנשי לשכתך על ההזדמנות הזאת, ואני בטוח שהמסורת הזאת תימשך ביתר שאת והקשר בין הכנסת ובין צה"ל יתהדק וילך.

יצחק לוי: תודה רבה, אדוני.

שבח וייס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת לוי.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת דוד מנע, שתי דקות.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת משה פלד, שהיה יוזם הרעיון הזה של היום.

שבח וייס: אנחנו אימצנו את הרעיון שלך, לא לביקורים אלא לקיום הדיון הזה כאן.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, מדוע מוגבל הדיון לכמה חברים?

שבח וייס: חשבנו ששמונה חברי כנסת – די בזה.

שבח וייס: בכל זאת יש לנו היום בשעה 18:00 התכנסות במלאות 50 שנה לשחרור אושוויץ.

שבח וייס: יש לנו לוח זמנים צפוף.

שבח וייס: חשבנו שהם יבטאו את החוויה הכללית.

שבח וייס: קורה לפעמים בכנסת שחלק מחברי הכנסת מדברים בשם אחרים.

אריאל ויינשטיין: – – – לתת לאנשים ביום אחר לדבר.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש למחות על כך.

אריאל ויינשטיין: חברי כנסת הלכו כיחידים ולא כסיעות.

שבח וייס: טוב, רשמנו לפנינו.

שבח וייס: אם זה לוחץ לך, אני אתן לך גם כן שתי דקות.

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, בבקשה.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביום חמישי האחרון ביקרנו, חבר הכנסת אורון ואני, באמ"ן–מחקר, ואני שמח על כך שניתנה לי ההזדמנות, כמובן בזכותו של קצין העיתונות של הכנסת, לבקר ולראות דברים חדשים, שאולי כאן בכנסת אנחנו קצת רחוקים מהם, ואפילו קצת מנותקים מהם.

דוד מנע: אני שמח לציין, שגם חבר הכנסת אורון וגם אני, כשהיינו באמ"ן–מחקר וביקרנו באחת הזירות, ראינו את הדור החדש של המדענים הישראלים.

דוד מנע: ראינו עתודאים צעירים, ביולוגים וביולוגיות, כימאים וכימאיות, מהנדסי מכונות, אנשים שעוסקים באחת מזירות המודיעין החשובות ביותר של ישראל.

דוד מנע: ראינו את דור העתיד של הצבא, של הקצונה, את דור העתיד של מדינת ישראל.

דוד מנע: אני מאחל לכולנו שנהיה ראויים לדור כזה.

דוד מנע: אני מאחל למדינה שלנו שאנשים כאלה ימשיכו וינהיגו את עתודת הקצינים במדינת ישראל, ואין לי שום ספק שהם יביאו בעתיד ביטחון רב לעם היושב בישראל.

דוד מנע: תודה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת מנע.

שבח וייס: חבר הכנסת משה פלד, שש דקות.

שבח וייס: אחריו – חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, ואחריה יאמר גם חבר הכנסת אריאל ויינשטיין כמה דברים, כי אני יודע שזה יוצא מהלב.

שבח וייס: בבקשה.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, יחד עם כל בית ישראל אני מרכין את ראשי, שולח תנחומים למשפחות השכולות, ברכת החלמה מהירה לפצועים ולמשפחותיהם.

משה פלד: יצאתי ביום ההולדת של הכנסת, בט"ו בשבט, לביקור בבסיס הטירונים של צה"ל בחוות-השומר.

משה פלד: זה היה ביקור מרתק, שיישמר בזיכרוני ימים רבים.

משה פלד: חוות-השומר היא סיפור של חזון חינוכי ארץ-ישראלי מקורי וראשוני, היא ניסיון להגשים איחוד מופלא של הגוונים הרבים והשונים בחברה הישראלית השסועה, הקרועה והמקובצת מכל קצווי תבל.

משה פלד: חוות-השומר היא סיפור של שמחה ועצב, של הישגים ומצוקות, של הצלחות וכישלונות.

משה פלד: בחוות-השומר ניתנת ההזדמנות האחרונה לרכישת השכלה לציבור גדול של נערים, שללא בית-הספר הזה של חיל החינוך של צה"ל ספק אם היו מתגייסים לצה"ל.

משה פלד: בחוות-השומר מתקיימת פואמה חינוכית מרהיבה ביופיה, המעניקה לתלמידיה גאוות אדם ויחידה, מחזירה לתלמידיה ערך עצמי שאבד להם בילדותם, מעניקה להם הזדמנות להיקלט בחברה הישראלית הקשוחה והלא-מפרגנת, כאנשים שווים, כבני אדם שחזר אליהם צבע פניהם.

משה פלד: בחוות-השומר סגל מפקדות ומפקדים מהטובים והערכיים שבבנינו, מפקדים הרואים בתפקידם שליחות חינוכית וציונית, מפקדים שכל עולמם הוא טירוניהם וכל אהבתם מוקדשת להם, מפקדים שלעתים הם צעירים מחייליהם ומתייחסים אליהם כאל בניהם, כאל שווים, מפקדים שלעולם לא יביטו על פקודיהם ממרומי דרגות הכתף שהם עונדים.

משה פלד: בחוות-השומר הציונות כאילו עמדה מלכת.

משה פלד: מאז היתה אכסנייתו של ארגון "השומר" ב-1907 ועד היום, הפן היפה של עם ישראל בא בה לידי ביטוי.

משה פלד: ראוי צה"ל וראויים חיל החינוך ומפקדיו להיות גאים בבסיס שכזה, בפעילות שכזאת ובמפקדים שכאלה.

משה פלד: אני שולח למפקדי הטירונים, מהמ"כים דרך המ"מים והמ"פים ועד למפקד הבסיס, ברכת אחים נאמנה, בחזקת "יש שכר לפעולתך ויש תקווה לאחריתך".

משה פלד: אני מודה לנשיאות הכנסת ולצוות שארגן את יום הביקורים הזה על שזיכני בביקור המרתק ובשהייה במחיצתם של חיילי צה"ל ומפקדיו בחוות-השומר.

משה פלד: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת משה פלד.

שבח וייס: חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

שבח וייס: אחריה – חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, במנה יותר מצומצמת ובתוכן רחב.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני מבקשת להביע את תנחומי והשתתפותי הכנה בצערן של המשפחות שבניהן ובנותיהן, החיילים והחיילות היקרים, נהרגו בפיגוע הרצחני והמתועב, ומבקשת לאחל החלמה מהירה ושלמה לכל הפצועים.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת לציין, שזו השנה השלישית שאני מנצלת את הזכות הגדולה הזאת לבקר בבסיס צבאי בשבוע ט"ו בשבט, שבו חל יום ההולדת של הכנסת.

אסתר סלמוביץ: השנה בחרתי לבקר בבסיס טירונים של גולני.

אסתר סלמוביץ: ניתנה לי ההזדמנות לראות אותם בשגרת חיים, לתהות על תנאי החיים שלהם וללמוד על שלבי ההכשרה שלהם כחיילים קרביים.

אסתר סלמוביץ: לרגע נעצרה שגרת החיים שלהם, וכשהם נעולים בנעליים מלאות בוץ הם הגיעו למפגש, כשהם מלאי סקרנות והתעניינות.

אסתר סלמוביץ: לרבים מן החיילים זו היתה ההזדמנות הראשונה להיפגש עם חבר כנסת, עם נציג בית-הנבחרים, ומדברי הביקורת שלהם הבנתי עד כמה חשובה הדוגמה האישית שאנו אמורים לתת כנציגי ציבור בבית הזה.

אסתר סלמוביץ: מן הראוי שכולנו ניתן על כך את הדעת בהתנהגותנו בכנסת.

אסתר סלמוביץ: עבורי זו היתה חוויה מרגשת במיוחד להיפגש עם בנות ובנים בני גילה של בתי ענת ולשמוע מהם על הבעיות המטרידות אותם.

אסתר סלמוביץ: ניצלתי את ההזדמנות לספר על עבודת הכנסת ולפרט באוזניהם את זכויות החיילים המשוחררים, מתוך החוק החדש.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, המפגש היה חשוב ביותר, והוא תרם, ללא ספק, להידוק הקשר בין הדור הצעיר לבין בית-הנבחרים.

אסתר סלמוביץ: פגשתי נוער נחוש בדעתו, מאמין בצדקת הדרך וחדור אהבת מולדת, דבר שחימם את הלב.

אסתר סלמוביץ: אני מציעה לכל חברי הכנסת שלא לוותר על המפגשים האלה ולקחת בהם חלק בקביעות וברציפות.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

שבח וייס: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, בבקשה.

שבח וייס: אם יש מישהו מבין חברי הכנסת באולם אשר היה בביקור ורוצה להוסיף מלה אישית, בבקשה.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום זה של שכול וכאב והשתתפות מכל לב בצערן העמוק ובכאבן של המשפחות על השכול והאובדן, טוב עשה היושב-ראש שכלל בסדר-היום סעיף פותח המאחד את כולנו: רשמים מן הביקורים שערכנו ביום הולדתה של הכנסת ביחידות צה"ל.

אריאל ויינשטיין: חבר הכנסת עמנואל זיסמן ואנוכי ביקרנו ביחידת חימוש ביהודה ובשומרון, שבה משרתים קצינים ומש"קים מקצועיים לצד חיילים מן השורה.

אריאל ויינשטיין: חברי הכנסת, נהגנו לציין את דור תש"ח ואת דורות הלוחמים שלאחר מכן.

אריאל ויינשטיין: כל פעם הסתכלנו אחורה ואמרנו, האם הדור הבא יהיה טוב כקודמו?

אריאל ויינשטיין: אני מבקש לומר לכם, חברי הכנסת, שמצאנו רוח איתנה, צבא מודרני הפועל בשיטות ניהול ומדידה חדשניות, ואומר זאת מי שהיה בעצמו במשך שנים רבות מפקד בצבא.

אריאל ויינשטיין: היתה להם כמובן ביקורת – ושמחתי על הביקורת הנאמרת מפי חיילים בצבא של מדינה מודרנית, ללא חשש – ביקורת רחבה ורבה, אבל בסך הכול, אדוני היושב-ראש, מאחר שאני מכיר את הכנסת שנים, והייתי גם בפעמים קודמות ביחידות, אני חושב שלכנסת בהווה יש דימוי טוב יותר מאשר בעבר.

אריאל ויינשטיין: אני לא רוצה בזמן הקצר שיש לי לנתח את כל הסיבות, אבל אני רוצה לציין את הקשר הרחב שיש לנו היום עם עשרות אלפים הצופים בנו מדי דקה ומדי שעה; אלפים, עשרות אלפים ואולי יותר.

אריאל ויינשטיין: הם רואים שהכנסת רצינית, שהכנסת מקיימת דיונים רציניים ודנה בחוקים, ויש בכך הזנה הדדית.

אריאל ויינשטיין: ההזדמנות שניתנה לנו להיות עם החיילים, לשמוע את עמדותיהם ולחוש את קרבתם, כאשר הם חשים את קרבתנו, היתה בסך הכול לברכה.

אריאל ויינשטיין: לכן ביקשתי את הרשות לומר את הדברים הללו, אולי מחוץ לתור.

שבח וייס: אני שמח על שאפשרתי לך לדבר, כי הדברים היו חשובים.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

שבח וייס: חברי הכנסת, נקווה שנזכה ונגיע ליום כזה גם בשנה הבאה, ואני ממליץ בפני חברי כנסת רבים להצטרף למפעל הזה.

שבח וייס: ח"י חברי כנסת הם לא מעט, אך אם נכפיל את המספר זה יהיה עוד יותר טוב.

שבח וייס: זהו מפגש מרגש עם החיילים.

שבח וייס: הם שמחים על בואנו, מארחים אותנו באהבה, רוצים לשמוע ורוצים לשאול שאלות נוקבות.

שבח וייס: הם רוצים להתבטא, וחשוב שאנו, אשר מקבלים כל כך הרבה החלטות, גם בעניינם של חיילות וחיילי צה"ל, אנו, שבמובן מסוים הננו מעין ועד הורים של חיילות וחיילי צה"ל – גם נתרשם התרשמות ישירה.

שבח וייס: אני מתאר לעצמי שרובנו ממילא עושים זאת, אם במילואים ואם בשיחה עם הבנות והבנים המשרתים בצה"ל, המבוגרים מאוד בתוכנו – אולי עם הנכדים והנכדות המשרתים בצה"ל, וכן במסגרת ביקורים של ועדות שונות.

שבח וייס: אבל כאשר כל זה קורה ביום אחד, ואנחנו יכולים לאסוף אחר כך את הרשמים, זה מאוד חשוב.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: הודעה למזכיר הכנסת, ואחריו יעלה ויבוא שר המשפטים ויביא לפנינו את הצעת חוק זיכיון ים המלח (תיקוני חקיקה).

ש' יעקבסון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הצעת חוק לתיקון דיני הרכישה לצורכי ציבור (תיקון מס' 8), התשנ"ה–1995, שהחזירה ועדת הכספים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית; הצעת חוק לתיקון סדרי המינהל (החלטות והנמקות) (מס' 3), התשנ"ה–1995, שהחזירה הוועדה לענייני ביקורת המדינה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית; הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 3), התשנ"ה–1995, שהחזירה ועדת החינוך והתרבות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 98), התשנ"ה–1995, שהחזירה ועדת העבודה והרווחה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ש' יעקבסון: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק יישום חוזה השלום בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית, התשנ"ה–1995; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 19) (מענק חד-פעמי לנכים בדרגת נכות 10%–19%), התשנ"ה–1995; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 19) התשנ"ה–1995; והצעת חוק זיכיון ים המלח (תיקוני חקיקה), התשנ"ה–1995.

ש' יעקבסון: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק מבקר המדינה (סמכויות נציב תלונות הציבור), התשנ"ה–1995, של חבר הכנסת דוד מגן; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 37) (הגדלת תקופת השירות לניצולי רדיפות הנאצים), התשנ"ה–1995, של חברי הכנסת א' הירשזון, ר' זאבי, ש' יהלום, ד' מגן, ש' עמור, ס' שלום וי' שפי; הצעת חוק לתיקון פקודת אמנות השמן האנגלו-אירניות, התשנ"ה–1995, של חבר הכנסת דוד צוקר; הצעת חוק לתיקון פקודת החברות (מס' 11) (הגבלות על כהונה כדירקטור מקרב הציבור), התשנ"ה–1995, של חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

ש' יעקבסון: לדיון מוקדם: הצעת חוק עובדי הציבור (הגבלת שכר), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הערבות (תיקון – הוראות שונות בעניין ערבות של ערב יחיד), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק הגנת הצרכנות (תיקון – סימון טובין בשפת האם), התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד וס' סלים; הצעת חוק מעונות לנשים מוכות, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – הצמדת קצבה), התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת א' זנדברג וי' עזרן; הצעת חוק השבות (תיקון – זכויות בני משפחה), התשנ"ה–1995, – מאת חבר הכנסת חנן פורת; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת הודעה על בדיקה רפואית), התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת י' לוי, י' עזרן וע' עלי; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – התפלגות סיעה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק ניהול משא-ומתן מטעם רשויות שלטוניות, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון – חובת ליווי על-ידי מדריך מוסמך), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק לתיקון פקודת החברות (רכישת מניות החברה על-ידי עצמה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (נכסים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק הגבלת נטל המסים, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת שלמה בוחבוט; הצעת חוק חובת הקמת מתקנים ציבוריים, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת שלמה בוחבוט; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) [נוסח משולב] (תיקון – קביעת שיעור דמי מזונות), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – איסור הצגת מועמדות למשרת ראש רשות), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הסדר גידול ושיווק ירקות, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רפאל איתן; הצעת חוק משק הדלק, התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת מ' פלד,

ש' יעקבסון: ר' איתן, פ' בדש, ח' דיין וא' זנדברג; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – פטור מתשלום), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אברהם שפירא; הצעת חוק טיפול חולי הנפש (תיקון – חובת דיווח על אשפוז כפוי של מי שאינו חולה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק הבחירות לכנסת (דרכי תעמולה) (תיקון – ביטול הגבלה לגבי מועמדים לכנסת בעת אירועים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענקי לימודים למשפחות חד-הוריות), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מי לא יהיה מועמד), מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – איסור החזקת כלי ירייה על-ידי לאדם שהוצא נגדו צו הגנה), התשנ"ה–1995, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (העלאת שיעור הפטור על מענק הון שנתקבל עקב פרישה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק בתי-משפט (תיקון – חובת רישום פרוטוקולים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יורם לס; הצעת חוק לתיקון סדרי הדין (תיקון – חקירת עדים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אברהם ורדיגר; הצעת חוק מס הכנסה (תיאומים בשל אינפלציה) (תיקון – השוואת מיסוי), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת גדעון שגיא; הצעת חוק בית-הדין לעבודה (תיקון – הגבלה למינוי נציג ציבור), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – העברת חבר הכנסת מכהונתו עקב מעשה מביש או עקב העדר יכולת תפקוד), מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק סל קליטה (תיקון), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת עמנואל זיסמן; הצעת חוק איסור חלוקת כרטיסים ללא תמורה, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – החמרת ענישה ושיפוט מהיר), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת סילבן שלום; הצעת חוק משכן הכנסת ורחבתו (תיקון – עבר פלילי של מבקש היתר),

ש' יעקבסון: התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: אני מאוד מודה למזכיר הכנסת.

שבח וייס: כפי שאתם רואים, יש לנו תוכנית עבודה לחקיקה עד לשנת 2500.

שבח וייס: (קריאה ראשונה)

שבח וייס: אדוני שר המשפטים, כבודו.

דוד ליבאי: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אני מבקש מהכנסת הנכבדה לקבל בקריאה ראשונה את הצעת החוק המחילה על בעל הזיכיון בים-המלח את הוראות חוק התכנון והבנייה ואת הוראות חוק רישוי עסקים, בשינויים המחויבים מחוק זיכיון ים-המלח, התשכ"א–1961.

דוד ליבאי: מפעלי בעל הזיכיון פעלו שנים רבות בהנחה שהחוקים הנזכרים אינם חלים עליהם.

דוד ליבאי: עם השנים הוכר הצורך להחיל את החוקים הנזכרים על פעילותו של בעל הזיכיון.

דוד ליבאי: במקרה מסוים אף פסק בית-משפט מחוזי בבאר-שבע, שיש מקום להחיל את חוקי התכנון והבנייה על מפעלי ים-המלח, והנושא עדיין נמצא בדיון משפטי.

דוד ליבאי: ואכן, בשנת התשנ"ד חוקקה הוראת שעה שבאה להסדיר עבודות מסוימות בתחום הזיכיון.

דוד ליבאי: אותו חוק הטיל על הממשלה להסדיר באורח קבע את היקף תחולת חוק התכנון והבנייה על בעל הזיכיון.

דוד ליבאי: כאמור, הצעת החוק שאנו מגישים עתה באה לממש התחייבות זו.

דוד ליבאי: בתחום התכנון והבנייה מוחלים דיני התכנון והבנייה במלואם על בעל הזיכיון, והשוני הוא במתחם השיקולים שמוסדות התכנון השונים אמורים לשקול, כמפורט בסעיפים 255ג, 255ה ו-255ז להצעת החוק המונחת בפניכם.

דוד ליבאי: בתחום הזיכיון אמורים גופי התכנון להביא בחשבון את עובדת קיומו של הזיכיון, לצד שמירה על ערכי טבע, נוף, בריאות ואיכות הסביבה.

דוד ליבאי: באשר לרישוי עסקים, מוצע להחיל על בעל הזיכיון את מכלול החקיקה בנושא, ועם זאת לאפשר לו תקופת הסתגלות של כמה שנים, שבמהלכן יגדירו הרשויות הנוגעות בדבר את רשימת הדרישות הנוגעות לרישוי עסקים, שבהן יהיה על עסקי בעל הזיכיון לעמוד, כדי שתוקף רשיונם לא יפקע.

אריאל ויינשטיין: באיזו מידה יש בחוק הזה התייחסות לאיכות הסביבה?

אריאל ויינשטיין: אני מבין שהיה על כך ויכוח בממשלה, אך לא ברור מה היתה התוצאה.

שבח וייס: מכיוון שכבר היתה הפסקה קלה, אנחנו צריכים לעשות מאמץ עליון לסיים את הדיון הזה עד השעה 18:00, אתם יודעים למה.

דוד ליבאי: הקושי בעת הכנת החוק היה למצוא איזון נאות: מתן אפשרות לבעל זיכיון הפועל על-פי חוק של הכנסת לממש את זכויותיו על-פי הזיכיון, וזכויותיו הרי הן לכרות את המחצבים, את המינרלים, מים-המלח; עם זאת, לא התכוונו – כך נראה לנו – לתת לאותו בעל זיכיון את השליטה המלאה בתחום מסוים של ארצנו ומדינתנו.

דוד ליבאי: לא התכוונו לפטור אותו מתחולת חוקים מסוימים, כמו חוקי תכנון ובנייה ורישוי עסקים, וזאת מלכתחילה.

דוד ליבאי: אלא שנראה היה לבעל הזיכיון, שהוא יכול לפעול על-פי האינטרסים הכלכליים שלו ולהגשים את מטרות הזיכיון על-פי חוק, כאשר הוא עצמו דואג לאותם אינטרסים שהתכוונו לדאוג להם, על-פי חוק התכנון והבנייה.

דוד ליבאי: אנחנו חיפשנו בהצעה את האיזון הנכון, כך שמצד אחד בעל הזיכיון יוכל לממש את הזיכיון שלו – אבל במגבלות שנראות לנו מתחייבות מאותם אינטרסים של שמירת הבריאות ושמירת איכות הסביבה.

דוד ליבאי: למשל, אם נעיין ביחד בסעיף 255ג נראה שכתוב: "מוסד התכנון ידון בתוכנית או בבקשה להיתר שעניינה הקרקעות החכורות או ים-המלח".

דוד ליבאי: "הקרקעות החכורות או ים-המלח", זה ממש תחום המפעל.

דוד ליבאי: אלה הן האדמות שעליהן עומד מפעל ים-המלח.

דוד ליבאי: שם יאפשר המוסד לבעל הזיכיון לפעול על-פי הוראות חוק הזיכיון ושטר הזיכיון ומימוש זכויות על-פיהם.

דוד ליבאי: לכן, צריך להבין שהמפעל נועד קודם כול למימוש הזכויות, ועל כן שם צריך לתת לשיקול הזה משמעות רצינית.

דוד ליבאי: אבל המוסד בתור מוסד תכנון רשאי להתנות תנאים סבירים בנסיבות העניין כדי למנוע פגיעה בסביבה ומפגעים בריאותיים.

דוד ליבאי: מוסד תכנון – כפי שכתוב בהמשך – צריך להעדיף קודם הטלת מגבלות על מפעלי ים-המלח, לעמוד על יישום המגבלות, ורק אם התנאים והמגבלות לא מסייעים, רק אז צריך להגיע לכלל צו סגירה או לנקוט אמצעים שימנעו מבעל המפעל את היכולת לממש את הזיכיון.

דוד ליבאי: נאמר עוד: "מוסד תכנון לא ימנע בהחלטותיו מבעל הזיכיון אפשרות סבירה לממש את הוראות חוק הזיכיון".

דוד ליבאי: השיקול צריך להיות כזה, שהוא יוכל לממש את הזיכיון, אבל צריך להביא את זה לכך.

דוד ליבאי: זה לא בא לפטור, זה לא בא לבטל את זכויות השרים על-פי חוק רישוי עסקים או הרשויות המוסמכות לפי חוק התכנון והבנייה, במקרים שבהם יש הפרה בוטה של ההוראות, להשתמש גם בסמכויות שלהם ולהטיל סנקציות מינהליות.

שאול יהלום: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, אני מבקש.

דוד ליבאי: לגבי איכות הסביבה, אתה רואה את סעיף 255ה.

דוד ליבאי: כאן כתוב לגבי הקרקעות השמורות.

דוד ליבאי: אני רואה שכותרת השוליים לא הבחינה כראוי.

דוד ליבאי: סעיף 255ג מדבר על קרקעות חכורות של ים-המלח.

דוד ליבאי: סעיף 255ה דן בקרקעות השמורות.

דוד ליבאי: הקרקעות השמורות הן מרחב קרקעות רציני, שהוא מעבר לתחום המפעל, אבל על-פי חוק זיכיון ים-המלח יש שם זיכיון למפעל במקרה הצורך לחפור באר מים או להביא חומרים מסוימים שהם חיוניים למפעל.

דוד ליבאי: כאן נתנו עדיפות בולטת לשיקולי איכות הסביבה ולשיקולים של רישוי עסקים.

דוד ליבאי: אמרנו: "מוסד תכנון ידון ויחליט בתוכנית או בבקשה להיתר, שעניינן הקרקעות השמורות, במגמה לאפשר לבעל הזיכיון לפעול על-פי הוראות חוק הזיכיון ושטר הזיכיון ומימוש זכויות על-פיהם תוך שמירה על איכות נאותה של הסביבה ומניעת מפגעים בריאותיים וסביבתיים".

דוד ליבאי: נתנו כאן שוויון גמור באינטרסים, כך שאין כל עדיפות למפעל, כפי שהיא משתקפת בהוראות סעיף 255ג.

דוד ליבאי: בסעיף 255ז, כשמדובר בקרקעות השמורות, במידה שהן הפכו או הוכרזו לרשות גנים לאומיים או רשות שמורות טבע, נתנו לאותן רשויות את זכות ההכרעה לגבי השימוש בקרקע הייעוד כדי שיהיה תואם את השיקולים, שוב, תוך ניסיון שלא לפגוע ביכולת של בעל הזיכיון לממש את הזיכיון.

שאול יהלום: מדוע השר לאיכות הסביבה מתנגד?

דוד ליבאי: אני חושב, עם כל הכבוד, שעמדתו של השר לאיכות הסביבה מובנת מבחינה זו שהוא מבקש לשמור על האינטרסים של איכות הסביבה ללא כל איזונים וללא כל פשרות.

דוד ליבאי: מבחינתנו – כשר לאיכות הסביבה, במידה שהוא רואה את האינטרס הזה לפניו, הוא אומר, אני אינני רוצה כל הטיה, והייתי אומר – כל מחווה כלפי בעל זיכיון.

דוד ליבאי: כנגד זה, אתה לא יכול להתעלם מכך שכאן המדינה נתנה למישהו מסוים – לא חשוב מי הוא, כי בעלי הזיכיון יכולים גם להתחלף – זכות מסוימת על-פי חוק.

דוד ליבאי: לא ייתכן לטרפד את בעל הזכות הזאת ולמנוע ממנו על-ידי כך שיעלו דרישות שאולי תיראנה מרחיקות לכת, בלי לראות את האיזון הטוטלי של העניין.

דוד ליבאי: לכן, לדוגמה, בחוק רישוי עסקים – סעיף 20א, הסעיף האחרון בהצעת החוק, אומר: "לא יוצא צו הפסקה מינהלי נגד בעל הזיכיון בעניין עסק הטעון רישוי בשטח הזיכיון אלא אם כן אושרה הוצאתו על-ידי הממשלה או ועדת השרים מטעמה".

דוד ליבאי: מה הכוונה?

דוד ליבאי: לפי תיקון שעשינו לאחרונה בחוק, רשאי, נניח השר לאיכות הסביבה או שר הפנים, להוציא צו הפסקה מינהלי לעסק שאינו מכבד את הדרישות והתנאים; במקרה זה, נניח דרישות למען שמירת איכות הסביבה.

דוד ליבאי: באנו למסקנה שלתיקון יש מקום, אבל לא התכוונה הכנסת ולא התכוונו אנחנו, שגם אם מפעל אינו ממלא אחר תנאי, שר יכול להפסיק בצו את פעילותו הכוללת של אותו מפעל, גם אם הוא נהנה מזיכיון.

דוד ליבאי: לא שללנו מהשר את סמכותו, גם לא מהשר לאיכות הסביבה, אבל אמרנו, אם מדובר על סגירת מפעל בעל זיכיון כמו מפעלי ים-המלח או חברת החשמל – ודאי שיש לזה השלכות רציניות.

דוד ליבאי: יש לזה השלכות לא רק כלפי בעל העסק או בעל המפעל.

דוד ליבאי: יש לזה השלכות על הכלכלה.

דוד ליבאי: יש לזה השלכות על פיטורי מאות עובדים.

דוד ליבאי: יש אפשרות שכל המדינה תישאר בחשכה, שלכל המפעלים לא יהיה זרם חשמל.

דוד ליבאי: אמרנו שהצו הזה שמוציא השר, וסמכותו להוציא לא נשללה, טעון אישור הממשלה או ועדת שרים.

שאול יהלום: איפה יש הגדרה של ועדת שרים?

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, השאלות שלך מאוד חשובות ואני מאוד אוהב את הדיון הזה.

שבח וייס: יש היום נסיבות מיוחדות.

דוד ליבאי: את ועדת השרים תמנה הממשלה.

דוד ליבאי: או הממשלה כולה או ועדת שרים מטעמה תשקול את כל ההיבטים.

דוד ליבאי: מובן שהיא תעמוד על דרישות החוק, מובן שהיא תבקש לשמור על השיקולים של איכות הסביבה והבריאות, אבל עם זאת היא גם תראה את מכלול השיקולים לפניה ותחליט, או לפחות תדע על הפועל היוצא של הוצאת הצו.

דוד ליבאי: חברי הכנסת, הרבה מחשבה הושקעה במציאת האיזונים כדי שהם יתקבלו.

דוד ליבאי: מי שניסח ומי שהכין את ההצעה הרחיק לכת, לפי דעתי, בהביאו בחשבון גם את השיקולים של איכות הסביבה ושמירה על בריאות הציבור, גם בהקשר של אותו מפעל, מפעלי ים-המלח.

דוד ליבאי: אני מבקש להצביע בעד הצעת החוק ולהעביר אותה לוועדה, ואין ספק שבוועדה יוכלו חברי הוועדה וחברי הכנסת לדון בכל ההיבטים ולשמוע את כל הצדדים הנוגעים בדבר, כפי שוועדות הכנסת נוהגות לעשות במקרה כגון זה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר המשפטים.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני סוגר את רשימת המשתתפים בדיון.

שבח וייס: רשומים 26 חברי כנסת.

שבח וייס: שלוש דקות לכל משתתף בדיון.

שבח וייס: נקפיד על הזמן.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת עובדיה עלי; איננו.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת עוזי לנדאו.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יוסף ונונו; אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אבי יחזקאל; אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: אנחנו לא מעבירים מקומות, מי שלא יהיה כאן לא יוכל להשתתף בדיון.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה כבר אפשר לומר בשלוש דקות על חומרתה של הצגת הצעת החוק בפני הכנסת?

עוזי לנדאו: לפני זמן לא רב הביאה הממשלה הצעת חוק אחרת על חוק זיכיון ים-המלח, וכבר אז היה החיפזון מן השטן, וכבר אז בא השר, ואחרים, ואמרו: אם לא תעשו את זה, לא יהיה חשמל, אנשים ייזרקו במאותיהם מהעבודה ומפעל גדול ירד לטמיון.

עוזי לנדאו: ברוח הימים האלה – אני שמח ששר המשפטים לא אמר כאן, שאם לא יאושר החוק הזה, בתוך שלוש עד שבע שנים תהיה למדינת ישראל מלחמה עם סוריה.

עוזי לנדאו: כבר שמענו דברים כאלה במקומות אחרים.

עוזי לנדאו: אדוני השר, מטרת הצעת החוק החדשה היא לשחרר מרישוי עסקים את מפעלי ים-המלח.

עוזי לנדאו: ועם כל הכבוד שאני רוחש למפעלים האלה ולתרומתם החשובה, ובמיוחד לעבודה הגדולה שעושים העובדים העובדים דווקא שם, ואני מסיר את כובעי בפניהם, בפני כשרונם וחריצותם – אי-אפשר לקבל את המהירות הזאת; אתמול הביאה הממשלה בקשה, והיום כבר מבקשים להעביר את הצעת החוק הזאת.

עוזי לנדאו: הרצון להפריט והחיפזון מן השטן הם, כשם שהמהירות שבה הממשלה נוהגת בכל מה שקשור להפשרת הקרקעות במדינה ולהעברת חוק הול"לים, ולבניין וריצוף הארץ הזאת בבטון מקצה אל קצה, משבשת ופוגעת קשה באיכות החיים ובאיכות הסביבה ובאיזונים שבין האדם, הטבע והצומח.

עוזי לנדאו: קשיים גדולים יהיו במדינה כתוצאה מגישה כזאת.

עוזי לנדאו: רק לפני כמה חודשים, בהצעת החוק הקודמת, סוכם ודובר ונאמר שתהיה פשרה.

עוזי לנדאו: דובר על כך שתקום ועדה שתבחן את כל הדברים המיוחדים של מפעלי ים-המלח, ויראו כיצד הדברים האלה כולם מסתדרים עם הבקשה שלנו להשיג איזון בין אדם לטבע.

עוזי לנדאו: אבל התוצאה היא, שהתקיימו עם הצוותים האלה בסך הכול מעט פגישות, כארבע פגישות.

עוזי לנדאו: ואין לפגישות האלה שום תוצאה של ממש.

עוזי לנדאו: לאנשי איכות הסביבה יש טענות על בעיות זיהום קשות שהולכות ונוצרות, ויש טיפול אטי עד אפסי בבעיות האלה.

עוזי לנדאו: מצד שני, אנשי איכות הסביבה ואנשים נוספים אומרים, שמפעלי ים-המלח משתמשים בצוותים המשותפים שהוקמו על-ידי הוועדות האלה כדי לטפל בסוגיות סביבה שונות ובבעיות זיהום שונות כעלי תאנה, כדי להראות שנושא איכות הסביבה חשוב להם, וכי הם עובדים בשיתוף עם המשרד.

עוזי לנדאו: מפעלי ים-המלח נמנעים ממתן כל מידע סביבתי ומעריכת סקרים, ובהעדר מידע כזה ומשום שאין עורכים סקרים, גם אין צורך להכין ולעבד סקרים נוספים כדי שהללו יוכלו לשמש בסיס טוב יותר לקבלת החלטות.

עוזי לנדאו: אני רואה שהצורך להפריט הוא הלוחץ את הממשלה ללכת קדימה.

עוזי לנדאו: אני סבור, שככל שהצורך להפריט הוא חשוב, הוא איננו מצדיק את העובדה שעושים פלסתר את השיקולים של איכות סביבה.

עוזי לנדאו: אני סבור, שאם נמשיך בדרך הזאת, נגיע להפקרות הסביבה, הפקרות של תנאי סביבה.

עוזי לנדאו: אני קורא לכבוד השר לקחת את הצעת החוק הזאת חזרה לממשלה, לעבד אותה באופן מסודר יותר, ולהגיע גם עם העובדים לסיכומים הקשורים בהפרטת המפעל.

עוזי לנדאו: לעובדים שם יש קשיים גדולים.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת יוסף ונונו.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: חבר הכנסת מאיר שטרית.

שבח וייס: חבר הכנסת משה גפני.

שבח וייס: חבר הכנסת יורם לס, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כחבר הקואליציה מוטלת עלי חובה להצביע עם הממשלה, אבל לצערי לא אוכל להצביע בעד החוק הזה, ולו גם מפני ששנים רבות, אני מרשה לעצמי לומר את זה כאן, אני חבר בחברה להגנת הטבע וחרד לאיכות החיים שלנו במדינה הזאת, לבריאות הסביבה.

יורם לס: על הרקע הזה אני באמת לא יכול להבין כיצד יכולה חברה, חשובה ומכובדת ככל שתהיה, בעצם לבקש להעמיד את עצמה מחוץ לחוק.

יורם לס: הרי העיקרון הטבעי והברור הוא, שמדינה מחוקקת חוקים, בין שזה חוק התכנון והבנייה, בין שזה מה שעומד כאן לפנינו, חוק רישוי עסקים, והחוק חל על כולם, לטוב ולרע.

יורם לס: וזאת כבר הפעם השנייה שהכנסת נדרשת לאפשר לחברה להוציא את עצמה מחוץ לחוק.

יורם לס: ושוב, אני מסיר בפניה את הכובע על ההישגים הכלכליים שלה, ובפני העובדים שלה, שעובדים בתנאים קשים מאוד.

יורם לס: כל התשבחות.

יורם לס: אני קורא בתשומת לב גם את הדוחות של החברה שאני מקבל.

יורם לס: אבל היא לא יכולה לבוא ולבקש להוציא את עצמה מחוץ לחוק, כאשר בעצם הימים האלה פנתה החברה להגנת הטבע בעתירה לבג"ץ כדי למנוע נושא מסוים שקשור למטען פריקה באשדוד.

יורם לס: רישוי העסקים אינו נוגע רק לאזורי מדבר, שאולי מעטים גרים בהם, אלא גם לכל השינוע ולכל מה שקורה בנמל הקצה של התוצרים של החברה.

יורם לס: כל מי שחרד לבריאות הסביבה ורוצה לתת סמכויות לשרים הנוגעים בדבר כדי שיוכלו להוציא את הצווים המתאימים בשביל למנוע פגיעה בבריאות הסביבה, פשוט אינו יכול לתמוך בחוק הזה.

יורם לס: ואני, אדוני היושב-ראש, לא אצביע בעדו.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת יורם לס.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת שאול יהלום.

רפאל אדרי: בבקשה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לחוק הזה יש שני היבטים: האחד הוא שזה חוק שנועד להאיץ את ההפרטה.

שאול יהלום: לזה אינני רוצה להתייחס כרגע, יש פנים לכאן ולכאן, האם יש להפריט מפעל כמו מפעלי ים-המלח או אין להפריט מפעל לאומי כה חשוב.

שאול יהלום: המישור השני של החוק הזה עוסק באיזון שבין איכות הסביבה והטבע לבין הצרכים הלאומיים הכלכליים של מדינת ישראל על-פי הזיכיון.

שאול יהלום: בעניין זה אני מברך על החוק, על שמצא את האיזון הנכון בין הגישה הדוגלת ביפי הטבע ובאיכות הסביבה מעל לכל ערך אחר לבין הגישה שאומרת, שגם אם חשוב הדבר, וגם אם הדברים מאוד חיוניים, הרי במקום שצריך להתפשר עם ערכים חשובים לא פחות, יש להתפשר.

שאול יהלום: בעניין זה אני רוצה לומר, שהרדיפה הזאת, המחלה הזאת, הפסיכוזה הזאת בעניין איכות הסביבה, הכניעה הזאת לכל דבר שקשור בטבע וביפי הטבע ובאיכות הסביבה, יכולות להביא לידי אבסורדים שכל אוזן השומעת, אם היא אוזן יהודית וציונית, תרעש מהם.

שאול יהלום: ואני מתכוון לנושא מאוד כאוב, שהקדים אותי והעלה אותו בציבור חברי לסיעת המפד"ל חבר הכנסת יצחק לוי.

שאול יהלום: אני מחזיק בידי חוברת שנקראת "ארץ וטבע", החוברת האחרונה.

שאול יהלום: זו חוברת היוצאת מטעם עמותה שדוגלת באיכות הסביבה והטבע, אבל בתמיכה של רשות שמורות הטבע.

שאול יהלום: כתוב: בסיוע רשות שמורות הטבע.

שאול יהלום: ורשות שמורות הטבע היא גוף מדינתי, גוף לאומי.

שאול יהלום: והנה, החוברת הזאת באה ועוסקת במה שיהיה בעוד כמה עשרות שנים.

שאול יהלום: הרי מדינת ישראל גדלה, עם התרבות האוכלוסייה היהודית ושאר האוכלוסיות.

שאול יהלום: אם האוכלוסייה היהודית גדלה, הרי זו תהיה ארץ צפופה.

שאול יהלום: אם היא תהיה ארץ צפופה, הדבר יפגע באיכות הסביבה, בנוף, בטבע.

שאול יהלום: אומר כאן עורך החוברת, ומחרה מחזיק אחריו מנכ"ל רשות שמורות הטבע, ואני קורא משפט אחד: "הדרך היחידה שנותרה לנו במדינת ישראל להתמודדות עם הגידול בצפיפות, למי שחושש מפגיעה ללא תקנה בנופי הארץ, היא להקטין את קצב גידול האוכלוסייה".

שאול יהלום: זאת אומרת, בריש גלי באה עמותה הנתמכת על-ידי רשות שמורות הטבע ואומרת דבר פשוט: אם אתה לא רוצה שתהיה אוכלוסייה רבה במדינת ישראל, אם אתה לא רוצה צפיפות ופגיעה באיכות הסביבה, תבוא ותוציא עכשיו הסברה, הנחיות, אמצעי מניעה, איך להאט את קצב הילודה במדינת ישראל.

שאול יהלום: ובינינו לבין עצמנו – הרי אנחנו יודעים כמה אנחנו משתדלים לעשות הפוך, כמה הקצב הוא אטי, לפחות בכל מה שאמור באוכלוסייה היהודית, וכמה אנחנו חוששים מבעיה דמוגרפית.

שאול יהלום: אם כן, אותו קצב שאנחנו בוכים עליו, שאנחנו מצטערים עליו, גם אותו צריך להאט לפי הגישה של רשות שמורות הטבע, מנכ"לה ועורך החוברת הזו, "ארץ וטבע".

שאול יהלום: לכן, אני רואה שאנחנו מגיעים לאבסורד נורא, לרעיון שפוגע ביהדות, שפוגע בעם היהודי, שפוגע בציונות, שפוגע בהתיישבות.

שאול יהלום: במה הוא לא פוגע?

שאול יהלום: כמובן, הוא לא פוגע באיכות הסביבה והטבע.

שאול יהלום: חובה עלינו להדגיש, שהערך הזה נכון בתנאי שהוא משתלב ומאוזן עם ערכים חשובים אחרים.

שאול יהלום: ברגע שהוא מתנגש אתם, הוא צריך להכפיף את עצמו ולא הערכים האחרים צריכים להכפיף את עצמם אליו.

שאול יהלום: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת שאול יהלום.

רפאל אדרי: אני מזמין את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי; איננה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת חיים דיין – איננו.

רפאל אדרי: חבר הכנסת גדעון שגיא – איננו.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אברהם הירשזון – איננו.

רפאל אדרי: חבר הכנסת יוסף עזרן – איננו.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין – איננו.

רפאל אדרי: כעת אני מזמין את חבר הכנסת יוסף בא-גד.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה, גם כן באותו נושא:

רפאל אדרי: הצעת חוק זיכיון ים-המלח (תיקוני חקיקה), בקריאה ראשונה.

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, לפני שאדבר על חוק זיכיון ים-המלח, אי-אפשר היום שלא להזכיר את הטרגדיה שקרתה לעם ישראל.

יוסף בא-גד: אני חוזר כעת מארבע לוויות של קדושים בהר-הרצל; הקדושים, השם ייקום דמם.

יוסף בא-גד: מי שהיה שם, ולצערי כמעט שלא היו חברי כנסת, מי שראה את הטרגדיה, מי שראה את אמו של דני טטרשווילי, שניסתה לקפוץ לקבר במקום בנה, והיא צעקה: "בני, בני, מי ייתן מותי תחתיך", לא יוכל לשכוח את המראות המזעזעים.

יוסף בא-גד: אני חושב שאי-אפשר לעבור לסדר-היום.

יוסף בא-גד: אומנם ביקשו שנחכה עד מחר בהצבעת אי-אמון, אבל אי-אפשר לעבור לסדר-היום בלי לדרוש תגובה מיידית.

יוסף בא-גד: בינתיים, ארשה לעצמי להציע לצה"ל הצעה פשוטה: עד שנפתור את הבעיה, יועברו תחנות ההסעה ובמקום שיהיו ב"בנייני האומה", למשל, יהיו במחנה "שנלר"; במקום שיהיו בבית-ליד, יועברו למחנה הצבאי הסמוך לבית-ליד.

יוסף בא-גד: לא לתת להם טרף קל.

יוסף בא-גד: ראינו שהיה פיגוע ב"בנייני האומה", ראינו מה שקרה אתמול בבית-ליד.

יוסף בא-גד: אנא, שלטונות צה"ל, חשבו על כך, להעביר את תחנות ההסעה לבסיסים, כדי שלא נהיה טרף קל.

יוסף בא-גד: אני אומר: ארץ ארץ, אל תכסי דמם, ואל יהי מקום לזעקתם.

שאול יהלום: זאת ההצעה של סיעת מולדת, להחביא את צה"ל במחנות?

יוסף בא-גד: לצערי.

יוסף בא-גד: למה אתה מסכים שניסע במכוניות משוריינות במדינת ישראל?

יוסף בא-גד: הערבים נוסעים חופשי חופשי ללא שריון, ואנחנו מתחבאים מאחורי זכוכיות משוריינות ומאחורי רשתות.

יוסף בא-גד: אני מתנגד גם לזה.

יוסף בא-גד: אבל בינתיים, ואמרתי זאת, עד שימצאו פתרון לטרגדיה, בינתיים לא לתת להם טרף קל.

יוסף בא-גד: אני אתמוך בחוק זיכיון ים-המלח של הממשלה משתי סיבות: קודם כול, החוק מאוזן.

יוסף בא-גד: לפי התרשמותי האישית, קראתי, בדקתי, מוצע איזון הבא לגשר בין אינטרסים מתנגשים אפשריים.

יוסף בא-גד: נקודת האיזון משתנה בהתאמה בין הקרקעות החכורות לבין הקרקעות השמורות.

יוסף בא-גד: רק חבל ששר המשפטים איננו כאן כדי לענות לי מי קבע מה הן הקרקעות השמורות.

יוסף בא-גד: האם אפשר לסמוך על מי שקבע מה הן קרקעות שמורות?

יוסף בא-גד: אבל אם קבעו מה הן קרקעות שמורות, ואם נקבל הסבר, אני מציע, יש פה שני קצוות: מצד אחד, יש לתת לכלכלת המדינה להתפתח.

יוסף בא-גד: מצד שני, צריך לשמור על איכות הסביבה.

יוסף בא-גד: יש לי הרושם שקצת חורגים יותר מדי בענייני איכות הסביבה.

יוסף בא-גד: מה שציין קודמי, חבר הכנסת שאול יהלום, ההצעה החצופה והנבזית – להפסיק ריבוי יהודים בארץ כדי שלא לפגוע באיכות הסביבה.

יוסף בא-גד: חתולים – כן, כלבים – כן, אבל להפסיק ריבוי של ילדים כדי שלא לפגוע באיכות הסביבה.

יוסף בא-גד: בגלל ההצעה הזאת, מאחר שהחוק מאוזן, ובגלל ההצעה של החברה להגנת הטבע נגד ריבוי טבעי, אני אצביע הפעם עם הממשלה.

שאול יהלום: רשות שמורות הטבע.

יוסף בא-גד: סליחה, רשות שמורות הטבע, לא החברה להגנת הטבע, שבראשה עומד יוסי לשם, שאני מעריץ אותו.

יוסף בא-גד: רשות שמורות הטבע.

יוסף בא-גד: תודה על התיקון.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת יוסף בא-גד.

רפאל אדרי: חברת הכנסת נעמי חזן – איננה.

רפאל אדרי: אני מזמין כעת את חבר הכנסת יעקב שפי; איננו.

רפאל אדרי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה, אדוני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאחר שזו הפעם הראשונה שאני עולה לנאום לאחר הפיגוע הקשה והנתעב, אני רוצה בהזדמנות זו לשלוח את תנחומי למשפחות השכולות ואיחולי החלמה מהירה לפצועים.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, כפי שגם ציינתי באמצעי התקשורת, וכפי שנאמר על-ידי נציגי המגזר הערבי בכלל, לרבות נציגי הרשות הפלשתינית, שמעשה נפשע ונתעב זה לא רק פוגע בתהליך השלום, אלא נוגד את הערכים של הערבים, של הפלשתינים ושל המוסלמים – – –

מיכאל איתן: שיעשו משהו.

טלב אלסאנע: אני לא רואה שום מקום אפילו להתווכח אתך, חבר הכנסת מיקי איתן.

טלב אלסאנע: אני רק רוצה לציין, שהפתרון והתרופה – – –

רפאל אדרי: בוא נשאיר הכול למחר.

רפאל אדרי: אני מבקש.

טלב אלסאנע: הפתרון והתרופה – – –

מיכאל איתן: הוא מדבר מחר או עכשיו?

רפאל אדרי: אני מבקש, אפשרתי גם לאחרים לדבר לפני כן.

רפאל אדרי: אם מביעים תנחומים, צריך לאפשר זאת ובזה נגמר.

רפאל אדרי: למה להתווכח?

טלב אלסאנע: הפתרון, התרופה זה לקדם את תהליך השלום על מנת לשים קץ למעשה העגום של המאבק, של העימות.

מיכאל איתן: תנחומים בלי מעשים הם הונאה.

טלב אלסאנע: זה הפתרון.

עוזי לנדאו: להילחם עד מוות על האדמות.

טלב אלסאנע: הפתרון הוא בקידום תהליך השלום.

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על שלום כאילו המשא-ומתן הסתיים, וכאילו נחתם הסכם שלום, וכאילו אנחנו בשלב של שלום בין מדינת ישראל לבין הפלשתינים.

טלב אלסאנע: המצב לא כזה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, יש לך רק עוד דקה וחצי.

טלב אלסאנע: עוד אין שלום.

טלב אלסאנע: הכיבוש עוד קיים.

טלב אלסאנע: יש רק משא-ומתן לקידום תהליך השלום.

מיכאל איתן: תגיד להם לנקוט מעשים.

מיכאל איתן: תגיד לרשות הפלשתינית שילכו הלילה ויאסרו ויכניסו לבתי-סוהר את כל הטרוריסטים.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת מיכאל איתן, הם יודעים היטב מה הם צריכים לעשות.

טלב אלסאנע: אתה לא צריך לתת להם הוראות והם לא צריכים לשמוע ממך הוראות.

מיכאל איתן: – – –

טלב אלסאנע: הם יודעים מה הם צריכים לעשות, והם דואגים לשלום יותר ממך.

טלב אלסאנע: הם מעוניינים בתהליך השלום יותר ממך, הם מעוניינים לקדם את התהליך הזה יותר ממך.

טלב אלסאנע: אתה מצביע נגד והולך בהפגנות להסית ולרקוד על הדם של החיילים.

עוזי לנדאו: – – –

רפאל אדרי: סליחה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אפשרתי לך לומר כמה מלים של תנחומים.

רפאל אדרי: אני מבקש להתייחס לחוק.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, לעניין הצעת החוק אני רוצה לציין, שלא אחת משתמשים בהכרזות על שטחים מטעם רשות הגנים הלאומיים בצורה צינית, בצורה שרירותית ולא עניינית.

טלב אלסאנע: זה קורה במיוחד במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: ליד יישובים רבים, אם זה בעין-חוד ואם בבית-ג'ן או ביישובים ערביים בנגב, מכריזים על השטחים הסובבים את היישוב כעל אזורי שמורת טבע או גנים לאומיים, ובעקבות זאת מפקיעים את האפשרות לקבל שטחים לבנייה ציבורית לזוגות צעירים ומגבירים את מצוקת הדיור באותם יישובים.

טלב אלסאנע: רק לאחרונה הוכרזו כ-20,000 דונם כשמורת טבע, על מנת לנשל את התושבים הערבים הבדואים בנגב מהאדמות שלהם ולשלול מהם אפשרות להקים יישוב באותו שטח.

טלב אלסאנע: מאחר שהחוק המוצע נותן סמכות רחבה, כוח עצום בידי רשות הגנים הלאומיים, אני אצביע נגד הצעת החוק הזאת.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רפאל אדרי: חבר הכנסת רון נחמן, בבקשה, אדוני.

רפאל אדרי: שלוש דקות לרשותך בנושא הצעת חוק זיכיון ים-המלח.

מיכאל איתן: – – –

טלב אלסאנע: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת מיקי איתן, אני מבקש להפסיק את השיחה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מבקש לשבת.

רפאל אדרי: סיימת את דבריך.

רפאל אדרי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, זה לא מוסיף דבר וחצי דבר, אתה יודע זאת יפה.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חזרתי מהר-הרצל מאחת ההלוויות שהיום השתתפנו בהן, חלקנו.

רון נחמן: מה אגיד ומה אומר, אדוני היושב-ראש, יום נורא לעם ישראל.

רון נחמן: יום נורא.

רון נחמן: הוא נורא לא רק משום שהקורבנות נפלו בפיגוע מזעזע ומזוויע כזה, אלא משום שאנחנו לא רואים דרך שהממשלה הזאת יכולה להציג לפני התושבים של מדינת ישראל, לא בתחום הביטחוני, לא בתחום הכלכלי, לא בתחום החברתי.

מיכאל איתן: אמרנו שהיום לא עוסקים בזה.

רון נחמן: מחר, כשיתקיים הדיון, נתייחס לכך.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, החוק המונח על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה בא לחזק את הכלכלה הישראלית על-ידי ניצול נכון של מאגר ים-המלח ואזור ים-המלח.

רון נחמן: בזמנה דנו כאן בהצעה שהיתה בנויה לתקופת זמן מוגבלת, כדי לראות כיצד יידון הנושא בוועדות המקצועיות ואיך יובא איזון בין שני תחומים – הפיתוח של מפעלי ים-המלח, שחייב להיעשות במציאות הכלכלית העולמית, והצורך בשמירה על הסביבה בהתאם למדיניות ובהתאם לרצון של נאמני איכות הסביבה.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, בטרם עליתי לדוכן שאלתי את שר האוצר כיצד יבטיח החוק הזה את שני הדברים.

רון נחמן: אמר לי שר האוצר: תקום ועדה משותפת לוועדת הפנים ולוועדת הכספים, על מנת שביחד ייבחנו שני ההיבטים, האיזון בין שני התחומים – הכלכלה ואיכות הסביבה.

רון נחמן: לאחר שקיבלתי את התשובה הזאת, אדוני היושב-ראש, אני אתמוך בהצעת החוק בקריאה ראשונה, על מנת לדון באופן רציני בוועדה, מתוך שמירה גם על צורכי הרבים בכיוון של איכות הסביבה, אבל גם על צורכי המשק והפרנסה ופיתוח אזור הנגב ואזור ים-המלח באמצעות מתן תנאים מיוחדים למפעלי ים-המלח.

רון נחמן: אדוני שר האוצר, אני רוצה לומר לך, שלא די בשני הדברים הללו.

רון נחמן: נכנס עכשיו גם השר לאיכות הסביבה, השר יוסי שריד.

רון נחמן: מה החשש שלנו?

רון נחמן: אם יהיה תקדים במפעלי ים-המלח, מחר יביאו לכנסת כל אתר ואתר במדינה ויאמרו: גם זה חשוב כלכלית, גם על זה צריך לשמור, צריך לתת פתרון כלכלי.

רון נחמן: לכן הנושא התקדימי, אדוני השר שריד – – –

יוסי שריד: ואחר כך יבכו על איכות הסביבה...

רון נחמן: אני יושב-ראש איגוד ערים לאיכות הסביבה של השומרון, שאחראי למים ששותים תושבי תל-אביב.

רון נחמן: מחר יגידו שמבחינה כלכלית צריך לוותר, ותושבי תל-אביב ישתו מים לא טובים.

יוסי שריד: מצביעים ובוכים.

רון נחמן: נוח לי שיושבים כאן שני השרים משני קצות השולחן, ואני אומר לשניכם, אדוני השר לאיכות הסביבה ואדוני שר האוצר, במסגרת הדיונים בוועדה לקראת הקריאה השנייה והקריאה השלישית אשמור על שני מרכיבי האיזון, גם על הצד הכלכלי וגם על הצד של איכות הסביבה, מתוך כוונה שלא יהיה בכך תקדים לאזורים אחרים.

יוסי שריד: חבר הכנסת רון נחמן, תסלח לי.

יוסי שריד: אני לא רוצה לפגוע בך, חס וחלילה, אבל ראינו אתכם במחזור הקודם, ראינו איך נהגתם.

יוסי שריד: אין מדינה בעולם שנותנת 3% משטחה לאנשים פרטיים ואומרת להם: תעשו שם כבתוך שלכם עם חוק מיוחד.

יוסי שריד: אין דבר כזה בעולם.

מיכאל איתן: אתה יודע מה הפתרון, צריך להגדיל את שטח המדינה, ואז יהיה רק 1%.

רון נחמן: אדוני השר לאיכות הסביבה, אתה אומר ש-3% משטח המדינה ניתנים למפעל ואין דוגמה לכך בעולם.

רון נחמן: אני מציע שבדיון בוועדה נבחן את התקדימים ונטפל בכך.

רון נחמן: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת רון נחמן.

רפאל אדרי: חבר הכנסת רענן כהן, בבקשה.

רפאל אדרי: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להודיע שאני תומך בחוק.

רענן כהן: אני חושב שבדברי הפתיחה שלו נימק שר המשפטים פרופסור דוד ליבאי בצורה משכנעת ביותר למה צריך להצביע בעד החוק.

רענן כהן: ראשית, קיים איזון בין צורכי איכות הסביבה, שהשר יוסי שריד נותן להם ביטוי – – –

יוסי שריד: חבר הכנסת רענן כהן, אל תכעס עלי, אבל תלמד את החומר.

רענן כהן: אני מכיר את הוויכוחים שהיו, ובחלק מהדברים תמכתי בך.

יוסי שריד: אם זה חוק שאין בו כלום אלא דבר רגיל, למה צריך חוק מיוחד?

רענן כהן: מכיוון שהבעיה מיוחדת.

רענן כהן: אם אנחנו הולכים למהלך מסוים, הבעיה מיוחדת.

עוזי לנדאו: חוק חדש, למה לתקן אותו?

רענן כהן: חוק חדש כי יש בעיות מיוחדות.

רענן כהן: אם אנחנו רוצים ללכת להפרטה, אנחנו חייבים לעשות את החוק הזה.

יוסי שריד: אלה שבאים מאמריקה לא יודעים מה זה חוקי איכות סביבה...

רענן כהן: כדי לנצל את הזיכיון שיש למפעלי ים-המלח, חשוב מאוד להחליט, שנחיל את חוק התכנון והבנייה וחוק רישוי עסקים, יחד עם התחשבות בכך שאנחנו מדברים על מפעל מיוחד עם בעיות מיוחדות, עם נושאים בעייתיים מיוחדים.

רענן כהן: לפי הערכתי, בדרך שבה אנחנו הולכים נעשה הכול כדי שלא לפגוע בעובדים, ונוכל לקדם את ההפרטה, שאינה מתקדמת בצורה כל כך טובה.

רענן כהן: אני מאמין באמונה שלמה, שאם נקבל את החוק הזה נוכל לקדם את ההפרטה בצורה הרבה יותר טובה, הרבה יותר נכונה.

יוסי שריד: בדיוק להיפך.

יוסי שריד: עם החוק הזה לא תהיה הפרטה.

יוסי שריד: משקיע אמריקני לא יקנה את זה.

רענן כהן: אני מעריך שכן יקנה את זה.

רענן כהן: אני רוצה להאמין ולקוות, ואני רוצה לפנות לכל חברי הבית להצביע בעד החוק, לתמוך בחוק.

רענן כהן: אני חושב שהוא יחולל שינוי מהותי באחד התחומים החשובים ביותר של החברה במדינת ישראל.

רענן כהן: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת רענן כהן.

רפאל אדרי: אני מזמין כעת את חבר הכנסת מיכאל איתן.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מדברים כרגע על חוק שבא בסופו של דבר להסדיר דברים שונים הקשורים בחוק התכנון והבנייה בכל מה שקשור להפעלתו של פרויקט "כימיקלים לישראל" בים-המלח וכל החברות-הבנות.

מיכאל איתן: אין זה סוד שהחוק הזה בא בעקבות יוזמת הממשלה, אולי הממשלה הקודמת, להפריט את כי"ל, את "כימיקלים לישראל".

מיכאל איתן: "כימיקלים לישראל" עוסקת בניצול אוצרות ים-המלח והאזור שבו היא ממוקמת, אזור הנגב.

מיכאל איתן: כל ניצול אוצרות טבע, בהגדרתו, יש בו פגיעה בטבע כפי שהוא נוצר על-ידי הקדוש-ברוך-הוא וכוחות הטבע.

מיכאל איתן: ברור שברגע שאתה בא ואומר: אני, כאדם שחי פה, רוצה להתקדם, להתפרנס מהטבע – אתה חייב לפגוע במה שהטבע עשה.

מיכאל איתן: אנחנו עושים את זה בכבישים, אנחנו עושים זאת במחצבים, אנחנו עושים את זה בבנייה, אנחנו עושים את זה בעשרות דברים.

מיכאל איתן: יש פגיעה גם בחי, גם בצומח.

מיכאל איתן: כאן מדובר באוצרות טבע ובניצולם.

מיכאל איתן: ברור שצריך לפגוע.

מיכאל איתן: השאלה היא – באיזו מידה.

מיכאל איתן: פה מדובר בפרויקט של מיליארד דולר.

מיכאל איתן: מי שמנהל אותו הופיע בפני ועדת הכספים ואמר את מה שכולנו יודעים היטב:

מיכאל איתן: אם העסק הזה לא יופרט, מדינת ישראל לא תרווה ממנו נחת אלא הוא יהפוך להיות פרויקט בעייתי; במקום להביא רווחים הוא יביא לנו נזקים.

מיכאל איתן: גם ממשלת הליכוד הקודמת וגם הממשלה הנוכחית בדעה שצריך להפריט.

מיכאל איתן: אני מתפלא על כל אלה שמתנגדים לחוק, במיוחד על אלה שמתנגדים לו כבר בקריאה הראשונה.

מיכאל איתן: מה זאת אומרת הם מתנגדים לחוק, כאשר עכשיו באים להסדיר בחוק מה שלא היה מוסדר קודם?

מיכאל איתן: איך אתם יכולים להתנגד?

מיכאל איתן: מה אתם רוצים?

מיכאל איתן: אתם אומרים כך, כשהיתה הממשלה – מותר לה לעבור על החוק ואנחנו סומכים על השיקול של הממשלה.

מיכאל איתן: אבל כשיהיה יזם פרטי – פתאום אתם מתעוררים.

מיכאל איתן: לדעתי זה צריך להיות הפוך.

מיכאל איתן: אם אדם פרטי פועל בלי חוק, זה בסדר?

מיכאל איתן: הוא יוכל לפעול בלי חוק?

מיכאל איתן: ממה אתם מפחדים?

מיכאל איתן: לכן, צריך לחוקק את החוק.

מיכאל איתן: עכשיו השאלה היא, בתוך החוק הזה – – –

עוזי לנדאו: חוק שמוציא מחוץ לחוק – – –

מיכאל איתן: בבקשה?

עוזי לנדאו: זה חוק שאומר – – –

מיכאל איתן: יפה, חבר הכנסת לנדאו.

מיכאל איתן: אני מסכים אתך.

עוזי לנדאו: בשביל מה צריך את זה?

עוזי לנדאו: רק לפני חצי שנה, בלי חוק, אמרו שהכול בסדר.

מיכאל איתן: מה האלטרנטיבה?

מיכאל איתן: חבר הכנסת לנדאו, מה האלטרנטיבה, כשאתה בא כל הזמן ואומר שכי"ל עושה פעולות בניגוד לחוק, שאין חוק ואיש הישר בעיניו יעשה.

מיכאל איתן: אתה אומר, זו הממשלה.

מיכאל איתן: לה מותר לעשות מעל לחוק?

עוזי לנדאו: לא.

מיכאל איתן: לא.

מיכאל איתן: אז בוא נחוקק חוק.

מיכאל איתן: חבר הכנסת לנדאו, אני מסכים, ואני אומר את זה גם לשר האוצר, שבזמן הדיון בוועדה אנחנו נשב ונעשה את השיקול האמיתי, עד כמה שיש לנו נתונים ביד, והיום אפשר למדוד את זה פחות או יותר בכסף, כמה כסף אנחנו מוכנים לשלם תמורת שימור אתרי הנוף כפי שהם היום, או בלשון אחרת, כמה אנחנו מוכנים לפגוע בנוף על מנת להוציא כסף מאוצרות הטבע.

מיכאל איתן: זו שאלה שיש בה שני קצוות.

מיכאל איתן: אפשר לבוא ולהגיד, מדינת ישראל יכולה מחר בבוקר להחליט שהיא מורידה מיליארד דולר מתקציבה, סוגרת את המפעלים – ערכם נאמד במיליארד דולר – ואומרת: למען העתיד, למען שמירת הנוף, אנחנו מקציבים מיליארד דולר.

מיכאל איתן: זה בקוטב אחד.

מיכאל איתן: מצד שני יכולים לבוא ולומר, אנחנו נותנים לעשות את הכול, ואולי על-ידי זה שנמכור את החברה נקבל לא מיליארד אלא יותר, וניקח את כל הכסף.

מיכאל איתן: ואפשר למצוא דרגות ביניים.

מיכאל איתן: אבל תמיד צריך לזכור, וזאת הדילמה האמיתית, והיא צריכה להיות לנגד עיני כל אחד שמרים יד – אין הכול.

מיכאל איתן: אין להגיד: אני רוצה גם לאזן את התקציב, אני רוצה גם לצמצם את העוני, אני רוצה גם יום חינוך ארוך, גם חוק לחיילים משוחררים וגם לא לגעת בטבע ולא לנצל את אוצרות הטבע.

מיכאל איתן: היום אנחנו עומדים בפני דילמה פשוטה: כסף מול חקיקה להגנת אוצרות הטבע.

מיכאל איתן: ככל שהחקיקה תגביל יותר, המדינה תקבל פחות כסף עבור המוצר שהיא מוכרת.

מיכאל איתן: עמדתי היא באמצע.

מיכאל איתן: אני חושב שבהחלט אסור למשכן את העתיד, אסור לתת יד חופשית.

מיכאל איתן: אני רוצה להזכיר לכולנו, שעדיין יש כתב זיכיון שמגביל את החברה הפרטית.

מיכאל איתן: עדיין יש לממשלה מניית זהב, ולמרות כל אלה, בחוק הזה צריך לבוא לידי ביטוי האיזון הנכון: הצורך האנושי בכריית אוצרות טבע אפילו במחיר פגיעה בנוף, ומצד שני לא פגיעה מרחיקה-לכת עד כדי כך שאנחנו משעבדים את העתיד ואת היופי ואת ערכי הטבע בעבור בצע כסף.

מיכאל איתן: זה צריך להיות באמצע.

מיכאל איתן: אני חושב שאדם הגון צריך לבוא ולומר היום: נעביר את זה לוועדה, נשמע את המומחים, ננסה לעשות כמיטב יכולתנו כדי לקבל את ההחלטה הנבונה ולחזור עם חוק.

מיכאל איתן: חבר הכנסת לנדאו, מאחר שאני חושב שאתה כזה, אני פונה אליך ואומר: רק אדם שאינו שלם יכול לבוא ולהגיד שהוא לא רוצה שום חוק, והוא ישאיר את המצב כמו שהוא.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת מיכאל איתן.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת דן תיכון.

דוד ליבאי: אי-אפשר לחזור אחורה.

דוד ליבאי: עם כל הכבוד, אדוני היושב-ראש – – –

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש – – –

דוד ליבאי: – – –

רפאל אדרי: סליחה?

דוד ליבאי: נאמר קודם במפורש, שמי שנעדר מפסיד את תורו.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

רפאל אדרי: סליחה.

רפאל אדרי: לא, לא.

רפאל אדרי: אני מבקש.

דוד ליבאי: אחר כך יש עוד אנשים שידברו.

רפאל אדרי: לא, לא, לא.

רפאל אדרי: השאלה במקומה.

דן תיכון: קראו בשמו.

דן תיכון: יש לו תור.

רפאל אדרי: סליחה.

רפאל אדרי: אני מבקש.

רפאל אדרי: השאלה במקומה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת ויינשטיין ביקש רשות לפני כן לשנות את המיקום שלו.

רפאל אדרי: כך אני פועל.

דוד ליבאי: ואם יש עוד מישהו שביקש?

רפאל אדרי: לא, לא.

רפאל אדרי: יש חברי כנסת שנוספו, חברי הכנסת סילבן שלום ופיני בדש.

רפאל אדרי: הרשימה סגורה.

רפאל אדרי: רבותי, יש סדר גם בכנסת.

דן תיכון: – – –

דוד ליבאי: תשאיר את זה ליושב-ראש.

רפאל אדרי: אני אקרא את הרשימה.

רפאל אדרי: שאלת השר במקומה.

רפאל אדרי: עניתי.

רפאל אדרי: רשומים חברי הכנסת דן תיכון, יהושע מצא, סילבן שלום ופיני בדש.

רפאל אדרי: זהו.

רפאל אדרי: הרשימה סגורה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אריאל ויינשטיין: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, לא בשמחה – – –

אברהם-בייגה שוחט: הם לא היו ברשימה, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: סליחה.

רפאל אדרי: אדוני השר, זכותם עד זמן מסוים גם להיכלל ברשימה.

אברהם-בייגה שוחט: לא, הם לא היו ברשימה.

רפאל אדרי: אני מודיע עכשיו שהרשימה סגורה.

דוד ליבאי: נאמר שהרשימה סגורה.

רפאל אדרי: מי אמר?

דוד ליבאי: יושב-ראש הכנסת שבח וייס הודיע שהרשימה סגורה.

רפאל אדרי: יש פה שישה חברי כנסת ולא שניים.

שאול יהלום: אני מבקש להעיר, אדוני.

רפאל אדרי: בבקשה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אני חושב ששני השרים שנמצאים כאן עוברים את גבול הטעם הטוב.

רפאל אדרי: לא, לא, לא.

רפאל אדרי: סליחה.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך, אדוני.

רפאל אדרי: אני לא צריך הגנה.

רפאל אדרי: אני לא צריך הגנה.

שאול יהלום: לפעמים קורה שבדיונים שלמים על חוק השרים לא נמצאים כאן.

רפאל אדרי: אדוני, אני לא צריך הגנה.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני.

דן תיכון: תקרא את סעיף 49.

רפאל אדרי: – – –

פיני בדש: הממשלה לחוצה.

דן תיכון: נאמר שחבר כנסת שביקש – – – נענים לבקשתו אם הדבר ניתן במסגרת הזמן שהוקצב.

רפאל אדרי: אני מבקש מכבוד השרים.

רפאל אדרי: אני פועל לפי סעיף 49, ואני מבקש לאפשר לי לנהל את הישיבה.

דוד ליבאי: ירשה לי אדוני להבהיר עניין אחד.

דוד ליבאי: אני שמח על כל חבר כנסת שישנו ומבקש להשתתף בדיון.

דוד ליבאי: העניין הוא בכך שנאמר לנו על-ידי כבוד יושב-ראש הכנסת פרופסור שבח וייס, שהיום לוח הזמנים הוא כזה, שהוא מבקש שעד השעה 18:00 נסיים את החוק הראשון, כי ב-18:00 ניוועד כאן לאזכרה על אושוויץ וכיוצא בזה.

דוד ליבאי: מכאן באו ההערות שלי.

דוד ליבאי: אנחנו חישבנו את לוח הזמנים כך, שעד השעה 18:00 נסיים.

דוד ליבאי: הוספת שני חברי הכנסת לא תאפשר לסיים.

דוד ליבאי: מכאן באה ההערה שלנו, ולא, חס וחלילה, כדי למנוע מחברי כנסת זכות דיבור.

רפאל אדרי: אדוני, עד 18:00 נסיים.

אברהם-בייגה שוחט: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש, אני לא צריך סיוע.

רפאל אדרי: אדוני, אנחנו כבר מבזבזים שש דקות.

רפאל אדרי: בשעה 18:00 נסיים.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שני השרים המכובדים ביקשו למנוע ממני את רשות הדיבור שקיבלתי בזכות מהיושב-ראש, אף שהם אינם יודעים שאני עומד לתמוך בהצעה שלהם.

אריאל ויינשטיין: אני לא מבין את הבהלה.

פיני בדש: תחזור בך.

אריאל ויינשטיין: אני יודע שלפעמים הם לא רוצים לשמוע אותי, כי הם יודעים שאולי יש השפעה לדברי.

אריאל ויינשטיין: אבל אני עומד להצביע בעד ההצעה.

אריאל ויינשטיין: מדוע רצו לשלול ממני את זכות הדיבור?

אריאל ויינשטיין: זה לא ברור.

רפאל אדרי: אדוני, יש לך שלוש דקות.

רפאל אדרי: אני מבקש לעמוד בזמן.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש לומר, שלא מתוך שמחה ולא למען איכות חיים אני אצביע בעד החוק.

אריאל ויינשטיין: יש לנו שר לאיכות הסביבה מאוד דינמי, שקיבל סמכויות בחוק לרישוי עסקים, והוא, בדרך נמרצת, גורם לכך שמפעלים נסגרים או עומדים להיסגר – מאפיות, מחצבות, קראתי משהו על עיריית צפת, ועוד היד נטויה.

אריאל ויינשטיין: נשאלת השאלה: אנחנו נצביע כאן עבור חוק ההופך את מפעלי ים-המלח לייחודיים מבחינה זאת שלשר לאיכות הסביבה לא תהיה אפשרות להיכנס אליהם עם סמכותו.

אריאל ויינשטיין: אם כן, מה קורה למפעלים אחרים שצריכים להתאים את עצמם למציאות חדשה, שבה יש שר לאיכות סביבה שרוצה, וידו נטויה, בסגירת מפעלים אשר אינם עונים על הדרישות?

אריאל ויינשטיין: יש כאן בעיה.

אריאל ויינשטיין: שמעתי מיושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת יהושע מצא, שהממשלה מבקשת לסיים את הדיון בתוך שבוע, כדי שאפשר יהיה להפריט את החברה.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש לדעת, איזה גורם זר ירכוש מניות בבורסת העולם כאשר בישיבה אצל ראש הממשלה מבטיח השר לאיכות הסביבה להסיר את האיום שלו לסגור את מתקני השינוע של המפעלים באשדוד, ולאחר הישיבה הוא איננו מבטל את האיום הזה, את ההוראה הזאת, אלא רק משהה אותה?

אריאל ויינשטיין: אני חושב שיש לנו כאן בעיה.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה לומר לשר האוצר ולשר המשפטים: אנחנו עומדים בפני הפרטת חברות.

אריאל ויינשטיין: מביאים לוועדת הכספים הצעות ושוכרים גורמים רציניים מחוץ-לארץ כדי להעריך את ערך החברות, את הציוד, את הקרקע, מעריכים את המוניטין.

אריאל ויינשטיין: רק דבר אחד אין יודעים את מחירו, וזה העובדים.

אריאל ויינשטיין: באים לוועדת הכספים כשזכויות העובדים אינן מוסדרות.

רפאל אדרי: אני מבקש לסיים כדי שב-18:00 נצביע.

אריאל ויינשטיין: ואז ועדת הכספים, שהיא ועדה פוליטית, צריכה לדון ולקבל החלטות בעניין.

אריאל ויינשטיין: זה איננו תקין.

אריאל ויינשטיין: תבעתי לפני כשנה, שהאוצר יבוא בדברים עם ועדי העובדים ועם האיגוד המקצועי, ושהם יסדירו את זכויות העובדים.

רפאל אדרי: אני מודה לך.

אריאל ויינשטיין: תודה, אדוני היושב-ראש.

אריאל ויינשטיין: הדבר לא הוסדר, וזה חמור.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת ויינשטיין.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת דן תיכון.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת יהושע מצא.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש סבלנות.

רפאל אדרי: אנחנו נעמוד בזמן, ועד 18:00 נצביע.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו עוסקים אומנם בזיכיונות, אבל בעצם בעיה אחרת מטרידה אותנו, והיא בעיית ההפרטה.

דן תיכון: השאלה שצריכה להישאל כאן:

דן תיכון: האם אתה בעד ההפרטה או נגדה?

דן תיכון: אני רוצה קצת לעסוק בנושא הזה, משום שאני אצביע בעד החוק שמאריך את הזיכיון, אבל יש לי מה שנקרא הרהורים בכל נושא ההפרטה.

דן תיכון: ראשית, אני מעיד על עצמי שאני בעד הפרטה.

דן תיכון: אני חושב שההפרטה היא הכרח שהמשק הישראלי לא יימלט ממנו.

דן תיכון: אבל אני גם חושב, שבתחום ההפרטה נכשלה הממשלה כישלון חמור.

דן תיכון: כשאני מגיע ל"כימיקלים לישראל" ולהפרטה, אני שואל את עצמי כמה שאלות שעליהן צריכה להינתן תשובה.

דן תיכון: רבותי, מה קורה שם?

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש.

רפאל אדרי: תנהלו את המשא-ומתן בחוץ.

דן תיכון: אני שואל את עצמי, מה קרה להבטחות של אותם גורמים שבאו לוועדת הכספים והבטיחו, שאם נפריט ונמכור את החברה לשותף אסטרטגי בעל מוניטין, ייטב לחברה יותר מאשר אם נשווה את המצב למצב שבו היא פועלת כחברה ממשלתית?

דן תיכון: מן השותף האסטרטגי, חבר הכנסת חריש – – –

רפאל אדרי: אדוני השר, מבקשים את תשומת לבך.

דן תיכון: אני מדבר אליך.

אברהם-בייגה שוחט: מה הרגישות הזאת?

דן תיכון: מה הוא אמר?

דן תיכון: לא שמעתי.

רפאל אדרי: הוא דיבר אתי; לא אליך.

דן תיכון: רק זה חסר לו.

דן תיכון: יש לו מזל שלא שמעתי.

דן תיכון: הוא ממלמל.

דן תיכון: אני רוצה לדבר אליך, כי התגובה של השר, שהוא נכס לליכוד, לא מגיעה אלי.

דן תיכון: שותף אסטרטגי, אדוני חבר הכנסת חריש – – –

רפאל אדרי: השר חריש, אדוני.

מיכאל חריש: אני גם חבר כנסת, אדוני.

דן תיכון: הוא יושב על ספסל חברי הכנסת.

דן תיכון: מן השותף האסטרטגי לא נותר דבר.

דן תיכון: בעצם יש לנו רק שותפים ישראלים או אנשים – – –

רפאל אדרי: שלוש דקות, אדוני.

דן תיכון: אתה רוצה, אני ארד.

דן תיכון: שלוש דקות קראת לסדר לכולם.

דן תיכון: שלוש דקות שאתה מדבר ולא שאתה עומד כאן.

דן תיכון: שותף אסטרטגי לא נותר מן השותף.

דן תיכון: לא שותף ולא אסטרטגי.

דן תיכון: נותרו שותפים ישראלים, שבעסקה סיבובית כזו או אחרת כנראה ירכשו את המפעל.

דן תיכון: אני שואל, למה לא מפריטים מלמטה למעלה?

דן תיכון: נניח שבכל זאת צריך להפריט את "כימיקלים לישראל".

דן תיכון: האם אתה לא חושב, שמן הדין היה שיתחילו להפריט קודם כול את החברות-הבנות של "כימיקלים לישראל", בהיותה חברת החזקות?

דן תיכון: קודם כול את ים-המלח, את הברום, את הפוספטים והדשנים, ורק בסוף הפירמידה יפריטו את "כימיקלים לישראל".

דן תיכון: מדוע הולכים כאן בדרך ההפוכה?

דן תיכון: אגב, אם אני מדבר על הפרטה, והפרטה צריך לעשות, מן הניסיון של השק"ם אני מתחיל להסס קצת.

דן תיכון: רק מכרנו את השק"ם – הדבר הראשון שעשה הרוכש החדש הוא פיטורים של 500 עובדים ומכירה דווקא של אותן חוליות שהיו רווחיות אבל יש להן ערכי קרקע.

דן תיכון: כאמור, אני אצביע בעד חוק הזיכיון, אבל כל נושא ההפרטה, כשמדובר במפעל שמתבסס על חבלי ארץ, ומניית זהב – אדוני השר, הגיע הזמן שתזכור מה אמרת לנו בהיותך יושב-ראש ועדת הכספים.

דן תיכון: את הכול שכחת.

דן תיכון: העברת אז החלטה, עשית הצבעה ניסיונית – – –

אברהם-בייגה שוחט: – – –

דן תיכון: כרגיל, כרגיל.

דן תיכון: אנחנו כבר נוכחנו לדעת – – –

רפאל אדרי: אני מודה לך.

רפאל אדרי: אני מבקש – – –

דן תיכון: אנחנו כבר נוכחנו לדעת מי מדבר אמת מבין שנינו.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת דן תיכון, אני מבקש שתסייע לי – – –

דן תיכון: אנחנו כבר נוכחנו מאה פעמים לדעת מי מדבר אמת בין שנינו.

דן תיכון: אל תעשה עם היד; זה מתאים לראש הממשלה שלך, וגם אתה תגמור בקרוב בהיותך הנכס האלקטורלי הטוב ביותר שיש לליכוד.

רפאל אדרי: אני – – –

דן תיכון: אנחנו נשמור עליך כשר האוצר – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת דן תיכון – – –

דן תיכון: – – – שחבריך לא יפטרו אותך.

דן תיכון: תודה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת דן תיכון, אני מודה לך, אדוני.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת יהושע מצא.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפאל אדרי: אני אודה לכם אם תואילו לעמוד בזמן שהוקצב לכל אחד על מנת שב-18:00 בדיוק נצביע.

רפאל אדרי: תודה.

יהושע מצא: אל תשכח שאני יושב-ראש ועדה, ואולי – – –

רפאל אדרי: תודה, אדוני.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח הדברים, אדוני היושב-ראש, אין כל אפשרות שלא לומר מלה אחת לכל אותן משפחות אבלות היום ולבית ישראל שאבל היום.

יהושע מצא: הייתי, בין היתר, בבית-הקברות וראיתי כיצד אחד מאותם 18 פרחים נטמן באדמה.

יהושע מצא: הלב דואב, ואני, לפני שאכנס לדברי חולין, ויהיה החוק אשר יהיה, מוצא לנכון לומר מלת נחמה למשפחות, לבני ישראל, לעם ישראל, לתושבי הארץ הזאת, על האסון הנורא שאנחנו עברנו אתמול ועוברים היום עם ההטמנה של אותם בנים יקרים.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אני אמור להיות יושב-ראש הוועדה המשותפת לחוק הזה.

יהושע מצא: בחוק הוראות השעה שאישרנו במרס קיימנו דיון של שבועות ארוכים עד שהגענו אליהן, לאחר מחלוקת קשה מאוד, ואני ציפיתי, אדוני שר האוצר, כך גם הבטחנו לבית הזה, שאנחנו נביא חוק חדש שיחליף את הוראות השעה, ייתוסף עליו, והממשלה תגיש אותו.

יהושע מצא: לא העליתי על דעתי, שנחזור פעם נוספת למחלוקת הזאת בין הממשלה לבין השר לאיכות הסביבה.

יהושע מצא: זה לא טוב.

יהושע מצא: במלה עוקצנית אומר לכם, שאנחנו לא יכולים להבין, אני לא יכול להבין את המחלוקות הקשות בממשלה בנושאים הפוליטיים-המדיניים שמתחוללים יום-יום, כשהממשלה נוסעת ב-18 כיוונים, בעשר ידיים – אלה עוד נושאים כבדי משקל, אבל פה מדובר בחוק איכות הסביבה.

יהושע מצא: למה אדוני שר האוצר לא יכול היה לעשות את המאמץ להגיע להסכמה?

יהושע מצא: אני אומר לך כדי להרגיע אותך, שאני, כיושב-ראש הוועדה, עושה הכול על מנת לאשר את החוק הזה, כי אני חושב שאין לנו מנוס.

יהושע מצא: אדוני, אני מבקש, כיושב-ראש ועדה, להוסיף לי דקה, מה עוד שאמרתי קצת דברים בקשר למה שאנחנו עוברים היום.

יהושע מצא: אני אעשה כל מאמץ כדי להעביר את החוק, אבל אני כעוס.

יהושע מצא: היתה לנו ישיבה לפני כן, ולא יכול להיות שממשלה תנהל דיון – מאז הוראות השעה עד להבאת החוק הזה כאן, כמעט עשרה חודשים – תביא את החוק הזה בפנינו היום ותאמר לנו: אחריותכם, ועדת הפנים ואיכות הסביבה, הוועדה המשותפת, אחריותכם – אצבע בגרוגרת.

יהושע מצא: אין לכם מנוס.

יהושע מצא: אתם בתוך יום, יומיים, שבוע, שלוש שעות, עשר שעות, תסיימו את החקיקה.

יהושע מצא: זה פוגם ופוגע בעבודה.

יהושע מצא: אני אעשה מאמץ, אדוני שר האוצר, מתוך אחריות ולויאליות לוועדה שאני עומד בראשה, להקדיש לזה זמן מעל ומעבר כדי לנסות לסיים את חקיקת החוק, אבל אי-אפשר כך.

יהושע מצא: זה לא החוק היחיד שזה קרה בו – כך זה היה בול"לים, כך זה היה בחוק התכנון והבנייה, וכך זה בחוק על הרשויות המקומיות, שנלקח חזרה ונמצא בדיון עם השלטון המקומי.

יהושע מצא: כשזה מגיע לוועדה – אז הכול צריך להיות במהירות.

יהושע מצא: יש דבר אחד, ואני אומר אותו לסיום.

יהושע מצא: אנחנו דנים בחוק שצריך למצוא בו את האיזון הנכון.

יהושע מצא: יש לנו בקושי מחצב אחד בארץ הזאת, בקושי, והוא נמצא ברשות מפעלי ים-המלח; בקושי רב, אין מחצבים נוספים.

יהושע מצא: אנחנו חייבים למצוא את הדרך להביא להפרטה, כדי שהחברה תוכל לפעול מתוך יעילות ולתת לנו, למדינה הזאת, לאוצר בארץ הזאת, גם את העושר הכספי שאפשר להפיק ממחצבים.

יהושע מצא: אני רוצה לומר לך מלה אחת נוספת, אדוני השר.

יהושע מצא: דיברתי עם השר לאיכות הסביבה לפני חצי שעה, ואני מוטרד.

יהושע מצא: הוא אמר לי: חבר הכנסת יהושע מצא, אם אתה תאשר את החוק הזה כפי שהוא, לא תהיה הפרטה; נו, אתה רואה איך אתה מבטל את הציטוט הזה שאני מצטט אותו?

יהושע מצא: אתך אני משוחח, ואתה אומר לי היפוכו של דבר, כמו שביטלת את זה בידיים כעת, שהחוק הזה, אם לא יעבור, אם לא יעבור במהירות הבזק, ואם לא יעבור בתוך ימים אחדים כדי שנוכל עד סוף חודש זה לאשר אותו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, אתה אומר שלא תוכל להתבצע הפרטה, כי היזמים – וכאן השר לאיכות הסביבה מבהיל אותנו בכך שהיזמים לא ירצו להתקרב להפרטה משום שקיים חוק כזה.

יהושע מצא: אני מציע לך, אדוני שר האוצר, אני את שלי אעשה בוועדה במלוא היכולת, במלוא התוקף, במלוא האחריות, אבל אני חושב, שמתוך הממשלה, וכעת אני לא אומר את זה בעוקצנות, ראש הממשלה צריך לקרוא לשר לאיכות הסביבה להסדיר את הנושא לפני שתתחיל התססה בבית, בגופים ציבוריים, נגד החוק הזה, ויהיה קשה מאוד לנהל את המאבק.

אברהם-בייגה שוחט: – – – השר לאיכות הסביבה אמר בממשלה, שברגע – – – הוא יתנהג בהתאם לאחריות – – –

רפאל אדרי: תודה רבה.

יהושע מצא: אני רוצה להבין, זה חשוב מאוד לצורך הדיון.

יהושע מצא: אני רוצה להבין ממך ומשר המשפטים – כלומר השר לאיכות הסביבה לא רשאי להופיע בפני ועדת הפנים ואיכות הסביבה ולשכנע אותה שמדובר בחוק גרוע, שאסור לתת לו יד?

יהושע מצא: אני רוצה לשמוע את זה משר המשפטים או ממך, מכיוון שאני יודע שהיפוכו של דבר מתכוון השר לאיכות הסביבה לעשות בוועדה, ואם זה כך, לא יכול להיות, כי אני יודע שממשלה צריכה לעבוד כך שאם היא קיבלה החלטה בניגוד לעמדת שר זה או אחר, ההחלטה צריכה להיות מחייבת.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, חבר הכנסת יהושע מצא.

רפאל אדרי: אני מזמין כעת את חבר הכנסת סילבן שלום.

רפאל אדרי: אחרון הדוברים – חבר הכנסת פיני בדש.

רפאל אדרי: אני מבקש מחברי הכנסת שנעמוד בזמן שהוקצב לנו ונצביע בזמן כפי שהודעתי.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא ניתן לפתוח בדברים בלי לשלוח תנחומים כנים למשפחות האבלות שליוו היום את יקיריהן למנוחת עולמים, בלי להביע השתתפות בצערם של כלל אזרחי ישראל וברכות החלמה לפצועים הרבים השוכבים בבתי-החולים.

סילבן שלום: הצעת החוק שהוגשה על-ידי שר האוצר היא הצעה שבאה לתקן מצב, שהיה מצב כמעט לא נורמלי, שבו לא חלו על ים-המלח הוראות מסוימות, או בכלל, בנושא של תכנון ובנייה ורישוי עסקים.

סילבן שלום: הדבר הזה, שהיה קיים שנים רבות, הביא לכך שקמו גורמים רבים שדרשו את תיקון המצב.

סילבן שלום: התיקון היום מבוצע בהסכמת החברה, לצורך הפיכתה אולי לחברה פרטית, לחברה שתהיה בידיים עצמאיות.

סילבן שלום: המטרה של התיקון שלך היום, אדוני שר האוצר, היא לקדם את הפרטת כי"ל, ואני שואל אותך, אדוני שר האוצר, האם בהצעת החוק הזאת יש פתרון לנושא המחצבים שנמצאים באזור הזה?

סילבן שלום: אני מדבר על שני מישורים.

סילבן שלום: מישור אחד – מה יקרה, אדוני שר האוצר, אם נמכור את החברה למשקיע פרטי תמורת 240 מיליון דולר, ובעוד חצי שנה יגלו שם מרבצים עצומים בשווי של מיליארד או 2 מיליארדי דולר?

סילבן שלום: יוצא מצב שפעם גילו, זה התחיל ממלח, אשלגן, פוספטים, ברום – – –

פיני בדש: מגנזיום.

סילבן שלום: מגנזיום, חבר הכנסת בדש, ומי יודע מה יהיה בעוד כמה שנים או בעוד כמה חודשים?

סילבן שלום: התשובות שקיבלתי מרשות החברות הממשלתיות ומהמנהל הפורש מר ניצני – לא קיבלתי תשובות שמניחות את דעתי, מה יקרה בנוגע לאותם מרבצים, האם הם שייכים למדינה, האם הם שייכים לאותו משקיע פרטי שיקנה את החברה, האם זה בשותפות, האם זה לפי חלקם באחוזים.

סילבן שלום: שאלה שנייה שאין לה פתרון היא, מה יקרה אם אכן יהיה צורך לכרות כי גילו סימנים כלשהם לדבר הזה, ויבוא אותו משקיע פרטי ויאמר לך: אדוני שר האוצר, אני לא מוכן להשקיע מיליארד דולר, אני לא מוכן להשקיע 2 מיליארדי דולר, בוא תעשה לי את הסדר הקיבוצים או הסדר קופת-חולים או הסדר המושבים ותשקיע אתה את המיליארד או 2 מיליארדי הדולר?

סילבן שלום: מה נאמר לו אז?

סילבן שלום: שאנחנו לא משקיעים את זה, לא עושים את זה?

סילבן שלום: מעבר לכך, במשפט אחרון, אדוני היושב-ראש, יש בעיה קשה מאוד של עובדים באזור הנגב; יש 8,500 עובדים בכי"ל, חלק מרכזי מהם עובד בנגב.

סילבן שלום: מה יקרה אם אותם עובדים יוצאו על-ידי המשקיע הפרטי?

סילבן שלום: כידוע לך, אני תומך בדרך כלל בהפרטה לאורך כל הדרך, אבל אני חייב שבהפרטה הזאת לא רק יובטחו זכויותיהם של העובדים, אלא גם נביא בחשבון מה יקרה אם וכאשר הם יפוטרו, מאחר שמוקדי האבטלה בנגב הם, כידוע לך, מהקשים ביותר בארץ.

סילבן שלום: לפיכך, לדעתי, יש לתמוך בחוק הזה, אבל עדיין שר האוצר צריך להביא בחשבון את המרכיבים שעליהם דיברתי, ויש עוד דברים רבים שמפאת קוצר הזמן לא אדבר עליהם, לפני ביצוע כל הפרטה.

סילבן שלום: לכן, לפני שתובא ההפרטה יש לבצע את כל הליכי החקיקה הדרושים ולהביא את הצעת החוק לוועדת הכספים.

סילבן שלום: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני.

רפאל אדרי: חבר הכנסת פיני בדש, אחרון, ואנחנו נצביע מייד.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: אודה לך אם תעמוד בזמן שהוקצב לך.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף כמו קודמי לתנחומים למשפחות שברגע זה קוברות את יקיריהן, ושולח ברכת החלמה מהירה לכל הפצועים.

פיני בדש: אדוני שר האוצר, אנחנו, כמובן, לא היינו תומכים בהצעת החוק של הוראת השעה שהיתה, כי היא ניתנה לשנה אחת כדי לקבוע תמונת מצב נתונה.

פיני בדש: אני שמח שנעשה פה שינוי דרסטי בהצעת החוק להמשך החוק.

פיני בדש: אני ביררתי כרגע עם שר המשפטים, ואכן מוסד התכנון – מדובר על הוועדה המחוזית, כך שזה הרגיע אותי.

פיני בדש: אני נגד חוקים מיוחדים שעוקפים ועדות מקומיות, ועדות מחוזיות וועדות ארציות.

פיני בדש: אנחנו חייבים לשמור זאת בתוך מסגרת מסוימת.

פיני בדש: אנחנו, חברי הכנסת מהנגב, לא עושים פה חשבון אישי כמו שחששו בכי"ל, שאנחנו מנסים לקשור את הורדת מינהלת כי"ל לנגב בחוקים בכנסת.

פיני בדש: אנחנו לא עושים את זה.

פיני בדש: אני תומך כרגע בהצעת החוק.

פיני בדש: אני הבנתי את השינוי הקל שהיה בין ההצעה הזאת לבין הנוהל הרגיל של ועדת תכנון מחוזית, ואני מבין פה שני דברים מרכזיים; אני לא יודע אם דיברו עליהם קודם.

פיני בדש: דבר ראשון, כדי שלא תבוא איזו ועדה או יבוא איזה שר ויסגרו בתוך 48 שעות מפעל זה או אחר, שמחויב לעבודה של 24 שעות, ויגרמו בכך לנזק גדול ומצטבר – ניטלה הזכות הזאת.

פיני בדש: דבר שני, בנושא של החברה להגנת הטבע, אם יש ויכוח עם שר התעשייה והמסחר והשר לאיכות הסביבה, הממשלה תשב ותכריע בנושא הזה.

פיני בדש: אלה שני הדברים המרכזיים שאני מסכים אתם.

פיני בדש: אין לי שום כוונה לפגוע במפעלי ים-המלח ובכל המפעלים בנגב.

פיני בדש: אני רואה בכל מפעל שעובד בנגב מפעל חיובי ביותר לתעסוקה בנגב.

פיני בדש: יש לנו חששות וכאבי בטן קשים מאוד לגבי ההפרטה של כי"ל, מאחר שרוב העובדים הם מהנגב – כ-4,000 עובדים שמשכורתם תלויה בכי"ל.

פיני בדש: ואם נאמר לנו שאין חשש שיפטרו אותם – נאמר לנו אותו דבר לגבי עובדי השק"ם.

פיני בדש: אני יושב בוועדת הכספים.

פיני בדש: אמרו: אל דאגה, לא הולכים לפטר כל כך הרבה, יפטרו אולי 50 או 100 עובדים.

פיני בדש: וכשנמכר השק"ם, פוטרו במכה הראשונה 25% מהעובדים.

פיני בדש: זה מעורר בי די הרבה חשדות וחששות לגבי ההפרטה, לגבי היזם החדש של כי"ל.

פיני בדש: כמובן, בכל נושא החוק הזהירות היתה מרובה, כיוון שבהפרטה תעבור השליטה לידיים פרטיות, ולכן כל עוקף, או כל חוק שלא עובר דרך המוסדות הרגילים יכול להוות סכנה מבחינתנו כתושבי הנגב – לגבי המחצבים, לגבי העובדים ולגבי איכות הסביבה.

פיני בדש: מאחר ששני השינויים היחידים, שהסברתי אותם, יקלו את המשך התפקוד של מפעלי ים-המלח, אני אתמוך בחוק.

פיני בדש: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת פיני בדש, שגם עמדת בזמן והיית בסדר.

רפאל אדרי: אדוני שר המשפטים, רשות התשובה, בבקשה.

דוד ליבאי: תודה רבה.

דוד ליבאי: נכבדי היושב-ראש, חברי הכנסת, לאחר שמיעת דברי הדוברים, אני אבקש להעביר את הצעת חוק זיכיון ים המלח (תיקוני חקיקה), התשנ"ה–1995, לוועדה משותפת של ועדת הכספים וועדת הפנים, וחזקה על אותה ועדה שהיא תדון בכל ההערות שהושמעו כאן, תשמע את הנוגעים בדבר, ואני מאמין שהיא תחזיר לנו את הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית במהרה.

דוד ליבאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני שר המשפטים.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להצבעה.

רפאל אדרי: מי בעד העברת חוק זיכיון ים המלח לוועדה משותפת של ועדת הכספים וועדת הפנים?

רפאל אדרי: מי נגד?

רפאל אדרי: הרכב הוועדה כאמור ייקבע על-ידי ועדת הכנסת.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זיכיון ים המלח (תיקוני חקיקה), התשנ"ה–1995, לוועדה משותפת של ועדת הכספים וועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 27, נגד – 2, נמנעים אין.

רפאל אדרי: אכן הצעת חוק זיכיון ים-המלח עוברת לוועדה משותפת של ועדת הפנים וועדת הכספים.

רפאל אדרי: ועדת הכנסת תקבע את ההרכב.

יהושע מצא: בראשות ועדת הפנים.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: 50 שנה לשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ.

שבח וייס: חברי הכנסת, על דעת נשיאות הכנסת, החלטנו להועיד ליום זה דיון קצר במליאת הכנסת במלאות 50 שנה לשחרור מחנה המוות אושוויץ-בירקנאו.

שבח וייס: אתמול התקיימו ב"יד ושם" – כשמו של המוסד כן הוא: יד ושם לניצולי השואה ולשרידיה – שני כנסים.

שבח וייס: התקיים טקס "יזכור" באוהל "יזכור".

שבח וייס: מאוחר יותר התקיים טקס של הזדהות עם שרידי וניצולי אושוויץ, ובעיקר עם קורבנות מחנה התופת הנורא הזה.

שבח וייס: כמו-כן הוצגה אתמול באופן רשמי בפני הקהל האנדרטה, הוצג המונומנט "הקרון החתום", שעיצב הארכיטקט ספדי.

שבח וייס: מאוחר יותר התקיים ב"בנייני האומה" כנס בן אלפי משתתפים של משפחת שרידי וניצולי אושוויץ-בירקנאו ושל יהודים אחרים שעברו את השואה במחנות אחרים ובאו להזדהות עם המתכנסים.

שבח וייס: בסוף השבוע יתקיימו שני טקסים בפולין: ביום חמישי יתקיים טקס יהודי באושוויץ, וביום שישי יתקיים טקס שאורגן על-ידי נשיא פולין לך ואלנסה.

שבח וייס: התקיים ומתקיים ויכוח ציבורי נוקב לעתים בשאלות הקשורות לאופי הטקס שהנשיא ואלנסה עורך.

שבח וייס: אני רוצה לומר, שבעקבות הוויכוח הזה היו גם שינויים בתוכנית המקורית של ממשלת פולין, שלא לשביעות רצונם של רוב היהודים, אולי שלא לשביעות רצונם של כל היהודים.

שבח וייס: אינני מעוניין לפתח את העניין הזה כאן.

שבח וייס: ייתכן שחברי כנסת שיתבטאו היום יעסקו בסוגיה.

שבח וייס: אני רוצה למסור לכנסת שאנחנו, המשלחת הרשמית של מדינת ישראל, נשתתף כמובן בשני הטקסים, והמשלחת נוסעת לשני הטקסים.

שבח וייס: הנשיא ואלנסה הפנה בקשה אל נשיא מדינת ישראל לייצג את ישראל בטקס הרשמי.

שבח וייס: נשיא מדינת ישראל פנה אלי וביקש שאני, כמי שעל-פי חוקי היסוד שלנו ממלא-מקומו, אטול על עצמי את הייצוג הזה.

שבח וייס: אני מודה לנשיא על הפנייה, ונעתרתי לה.

שבח וייס: ביקשתי שבמשלחת המצומצמת הרשמית של מדינת ישראל ישתתפו עמי חברי סגן יושב-ראש הכנסת, מי שהיה יושב-ראש הכנסת, דב שילנסקי, יושב-ראש "יד ושם", יושב-ראש המועצה העולמית של "יד ושם" ופרופסור ישראל גוטמן.

שבח וייס: המסגרת היא מצומצמת, מכיוון שלמשלחת הרשמית המגבלות הן מדויקות.

שבח וייס: ודאי שיחד אתנו יבואו לשם יהודים רבים וישראלים רבים, ביוזמתם.

שבח וייס: יהיו שם "תאומי מנגלה", שחלקם נמצאים אתנו כאן כאורחינו, ואנחנו מברכים אותם בכל לבנו.

שבח וייס: ב-1985, יחד עם דב שילנסקי, סטפן גראייק ואחרים, הצטרפתי לביקור הראשון של "תאומי מנגלה", אחרי 40 שנה, באושוויץ, ואנחנו שיחזרנו את הקילומטרים הראשונים של "צעדת המוות".

שבח וייס: נמצאים כאן אורחים רבים וחשובים מקרב משפחת ניצולי ושרידי המחנה.

שבח וייס: אתמול, בטקס ב"יד ושם", השתתף הגנרל פטרנקו, מפקד החטיבה בצבא האדום אשר שחררה את מחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו.

שבח וייס: הוא בן 82, עטור אותות הצטיינות, גיבור ברית-המועצות.

שבח וייס: הוא ייצג שם את הצבא האדום, אשר תרם תרומה היסטורית מכרעת למיגור הנאציזם, למיגור משתפי הפעולה של הנאצים, יחד עם בעלות הברית האחרות.

שבח וייס: ובצבא האדום לחמו בזמנים שונים קרוב ל-500,000 חיילים וקצינים יהודים, אם באופן ישיר ואם בצבאות של המדינות השונות שפעלו במסגרת לוגיסטית יחד עם הצבא האדום.

שבח וייס: תקופת האופל של מלחמת העולם השנייה תיזכר לדיראון עולם.

שבח וייס: למעשי הזוועה היו שותפים רבים.

שבח וייס: ראשית דבר, בתורה האנטישמית הנוראה, "בת הדודה" של כל התורות המתועבות, של הגזענות, של שנאת זרים, של שנאת אנשים.

שבח וייס: ההמשך התגלגל בגלגול מדיני-פוליטי מובהק, כאשר מיליוני גרמנים, בבחירות דמוקרטיות בשלב ראשון, העלו לשלטון את היטלר ואת חבורות הבנדיטים שלו.

שבח וייס: המצביעים האלה הם שותפים לפשע.

שבח וייס: אחר כך כבר לא היו בחירות חופשיות.

שבח וייס: אחר כך כבר היו בחירות באווירה של טרור, והצורר זכה לכ-90% מהקולות.

שבח וייס: שותף לפשע הזה גם העולם הדמוקרטי, רובו, שראה לנגד עיניו את מה שמתחולל; שמול פניו התרחשה הזוועה של חוקי נירנברג; שסגר את שעריו ולא נתן לפליטים להיקלט בארצות הדמוקרטיות; ואשר בסוף שנות ה-30 במינכן התפייס עם הפושעים.

שבח וייס: המשטר הנאצי היה הסיבה העיקרית לרצח יהודים ורצח בני-אדם.

שבח וייס: אבל הוא גרר לתוך יוון-המצולה הזה אומות אחרות, חלקי אומות אחרות, הרבה משתפי פעולה: ליטאים, לטבים, אסטונים – אני זוכר את הסיפורים של דב שילנסקי על מעשי הזוועה של הליטאים בשבלי, בגטו שלו, ובמקומות אחרים – אוקראינים, פולנים, צרפתים, בלגים, בכל המקומות.

שבח וייס: אם בכלל אפשר להוציא מן הכלל הזה אומה מסוימת, אפשר לומר את זה על הדנים, על רוב הבולגרים ועל חלק מן האיטלקים.

שבח וייס: מה שהתרחש באירופה היה רצח שיטתי, בדם קר, מתועש, מתמשך, לא בפלנטה אחרת, בפלנטה הזאת.

שבח וייס: עשו את זה אנשים לאנשים, לבני-אדם.

שבח וייס: זו תמצית הזוועה.

שבח וייס: הם גרו בבתים כמונו, היו להם ילדים, היו להם נשים, יכול להיות שבבוקר הם נפרדו מהילדים שלהם ושילחו אותם לבית-הספר, ואולי ליטפו את הבת שלהם, ואחרי זה הלכו לרצוח מאות, אלפי ועשרות אלפי ילדים, ובערב חזרו ורחצו את הכפיים המטונפות שלהם, ושוב ליטפו את הילדים שלהם.

שבח וייס: אולי האזינו בערב לנגינת תקליט או פסנתר, ליצירות של בטהובן, מוצרט, באך, שוברט; ווגנר בוודאי.

שבח וייס: נרצחו גם בני אומות אחרות.

שבח וייס: הצוענים נרצחו באופן שיטתי; ואנשים רבים אחרים – אינטלקטואלים, קומוניסטים.

שבח וייס: עשרות מיליוני בני-אדם נרצחו בשיטה הזאת.

שבח וייס: בוועידת ואנזה, בסוף ינואר 1942, אחרי שנרצחו מיליון וחצי יהודים, היתה החלטה כתובה, פסק-דין נגד עם שלם, עם פירוט מדויק – הגרמנים אהבו דיוק – באנגליה יש כך וכך יהודים, צריך לרצוח אותם; בצפון-אפריקה, כל יהדות צפון-אפריקה היתה מיועדת להכחדה ולהשמדה במסגרת ואנזה.

שבח וייס: לאמריקה הם לא הגיעו.

שבח וייס: כל היתר היה שם בתוכנית.

שבח וייס: 11 מיליון יהודים הם היו צריכים לרצוח לפי התוכנית הזו.

שבח וייס: ברחוב ואנזה, ליד אגם בברלין.

שבח וייס: יש שם תיאור, איזה כיבוד הם קיבלו: פרוסת לחם, מרמלדה.

שבח וייס: אומנם תיאור עקיף בקטע הזה.

שבח וייס: חרושת המוות, הדייקנות המזעזעת הזו, דינים-וחשבונות של קצמן ושל אחרים: ביום זה וזה נשלחו לגרמניה 127,000 חליפות של ילדים, כך וכך שקים של שערות.

שבח וייס: העסיקו 40 איש בעקירת שיניים והתיכו אותן אחר כך למטילי זהב, שנעו לגרמניה ולמרתפי הגסטפו.

שבח וייס: אנחנו לא מתחרים עם אחרים בייחוד של השואה.

שבח וייס: היו אסונות נוראים, היו פשעים נוראים גם אחרי מלחמת העולם השנייה: בקמבודיה, אצל הפאשיסטים בדרום-אמריקה, היו פשעים איומים שסטלין ביצע בגולאגים, וכן הלאה וכן הלאה.

שבח וייס: אין לנו תחרות על ייחוד.

שבח וייס: רצח הוא רצח הוא רצח.

שבח וייס: ג'נוסייד הוא ג'נוסייד הוא ג'נוסייד.

שבח וייס: אבל המעשה הזה, נגד עם, באופן שיטתי ומתמשך, מול אטימות ואדישות של חלק מהעולם, תוך שיתוף פעולה של חלק מהעולם, באירופה, מרכז התרבות האנושית, כאשר הצלב הפך לצלב הקרס, כאשר התמוטטו ערכי הנצרות והתמוטטו ערכים של הנציונליזם ושל המהפכה הצרפתית, כאשר הכול היה מטורף – בכך בכל זאת הייחוד הנורא.

שבח וייס: לנו יש ייחוד: זה שלנו, אלה הסבים והסבתות שלנו, אלה האבות, האמהות והאחיות.

שבח וייס: זהו האבל שלנו, זוהי הבושה והכלימה לעולם כולו.

שבח וייס: אנחנו לא שופטים עמים באופן סטריאוטיפי.

שבח וייס: גם על-פי התורה היהודית יש ויכוח בסוגיות של פקידת חטאי אבות על בנים וחטא בנים על אבות וכיוצא באלה.

שבח וייס: אנחנו דמוקרטים, אנחנו אנושיים, אנחנו רוצים לתת לכל אדם הזדמנות לפתוח פרק חדש בהיסטוריה, אבל יש גם אחריות לאומית מסוימת; לא אשמה לאומית מתמשכת, אלא אחריות.

שבח וייס: אי-אפשר להוציא מן ההיסטוריה של עם מסוים מעשה שחלק גדול של אותו עם השתתף בו.

שבח וייס: אני צריך לומר, שגרמניה הרשמית גם לא התנערה מכך.

שבח וייס: אתם מכירים את הקטע בהתפתחות היחסים עם האומה הזו, יחסים הנמשכים עד עצם היום הזה, עם קשרים חזקים, ובכל זאת איננו יכולים לשכוח את מעשי אבותיהם; לא רוצים ואסור לנו לשכוח.

שבח וייס: אנחנו לא ציידי נאצים, אנחנו ניצודי נאצים.

שבח וייס: אם מחפשים אחר הפושעים, עושים צדק בסיסי.

שבח וייס: אם "תאומי מנגלה", הנמצאים כאן אתנו, ביקשו למצוא את האכזר שברופאים, זה עניין של ציד?

שבח וייס: הם רצו להביא לדין את הפושע הגדול ביותר בתולדות האנושות.

שבח וייס: אסיים, ברשותכם, במלים אחדות על חסידי אומות העולם, אותם אורות באפלה ההיא, אותם אורות בקצות המנהרות והמחילות ההן, אלפי אנשים – אגב, יותר נשים מגברים – שחירפו את נפשם בגבורה עילאית ונמשכת כדי להציל יהודים.

שבח וייס: מן המעשה הגדול מאוד של ולנברג ואחרים ועד למעשים הבודדים של פולניות, אוקראיניות, הולנדים והולנדיות, איטלקים ואיטלקיות ובני אומות אחרות, אשר ללא שום תאוות בצע, מתוך רגש אנושי אמיתי ועמוק, הצילו עשרות אלפי יהודים ואולי מאות אלפי יהודים.

שבח וייס: נזכור אותם לעד.

שבח וייס: אנחנו לא הלכנו כצאן לטבח, היום כבר מבינים את זה.

שבח וייס: אבא קובנר קרא את קריאתו בנסיבות קונקרטיות, מול פונאר.

שבח וייס: הוא רצה לעורר את עמו והשתמש במוטיב חזק ומניע.

שבח וייס: היו גבורות שונות: היתה גבורה של מורדי הגטאות; היתה גם גבורה של אותה אמא, אותו אב, אותו אח או אותה אחות, אשר הלכו יחד עם בני משפחתם, עלו לקרונות יחד עם בני משפחתם, לא רק מתוך אמונה אנושית שיתרחש הנס או מתוך חוסר יכולת להבין שהולכים לרצוח אותם – והגרמנים, הקניבלים האלה, ידעו לעשות הטעיות – אלא גם מתוך אחריות למשפחה שלהם.

שבח וייס: גם הרצון למות יחד עם בני המשפחה הוא גבורה; אולי הגדולה שבגבורות.

שבח וייס: אני חושב שהיום מבינים זאת יותר.

שבח וייס: נקיים את הדיון, ובכך אנו פותחים גם את כל האירועים והכנסים הקשורים ליום זה, ציון 50 שנה למיגור גרמניה הנאצית, המפלצתית.

שבח וייס: אני מזמין את חברי רפי אדרי לנהל את הישיבה.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אושוויץ, מחנה ריכוז והשמדה, הגדול מבין כ-2,000 מחנות הריכוז ומחנות העבודה של הנאצים והמחנה הגדול ביותר להשמדת העם היהודי באמצעות המתה בגזים.

רפאל אדרי: ב-27 באפריל 1940 פקד היינריך הימלר להקים מחנה ריכוז חדש וגדול, ליד העיר אושוויינצ'ים, במזרח שלזיה העילית המזרחית.

רפאל אדרי: מיולי 1940 הביאו הנאצים משלוחי אסירים למחנה.

רפאל אדרי: עד מהרה נודע אושוויץ כמחנה הריכוז הנאצי הגרוע ביותר.

רפאל אדרי: השיטה הנאצית לעינוי האסירים התנהלה בו בדרך האכזרית ביותר.

רפאל אדרי: באחד מבנייני המחנה, המכונה בלוק 11, הוקם בונקר מיוחד לעונשים החמורים ביותר.

רפאל אדרי: לפני הבניין ההוא היה הקיר השחור, ושם התנהלו בשגרתיות הוצאות להורג של האסירים.

רפאל אדרי: למרבה האירוניה, התנוססה מעל לשער הראשי כתובת ענקית שהכריזה: העבודה מובילה לחירות.

רפאל אדרי: באוקטובר 1941 החלה עבודה אינטנסיבית של בניית צריפים ומתקנים אחרים במחנה.

רפאל אדרי: במרס 1942 הוקם אגף נשים במחנה הראשי: אושוויץ 1.

רפאל אדרי: במרוצת הזמן נבנו עוד 45 מחנות משנה.

רפאל אדרי: אושוויץ 2 – בירקנאו, היה המאוכלס ביותר ברשת מחנות הריכוז אושוויץ, וגם האכזרי והבלתי אנושי ביותר בתנאיו.

רפאל אדרי: תאי הגזים והמשרפות של מרכז ההשמדה פעלו בתהליך הבא: כאשר נעצרה הרכבת ברציף תחנת הרכבת – ה"רמפה" – דחפו השומרים בגסות ובחיפזון את הנוסעים החוצה.

רפאל אדרי: הקורבנות נדרשו להשאיר את כל חפציהם האישיים, ונצטוו לעמוד בשני טורים, גברים בנפרד ונשים בנפרד.

רפאל אדרי: הטורים הללו היו אמורים לנוע במהירות לנקודות שבהן ערכו קציני אס.

רפאל אדרי: אס.

רפאל אדרי: את מה שהיה מכונה "סלקציה", וכיוונו את הקורבנות לשני הצדדים, אך בעיקר לצד אחד – בכיוון תאי הגזים.

רפאל אדרי: אלה שכוונו לצד השני היו מיועדים למחנות העבודה.

רפאל אדרי: אלה שנשלחו לתאי הגזים נרצחו כבר באותו יום וגוויותיהם נשרפו במשרפות.

רפאל אדרי: הקורבנות שלא נשלחו לתאי הגזים נשלחו תחילה לחלק של המחנה אשר נקרא הסגר, אך לפני כן נלקחו למרחץ במחנה – לסאונה, שם נלקחו מהם בגדיהם וכל חפציהם האישיים.

רפאל אדרי: שערם גולח, גברים ונשים כאחד, והם קיבלו חליפות פסים של אסירים.

רפאל אדרי: בהסגר יכול היה האסיר לשרוד רק שבועות אחדים.

רפאל אדרי: תוחלת החיים הממוצעת של האסירים במחנה העבודה היתה כמה חודשים.

רפאל אדרי: לאחר פרק זמן כזה הפכו אסירים רבים למה שהיה קרוי בעגת המחנה "מוזלמנים", דהיינו בני אדם השרויים באפיסת כוחות מוחלטת ובחולשה כללית, עד שבקושי היו מסוגלים לזוז ולהגיב לסביבתם.

רפאל אדרי: באושוויץ ובאחד ממחנות המשנה נרשמו האסירים ומספרם קועקע על אמתם השמאלית.

רפאל אדרי: נוסף על מי שנבחרו בסלקציה לעבודות פרך עם בואה של הרכבת ל"רמפה", היתה עוד קבוצה קטנה הרבה יותר, שבינתיים ניצלה ממוות ולא נשלחה לתאי הגזים.

רפאל אדרי: אלה היו הקורבנות שנבחרו לניסויים רפואיים.

רפאל אדרי: תא הגזים הראשון נבנה באושוויץ 1, ב-3 בספטמבר 1941.

רפאל אדרי: ההמתה הניסויית היתה בגז ציקלון.

רפאל אדרי: כמעט רבע מכלל היהודים שנרצחו בימי מלחמת העולם השנייה נרצחו באושוויץ.

רפאל אדרי: מתוך 405,000 האסירים הרשומים שרדו רק כ-65,000.

רפאל אדרי: מתוך 16,000 שבויי המלחמה הסובייטים שהובאו לאושוויץ שרדו רק 96.

רפאל אדרי: על-פי האומדנים השונים, נרצחו לפחות מיליון ו-600,000 בני אדם, ובכללם קרוב למיליון וחצי יהודים, בבירקנאו.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, לפני שאתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת עובדיה עלי, אני מבקש לומר שאתמול, היום, מחר, אלה ימים קשים, ימים של שכול, עצב וזעם.

רפאל אדרי: אני מבכה יחד אתכם, חברי הכנסת, ועם עם ישראל, את הנשמות הטהורות, הבנות, הבנים, שנרצחו, שנלקחו מאתנו אתמול על לא עוול בכפם.

רפאל אדרי: צר לנו על הילדים הללו, ילדי כולנו.

רפאל אדרי: לבנו כואב ודואב.

רפאל אדרי: תנחומים למשפחות השכולות.

רפאל אדרי: אנחנו אתכם בכל לבנו.

רפאל אדרי: זה מה שאנחנו יכולים לומר בשלב הזה.

רפאל אדרי: החלמה מהירה לפצועים.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת עובדיה עלי לדבר בנושא: 50 שנה לשחרור אושוויץ.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית דבר, אני מבקש לבטא את הכאב והזעם האיום של כל אחד מאתנו על הטבח המתועב שהיה אמש בצומת-השרון.

עובדיה עלי: לבנו עם המשפחות השכולות שאיבדו את יקיריהן, את היקר להן מכול.

עובדיה עלי: מכאן אני מבקש לשלוח את תנחומי האישיים לכל משפחה ומשפחה.

עובדיה עלי: אני מאחל איחולי החלמה מהירה ומלאה לכל הפצועים.

עובדיה עלי: אמש ביקרתי את הפצועים באחד מבתי-החולים.

עובדיה עלי: ראיתי את המשפחות.

עובדיה עלי: ראיתי את הפצועים האלה, עם כל אומץ הלב האדיר שלהם.

עובדיה עלי: אין זה הזמן לעשות חשבון פוליטי עם הרוצחים המתועבים האלה.

עובדיה עלי: אבל אני משוכנע שנמצא את העיתוי המתאים כדי להגיב על הרצח המתועב ולקבל את המסקנות שמתבקשות ממנו.

עובדיה עלי: אבל, לא אוכל לפטור עצמי בלא כלום בנושא, והדברים עוד ישתלבו בהצעה לסדר שלנו היום.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, מי שסבר או האמין, שעם תום המלחמה ההיא תמות גם האנטישמיות – פשוט טעה.

עובדיה עלי: גם אם היה פסק-זמן מסוים מייד אחרי המלחמה, כשנדמה היה שהעולם למד דבר, הרי המציאות של היום מלמדת ומוכיחה, שמה שהיה הוא שיהיה.

עובדיה עלי: הלקח של ההיסטוריה הוא שאין לקח.

עובדיה עלי: אני מזכיר עניין זה של העדר לימוד לקחים משום שגם אנו לוקים בו בצורה נוראה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, התנועה האסלאמית שמה לה למטרה לחסל את מדינת ישראל.

עובדיה עלי: טמינת הראש בחול לא תמנע את האסון, וגם לא הדיבורים הרמים על חזון המזרח התיכון החדש.

עובדיה עלי: ההבלגה ואי-ראיית האמת לאשורה וההימנעות מעשייה, בתקווה שהרעה תחלוף מאליה, שאפיינו חלק מן המנהיגות היהודית אז ובשלהן באה עלינו השואה, עלולות לחזור על עצמן גם כיום.

עובדיה עלי: האמונה בטוב לבן של האומות לא עמדה לנו אז ולא תעמוד לנו גם כיום; וגם לא דברי ההבל על חזון המזרח התיכון החדש.

עובדיה עלי: מה שיעמוד לנו הוא כוחנו הצבאי, כוחנו המוסרי והאמונה בצדקת דרכנו.

עובדיה עלי: באלה אנו צריכים לעסוק כל היום ובכל יום ויום.

עובדיה עלי: העיסוק בכל השאר הוא עיסוק בשולי ובטפל.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, עלינו לזכור, כי שידור חולשה הוא המסד והכר הפורה למכות הניחתות עלינו מידיהם של רוצחי ה"חמאס" ושאר אוכלי נבלות שחגים מסביבנו ומייחלים לחולשתנו.

עובדיה עלי: מה שקרה אתמול בבית-ליד יוכיח, שההתעסקות החולנית בדרכי החקירה של השב"כ את הרוצחים הנאלחים והשאלה המוסרית הנלעגת, האם סטירה על פרצופו המזוהם של מחבל מותרת או אסורה, הן שידור חולשה.

עובדיה עלי: אי-העמדת אחמד טיבי לדין בעוון בגידה, אי-העמדתו בפני בית-משפט היא שידור חולשה.

עובדיה עלי: הימנעות מגירוש משפחות הרוצחים לצמיתות, ולא על מנת להשיבן לאחר חודש או שנה, היא שידור חולשה.

עובדיה עלי: בסיכומו של דבר, מי שעניין השואה מעסיק אותו באמת, צריך ללמוד ממנה ולא רק ללמוד עליה.

עובדיה עלי: ללמוד ממנה – הפירוש האחד והיחיד לדידי הוא רק העובדה שעוצמתנו, עצמאותנו ואיתנות עמידתנו יהיו הבסיס להמשך קיומנו, ולא חזונות ולא חלומות באספמיה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, אבקש לסבר את האוזן על מנת שהכול יבינו שהאנטישמיות חיה וקיימת, ויתירה מכך, היא עוד מתעצמת והולכת.

עובדיה עלי: אציין נתונים אלה: מספר חבריהם הרשומים והמוכרים של הארגונים הניאו-נאציים באמריקה הוא 20,000, והם מאוגדים ב-346 קבוצות; מספר הלא-רשומים הרי גדול עשרת מונים.

עובדיה עלי: בספרד יש היום 120 ארגונים כאלה.

עובדיה עלי: באוסטריה יש 50 ארגונים.

עובדיה עלי: ברוסיה – למעלה מ-100.

עובדיה עלי: בגרמניה – 77 ארגונים.

עובדיה עלי: בצ'כיה – 16.

עובדיה עלי: דיברתי על ארגונים מוצהרים.

עובדיה עלי: אבל, אדוני היושב-ראש, לא באלה טמונה הסכנה.

עובדיה עלי: הסכנה הגדולה טמונה בעובדה, שבמדינות רבות בעולם הפך הימין הקיצוני חלק מהזרם המרכזי של הפוליטיקה בהן.

עובדיה עלי: כך בצרפת עם החזית הלאומית, כך בגרמניה עם הרפובליקנים, כך באיטליה עם המפלגה הסוציאליסטית וכך במדינות רבות אחרות.

עובדיה עלי: גם מחנה המכחישים את השואה הולך ורב, ובעיקר במדינות הלא-דמוקרטיות, כמו רוסיה, רומניה, פולין ועוד ועוד מדינות, שלא להזכיר את מדינות ערב.

עובדיה עלי: יש עלייה חדה בתופעות של אנטישמיות ושנאת זרים במדינות האלה, ומאוד הופתעתי לראות, שבאוסטרליה, בקנדה, בצרפת, בגרמניה, באנגליה, בארצות-הברית ובשבדיה, גם שם יש תופעות מהסוג הזה, והן מתרבות והולכות.

עובדיה עלי: במדינות הללו שהזכרתי, שנמנות דווקא עם המפותחות שבמדינות העולם, יש הצפה של חומר אנטישמי באמצעים אלקטרוניים, וזה כולל משחקי ילדים ומשחקים לכל המשפחה, שבהם המנצח הוא זה שהורג יותר יהודים.

עובדיה עלי: התנועה האסלאמית היא מסד נוסף להפריית האנטישמים והאנטישמיות.

עובדיה עלי: זה לא רק בארצות המוסלמיות, אלא גם בארצות-הברית, בצרפת, באנגליה ובארצות אחרות.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, באחרונה חלה התרופפות בחזון הציוני והתרופפות הזיקה שבין שואת היהודים לבין תקומת מדינת ישראל, והאשמה בכך מונחת לפתחנו.

עובדיה עלי: אני מבקש מהנושא הזה להישמר, ואת המעוות הזה יש לתקן יחדיו, שכן עם בלא עבר הוא עם בלא עתיד, והגאולה באה מהזיכרון.

עובדיה עלי: אסיים במה שפתחתי, במצבנו העכשווי וקשרו לשואה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, הטרוריסטים האסלאמים של היום הם ממשיכי דרכם של הנאצים, ואין צורך להוכיח זאת, שכן מעשיהם מעידים.

עובדיה עלי: אך למי שנזקק להוכחה נוספת אספר, שבכליו של הרוצח המתאבד בצומת-נצרים ובכליהם של הרוצחים מרמות-מנשה, שרצחו את טירוני צה"ל בגרזינים, נמצאו "הפרוטוקולים של זקני ציון"; היום שמעתי זאת מעדות אישית, שבתרמיליהם נמצאו "הפרוטוקולים של זקני ציון".

עובדיה עלי: בקבוצה הפרלמנטרית שאני עומד בראשה שמענו היום, ביוזמתו של חבר הכנסת פרופסור שאקי, הרצאה מאלפת, מרתקת, של השופטת לשעבר הדסה בן-עתו, שהיא אולי מהמומחים העולמיים בתחום הזה.

עובדיה עלי: שמענו ונדהמנו מהעובדות האלה, שמסתבר שאינן ידועות לא רק לציבור הרחב, גם לא למנהיגי האומה שיושבים כאן בכנסת ישראל.

עובדיה עלי: עם אלה אסור שיהיה לנו שיג ושיח, ורק מותם יבטיח את קיומנו.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת עובדיה עלי.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אביגדור קהלני.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת רן כהן.

אביגדור קהלני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברינו ניצולי המחנות היושבים כאן בינינו, לפני דקות מספר הגעתי מהר-הרצל; הייתי שותף לשתי הלוויות של שניים מטובי ילדינו שנרצחו אתמול.

אביגדור קהלני: אלפים ליוו אותם.

אביגדור קהלני: עמדתי, הסתכלתי על הקהל הגדול והקדוש שהיה שם, הסתכלתי על ההורים המבכים את בניהם שנטמנו באדמה.

אביגדור קהלני: הסתכלתי אל השמים ושאלתי: עד מתי ישלם העם היהודי את המחיר רק מעצם היותו יהודי?

אביגדור קהלני: רק מעצם היותנו יהודים הרוצים לחיות כאן בארץ-ישראל משלמים אנחנו את המחיר.

אביגדור קהלני: היום מלאו 50 שנה לשחרור מחנה אושוויץ, בדיוק מספר שנות חיי.

אביגדור קהלני: זוכר אני כנער את התמונות של היהודים שהולכים לכבשנים באושוויץ.

אביגדור קהלני: חלק מהם עם זקנים ארוכים, עם כיפות, וחלק עם טליתות ביד.

אביגדור קהלני: אני זוכר את ה"שוק" הנורא שקיבלתי ושאלתי: והרי הם מאמינים באלוהים, והרי מי שמאמין נשאר בין החיים.

אביגדור קהלני: עד היום שאלות כאלה עולות במוחי – עד מתי העם היהודי, בהיותו יהודי, יהיה נרדף?

אביגדור קהלני: אם היום אנחנו נאבקים על קיומנו כאן במדינת ישראל, מי ששורשיו לא נמצאים שם באושוויץ, ומי שלרגע אחד שוכח את תמונות השואה, לא ידע טעמה של מולדת, אהבה של מדינה, לא ידע ערך של בית, עוצמתו של המנון ויופיו של דגל.

אביגדור קהלני: אנחנו כאן, במדינה, אני שייך לדור ששאב את כוחו מאותם פרטיזנים, אותם גיבורים שנלחמו נגד רבים, ואני שואל את עצמי מדי פעם, האם בעצם המלחמה שלי על ארץ-ישראל נובעת מאותה זוועה שעבר עמי בשואה?

אביגדור קהלני: אין לי ספק.

אביגדור קהלני: כשנאבקים אנחנו כאן היום על עצם קיומנו, כל הזמן התמונות האלה מול עיני, הרעש מהדהד באוזני, הצלצול של הסורגים, רעש הרכבות, הכבשנים, העשן, הסבונים, השערות, ערמות הנעליים – התמונות שגדלנו עמן.

אביגדור קהלני: פתאום, לפני שבוע, אני שומע מישהו מממשלת ישראל שאומר, שאולי ביקור ב"יד ושם" לא צריך להיות חלק מהמסלול של מי שמגיע למדינת ישראל.

אביגדור קהלני: שלא לבקר ב"יד ושם"?

אביגדור קהלני: – קרה לנו משהו, העם היהודי.

אביגדור קהלני: אנחנו מתנצלים על המקום שבו אנחנו נמצאים.

אביגדור קהלני: אנחנו נמצאים בשורשינו – –

אבנר-חי שאקי: ביהדותנו.

אביגדור קהלני: – – ואנחנו עומדים כל הזמן ומנסים להיראות נחמדים, לא להכאיב לאלה שמגיעים לכאן.

אביגדור קהלני: אני שואל אתכם, העם היהודי, הלוא מקור סבלנו רק בעצם היותנו יהודים.

אביגדור קהלני: אני מסתכל כאן על הפנים שהגיעו והצטרפו אלינו היום.

אביגדור קהלני: אני רואה לעצמי זכות לעמוד כאן ולדבר אל הדור שהגיע מן השואה.

אביגדור קהלני: דעו לכם, הדור שלי והדור של בני שאב ושואב את כוחו מכם.

אביגדור קהלני: הטראומה שאתם עברתם, שהיא צלקת שלא תימחק לעולם מהעם היהודי, מחזקת אותנו, הנאבקים להישאר כאן.

אביגדור קהלני: השואה והתמונות של אתמול חד הן בשבילי.

אביגדור קהלני: עלינו לעשות הכול כדי שלא לחזור לתמונות כאלה, ומי ייתן והדבר לא יקרה, והוא לא יקרה אם נהיה חזקים.

אביגדור קהלני: אדוני היושב-ראש, ראיתי בעיתון שיר שפרסם אדם שיצא מאושוויץ, שמו גבי נוימן.

אביגדור קהלני: אינני מכיר אותו.

אביגדור קהלני: הוא היה בן שמונה כשיצא משם.

אביגדור קהלני: הוא כתב שיר "אל מלא רחמים".

אביגדור קהלני: "אל מלא רחמים/ שכן במרומים/ מצא מנוחה/ מבכי תינוקות וזעקות אימה.

אביגדור קהלני: זהר הרקיע מעולות/ קדושים וטהורים/ רכבות עמוסות/ תמימים ונעימים.

אביגדור קהלני: חלף יובל מאותם האימים/ אין אנו חוגגים/ ואין שוכחים זוהר הרקיע/ ארובות כבשנים.

אביגדור קהלני: " וממשיך אותו גבי נוימן ומתאר את תיאורי הזוועה.

אביגדור קהלני: כשאני קורא את השיר הזה, וכשאני קורא אותו כאן, ברור שלא ניתן לעולם כולו לשכוח מה עשו לנו, לעם היהודי.

אביגדור קהלני: ככל שנמשיך ונספר בשואה כך נתחזק כולנו.

אביגדור קהלני: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אביגדור קהלני, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת רן כהן.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חלאות האדם הכו שוב.

רן כהן: הם לא נגמרים.

רן כהן: הם אולי מתחלפים.

רן כהן: ההקשר הזה של הדיון היום, ביום השנה ה-50 לשחרור מחנה אושוויץ, יום אחד אחרי האסון הכבד של הרצח השפל בידי חלאות אדם בצומת-השרון, צומת בית-ליד, הוא צירוף קשה לכוחותיו של אדם, אפילו אדם פוליטי מנוסה.

רן כהן: אני חש אבל עם האבלים ושכול עם המשפחות השכולות.

רן כהן: אני מרגיש שהטרוריסטים הנתעבים לא רק רצחו בנו, בבנינו ובבנותינו, שוב ושוב, אלא שהם מצליחים, לדאבוני, להכתיב את קצב חיינו ואת ריח האוויר שאותו אנחנו נושמים בארץ המתייסרת הזאת.

רן כהן: אני תובע לפגוע בהם בכל מקום, בכל שעה, בכל צורה.

רן כהן: אני מתפלל לשלומם של הפצועים ומחזק את ידי משפחותיהם בקושי האדיר שהם נמצאים בו, ומאחל להם כוחות נפשיים ופיסיים לעמוד בגורל המר שנפל עליהם.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אורחים נכבדים, משפחת ניצולי אושוויץ, שואת אירופה היא האסון וההיסטוריה של העם היהודי כולו.

רן כהן: ההשמדה בבני עמנו היא של כולנו, ועיניכם הרואות מי הם הדוברים כאן ומאין כולנו באנו: מפולין, ממרוקו, מתימן, מעירק, מארץ-ישראל, מסוריה.

רן כהן: אני, למשל, נולדתי בעירק, ואיש מבני משפחתי לא נפגע בשואה האיומה, ובכל זאת אני חש כי אנו כולנו ניצוליה.

רן כהן: אני חש כי היא נטועה בי ובתבנית אישיותי, לא רק משום שבגיל צעיר הגעתי לקיבוץ שאליו הגיעו ניצולי שואה רבים, ולא רק משום שבתנועת "השומר הצעיר", שבה חינכו אותי, עיצבו רבים ממנהיגי מרד הגטאות, ובהם חייקה גרוסמן ואבא קובנר, את דפוסי חיינו ומחשבותינו.

רן כהן: התחנכנו כולנו על דמותו האגדתית של מנהיג מרד גטו ורשה, מרדכי אנילביץ, ועל דמויותיהם של רבים מבין הפרטיזנים שלחמו בנאצים.

רן כהן: לא רק המרד עיצב את אישיותנו, אלא גם עוצמתה המדהימה והמזעזעת של השואה הקטלנית שהחיה הנאצית עוללה לעמנו.

רן כהן: השואה וההצלה טבועות בעומק חיינו כעם, אבל גם כיחידים.

רן כהן: לפני שנתיים, יחד עם 2,000 בני נוער נפלאים מישראל, תלמידי בתי-ספר וחניכי תנועות הנוער, הגעתי אל ערי פולין ואל מחנות ההשמדה, ובהם אושוויץ-בירקנאו.

רן כהן: הלכנו סהרוריים והמומים במקום שבו הזוועה הנוראה כאילו קפאה ומרחפת עד היום ולנצח נצחים.

רן כהן: בטקס הסיום של אותו ביקור מצאנו עצמנו במפקד במרכז ורשה, כשאנו נשבעים: "תחי מדינת ישראל".

רן כהן: לא היה שיקוי טוב יותר לריכוך עוצמת הדיכאון והמצוקה מן האחיזה בבטוח מכול – ברצוננו לאחוז במדינה יהודית בטוחה וחזקה משלנו כאן.

רן כהן: תחושת הגאווה והביטחון שיככה רק במעט, אבל שיככה את תחושת המצוקה והיגון בסיורנו במחנות ההשמדה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, עשיתי שם מאמץ כמעט נואש להבין, לנסות להבין את מניעי החיה הנאצית הארורה.

רן כהן: אולי כדי שההסבר יעמיד אותי על קרקע מוצקה של יכולת ההתגוננות מפני החיה הארורה הזאת.

רן כהן: שום סיבה רציונלית, שום הסבר הגיוני תועלתני.

רן כהן: אמרו על הגרמנים כי הם חיות אדם, אך חיות, ואפילו טורפות, מונעות בכוח השגת הטרף לאכילה, או לשם הגנה עצמית, או לשם הרווח.

רן כהן: במה העשיר רצח היהודים את הגרמנים?

רן כהן: במה איימו היהודים על הגרמנים?

רן כהן: אילו רווחים הפיקו הגרמנים מהכחדת היהודים?

רן כהן: שום הסבר הגיוני.

רן כהן: לא איימנו עליהם ולא גזלנו את רכושם ואותם.

רן כהן: אדרבה, הם השחיתו כוחות והשקיעו אמצעים אדירים כדי לרצוח מיליוני בני עמנו בשיטות המחרידות ביותר.

רן כהן: מדוע?

רן כהן: מדוע?

רן כהן: מפני שאידיאולוגיה היא חרב פיפיות.

רן כהן: באידיאולוגיה נאורה אפשר לקדם את החברה ואת האנושות.

רן כהן: אך אידיאולוגיה, כאשר היא קיצונית, טוטלית, פנאטית ומטורפת, יכולה להיות מסוכנת ויכולה לבצע את הזוועות שגם חיות טרף אינן מעזות לבצע.

רן כהן: אינני יודע אם יש נקמות בהיסטוריה.

רן כהן: אך אם יש נקמות, הנה דוכן הכנסת הזה, של מדינת ישראל הריבונית, שממנו אנו נואמים כאן 50 שנה אחרי השחרור של מחנה אושוויץ ואחרי מפלתה של גרמניה הנאצית.

רן כהן: מכאן אנו אומרים דברי תודה והערכה למשחררים ולמסייעים לבני עמנו במצוקתם הקשה ביותר בהיסטוריה.

רן כהן: אם נחזור לאזורנו, מן הדין שהטרוריסטים הארורים של המזרח התיכון מהיום ילמדו מהר, כי אנחנו עם שעבר את השואה ושרד, וכי אתם, חלאות אדם ארורות, לא תנצחו אותנו.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת רן כהן, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החינוך, חברי הכנסת, אחת ממצוות התורה הידועות ביותר היא מצוות "זכור את אשר עשה לך עמלק בדרך בצאתכם ממצרים".

אבנר-חי שאקי: לא הסתפקה התורה במצוות "זכור", אלא הוסיפה גם "לא תשכח".

אבנר-חי שאקי: ללמדך שגם בדרך עשה וגם בדרך לא-תעשה יחד אולי אפשר לשמר זיכרונם של מאורעות היסטוריים גדולים.

אבנר-חי שאקי: יש כמה מצוות "זכור" בתורה, "זכור את יום השבת לקדשו" ועוד, אבל ה"זכור" הזה הוא שהביא אותנו לכך שהעם היהודי ידוע בכוח זיכרונו האדיר, אולי מכוחותיו הגדולים ביותר.

אבנר-חי שאקי: סמלי הדבר, שהכנסת מציינת 50 שנה לשחרור מחנה אושוויץ למחרת הטבח האכזרי והשפל בבית-ליד, של 18 חיילי צה"ל ואזרח אחד – ואנחנו משתתפים באבל משפחותיהם ומאחלים החלמה לפצועים.

אבנר-חי שאקי: הטבח הנורא הזה היה תוצאת פיגוע התאבדות של מחבל מטורף, שהונע על-ידי שנאה עיוורת, תהומית, ליהודים באשר יהודים הם.

אבנר-חי שאקי: המתאבד, כך נמסר, וחשוב שחברי הכנסת ידעו זאת, היום למדנו זאת, היה חבר בחוליית הישאם חאמד, המחבל שהתאבד בצומת-נצרים תוך רציחתם האכזרית של שלושה חיילי צה"ל, השם ייקום דמם.

אבנר-חי שאקי: מתברר כי בתרמילו של אותו מחבל נמצאו פרקים מן "הפרוטוקולים של זקני ציון" מתורגמים לערבית, שמהם ספג את מנת הרעל והשנאה האנטישמית הארסית ליהודים, לכל יהודי באשר הוא יהודי.

אבנר-חי שאקי: אושוויץ, מחנה ההשמדה הנורא ביותר בהיסטוריה האנושית, מקום שבו הושמדו כ-3 מיליוני יהודים, היה תוצר ישיר ובלתי נמנע של הגזענות הנאצית ההיטלריסטית, שבאה לידי ביטויה מקפיא הדם ב"מיין קאמפף" – "מלחמתי" – ספרו של אותו אשמדאי, יימח שמו וזכרו, הידוע לשמצה ולדיראון עולם.

אבנר-חי שאקי: גזענות נאצית זו שאבה אף היא מנה מרוכזת של שנאת עולם לעם עולם מאותם "פרוטוקולים של זקני ציון", שעד היום הזה נוטף רעלם ומחלחל ארסם ומתסיס אנטישמים רבים בעולם, לרבות, למרבה הצער, פונדמנטליסטים מוסלמים ערבים בעזה, ביהודה, בשומרון ובלבנון, בדמות ה"חמאס", "הג'יהאד האסלאמי" וה"חיזבאללה".

אבנר-חי שאקי: זכרם הקדוש של קורבנות אושוויץ וקורבנות השואה בכלל מחייב את כנסת ישראל וכל אחד ואחד מחבריה להתעמק בתולדות השואה ובזוועותיה, כדי לוודא ולהבטיח שהאסון הנורא הזה, או דומה לו, לא יישנה עוד לעולם, בעזרת השם.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל מי שקרא את הזוועות שהתחוללו באושוויץ בימי מלחמת העולם השנייה יודע, חייב לדעת ולזכור ולהזכיר, כי אושוויץ איננו רק שם של מקום, איננו רק שם של עיר, איננו רק מחנה ריכוז, הוא איננו רק מחנה מוות.

אבנר-חי שאקי: אושוויץ, שבו היה הריכוז המזוויע ביותר של תאי גזים, של משרפות, של כיתות יורים, של מרכזי עינויים, של עינויי תופת, של ניסויים רפואיים מחרידים ושל רצח סיטוני של יהודים, היה, כדברי הסופר ק.

אבנר-חי שאקי: צטניק במשפט אייכמן, הרבה יותר מכל זה יחד.

אבנר-חי שאקי: אושוויץ, כך הוא אמר, היה פלנטה אחרת, כוכב לכת אחר – פלנטה אשר לתושביה לא היו שמות, שתושביה היו רק מספרים מקועקעים חסרי זהות, שאנשיה לא נולדו ולא הולידו, לא חיו ולא מתו, שנשמו לפי חוקי טבע אחרים; פלנטה שבה כל שבר רגע סבב על גלגל זמן אחר.

אבנר-חי שאקי: גם בשאר מחנות ההשמדה – בירקנאו, בלזן, טרבלינקה, סוביבור, בוכנוואלד, מיידאנק, טרזינשטט, ובעשרות מחנות מוות אחרים, באו לידי ביטוי הפשעים המפלצתיים הנוראים ביותר נגד עם ישראל, נגד היהודים ונגד כל יהודי באשר הוא יהודי.

אבנר-חי שאקי: הפשעים נגד היהודים הם בעת ובעונה אחת גם פשעים נגד האנושות, כי היהדות היא שנתנה לעולם את הנורמה שלפיה: שופך דם האדם באדם דמו יישפך.

אבנר-חי שאקי: היהדות היא שנתנה לעולם את עשרת הדיברות, שבהם נאמר "לא תרצח" כל אדם באשר הוא אדם, ללא הבדל דת, צבע או גזע.

אבנר-חי שאקי: מה שנעשה באושוויץ ובשאר מחנות המוות נעשה בשם תורת הגזע ההיטלריסטית, שדגלה בעליונות הגזע הארי, הנורדי, ובנחיתות הגזע היהודי, כביכול.

אבנר-חי שאקי: ביום זה, במלאות 50 שנה לשחרור שרידי מחנה מוות זה, חייבים אנו בכנסת ובמדינת ישראל לזכור ולהזכיר, כי את הפשעים המחרידים הללו ביצעו בני העם הגרמני התרבותי כביכול, הנאור כביכול, מרכז המדע באירופה, מרכז האוניברסיטאות באירופה ובעולם, מרכז האמנות.

אבנר-חי שאקי: הלקח העיקרי מן הזוועה של אושוויץ ושאר מחנות המוות הוא, שאין גבול לעומק השנאה התהומית ליהודים שהקרינה ומקרינה הגזענות הנאצית וכל גזענות שהיא בכלל.

אבנר-חי שאקי: והלקח השני שאנו חייבים בו, כל אחד מאתנו בארץ הזאת ובעולם היהודי כולו, הוא שהעולם המערבי, הקרוי מתקדם, נאור, אנושי, מוסרי, נשאר אז אדיש לגורלם של בני העם היהודי, לסבלו של העם היהודי, לייסורי התופת של העם היהודי, ייסורים אל-אנושיים, שלא נתנסה בהם ולא בשכמותם שום עם אחר ולא נתנסתה בהם שום אומה אחרת.

אבנר-חי שאקי: "הפתרון הסופי" ההיטלריסטי הוא שהביא לכך שהעם הזה כמעט נשמד, חלילה, ואיבד למעלה משליש מבניו.

אבנר-חי שאקי: העולם הנאור הזה יכול היה להציל מיליוני יהודים.

אבנר-חי שאקי: היום מתפרסמים מחקרים בארצות-הברית המוכיחים בעליל, שארצות-הברית של אמריקה יכולה היתה להציל לפחות מאות אלפי יהודים, אלא שהממשל האמריקני דאז שתק, שתקו בארצות-הברית, שתקו באירופה, ובמידת-מה שתקו אף בארץ-ישראל.

אבנר-חי שאקי: השתיקה הולידה העלמה, ההעלמה אפשרה להיטלר להשלים את מלאכת הדמים שלו, עד סופה.

אבנר-חי שאקי: אם אין אני לי מי לי – אמר הלל הזקן.

אבנר-חי שאקי: זה מה שאנחנו צריכים ללמוד.

אבנר-חי שאקי: מדינת ישראל היא התשובה המוחצת על הנאציזם ועל השואה.

אבנר-חי שאקי: חובתנו לעשות הכול כדי שהאמת על השואה תונחל לבני הדור הצעיר ולבני כל העמים, ובגרמניה במיוחד, כדי ששואה לא תישנה עוד.

אבנר-חי שאקי: ולבסוף, נזכור כי היו גם חסידי אומות העולם, בני אומות שונות שסיכנו את חייהם וחיי בני משפחותיהם כדי להציל חייהם של יהודים.

אבנר-חי שאקי: גם אותם לא נשכח.

אבנר-חי שאקי: גם אותם נזכור לעולם כקרן אור בתוך ים האפלה, השחורה באפלות שידע העולם, שידעו תולדות המין האנושי.

יוסף עזרן: תודה, אדוני חבר הכנסת שאקי.

יוסף עזרן: יישר כוח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

יוסף עזרן: אחריו – חבר הכנסת אברהם ורדיגר.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בפתח דברי מבקש אני לשלוח תנחומים למשפחות השכולות, למשפחות האבלות, ואיחולי החלמה לפצועים שנפצעו אתמול באותו אירוע טרגי נפשע.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים היום 50 שנה לשחרור אסירי אושוויץ ולכיבוש המחנה, אותה מכונת השמדה איומה אשר הוקמה על-ידי החיה הנאצית.

אליעזר זנדברג: אבי הוא ניצול שואה.

אליעזר זנדברג: בני משפחתו, כמו גם בני משפחת אמי, נספו בשואה.

אליעזר זנדברג: אומנם איש מקרובי לא עבר את זוועות מחנה ההשמדה אושוויץ או זוועות של מחנות השמדה אחרים, אך כבן דור שני של ניצולי שואה אני רואה באושוויץ סמל, סמל לשיאים של טירוף ואכזריות שאליהם הגיע האדם, והוכחה עד כמה מסוגלת שנאת יהודים ואנטישמיות לעוור עיני אנשים, עד היכן יכולה היא להוביל את בני הגזע האנושי, ואילו מעשי נבלה איומים ואכזריים יכולים הם לעשות בשם שנאה זו.

אליעזר זנדברג: באושוויץ לא ביקרתי, אך הייתי במקומות אחרים, איומים וטרגיים.

אליעזר זנדברג: חבר הכנסת שילנסקי מן הסתם מכיר ויודע את פונאר והפורט התשיעי.

אליעזר זנדברג: ראיתי את מעשי הזוועה, ראיתי את המקומות שבהם התרחשו.

אליעזר זנדברג: ראיתי גם אותם אנשים שהעבירו את המסר שלהם תוך כדי.

אליעזר זנדברג: אני לא יכול לשכוח אותה כתובת שנמצאה בפורט התשיעי, העתיקו אותה מקיר בגטו, של אותו יהודי שהתאבד ובדמו – לפני שהוא התאבד ולאחר שהוא הגיע הביתה וראה שהמקומיים, לא הגרמנים, הליטאים, רצחו את ילדו ואת אשתו שהיתה בהיריון ובקעו את בטנה – בדמו הוא עוד רשם: יהודים נקמה.

אליעזר זנדברג: הוא רשם את הכתובת על הקיר.

אליעזר זנדברג: את זה העתיקו והביאו לאותו מקום שבו היה מחנה של מוות, לא מחנה אפילו.

אליעזר זנדברג: הביאו לשם את האסירים, ירו בהם, קברו אותם, שרפו חלק מהגופות והמשיכו הלאה.

אליעזר זנדברג: ראיתי את הזוועות האלה, ואתה לא יכול לעכל אותן.

אליעזר זנדברג: אתה עובר במקום, אתה שומע מה היה, אתה רואה קטעים של עדויות, קירות שיש בהם עדיין חורים מכדורים של מכונות הירייה, אתה רואה את הכתובות ואת האותיות שחקוקות באבן, ואתה לא יכול להבין, אתה לא יכול לעכל, אתה לא יכול לקלוט איך זה קרה ומה קרה בעצם.

אליעזר זנדברג: אבל דבר אחד ברור, דבר אחד אתה יודע בוודאות: את לקח וזכר השואה עלינו לשאת עמנו ולשנן לעצמנו, לשנן לעצמנו ולשנן לדורות הבאים; לשנן ולזכור, לזכור על מנת שלא נשכח ועל מנת שאחרים לא יוכלו לנסות אפילו להשכיח מאתנו את הדבר.

אליעזר זנדברג: בימים האלה, 50 שנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, בשנה הזאת ממש, נשמעים הקולות כאילו לא קרה דבר, כאילו לא היו דברים מעולם.

אליעזר זנדברג: יש חוסר הידע שמנסים להעביר – ואני לא יודע אם במתכוון או לא – באירופה לדור הבא, לדור שאחרי הדור הבא.

אליעזר זנדברג: לא מלמדים, לא מסבירים.

אליעזר זנדברג: אני לא מדבר על יהודים.

אליעזר זנדברג: אני מדבר על האומות האחרות.

אליעזר זנדברג: לא מלמדים, לא מסבירים, לא משננים.

אליעזר זנדברג: אנשים לא יודעים.

אליעזר זנדברג: האי-ידיעה הזאת היא חמורה מאוד, כי היא מובילה בשלב הבא ליכולת, או היא כר פורה לאלה שרוצים להכחיש, לאלה שרוצים לנצל את חוסר הידע על מנת לעקור את הידיעה של המעשים המחרידים האלה מן התודעה האנושית.

אליעזר זנדברג: כולנו צריכים לזכור, לזכור, לשנן, לא לשכוח ולהזכיר גם לאחרים.

אליעזר זנדברג: אבל, אדוני היושב-ראש, ציון יום שחרור מחנה ההשמדה אושוויץ צריך שתהא בו מידה מסוימת של תקווה; תקווה, כי אף שעמדו עלינו לכלותנו, יכול יכולנו להם וכל הניסיונות להשמיד את העם היהודי לא צלחו, ואני אומר: גם לא יצליחו בעתיד.

אליעזר זנדברג: הקמת מדינת ישראל היא ביטוי לתקווה שכזאת.

אליעזר זנדברג: זהו שינוי, נקודת מפנה שלאחריה יש לנו ארץ משלנו, מדינה משלנו, שבה נוכל לחיות ולהתקיים בלי לחשוש מאימתו של הגוי.

אליעזר זנדברג: אולם גם כאן מבקשים לפגוע בנו ולחסל אותנו, כיוון שאנו יהודים היושבים בארצם, כיוון שאנחנו בני העם היהודי היושב בארצו.

אליעזר זנדברג: רוצים לפגוע בנו, רוצים לחסל אותנו, רוצים להשליך אותנו מכאן.

אליעזר זנדברג: רק אתמול נטלה החיה האסלאמית הפנאטית את חייהם של 19 קורבנות, אשר פשעם היחיד הוא היותם יהודים המתגוררים בארץ-ישראל, במדינה היהודית.

אליעזר זנדברג: לאלה המבקשים לכלות אותנו היום צריכים אנו לתת תשובה ברוח העמידה וההישרדות אשר אפיינה את העם היהודי בימי השואה.

אליעזר זנדברג: ועליה יש להוסיף את אשר כבר למדנו והתנסינו בו, כי יש בכוחנו להגן על עצמנו ואף להתגבר על הגרועים שבאויבינו.

אליעזר זנדברג: אם רק נדע להיות מלוכדים, אם רק נדע להיות מאוחדים ולא נשכח את לקחי העבר, או-אז יכול נוכל להם לאויבינו היום וגם בעתיד.

יוסף עזרן: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת.

יוסף עזרן: גם תרמת לנו מזמנך.

יוסף עזרן: הרב ורדיגר, אני מצטער.

יוסף עזרן: הגיעה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

יוסף עזרן: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים נכבדים, אנחנו מציינים היום את יום השחרור של מחנה ההשמדה אושוויץ.

תמר גוז'נסקי: אבל איננו יכולים שלא לומר את אשר על לבנו ואת כאבנו על הפשע הנורא שהתרחש אתמול בצומת בית-ליד על-ידי בני עוולה, שחותרים ברצח זה למנוע חיים של שלום ודו-קיום באזור, למנוע מאתנו, אבל גם מעמם, את האפשרות לחיות בצורה אנושית, להתפתח ולגדול.

תמר גוז'נסקי: אני מבקשת להשתתף באבלן של המשפחות ששכלו את יקיריהן ולשלוח ברכת החלמה לפצועים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אושוויץ היה המקום, המחנה, שבו הושמדו המשפחות של אבי ושל אמי, המשפחות הגדולות והמורחבות.

תמר גוז'נסקי: אושוויץ זה המקום שבו, לפי נתונים של מוזיאון השואה בארצות-הברית – המספרים של הנרצחים גדולים הרבה יותר ממה שחשבו קודם לכן.

תמר גוז'נסקי: יודעים היום על כך שנרצחו שם 2 מיליונים ו-250,000 ועוד מיליון מתו כתוצאה מעבודת פרך.

תמר גוז'נסקי: אם מביאים בחשבון את אלה שמתו בלי שרשמו אותם, מגיעים היום בארצות-הברית להערכה, שמחנה המוות הזה, יחד עם 30 המחנות שהיו מסונפים לו ועם כל בתי-החרושת למוות שהיו מסונפים לו, הביאו למותם הנורא, בסבל ובייסורים שלא יתוארו, של כ-4 מיליוני איש, ש-90% מהם היו יהודים מכל ארצות אירופה.

תמר גוז'נסקי: לכן, ללא ספק, אושוויץ היה ויישאר לנצח בלבנו, בלב היהודים, בלב כל מי שחרד לעתידה של האנושות, בלב כל מי שלא יכול גם היום להשלים עם תופעות של רצח עם, יהיה התירוץ לביצוען אשר יהיה, יהיה התירוץ לאומי-לאומני, יהיה התירוץ גזעני, יהיה התירוץ פוליטי, יהיה התירוץ כלכלי.

תמר גוז'נסקי: לכן, אושוויץ הוא סמל לנו ולאנושות כולה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר בהקשר זה, שאני מרגישה צורך בכך שכולנו נבקש סליחה מניצולי השואה, שבמשך שנים כאן בארץ התייחסנו אליהם מעט בזלזול, שבמשך שנים העלינו את השאלות הכל-כך בלתי רלבנטיות ואמרנו את המשפט הנורא, או את השאלה הנוראה: מדוע הלכו כצאן לטבח?

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שאנחנו צריכים לבקש סליחה על האמירה הזאת, שאף פעם לא היתה נכונה, שמעולם לא שיקפה את הזוועה של השואה, של מלחמת העולם השנייה, של ההתנהגות החייתית של הנאצים ועוזריהם.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שרוב, המושמדים במחנה העבודה אושוויץ ובמחנות הסמוכים היו במצב כזה, שהם לא יכלו לעשות דבר.

תמר גוז'נסקי: והם היו גיבורים בחולשתם.

תמר גוז'נסקי: אבל היתה גם התנגדות מאורגנת במחנה המוות הנורא הזה, והיה ועד התנגדות שהוקם בהתחלה בקרב שבויי מלחמה סובייטים, אחר כך בקרב האסירות במחנה הנשים בירקנאו, ואחר כך היתה ועדת תיאום.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שזה דבר מופלא, איך במקום נורא ואיום כזה, בבית-חרושת למוות כזה, מסוגלים אנשים להתארגן לעזרה הדדית, לחפש עדויות.

תמר גוז'נסקי: ברחו מאושוויץ כ-700 אסירים.

תמר גוז'נסקי: 400 מהם נתפסו ונרצחו, אבל 300 נמלטו, וכבר ב-1942 ו-1943 הם הביאו לעולם את המידע הראשון על מה שקורה במחנה הזה, מידע שבהתחלה נראה כל כך דמיוני, שאנשים לא האמינו לו.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שכל ההתנגדות הזאת וכל ההקרבה העצמית של המתנגדים מלמדות עד כמה היו האנשים האלה גיבורים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו צריכים, גם היום ולאורך כל השנה הזאת, שהיא שנת הניצחון והבסת הנאציזם, לומר תודה לכל החיילים, לכל הקצינים, לכל הפרטיזנים, לכל המורדים בגטאות, לכל אלה שלחמו בדרך שמצאו אפשרות ללחום בחיה הנאצית, ובסופו של דבר הביסו אותה 12 שנה לאחר שהיא עלתה לשלטון בגרמניה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר, שבקרב על שחרור מחנה אושוויץ עצמו נהרגו 600 חיילים וקצינים סובייטים.

תמר גוז'נסקי: במחנה עצמו היה קרב בין החיילים ואנשי האס.

תמר גוז'נסקי: אס.

תמר גוז'נסקי: הנאצים שניסו למנוע את התקדמות הצבא הסובייטי.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שהקורבנות האלה מקרב אותם חיילים נתנו לנו, לניצולי השואה, לבניהם של ניצולי השואה, לבניהם של המושמדים, את האפשרות לחזור ולדבר פה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שאני חושבת שאנחנו חייבים לגיבורים שלחמו ולאלה מביניהם שעוד ישנם פה בינינו חוב ליום 9 במאי 1995, שבו ימלאו 50 שנה לניצחון הגדול, לניצחון ההיסטורי של הבסת החיה הנאצית ושל הנפת הדגל האדום על הרייכסטאג.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שאנחנו צריכים לציין את יום הזה כיום שבתון, ובדרך זאת להביא איזו אמירה מיוחדת ביום הזה.

תמר גוז'נסקי: הדבר האחרון שאני מבקשת לומר הוא, שבל נעשה בנאליזציה של השואה, בל נעשה ניסיון להשוות את הסכסוך הלאומי שאנחנו צד בו היום לאיזו מהדורה של השואה.

תמר גוז'נסקי: המלחמה באנטישמיות היא מרכיב חשוב של מלחמה בגזענות, אבל היא מרכיב חשוב של המלחמה הגדולה ושל הקרב הגדול לשלום.

תמר גוז'נסקי: תודה.

יוסף עזרן: תודה לחברת הכנסת גוז'נסקי.

יוסף עזרן: אני מודה לך.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אברהם ורדיגר, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: מי אחריו?

יוסף עזרן: חברת הכנסת סלמוביץ.

יוסף עזרן: יש אלי כמה בקשות, להאריך קצת, לקצר ולהקפיד.

יוסף עזרן: אני עושה שקלול מאוד מאוד הגון, כדי שלא לקפח את האחרונים.

אברהם ורדיגר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, צירוף מקרים טרגי ואכזרי.

אברהם ורדיגר: היום, במלאות 50 שנה לשחרור מחנה המוות אושוויץ, מלווה ומבכה עם ישראל את י"ט בניו היקרים אשר נפלו בידי מרצחים ערבים צמאי דם יהודי, בצורה כה אכזרית, כה בלתי אנושית, בשליחות ארגוני הטרור הערביים – "הג'יהאד האסלאמי", ה"חמאס" ואש"ף – במטרה להרוג ולזרוע פחד ומהומה בקרב האוכלוסייה היהודית בארצנו.

אברהם ורדיגר: שונאי ישראל, 50 שנה אחרי השואה האיומה אשר חיסלה והשמידה שישה מיליונים מבני עמנו, השם ייקום דמם, אלפי קהילות אשר בניהן הובלו לתאי הגזים ולמשרפות, שם הושמדו במיתות משונות בידי החיה הנאצית הגרמנית ועוזריה בני עמי אירופה השונים – שונאינו ממשיכים להתנכל לנו ולבקש את נפשנו.

אברהם ורדיגר: וביום מר ונמהר זה אנו עם משפחות החללים, השם ייקום דמם.

אברהם ורדיגר: המקום ינחמכן בתוך שאר אבלי ציון וירושלים.

אברהם ורדיגר: ומתפללים אנו להחלמתם המהירה של עשרות הפצועים, אשר חלק מהם עדיין זקוקים לרחמי שמים.

אברהם ורדיגר: חברי הכנסת, חלפו 50 שנה מאז נפרצו שערי מחנה ההשמדה אושוויץ, תופעה אשר העולם לא ידע כמוה מעודו, מחנה המוות אושוויץ וכן מחנות המוות האחרים על אדמת אירופה הדוויה והרוויה דם יהודי.

אברהם ורדיגר: אודים מוצלים מאש, שרידי החרב והתופת החלו לזרום החוצה ממחנה ההשמדה ההמוני הזה וממחנות מוות אחרים, מסמטאות שרידי הגטאות, מחשכת הבונקרים והיערות – החוצה, החוצה לחופש ולדרור.

אברהם ורדיגר: אודים מוצלים מאש.

אברהם ורדיגר: ומתוך הלבבות השבורים והגופות הדקים והשקופים כיריעות קלף כאילו מתפרצים דברי הנביא זכריה: "יגער ה' בך השטן, ויגער ה' בך הבחר בירושלם, הלוא זה אד מצל מאש".

אברהם ורדיגר: אדוני היושב-ראש, שרידי אושוויץ ומחנות ההשמדה, וביניהם גם רעייתי, יודעים לספר על השיטתיות המחרידה של החיה הגרמנית הנאצית ובעלי בריתה לפגוע לא רק פיסית בעם היהודי, אלא לפגוע גם בנשמתו, בנקודת האחיזה שלו, באמונה בה' יתברך, על-ידי מלחמת חורמה בתרבותנו העתיקה – תורת ישראל.

אברהם ורדיגר: חברי הכנסת, דברי ימינו מעוטרים זר אגדות נפלאות המזעזעות נפש ומבליטות את הגורל המשותף של עמנו, גורל של נשמות ישראל הטהורות והזכות שאין דוגמתן בגבורה ובאומץ לב בשום אומה ולשון.

אברהם ורדיגר: בכל שנות היותנו לעם ידענו תלאות ורדיפות, גזרות ושחיטות, אולם אין דומים כל אלה לשואת יהודי אירופה בשנים הת"ש-התש"ה ולימי הזעם הנוראים בתקופת האשמדאי הנאצי, יימח שמו, הוא אשר תכנן בדייקנות הגרמנית את חיסולו המוחלט של עמנו, חיסול תוך השפלת כבודם של המובלים לכבשני האש בכל דרכי ההשפלה והביזוי האפשריות.

אברהם ורדיגר: המרצח הארור התכוון בכך להבליט בפני העולם כולו, בפני העולם הנוצרי האדיש והשותק, שלא זו בלבד שהיהודים נופלים כעמיר מאחרי הקוצר, אלא גם כיצד הם מתים.

אברהם ורדיגר: והעולם האכזר, אשר, אגב, לא שינה את טעמו עד היום, אשר ידע על המתרחש במחנות המוות, ידע שהיהודים מובלים יומם ולילה ברכבות מוות הישר לכבשני האש כשיות אילמים ומפוחדים, העולם האכזר הזה ראה עם הולך למוות – שתק והשלים.

אברהם ורדיגר: העולם האכזר האמין שאכן בא סופו של היהודי הנודד.

אברהם ורדיגר: העולם האכזר חשב כי יבש רוחו ונס ליחו של העם היהודי עד שאינו ראוי אפילו לרחמים, אף לא להשתתפות בצערו.

אברהם ורדיגר: זהו עולם של אומות העולם, עולם של רשע, אשר על מעשיו אלו, על שתיקתו זו, אין כפרה ואין מחילה.

אברהם ורדיגר: השואה וזוועותיה על כל גילוייה, המרד, ההתקוממות, גילויי עוז ותעצומות אשר בנבכי הנשמה היהודית – כל אלו נשגבים הם לא רק לאלה אשר התנסו בהם על בשרם, לאלו אשר שרדו מהכבשנים, אלא לכלל ישראל.

אברהם ורדיגר: תקופה נוראה זו, תקופת שואת יהדות אירופה, אשר אושוויץ מסמלת את השיא של חורבנה, תקופה זו אשר, אגב, שונאי ישראל מנסים להשכיחה, ויש שטוענים שהשואה לא היתה ולא נבראה וזוהי המצאה יהודית, טיעונים אשר יש לעוקרם מן השורש יחד עם מחבריהם, תקופה זו שייכת לכולנו, לכל חלקי עמנו מכל השכבות והעדות אשר נקבצו בחסדי ה' בארצנו הקדושה, ארץ-ישראל מולדתנו היחידה והיקרה לנו, ובחסדי ה' ומתוך הקרבה ללא גבול של אלפי בנים לוחמים בחירוף נפש ובגבורה על קדושת ה' ועל מזבח החירות הוקמה מצודת עוז של עצמאות למולדתנו.

אברהם ורדיגר: אבל מי שחלם וקיווה שעם הקמת המדינה העצמאית יבוא קץ למלחמות ולסבל, התבדה.

אברהם ורדיגר: גם בשעות אלו אנו ממשיכים להיאבק על זכותנו על הארץ הזאת נגד הקמים עלינו לכלותנו.

אברהם ורדיגר: זה הזמן, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לאיחוד כל הכוחות הנאמנים לארץ-ישראל ולעתידה למלחמה באויב הנורא, בחיית האדם הרצחנית, אשר אין סיכוי שתשנה את עורה.

אברהם ורדיגר: הבה נתאחד למען שלמותה של ירושלים.

אברהם ורדיגר: הבה נשמור על ארץ-ישראל היקרה לנו, על גבולותיה, שחלילה לא ייפלו לידי אויבים.

אברהם ורדיגר: הבה נתפלל לה' לגאולת ישראל האמיתית.

יוסף עזרן: תודה, אדוני חבר הכנסת ורדיגר.

יוסף עזרן: בבקשה, חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

יוסף עזרן: יש עוד שלושה דוברים.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על רקע הדי פיגוע התופת בצומת-השרון, על רקע מראות האימה של חיילים צעירים, של נערים ונערות, השם ייקום דמם, שנרצחו בדמי ימיהם, על רקע קולות בכי תמרורים ודמעות הורים שכולים, על רקע כל אלה אנו מציינים ביום עצוב זה, כאן, בבית הזה, מלאות 50 שנה לשחרור מחנה אושוויץ.

אסתר סלמוביץ: מיליוני יהודים מצאו את מותם בתאי הגזים באושוויץ, ברעב ובניסויים הרפואיים המחרידים.

אסתר סלמוביץ: מיליוני יהודים נרצחו באושוויץ על שום היותם יהודים ורק על שום היותם יהודים.

אסתר סלמוביץ: אבל העם היהודי, כעוף החול, קם ועלה מתוך הלהבות, מתוך האש ומן התופת, כינס את שרידיו ואת פזורתו והקים כאן, בארץ-ישראל, את מדינתו, את מולדתו ישראל.

אסתר סלמוביץ: כל אחד מאתנו נושא בלבו בדרך זו או אחרת את צער השכול, צער על הורים, צער על ילדים וצער על חברים שהלכו ואינם, וכל אחד מאתנו כואב את כאב האובדן.

אסתר סלמוביץ: כל אחד מאתנו מצווה להעביר לבאים אחריו את זיכרון אותם שנטבחו, שנפלו ולא זכו.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, בביקורי במחנה ההשמדה אושוויץ לפני קרוב לשנתיים ניצבתי במקום שבו ניצבה אמי לפני למעלה מ-50 שנה, ניצבתי באותו מקום ממש שבו עמדה אמי כשהיא נאלצת למיין את שהותירו אחריהם אחיה ואחיותיה היהודים שהומתו בידי הצורר הנאצי.

אסתר סלמוביץ: רק אז, בעומדי במקום ההוא, רק אז הפכו באחת כל הסיפורים ששמעתי מפי הורי במשך שנים רבות למציאות מוחשית ובלתי מובנת.

אסתר סלמוביץ: רק אז קרמו הסיפורים עור וגידים והפכו באחת מסיוט דמיוני, שמי שלא חווה אותו על בשרו וראה אותו במו עיניו לא יכול היה להבין אותו או לתפוס אותו במלוא היקפו, למציאות מרה, כואבת, נתפסת ומוחשית.

אסתר סלמוביץ: בעומדי במקום עומדה של אמי, במחנה ההשמדה אושוויץ, הבנתי לפתע את המשמעות האמיתית של המנון "התקווה" ואת האמונה הטהורה, האמיתית והעצומה שמבטאות מלותיו.

אסתר סלמוביץ: באותו רגע ממש גם יכולתי לאמוד את מלוא עוצמתו של העם היהודי, שעמד בגבורה בכל התלאות והאסונות שהציבה ההיסטוריה בדרכו לשוב אל ארצו ואל מולדתו, ואז גם למדתי להעריך את חוסנם, את נחישותם ואת גבורתם של אלה ששרדו והצליחו לנהל אורח חיים רגיל כמעט לחלוטין לאחר הינצלם ולהקים דור חדש כאן בארץ-ישראל.

אסתר סלמוביץ: ההיסטוריה העקובה מדם של העם היהודי – – – סליחה, זה מפריע לי.

אסתר סלמוביץ: אפשר לבקש שקט?

אסתר סלמוביץ: ההיסטוריה העקובה מדם של העם היהודי לא החלישה את רוחו ולא ריפתה את ידיו, אלא להיפך.

אסתר סלמוביץ: אני, כמו רבים מבני העם היהודי, גאה על היותי יהודייה.

אסתר סלמוביץ: אני, כמו רבים מבני עמי, יודעת גם שארץ-ישראל היא ארצי היחידה עלי אדמות ואין לנו ארץ אחרת תחתיה.

אסתר סלמוביץ: אני, כמו רבים מבני הארץ הזאת, יודעת שאסור לנו לוותר ואסור להיכנע.

אסתר סלמוביץ: צריך לדעת להתגבר, להמשיך הלאה ולדבוק בכל שעל ובכל רגב מרגבי אדמת ארץ-ישראל.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, השואה הוכיחה לעם היהודי פעם נוספת עובדה שהיתה ידועה לו הלכה למעשה, משחר ימי ההיסטוריה האנושית עלי אדמות.

אסתר סלמוביץ: השואה הבהירה לעם היהודי, כי אל לו לסמוך או לשים מבטחו בעמים אחרים.

אסתר סלמוביץ: עליו ללמוד להגן על עצמו, להתמודד בעצמו עם אויביו ועם מבקשי נפשו ולהגן במו ידיו על אדמתו, על ארצו, על מולדתו.

אסתר סלמוביץ: אין בלבי ספק, אדוני היושב-ראש, כי העם היהודי ששרד אחר השואה הנוראה, שכמוה לא ידעה האנושות מעודה, ידע גם להתמודד עם מבקשי נפשו מבית ולהכריתם עד האחרון שבהם.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

יוסף עזרן: אני מודה לך מאוד על ההקפדה על הזמן.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, מי אחריו?

יוסף עזרן: חבר הכנסת שילנסקי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, אחי ניצולי המחנות, יש חוט מקשר בין מחנה המוות באושוויץ לבין הפיגוע שהיה אתמול בצומת-השרון.

רחבעם זאבי: גם שם וגם כאן רצו להרוג יהודים רק מפני שהם יהודים.

רחבעם זאבי: שם פעלו נאצים גרמנים וכאן פעלו נאצים ערבים.

רחבעם זאבי: בטבח שפקד אותנו בצומת-השרון נעסוק בדיון מחר, אבל אני מרגיש חובה כבר כעת, היום, להביע תנחומים למשפחות הנופלים, השם ייקום דמם, שאיבדו את בניהם, וביניהן גם משפחה דרוזית אחת מדליית-אל-כרמל.

רחבעם זאבי: נאחל לפצועים שישובו במהירות לחיק המשפחות וליחידותיהם – בריאים וחזקים.

רחבעם זאבי: לפני 50 שנה הגיעו חיילי בעלות הברית למחנה ההשמדה אושוויץ וגאלו את האסירים שחיכו שם להשמדה, כפי שעשו הגרמנים שם למיליון, אולי למיליון וחצי יהודים לפני כן.

רחבעם זאבי: האסירים המצומקים והדוויים, הרעבים והמיוסרים, יצאו אל החופש ואל הדרור.

רחבעם זאבי: במקום להשתרך בתור אל מקלחות הגזים והמשרפות הם פנו עתה אל נתיבי הבריחה וההעפלה לארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: בעלות הברית לא רצו להפציץ את מחנות ההשמדה, כי "הם לא היו מטרות אסטרטגיות וחיסולם לא היה משרת את מטרות המלחמה".

רחבעם זאבי: בשבילנו מטרת המלחמה בצורר הנאצי היתה הצלת האנושות מציפורניו, ובכלל זה העם היהודי, אבל אצל הגויים הצלת שישה מיליוני יהודים, ובהם מיליון וחצי ילדים יהודים, לא היתה מטרת המלחמה ההיא, וזהו הלקח הראשון מן השואה: את מלחמתו של העם היהודי לא יעשה אף אחד זולתנו.

רחבעם זאבי: הלקח השני: אין לנו מה לחפש בארצות זרות.

רחבעם זאבי: הן לא שלנו, ותמיד נהיה שם מוקצים וזרים, מנודים ונרדפים.

רחבעם זאבי: אל לנו להשתמש בהשאלה נפוצה במושג שואה.

רחבעם זאבי: יש שאני שומע בני תשחורת האומרים: "המסיבה היתה שואה", או "הסרט היה שואה", כלומר זה היה גרוע או נורא.

רחבעם זאבי: אבל אין הקבלה ואין דמיון בתולדות העמים לשואה של העם היהודי בשרפה הגדולה באירופה בשנות ה-40.

רחבעם זאבי: אפילו מוסא דאג של הארמנים, במלחמת העולם הראשונה, שנקראת: השואה הארמנית – איננה דומה או משתווה לשואה הנוראה שלנו.

רחבעם זאבי: לכן אני נזהר משימוש במושג שואה ובמושג מחנות הריכוז.

רחבעם זאבי: אבל אבא אבן, שהיה שר החוץ של ישראל, עשה זאת, ואולי בשיקול דעת ובצדק, כאשר הגדיר את גבולות 67' של ישראל כ"גבולות אושוויץ".

רחבעם זאבי: הוא צדק כאשר ראה בגבולות "הקו הירוק" הזמנה לחיסול הישות היהודית בארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: אבא אבן איננו נואם כיכרות, הוא איש תרבות היודע את סדרי העולם ואת תולדות עמו, והוא לא היה מעז להשתמש באושוויץ הארור והקדוש כייפוי זול לדבר שהוא מאמין בו.

רחבעם זאבי: הוא האמין בכך שמדינת ישראל הקטנה נתונה בגבולות אושוויץ, והגדרתו זאת לא חדלה מלזעוק גם בימים האלה, ואולי דווקא בימים האלה.

רחבעם זאבי: שואת יהודי אירופה התחוללה במשך שנים.

רחבעם זאבי: היו שותפים לה מאות אלפים, והיא לא הבקיעה את חומת האדישות והניכור.

רחבעם זאבי: במרכז אירופה, באמצע ארצות התרבות הקלסיות, התנהלה מלחמת ההשמדה של העם היהודי.

רחבעם זאבי: ג'נוסייד של אחינו ואחיותינו – וכל העולם שתק, כל העולם החריש, וגם היהודים החרישו.

רחבעם זאבי: היהודים שתקו מפני שלא האמינו שכך יעוללו לנו, וכאשר ראו שכך זה – הם אמרו, שאסור להרגיז את הגויים, ולא להתבלט, ושאר תסביכי הגלות.

רחבעם זאבי: לכן, הלקח השלישי הוא: אם נהיה חלשים – ישחטו אותנו והעולם ישתוק.

רחבעם זאבי: אין מצפון לעולם ואין צדק בעולם.

רחבעם זאבי: החזק – שורד, והחלש – מושמד.

רחבעם זאבי: צריך להיות חזקים, עם צבא טוב ועם נכסים קרקעיים.

רחבעם זאבי: עוצמתה של מדינה נמדדת קודם כול בנכסים הקרקעיים שלה, שנותנים לה כושר עמידה והגנה, עומק אסטרטגי ויתרונות של תצפית ומודיעין ושליטה באוויר.

רחבעם זאבי: אנחנו עדים היום לתופעה של הכחשת השואה, משל לא היו דברים מעולם והכול המצאה שטנית יהודית.

רחבעם זאבי: אנחנו המצאנו את המחנות ואת המשרפות ואת הארובות, ואת ההרוגים ואת השרופים, ואת השכולים ואת היתומים, ואת הפער של שישה מיליוני אחים ואחיות.

רחבעם זאבי: ולכן הלקח הרביעי מהשואה הוא, שהעולם בולע שקרים ומאמין למתעתעים.

רחבעם זאבי: האמירה ש"לא היתה שואה" נכונה כמו שהערבים הם צאצאי הפלישתים ושהם חיים כאן אלפי שנים.

רחבעם זאבי: הייתי אשתקד במשלחת הכנסת ל"מצעד החיים".

רחבעם זאבי: הלכתי דומם וכואב ובוכה במחנות המוות.

רחבעם זאבי: דרכתי על האדמה שראתה את השרפה הגדולה.

רחבעם זאבי: הלכנו לצריפים, לתאים, למקלחות ולמשרפות; צעדנו בשבילים שבהם צעדו הרבה אלפים של יהודים בדרכם האחרונה; ראינו את ערמות המזוודות והמשקפיים והנעליים; ראינו את ערמות הנעליים של הילדים – נעליים מרופטות וקרועות, כי הטובות והחדשות נשלחו בוודאי לילדי הגרמנים ברייך; ראינו את נעלי הילדים והילדות, ובהן נעליים גבוהות ונעליים חצאיות, עם שרוכים ובלעדיהם; ואני ראיתי בנעליים האלה את הרגליים שנעלו אותן ומעליהן את משה'לה עם הכיפה והציצית או חנה'לה עם הצמות.

רחבעם זאבי: ראיתי שורה ארוכה של ילדים וילדות, מאה ואלף ורבבה.

רחבעם זאבי: אומרים: מיליון וחצי ילדים, ואני לא יודע לאמוד משמעותו של מספר כזה, ואינני יודע להעריך כמה למדנים ורבנים היו יוצאים מהם, וכמה מדענים וסופרים ומשוררים ואנשי רוח וחלוצים וסתם אמהות יהודיות.

רחבעם זאבי: כשהיינו שם, באושוויץ הקודרת, הגיעה אלינו הידיעה על התקפת המחבלים והטבח בעפולה.

רחבעם זאבי: אושוויץ ועפולה, שתי ערים בעולמנו.

רחבעם זאבי: אושוויץ – שבה נשרפו יהודים, ועפולה – בירת העמק, שגם בה רוצים לשרוף יהודים.

רחבעם זאבי: אבל אושוויץ מסמלת את האתמול היהודי שמת, ועפולה ובנותיה – את ההגשמה הציונית.

רחבעם זאבי: חלפה כשנה מאז היינו באושוויץ ובבירקנאו, ואני ממשיך בעיני רוחי להלך שם על האדמה הטמאה והארורה, וממשיך לשמוע את קריאות "שמע ישראל" של יהודים בנשימתם האחרונה, וממשיך לראות אותם מתעוותים בפרפורי גסיסה, וממשיך להריח את עשן המשרפות מהול בבשר אדם נשרף.

רחבעם זאבי: זה הולך אתי באשר אפנה, גם ביום חולין וגם ביום חג.

רחבעם זאבי: כבן דור השואה והתקומה, שהלך למלחמות ישראל ושמע את קריאות הקרב של אויבינו הקוראות לטבוח אותנו גם כאן, בארץ מולדתנו – אוי לנו ואוי לאומתנו אם נשכח את השואה ואת לקחיה.

רחבעם זאבי: אנחנו יודעים, יודעים בדיוק לאן נוסעות הרכבות, ולא ניסע בהן.

רחבעם זאבי: יתגדל ויתקדש שמיה רבא.

רחבעם זאבי: ה' עוז לעמו ייתן, ה' יברך את עמו בשלום.

רחבעם זאבי: תודה.

יוסף עזרן: תודה, אדוני חבר הכנסת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דב שילנסקי, בבקשה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני 50 שנה לא הייתי באושוויץ.

דב שילנסקי: לפני 50 שנה, באותו זמן, הייתי בלאגר 1 שעל-יד קאופרינג, המחנה האיום המסונף לדכאו.

דב שילנסקי: אך אושוויץ מלווה אותי כל הזמן.

דב שילנסקי: אושוויץ – ק.

דב שילנסקי: צטניק כינה את המקום הזה "פלנטה אחרת".

דב שילנסקי: זו היתה אומנם פלנטה שונה, אך לא אחרת, זה היה אותו עולם.

דב שילנסקי: והעולם כולו ידע ושתק.

דב שילנסקי: ידע, שתק, העולם הגויי, לצערנו גם העולם היהודי.

דב שילנסקי: ואז, אחרי השחרור שאלו אותנו: למה לא מרדתם?

דב שילנסקי: מילא, כשהעולם היהודי היה בהלם עוד יכולנו איכשהו לקבל את זה.

דב שילנסקי: אבל אחרי אנטבה, אם יש עוד כאלה ששואלים – להם אינני סולח, הם צריכים להתבייש.

דב שילנסקי: כי בעיני, מרד והיה גיבור כל מי שבתנאי הרעב האיום הפריש פת לחם לחברו.

דב שילנסקי: בעיני, גיבור – מי שהיה לו הכוח הנפשי לבוא אז ולעודד את חבריו, את אחיו.

דב שילנסקי: בעיני, בעל שאר רוח הוא כל מי שהסתכן ונשא תפילה.

דב שילנסקי: בעיני, גיבורים הם עובדי הקרמטוריום שמרדו.

דב שילנסקי: בעלות הברית לא היה להן ולו אווירון אחד על מנת להפציץ את הקרמטוריום באושוויץ, מי שהפציצו אותו היו עובדי הקרמטוריום.

דב שילנסקי: ומה עם אותה אמא שעמדה יחד עם ילדה הקטן בסלקציה?

דב שילנסקי: סלקציה – אני עברתי סלקציות.

דב שילנסקי: איזה מעמד.

דב שילנסקי: אחרי שכולם נדחפו מהקרונות בבהלה הגדולה, בן משפחה אחד איבד את בן המשפחה השני, אמא איבדה את ילדה, אבא – את אשתו, את הוריו, ובאוויר מכל הצדדים צעקות: מאמע, מאמע, טאטע, טאטע, יענקל'ה מיין קינד, וו ביסט דו?

דב שילנסקי: והנה את האמא לקחו לצד אחד של הסלקציה, ואתה לא יודע מה פירוש צד זה ומה פירוש צד זה, מי לחיים ולעבדות ומי למוות.

דב שילנסקי: ומנגלה, או מי שדומה לו, אחד ה"מנגלים", עומד ואומר: לינקס, רכט, לינקס, רכט.

דב שילנסקי: והנה האמא רואה בצד השני את ילדה הקט נדחף יחד עם זקנים, והיא יודעת שזה לא טוב, היא מבינה שזה למוות, היא כבר בעלת ניסיון.

דב שילנסקי: ואותה, את הצעירה, העמידו בצד השני, לחיים; לעבדות, אבל לחיים.

דב שילנסקי: והיא מתגנבת, מקבלת מכות, נדחקת שוב ועוברת לצד השני.

דב שילנסקי: והיא עומדת בתור לקרמטוריום, עירומה, בקור.

דב שילנסקי: היא עומדת כדי להיות עם הילד שלה ברגעי הגסיסה האחרונים שלו, להקל עליו, לחבק אותו, לחמם את גופו.

דב שילנסקי: והיא מתביישת, כי עירומה היא, ומסביב גברים מסתובבים.

דב שילנסקי: הפחדנית היא האמא הזאת?

דב שילנסקי: ההלכה היא כצאן לטבח?

דב שילנסקי: או אולי גיבורה היא, גבורה גדולה בה?

דב שילנסקי: אין לך מה להתבייש, אחותי, בת עמי.

דב שילנסקי: יתביישו אלה שהביאוך למצב זה.

דב שילנסקי: יתביישו אלה שהיו חופשיים, ידעו ושתקו.

דב שילנסקי: ואני רואה בעיני רוחי את המחסן הגדול ובו עגלות ילדים.

דב שילנסקי: ויפה תיאר את המחסנים ואת נעלי הילדים קודמי, חבר הכנסת המכונה גנדי.

דב שילנסקי: חיים נחמן ביאליק כתב:

דב שילנסקי: ארור האומר נקם.

דב שילנסקי: נקמה כזאת, נקמת דם ילד קטן, עוד לא ברא השטן.

דב שילנסקי: נקמה.

דב שילנסקי: לא נקמנו.

דב שילנסקי: אין נקמה על מיליון וחצי ילדים קטנים.

דב שילנסקי: אבל יש נחמה.

דב שילנסקי: והנחמה – ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: ואני, שבעיני ראיתי הרבה שכול, מזדהה היום עם השכולים הטריים ומביע תנחומים.

דב שילנסקי: ואני מייעץ להם, לאלה שאתמול, או שלשום, או לפני שבוע, או לפני שנה איבדו את יקיריהם, שיאזרו עוז וכוח להמשיך בדרך שיקיריהם פסקו ללכת בה, בדרכם למען ארץ-ישראל בטוחה, ארץ-ישראל נחלת אבותינו, שכולה שלנו, בדרך למען ביטחון ישראל.

דב שילנסקי: זה נותן הרבה כוח, זה נותן אומץ, זה מקל את ההמשך.

דב שילנסקי: ואני שולח גם איחולי הבראה לכל הפצועים.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני 50 שנה, כשלבשתי עבדות וחלמתי על חירות, לא יכולתי להעלות על דעתי שיבוא יום כזה שהיה אתמול בצומת בית-ליד שבמדינת היהודים.

דב שילנסקי: אין דבר הדומה לשואה.

דב שילנסקי: השואה היא ייחודית.

דב שילנסקי: אך יש ללמוד ממנה, יש ללמוד את הלקח: לא להתעלם מאיומי שונאינו ולא להתרפס בפני העריץ.

דב שילנסקי: לעולם לא עוד, נשבענו עם השחרור.

דב שילנסקי: והנה נשפך דם יהודי.

דב שילנסקי: ואיך אנו מגיבים?

דב שילנסקי: אז לא היתה לנו מדינה, לא היה צבא, לא היתה לנו ברירה.

דב שילנסקי: אך עתה יש לנו מדינה, יש לנו צבא ויש לנו ברירה.

דב שילנסקי: ואל לנו לחזור אחורה.

דב שילנסקי: עלינו לצעוד קדימה, באמונה, בעוז ובגאון.

דב שילנסקי: מישהו אמר כאן: אני לא מקבל שאין סליחה.

דב שילנסקי: אולי יש פה אנשים מתקדמים, בעלי קדמה, שאומרים שצריך לסלוח, שמשבחים את הסליחה.

דב שילנסקי: אני אינני כזה.

דב שילנסקי: ואני אומר לכם: בנפשנו הוא לזכור.

דב שילנסקי: ואני אומר לכם: לזכור ולא לשכוח.

דב שילנסקי: ואני אומר לכם: לזכור ולא לסלוח.

דב שילנסקי: גנרל פרנק, המושל הצבאי הגרמני של פולין, אמר במשפט נירנברג: אלף שנים תחלופנה וחרפת גרמניה לא תימחה.

דב שילנסקי: אלף שנים.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, עם ישראל הצופה בנו: אלף שנים – כך אמר הוא, הרוצח בן עם המרצחים – אלף שנים תחלופנה וחרפת גרמניה לא תימחה.

דב שילנסקי: חלפו רק 50 שנה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת שילנסקי.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת הרב יוסף עזרן.

יוסף עזרן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, רבותי, בשנת 1985, כשהייתי בתפקיד חשוב מאוד בפאריס, זכיתי לארגן מסע לגיא ההריגה, לעמק הבכא אושוויץ, ועוד לכמה מחנות.

יוסף עזרן: שני מטוסים מלאים בצעירים שלא ראו ולא חשו את אימת השואה, אבל שמעו עליה, וניסו אפילו לדחוק אותה אל התת-מודע, כי קשה היה להם להתמודד עם הטראומה והאסון הזה של העם היהודי.

יוסף עזרן: נשאלה פה שאלה, וכל הזמן היא נשאלת: למה?

יוסף עזרן: מה הרוויחו הנאצים, החיה הנאצית, העמלקים של דורנו, מהשמדת העם היהודי, הפציפיסטי, שאינו שוחר מלחמות, שלא סיכן אותם?

יוסף עזרן: ולהיפך, כל האסטרטגים, ההיסטוריונים ואנשי מדע הסוציולוגיה, מדעי החברה, הכלכלה, וקראתי הרבה בנושא, היו תמימי דעים, שאילולא התעסקה החיה הנאצית עם העם היהודי, היו כל הסיכויים, חס ושלום, חס וחלילה, שהרייך שתוכנן לאלף שנים – מי יודע לכמה שנים היה.

יוסף עזרן: זאת אומרת, דווקא להיפך, איפכא מסתברא.

יוסף עזרן: אם כן, השאלה מהדהדת בחלל עולמנו: למה?

יוסף עזרן: למה?

יוסף עזרן: אתם זוכרים, רבותי, את סדרת הטלוויזיה "שואה", שנסובה סביב משפחה של רופא דגול מברלין, טלטוליה, גלגוליה, ייסוריה.

יוסף עזרן: הוא שאל את השאלה הזאת.

יוסף עזרן: אדם משכיל, יהודי אמיתי, עם אמונה בלב, שהיה גיבור אמיתי והחזיק מעמד במסירות נפש.

יוסף עזרן: הוא אמר: אם כל כך מתאמצים להשמיד אותנו, בעוצמה כזאת, בדייקנות ייקית, בכל המדע והעוצמה העומדים לרשות גרמניה ה"תרבותית", ה"מתקדמת", סימן שאנחנו שווים משהו.

יוסף עזרן: לא היו מתאמצים, בעוצמה כזאת, ללקט יהודים מכל אירופה, מכל מקום שרק אפשר.

יוסף עזרן: לפעמים הקדישו גדוד שלם כדי לחפש ילד יהודי שרק על-פי השמועה היה במנזר.

יוסף עזרן: מה ההשתלחות החייתית הזאת, הרדיפה המאומצת הזאת?

יוסף עזרן: אם הם רצו כל כך והתאמצו, סימן שאנחנו משהו.

יוסף עזרן: הוא אמר, ולא ידע שאמר מה שאמרו רבותינו.

יוסף עזרן: העמלקים של דורנו, לפי כל הפילוסופים היהודים וגדולי התורה, הם החיה הנאצית שרצתה לעקור את שם ישראל, "ולא ייזכר שם ישראל עוד", כפי שאמר דוד המלך.

יוסף עזרן: מה נאמר בעמלק?

יוסף עזרן: בלעם, נביא אומות העולם אמר: "ראשית גוים עמלק ואחריתו עדי אבד".

יוסף עזרן: אומרים רבותינו, שעמלק היה העם התרבותי, המתקדם, האליטה, העם הנבחר כביכול, הגזע העליון.

יוסף עזרן: הדברים נשמעים מוכרים.

יוסף עזרן: זה היה עמלק.

יוסף עזרן: ראשית גויים – הטופ, הצמרת, קודקוד הפירמידה של אומות העולם.

יוסף עזרן: אבל גם בעם ישראל נאמר: "קדש ישראל לה'" – כך אמר הנביא – "ראשית תבואתה כל אכליו יאשמו רעה תבא אליהם נאום ה'".

יוסף עזרן: יש פה ראשית וראשית.

יוסף עזרן: בעברית, כך אני מבין, יש ראש וראשוניות.

יוסף עזרן: ראש זה מספר: אחת, שתיים, שלוש.

יוסף עזרן: ראשון – זה איכותי, זה ערכי.

יוסף עזרן: ראשית – יש פה איזו ערכיות איכותית.

יוסף עזרן: כאן כל מה שנגזר מהסיטרא אחרא של החטא הקדמון, של הנחש, של השטן.

יוסף עזרן: הסיטרא אחרא כולו מתרכז ומתנקז בעמלק, וזוהי הראשוניות שלו.

יוסף עזרן: הוא רצה להילחם בישראל שרצו לקבל את התורה, בצאתם ממצרים.

יוסף עזרן: למה?

יוסף עזרן: כי הוא אמר שאין דבר כזה הנקרא חמלה, חנינה וחסד.

יוסף עזרן: החזק יבלע את החלש, הגיבור יאכל את מי שנחות ממנו.

יוסף עזרן: אין מקום, אין קיום לעם של עבדים.

יוסף עזרן: מה זאת אומרת עם של עבדים היוצא ממצרים ומטיף לנו מוסר אנושי ואתיקה?

יוסף עזרן: החזק יבלע את החלש.

יוסף עזרן: זהו עמלק וזוהי תורת הנאצים והגזע העליון.

יוסף עזרן: הדברים הם לא מהיום.

יוסף עזרן: בוועידת ואנזה ב-1942, כאשר החליטו על הפתרון הסופי – קראתי את זה, ואולי גם כמה מחברי ורבותי – הם רשמו פרוטוקול סופי, עשרת הדיברות, להבדיל.

יוסף עזרן: סיימנו כעת את פרשת יתרו.

יוסף עזרן: בשבת שעברה היתה פרשת מתן תורה.

יוסף עזרן: העם היהודי הביא את האתיקה ואת המוסר לאנושות כולה.

יוסף עזרן: תגידו, רבותי, איך היה העולם נראה בלי "לא תרצח", "לא תגנוב", לא ולא ולא?

יוסף עזרן: איך הוא נראה היום, אחרי עשרת הדיברות, המוסר האוניברסלי הזה, ואיך היה נראה בלי המסר של עשרת הדיברות?

יוסף עזרן: להבדיל, הסיטרא אחרא של עמלק – ראשית תבואתו מביאה את עשרת הדיברות, את היסוד והבסיס האתי, המוסרי והאוניברסלי של האנושות.

יוסף עזרן: ויש עשרת הדיברות של עמלק.

יוסף עזרן: מה הראשונה שבהן?

יוסף עזרן: לא תרצח?

יוסף עזרן: ודאי שלא.

יוסף עזרן: העם היהודי הוא אויב הנצרות.

יוסף עזרן: זהו הדיבר הראשון.

יוסף עזרן: למה אני מזכיר את זה?

יוסף עזרן: אני לא רוצה להלאות את רבותי בכל מה שנאמר שם.

יוסף עזרן: אדוני השר, כבודו יודע למה אמרו את זה?

יוסף עזרן: מפני שהנאצים לא צמחו על העצים ולא מהגשם של אתמול.

יוסף עזרן: מה הרקע של הנאצים?

יוסף עזרן: איך ייתכן שעם אשר הוציא מתוכו את גדולי הפילוסופים והמדענים, עם שהמציא את הדפוס, הפך לחיה טורפת?

יוסף עזרן: זהו שחרור הקיטור של אלפי שנות הנצרות שרדפה את העם היהודי, נידתה אותו, הפקירה את דמו, הוקיעה אותו, הושיבה אותו בשולי החברה והפכה אותנו לאבק אדם, לתולעת אנוש.

יוסף עזרן: זו היתה התוצאה.

יוסף עזרן: אבל את נקמתי בנאצים הארורים זכיתי גם קצת לראות.

יוסף עזרן: העם היהודי זכה, ואם יושב-ראש הישיבה הזו יושב כאן, זוהי תשובה נאותה, אנושית והומנית.

יוסף עזרן: אדוני אמר שהתשובה ההומנית ביותר לנאציזם היא מדינת ישראל.

יוסף עזרן: לא אני אלא הוא אמר את זה, וזה נכון.

יוסף עזרן: זכיתי לחוות ולחזות בנקמה אישית קטנה: באותו מסע שעליו סיפרתי, באותו מסע מאורגן, היתה סבתא שזכרה את בלוק 14 ואת הדרגש שעליו ישנה.

יוסף עזרן: היא נמנית עם הפרופסורים, עם המרצים הבכירים באוניברסיטה בפאריס.

יוסף עזרן: היא הביאה את הבת שלה, את הנכדה שלה ואת הנין שלה, אשר חגג את הבר-מצווה והניח תפילין מול הדרגש שעליו שכבה.

יוסף עזרן: אמרתי: עם ישראל חי וקיים.

יוסף עזרן: עם ישראל הוא נצחי.

יוסף עזרן: יש נצח ישראל שלא ישקר.

יוסף עזרן: אתם יודעים, רבותי, למה הנאצים רצו להכחיד אותנו?

יוסף עזרן: אביא בפניכם מחשבה קטנה.

יוסף עזרן: לדוגמה: באירן רצו פעם לשרוף את אמריקה, את ארצות-הברית שקראו לה השטן.

יוסף עזרן: הם יכלו?

יוסף עזרן: לא יכלו, זוהי מעצמה גדולה.

יוסף עזרן: מה עשו?

יוסף עזרן: כינסו אנשים ושרפו דגלים.

יוסף עזרן: אבל בסמל של שרפת הדגל למעשה רצו לשרוף את ארצות-הברית.

יוסף עזרן: הנאצים העמלקים רצו לשרוף את בורא עולם, מפני שריבון העולמים הוא נגד העוצמה הזו והאכזריות החייתית האנושית של לית דין ולית דיין; הם רצו מצב של לית דין ולית דיין.

יוסף עזרן: איך שורפים את הקדוש-ברוך-הוא?

יוסף עזרן: הם לא יכולים, לכן שרפו את הדגל שלו.

יוסף עזרן: העם היהודי מעיד על בורא עולם.

יוסף עזרן: שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד, הוא הדגל של עם ישראל, ועליו חרות שיש בעל בית, יש הקדוש-ברוך-הוא ויש משפיע ומשגיח על האנושות, העולם אינו הפקר.

יוסף עזרן: הם רצו לשרוף את הקדוש-ברוך-הוא, את בעל הבית.

יוסף עזרן: הם שרפו את העם היהודי שהוא הדגל שלו.

יוסף עזרן: האסון הגדול ביותר שלנו בתקופה הזו הוא ההכחשה.

יוסף עזרן: דחיקת טראומה, דחיקת אסון – זוהי תכונה אנושית ולגיטימית לפעמים.

יוסף עזרן: ילד קטן שהיה קורבן להתעללות, מדחיק את זה.

יוסף עזרן: למה מכחישים היום?

יוסף עזרן: שוחחתי עם כמה מהמכחישים והם אמרו: אתה יודע למה?

יוסף עזרן: מפני שבאמת, בתוך תוכנו, אנחנו רוצים להכחיש דבר כזה כדי לקבל כביכול את הגושפנקה המוסרית להכין, עפרא לפומיהו, שואה חדשה.

יוסף עזרן: הם לא התייאשו.

יוסף עזרן: לא מפני שיש להם ייסורי מצפון, לא מפני שרוצים לדחוק את הביזיון המחפיר הזה, את הכתם על האנושות כולה – הם רוצים לנסות לערוך סיבוב חדש.

יוסף עזרן: אבל אנחנו פה, בינינו צאצאיהם ואחיהם של נטבחים והרוגים.

יוסף עזרן: דמם וקורבנם לא היה לשווא, ולא נפסיק לזעוק ולהזעיק.

יוסף עזרן: "ראשית תבואתו" תגבר על "ראשית גויים עמלק", על-ידי בראשית, על-ידי התורה הנקראת "ראשית".

יוסף עזרן: זה הנשק שלנו, זו העוצמה הרוחנית שלנו.

דב שילנסקי: תודה רבה לכבוד הרב חבר הכנסת עזרן.

דב שילנסקי: אני מזמין את השר אמנון רובינשטיין לשאת את דברו.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נציגים של ניצולים ושרידי אושוויץ, הנני עומד כאן לפניכם עני ממלים, משום שנאמרו כאן מעל הדוכן הזה מלים שיצאו מהלב וחודרות אל הלב, לרבות הדברים של סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת דב שילנסקי על זיכרונותיו האישיים.

אמנון רובינשטיין: אני עני ממלים גם בשל עוצמת היום הזה.

אמנון רובינשטיין: הובלנו לקבר ישראל וגם לקבר דרוזי את טובי ילדינו, שנרצחו בידי מפלצות אדם, ואין לנו ניחומים זולת החלטתנו הנחושה לחזק את מדינתנו, להשיב מלחמה, מלחמת חורמה במפלצות האלה, בשופכי הדם האלה, כדי שנוכל לחיות כאן בביטחון ובשלום.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שייך לדור שראה, צפה, שמע על רצח יהדות אירופה מהנווה הבטוח הזה של היישוב היהודי בארץ-ישראל; לא לגמרי בטוח, רק כפסע היה בינו לבין הולכתו למשרפות.

אמנון רובינשטיין: הרי כבר תוכנן הדבר הזה בברלין, בעזרת המופתי הירושלמי.

אמנון רובינשטיין: אנחנו יודעים מה היה גורל אותו קומץ קטן של יהודים כאן, כחצי מיליון, אילו היה גורל המלחמה בצפון-אפריקה שונה, חס וחלילה.

אמנון רובינשטיין: אבל אנחנו חיינו כאן.

אמנון רובינשטיין: אנחנו שמענו על מחנות ההשמדה והריכוז.

אמנון רובינשטיין: עמדנו בעצרות "יזכור" בבית-הספר.

אמנון רובינשטיין: ביטלנו נשפים כצו המוסדות הלאומיים.

אמנון רובינשטיין: אבל לא הטמענו את משמעות השואה.

אמנון רובינשטיין: לא הבנו אותה.

אמנון רובינשטיין: לא עמדנו על פשרה.

אמנון רובינשטיין: הראיה הטובה ביותר לכישלון של בני דורי, בעצם בני הדור הארץ-ישראלי כולו, זוהי אותה טענה שהושמעה לאחר שנתגלתה האימה במלואה, על-אודות הצאן ההולך לטבח – העם היהודי לא התמרד.

אמנון רובינשטיין: היום, מתוך פרספקטיבה, אנחנו יכולים לראות בהאשמה הזאת בעצם טירוף מוסרי.

אמנון רובינשטיין: קשה לי להאמין כיצד אנשים רציניים מבני דורי ובוגרים ממני יכלו לדבר בלשון עיוועים זו.

אמנון רובינשטיין: בשנה שעברה, כמו חברי כנסת אחרים שהיו עמי, או בהזדמנויות אחרות, הייתי יחד עם חבר הכנסת הירשזון ב"מצעד החיים".

אמנון רובינשטיין: יחד עם הרב הראשי עמדנו בראש "מצעד החיים".

אמנון רובינשטיין: הזדמן לי לראות את הנוער הישראלי של היום מתמודד עם טראומה קשה, קשה גם לאנשים מבוגרים כמונו, שחושלו בכל מלחמות הישראל ובסבל שראינו סביבנו.

אמנון רובינשטיין: הרי בני דורנו עברו הרבה מאוד דברים במדינה.

אמנון רובינשטיין: ראיתי אותם מתמודדים באומץ לב, מתוך גאווה יהודית וישראלית ומתוך גישה הומנית יוצאת דופן עם מה שהם ראו סביבם.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר לכם, רבותי חברי הכנסת, שאף פעם אינני מתגעגע לדור עבר.

אמנון רובינשטיין: אני תמיד רוצה לצפות פני העתיד ולראות קדימה.

אמנון רובינשטיין: אבל פני הדור הזה הן פנים יפות וטובות, והם בוגרים יותר מבני דורי.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מדברים על שחרור מחנה אושוויץ-בירקנאו.

אמנון רובינשטיין: אבל בעצם אין כאן שחרור.

אמנון רובינשטיין: קומץ אסירים מזי רעב, שחיפי עצמות, שלא נכללו במצעד המוות הידוע, מצעד שרוב משתתפיו מתו בדרך, ניצלו ברגע האחרון, בשנייה האחרונה.

אמנון רובינשטיין: המחנה לא שוחרר.

אמנון רובינשטיין: העם היהודי עלה במשרפות אושוויץ.

אמנון רובינשטיין: אין כאן שחרור ואין כאן ניצחון.

אמנון רובינשטיין: עבורנו הניצחון הגיע מאוחר מדי.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, משרד החינוך רואה את עצמו מופקד על זכר השואה ועל לימוד לקחיה.

אמנון רובינשטיין: אני שמח לומר, שאחד הצעדים הראשונים שנקטתי כשר החינוך היה לתגבר את הוראת נושא השואה בבתי-הספר, להגדיל את המשאבים שאנחנו מקדישים ל"יד ושם" ולכל המוסדות האחרים העוסקים בלימוד השואה.

אמנון רובינשטיין: ל"יד ושם" הכפלנו את ההקצבה, ואנחנו מעצבים תוכנית רב-שנתית כדי לבנות מוזיאון חדש לשואה ולגבורה.

אמנון רובינשטיין: הקצבנו 200 שעות לימוד ובנינו ארבע כיתות לימוד ב"יד ושם".

אמנון רובינשטיין: ל"משואה" אשר בתל-יצחק הקצבנו 150 שעות לימוד ובנינו שתי כיתות לימוד.

אמנון רובינשטיין: בבית לוחמי הגטאות – 200 שעות לימוד, ובנינו שתי כיתות לימוד.

אמנון רובינשטיין: אנחנו מרחיבים את המבצע החשוב של יציאת תלמידינו לביקורים במחנות ההשמדה בפולין.

אמנון רובינשטיין: אנחנו מרחיבים אותו ואנחנו רוצים שיותר ויותר מתלמידינו גם יכתבו עבודות גמר על הנושא הזה.

אמנון רובינשטיין: לימודי השואה נכללים בלימודי ההיסטוריה בבתי-הספר.

אמנון רובינשטיין: אנחנו מפיצים בעזרת קרן מיוחדת את ספריו של ק.

אמנון רובינשטיין: צטניק.

אמנון רובינשטיין: יש לנו הרבה מאוד יוזמות מקומיות של לימוד השואה.

אמנון רובינשטיין: ראיתי חלק מהחוברות שהילדים שלנו כותבים בחוזרם מפולין; דברים בוגרים, יוצאים מהכלל, אמיתיים, נכוחים.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר, שאנחנו משתפים גם בני נוער שאינם יהודים בביקורים באושוויץ.

אמנון רובינשטיין: מאז ומעולם שיתפנו דרוזים.

אמנון רובינשטיין: השנה, בפעם הראשונה, שיתפנו תלמידים בדואים, מוסלמים.

אמנון רובינשטיין: לאחר אחד הביקורים האלה פנתה אלי תלמידה בדואית ואמרה לי: אני מודה לך על היוזמה הזאת, שכן באמצעות הביקור בפולין אני יכולה להבין אתכם, היהודים.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, מכיוון שהזכרתי כאן את הביקור באושוויץ במסגרת "מצעד החיים", שבו השתתפה משלחת גדולה של בני נוער מישראל, מהעולם היהודי, וגם לא-יהודים היו ביניהם, ביניהם סגן ראש ממשלת פולין, נשיא אורוגואי ואחרים, אני רוצה לקרוא בפניכם, ברשותכם, את המלים שאמרתי שם, באושוויץ-בירקנאו, בטקס שהתקיים על גג הקרמטוריום שפוצץ לא על-ידי בעלות הברית, אלא על-ידי עובדי הקרמטוריום: "כאשר אנו ניצבים כאן בלב לבה של פלנטת האפר, בגיא ההריגה, גואים בנו רגשות כה עזים עד כי קשה לנו לתת להם ביטוי.

אמנון רובינשטיין: תחילה עולה בנו סירוב גדול, סירוב להאמין שמה שהתרחש כאן ובמחנות ההשמדה האחרים שבהם נרצח עמנו אכן קרה במציאות, שאכן בלב-לבה של אירופה, במאה ה-20, ביצעה ממשלתה החוקית של גרמניה את הרצח התעשייתי, שאושוויץ היא סמלו; שאכן בני-אדם הם שעשו את המעשים ששפת אנוש לא תוכל להם; שאכן עולם שלם עמד מנגד ולא הושיט יד מצילה גם כאשר הדבר ניתן.

אמנון רובינשטיין: "יש הכותבים את דברי אותם ימים נוראים ומקשים, כיצד יכלו היהודים בארצות מגוריהם להאמין שהם מוסעים למחנות עבודה, וכיצד סירבו לתת אמון בשמועות על אשר צפוי להם במחנות ההשמדה.

אמנון רובינשטיין: מי אנו שנקשה קושיות כאלה?

אמנון רובינשטיין: הרי גם לנו, מקץ מחצית המאה, לאחר שראינו וקראנו קטעי עדות, לאחר ששמענו את סיפור הניצולים, קשה להאמין שהדבר אכן היה, ולא פעם אנו מתעוררים משנת לילה ונדמה לנו שבין הסיוטים החולפים עם אור יום היה גם סיוט זה ששמו אושוויץ.

אמנון רובינשטיין: "אנו נמצאים כאן באושוויץ מכיוון שאין מדובר בסיוטי ליל אלא בעובדות החיים, בעובדות המוות, כדברי המשורר יצחק קנצלסון, שנרצח כאן באושוויץ לפני 50 שנה: 'ראה ראשים פונים אלינו, מיליונים, ידיים ספור, האם תוכל?

אמנון רובינשטיין: ראה שפתיים ופנים, האם תפילה קפאה בהם או זו היא זעקתם?

אמנון רובינשטיין: גשה וגע בהם... אין משהו לגעת בו – חלל! מלב בדיתי, יהודים! מלב בדיתי עם! ...

אמנון רובינשטיין: ורק ייסוריהם אמת הם, העינויים אשר עיניך פה רואות, זה העינוי של הירצחם אומנם גדול הוא וודאי.

אמנון רובינשטיין: ..'.

אמנון רובינשטיין: "ולאחר שהעינוי הוודאי הזה מנתץ את הסירוב להאמין, צפות בנו תחושות אחרות: כאב שאין לו פורקן, אבל שאין לו ניחומים, זכר שאינו מתבלה, זכרם של מיליוני בני אדם, כל אחד עולם מלא, שהומתו ושנהרגו ושנשחטו ושנשרפו ושנטבעו ושנחנקו על שום היותם יהודים.

אמנון רובינשטיין: יהודים חילונים ושומרי מצוות, נשים, גברים, זקן וטף, גאונים, רבנים, בעלי מלאכה, יהודים של כל ימות השנה, אנשי ימין ושמאל כאחד.

אמנון רובינשטיין: "אין מחילה לרוצחים.

אמנון רובינשטיין: אין התיישנות לפשע.

אמנון רובינשטיין: אין המתים נשכחים מלב: גיבורי מרד הגטאות; גיבורי מלחמת ההישרדות; גיבורים שלא אבד צלמם; וגם אלה שלא היו גיבורים, כולם, כולם מזהירים כזוהר הרקיע, כולם צרורים בצרור חיינו.

אמנון רובינשטיין: "וסערת הרגשות מתפרצת בנו ותרה אחר מלים, והמלים בורחות מאתנו.

אמנון רובינשטיין: אנו יודעים כיהודים, שעמנו נרדף כפי שלא נרדף שום עם מעולם, והשואה לא היתה תאונת דרכים בהיסטוריה, אלא פועל יוצא של הטפה והסתה, שנאה בת דורות רבים.

אמנון רובינשטיין: העמידה כאן, באושוויץ-בירקנאו, על גג הקרמטוריום ההרוס, עושה אותנו יותר יהודים, שותפים לגורל אחינו, שרק בדרך מקרה לא היה חלקנו כחלקם.

אמנון רובינשטיין: היא עושה אותנו גם יותר ציונים ויותר ישראלים, שכן נדרנו נדר שחיינו לא יהיו עוד הפקר כל עוד נשמה באפנו.

אמנון רובינשטיין: "אך אנו יודעים דבר נוסף: כל היהודים היו קורבנות המשטר הנאצי.

אמנון רובינשטיין: רק נגד העם היהודי קודשה המלחמה הארורה והנוראה הזאת, רק נגדנו קידש הצורר מלחמת השמד טוטלית.

אמנון רובינשטיין: אך לא כל הקורבנות היו יהודים.

אמנון רובינשטיין: הייחודיות של גורלנו אינה מקהה בנו את ההזדהות האישית העמוקה עם גורלם של קורבנות אחרים שהומתו ונרצחו.

אמנון רובינשטיין: כל מי שנחשב לפסול ולנחות בעיני עם האדונים, כולם שותפים לנו.

אמנון רובינשטיין: "החוויה שאנו עוברים כאן באושוויץ-בירקנאו עושה אותנו יותר אנושיים, יותר דמוקרטיים, יותר נחרצים בדעתנו למנוע סבל אנושי.

אמנון רובינשטיין: אנו יודעים כי רק משטר דיקקטורי גזעני – גם אם עלה לשלטון בתמיכה רחבה – יכול היה לבצע את אשר עשו הנאצים ושותפיהם.

אמנון רובינשטיין: אנו יודעים, כאן יותר מאשר בכל מקום אחר בעולם, כי מי שכופר בעיקרון היהודי-האוניברסלי שכל אדם נברא בצלם, מאבד את צלמו שלו.

אמנון רובינשטיין: "כיהודים וכישראלים, אנו ניצבים כאן וכאבנו אילם.

אמנון רובינשטיין: אך אנו יוצאים מכאן, מאושוויץ-בירקנאו, גם חזקים יותר.

אמנון רובינשטיין: חזקים יותר כיהודים, חזקים יותר כישראלים, חזקים יותר כבני אדם.

אמנון רובינשטיין: "

יוסף עזרן: תודה, אדוני השר, על הדברים המאלפים.

יוסף עזרן: (קריאה ראשונה)

יוסף עזרן: מה לעשות, סדר-יומנו מגוון ועמוס, והמבדיל בין קודש לחול; אנחנו עוברים מנושא שנאמר כאן ונשמע בחרדת קודש וברטט.

יוסף עזרן: אבל זהו גורל חיינו, וכעת אנחנו עוברים לנושא הבא:

יוסף עזרן: הצעת חוק יישום חוזה השלום בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית, התשנ"ה–1995, בקריאה ראשונה.

יוסף עזרן: שר המשפטים יציג את ההצעה.

יוסף עזרן: בבקשה, אדוני השר.

דוד ליבאי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בחוזה השלום בין ישראל לירדן, שנחתם ביום כ"א בחשוון התשנ"ה, 26 באוקטובר 1994, ונכנס לתוקף ביום ז' בכסליו התשנ"ה, 10 בנובמבר 1994, נקבע בסעיף 26: "בתוך שלושה חודשים מעת החלפת מסמכי האשרור של חוזה זה מתחייבים הצדדים לחוקק כל חקיקה הנחוצה למימוש החוזה, ולסיים כל התחייבויות בין-לאומיות ולבטל כל חקיקה שאינן תואמות חוזה זה".

דוד ליבאי: מטבע הדברים, מבקשים אנו לכבד את התחייבותה זו ואת התחייבויותיה האחרות של מדינת ישראל בחוזה השלום ולעמוד בלוח הזמנים שנקבע בחוזה, כשם שאנו מצפים מן הצד הירדני לעשות כן ומאמינים שכך יפעל.

דוד ליבאי: זאת ועוד, בעת הדיון בכנסת על חוזה השלום עם ירדן, ביום כ' בחשוון התשנ"ה, 25 באוקטובר 1994, בהציגו את החוזה לאישור הכנסת, אמר ראש הממשלה, בין השאר, כי "ככל שיישום חוזה השלום יחייב חקיקה מסוימת, יוגשו, כמובן, הצעות החוק המתאימות לכנסת, כך שהחקיקה תוסדר בתוך שלושת החודשים שהוקצו לכך בחוזה השלום".

דוד ליבאי: חברי הכנסת, זו הסיבה לכך שאני מעלה הצעה זו בשעה מאוחרת זו – מאוחרת מכפי שתוכנן – ואבקש את סליחת

דוד ליבאי: כם על שעלי לצאת ולארח שר משפטים שבא ממדינה זרה, וממתינים לי שם הוא והקבוצה שבאה עמו.

דוד ליבאי: נראה לי שאני אחטא לכללי הנימוס אם לא אצטרף אליהם בשלב זה לארוחה.

דוד ליבאי: לכן, בקשתי היא, שכדי שנוכל לעמוד בלוח הזמנים, לאחר שאציג את הצעת החוק יקוים כאן הדיון ותמוצה רשימת הנואמים, אבל תשובתי לנואמים תינתן מחר ונקיים את ההצבעה בעניין זה, שאני שמח שיש לגביו קונסנסוס רחב – נסיים אותו בהצבעה מחר.

דוד ליבאי: אם יואיל אדוני להרשות לי, כך יהי.

יוסף עזרן: אדוני השר, רשמתי בפני את הודעתך, ואכן זכותך וזכות הממשלה לבקש זאת.

יוסף עזרן: אנחנו נקיים את הדיון, ואדוני יכול גם מעכשיו – זה לא מן הנימוס, אבל אני מרשה לאדוני ומבקש ממנו להקל על עצמו ולכבד אותנו ואת מדינת ישראל שהוא מייצג בכבוד.

דוד ליבאי: תודה רבה לכבוד היושב-ראש.

דוד ליבאי: לפני שאסקור בקצרה את הצעת החוק, הרשו נא לי לציין כי אנו מצויים בעיצומן של הפעילויות ליישומו של חוזה השלום.

דוד ליבאי: מתקיימים משאים-ומתנים עם ירדן בכל התחומים המנויים בחוזה, והם רבים, ובהם היחסים הכלכליים, נושאי תחבורה, דרכים ותעופה, יחסי תרבות ומדע, מלחמה בפשע ובסמים, תקשורת, תיירות, איכות הסביבה, אנרגיה, בריאות, חקלאות, עקבה ואילת ופיתוח עמק בקע-הירדן.

דוד ליבאי: בחלק ניכר מן הנושאים היתה התקדמות: למשל, נחתם ההסכם בנושאי דואר, הסכמים בנושאי תיירות ואנרגיה מצויים בשלבים מאוד מתקדמים, והוא הדין בתחומים נוספים.

דוד ליבאי: מאז פגישתו האחרונה של ראש הממשלה עם המלך חוסיין לפני פחות משבועיים, ניתנה דחיפה מיוחדת לנושאי סחר ותחבורה, ובעצם ימים אלה מתקיים משא-ומתן אינטנסיבי לקידומם.

דוד ליבאי: מטבע הדברים, נמצאות בשלבים האחרונים ההכנות להיערכות על קו הגבול החדש, לרבות הסדרי הביטחון, הסדרי המשטרים המיוחדים בנהריים ובצופר, ענייני מים וכדומה.

דוד ליבאי: ועדת המעקב המשותפת לשתי המדינות מטפלת באופן שוטף בתחומי המשא-ומתן השונים.

דוד ליבאי: אעבור עתה לתוכן החוק.

דוד ליבאי: ההצעה שלפני

דוד ליבאי: כם גובשה בשיתוף פעולה בין משרד ראש הממשלה, משרד המשפטים, מערכת הביטחון, משרדי החוץ, האוצר, הפנים והמשטרה, ובדיונים בוועדת השרים לענייני חקיקה ובממשלה גופא.

דוד ליבאי: ככתוב בהצעת החוק, מטרתה היא יישום חוזה השלום.

דוד ליבאי: לעניין זה אומר הסעיף המרכזי בהצעה, סעיף 2, כי "רואים את חוזה השלום כבר-תוקף לכל מטרותיו".

דוד ליבאי: נכללים בכך אותם נושאים שעליהם דווח לכנסת ערב אישורו של חוזה השלום.

דוד ליבאי: תיקוני הגבול ההדדיים הקלים שנעשו בערבה, שבעקבותיהם יישארו בריבונות ישראל הקרקעות המעובדות על-ידי יישובי הערבה כיום, חייבו גם העברת שטחים מקבילה לירדן בתמורה לאלה שמועברים לריבונות ישראל.

דוד ליבאי: על דעת היועץ המשפטי לממשלה, יש צורך לעגן זאת בחוק.

דוד ליבאי: הוא הדין באשר להעברת מים.

דוד ליבאי: כזכור, מובטחת בחוזה השלום העברת כמויות מים, אומנם קטנות יותר, מירדן לישראל באזור הערבה.

דוד ליבאי: הקביעה כי חוזה השלום הוא בר-תוקף לכל מטרותיו עניינה אפוא, בין השאר, באלה.

דוד ליבאי: סעיף חשוב בחוק עוסק בנושא נהריים וצופר.

דוד ליבאי: אלה הם שני אזורים קטנית יחסית, המצויים לפי חוזה השלום בריבונות ירדן, אך נקבע בהם משטר מיוחד, שלפיו תימשך ביסודה הפעילות הישראלית אשר היתה בשטח עד כה.

דוד ליבאי: לעניין שני אזורים אלה, נוסף על המשא-ומתן עם הירדנים באשר לביצוע הכולל פרטים שונים, יש גם שאלות הקשורות במשפט הפנימי הישראלי, לגבי סמכויות של רשויות, העברת קרקעות, מיסוי, ביטוח לאומי, ביטוח בריאות, ביטוח רכב מנועי וכיוצא בזה, ואת אלה באה הצעת החוק להסדיר.

דוד ליבאי: לבסוף, כידוע, חוק נכסי נפקדים קובע את המצב המשפטי באשר לזכויות בנכסים של תושבי מדינות שהיו במצב מלחמה עם ישראל במלחמת העצמאות.

דוד ליבאי: כמובן, אין אנו פותחים בחוק זה את סוגיית נכסי הנפקדים כשלעצמה, או את כל נושא הפליטים והעקורים, שיש אליו התייחסות בסעיף נפרד בחוזה השלום.

דוד ליבאי: אולם יש צורך בהחלט לתת ביטוי לכינון השלום בין ישראל לירדן ולמערכת היחסים החדשה, ולכן זכויות שנוצרו בנכסים מכאן ואילך יהיו כאלה של אזרחי מדינות אחרות, ואילו מעמדם של כל הנכסים שהיו נכסי נפקדים לפני חוזה השלום לא ישתנה.

דוד ליבאי: מוצע כי ראש הממשלה יהיה הממונה על ביצוע חוק זה, כיוון שיישום חוזה השלום כרוך בתיאום בין משרדי הממשלה השונים.

דוד ליבאי: אבקש, חברי הכנסת, כי הצעת החוק תאושר בקריאה ראשונה, ותועבר נוכח מהות הנושאים לוועדת החוץ והביטחון להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד ליבאי: אודה גם אם הדיון בוועדה ייעשה בדחיפות, כדי שניתן יהיה לסיים את החקיקה במועד שעליו התחייבנו בחוזה השלום.

דוד ליבאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוסף עזרן: תודה, אדוני השר.

יוסף עזרן: אני משוכנע שכבוד השר מנע ממנו דיון סוער ולכן ביקש שלא תהיה הצבעה הערב.

יוסף עזרן: אני מאוד מודה לו.

יוסף עזרן: ממש זיקים היו מתעופפים.

דוד ליבאי: ראיתי במו עיני כיצד בעניין הסכם השלום עם מצרים היתה הסכמה לאומית רחבה ביותר.

יוסף עזרן: הם הצביעו ברגליים בעד החוזה.

יוסף עזרן: אני מסכים.

דוד ליבאי: אני מניח שאותה התייחסות תהיה לחוק שבא פשוט ליישם, לא פחות ולא יותר, את ההסכם הזה, בהתאם להתחייבות שקיבלנו על עצמנו.

דוד ליבאי: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אם כן, אנחנו מתחילים בדיון.

יוסף עזרן: מי שלא נוכח, מאבד תורו וכו'.

יוסף עזרן: ברשותכם האדיבה, אני אהיה אחרון הדוברים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עוזי לנדאו – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יוסף ונונו – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אברהם יחזקאל – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת חגי מירום – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יורם לס – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שאול יהלום – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת חיים דיין – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עובדיה עלי – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יוסף עזרן עבר לסוף.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מיכאל איתן – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יוסף בא-גד – אינו נוכח, פלאי פלאים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דוד מנע ישנו.

יוסף עזרן: בבקשה.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יחד עם רבים מחברי הבית הזה אני משתתף בצערן של משפחות הנופלים בפיגוע שהיה אתמול בצומת בית-ליד.

דוד מנע: פיגוע זה היה קשה, והכנסת כולה, על כל חבריה כמובן, מאוחדת בגינוי ובהשתתפות בצערן של המשפחות.

דוד מנע: צר לי שלא היתה היום הודעה מדינית של ראש הממשלה בנושא.

דוד מנע: צר לי על כך שראש הממשלה מופיע בטלוויזיה, תוך עקיפת הכנסת, לצערי, בדקות אלה.

דוד מנע: אני חושב שהדברים האלה הם עקיפת הכנסת, חשש לומר דברים בכנסת, והוא בחר בהודעה בטלוויזיה בשתי הרשתות, תוך עקיפת הכנסת, בניגוד לנהוג ולמקובל באירועים מסוג זה, כאשר יש הודעה מדינית.

דוד מנע: סיעת הליכוד הסירה היום הצבעת אי-אמון בממשלה משום הטבח שהיה אתמול בצומת בית-ליד, וציפינו שתהיה הודעה מדינית.

דוד מנע: הודעה מדינית לא היתה.

דוד מנע: לעניין חוק זה, אני תמה איך הכנסת אישרה היום – הממשלה הביאה בדחיפות הצעת חוק זו, כאשר ביקשה לפטור אותה מחובת הנחה על שולחן הכנסת.

דוד מנע: הצעת חוק זו מדברת על אשרור חוזה השלום בין ישראל לירדן, הצעת חוק יישום חוזה השלום בין ישראל לירדן, כאשר, לצערי, דברים מקבילים בנושא זה, בפרלמנט הירדני, לא התבצעו.

דוד מנע: לדוגמה, הירדנים התחייבו לשנות חוקים ירדניים בתוך שלושה חודשים מיום חתימת ההסכם, אם ייחתם חוזה השלום.

דוד מנע: לדוגמה, יש היום חוק ירדני שקובע, שאזרח ירדני המוכר קרקע לישראלי דינו מוות.

דוד מנע: הסעיף הזה בחוק הירדני לא תוקן, ועדיין הוא תקף בחוק הירדני.

דוד מנע: יש הרבה דברים שהם לקחו על עצמם – – –

יוסף עזרן: איפה ימכור?

יוסף עזרן: הכוונה פה בארץ?

דוד מנע: למכור ליהודי שטח קרקע, אם זה פה או בירדן או ביהודה ובשומרון.

דוד מנע: התיקון לחוק לא התבצע, בניגוד להבטחות שהיו.

דוד מנע: מדוע מיהרה הממשלה להביא את הצעת החוק הזו?

דוד מנע: אני חושב שאין שום סיבה.

דוד מנע: הדבר הזה יכול היה לעבור בנוהל תקין.

דוד מנע: כמובן, בוועדת הכנסת הצבענו נגד, אבל זה מה שהתקבל.

דוד מנע: אני בהחלט בעד הסכם השלום עם ירדן, כפי שכל הסיעה שלי היתה בעד, אבל החוק בדבר היישום יכול היה לחכות זמן-מה, ואחר כך היו צריכים לאשר אותו.

דוד מנע: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוסף עזרן: אני מודה לך מאוד.

יוסף עזרן: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הצעת חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון), התשנ"ה–1995, שהחזירה הוועדה לענייני ביקורת המדינה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ש' כרם: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת:

ש' כרם: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 55) (מבקר העירייה), התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת א' אסעד, א' הירשזון וד' מגן; הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון מס' 30) (פטור ממס רכישה על דירת מגורים קטנה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; וכן הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון מס' 3) (הגדרת שכר), התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, נ' בלומנטל, י' דיין, נ' חזן, רן כהן, י' כץ, ה' מחאמיד וע' פרץ.

יוסף עזרן: אני מודה לך, סגנית מזכיר הכנסת.

יוסף עזרן: (קריאה ראשונה)

יוסף עזרן: אנו ממשיכים את הרשימה הארוכה מאוד, כאורך הגלות.

יוסף עזרן: חברת הכנסת לימור לבנת – אינה נוכחת.

יוסף עזרן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – אינה נוכחת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יעקב שפי, בבקשה.

יעקב שפי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום קשה זה לכולנו ברצוני להביע את תנחומי למשפחות השכולות שאיבדו את יקיריהן בפיגוע הרצחני והשפל אתמול בצומת בית-ליד ולאחל החלמה מהירה ומלאה לפצועים.

יעקב שפי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק יישום חוזה השלום בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית עומדת כיום על הפרק.

יעקב שפי: כמו-כן דן החוק בתיקונים עקיפים: פקודת ביטוח רכב מנועי [נוסח חדש], התש"ל–1970, וחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה–1975.

יעקב שפי: לא אוכל במסגרת הזמן העומד לרשותי להעיר הערות רבות לגבי החוק החשוב, אך אציין שהצעת החוק באה ליישם את חוזה השלום שנחתם בינינו לבין הירדנים באוקטובר 1994.

יעקב שפי: ישראל התחייבה אז, כי בתקופה של עד שלושה חודשים תיעשה חקיקה למימוש החוזה שבינינו.

יעקב שפי: החקיקה תיתן תוקף משפטי לחוזה.

יעקב שפי: בתחום הירדני מצויים שני אזורים קטנים שבהם יהיו זכויות לישראלים, ומטרת החוק להסדיר את המשטר המיוחד מבחינת דיני ישראל.

יעקב שפי: מדובר בנושא ביטוח רכב וחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים.

יעקב שפי: כמו-כן דן החוק בנכסי נפקדים, אך החוק לא דן בנושא הפליטים והעקורים.

יעקב שפי: חברי הכנסת, על ביצוע החוק יהיה ממונה ראש הממשלה, שיהיה רשאי להתקין תקנות לביצועו.

יעקב שפי: אתמוך כמובן בחוק.

יעקב שפי: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה, אדוני חבר הכנסת שפי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת טלב אלסאנע – איננו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דן מרידור – איננו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רון נחמן – איננו נוכח.

יוסף עזרן: לא הייתי יכול לומר אחרת, כי הרי רואים שאינם נמצאים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת משה פלד – איננו נוכח.

יוסף עזרן: חברת הכנסת נעמי חזן – איננה נוכחת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת פיני בדש איננו מכבד אותנו בנוכחותו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אלי גולדשמידט גם הוא עזב אותנו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רחבעם זאבי, המתמיד הגדול, להפתעתי גם הוא איננו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רן כהן סוגר את הרשימה של הנעדרים.

יוסף עזרן: מכיוון שאין מי שיחליף את היושב-ראש, אשתמש בנוהל הקיים, ולפני תשובת השר תהיה לי הזכות לומר את דברי בקשר לחוק חשוב זה.

יוסף עזרן: וכמובן, אני אהיה הדובר היחיד.

יוסף עזרן: מכיוון שלא מצאתי כאן ממלא-מקום, נמצאתי נשכר.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אני נועל את הישיבה.

יוסף עזרן: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, מחר בשעה 15:00.

יוסף עזרן: תודה, רבותי.