ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 393, 1995-12-05 00:00

יוסף עזרן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת בשעה מאוחרת זו, כי בגלל יום השלושים להירצחו של ראש הממשלה, זיכרונו לברכה, נתנו לכל חברי הבית את האפשרות להשתתף בעצרות לזכרו.

יוסף עזרן: לכן אנחנו פותחים את הישיבה הזו היום, יום שלישי, בשעה 19:00 במקום בשעה 15:00.

יוסף עזרן: סדר-היום לפנינו.

יוסף עזרן: סעיף ראשון – שאילתא בעל-פה לסגן שר החינוך, התרבות והספורט.

יוסף עזרן: אדוני סגן שר החינוך, התרבות והספורט, מר מיכה גולדמן, ישיב על שאילתא מס' 522 בנושא:

יוסף עזרן: קבוצת הכדורגל "הפועל נהרייה", של חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

יוסף עזרן: בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר החינוך, נודע לי כי ראש עיריית נהרייה אינו מאפשר לקבוצת הכדורגל "הפועל נהרייה" לשחק במגרש העירוני.

אסתר סלמוביץ: הקבוצה עומדת בפני פירוק אם לא יימצא לה מגרש למשחק ב-9 בדצמבר 1995.

אסתר סלמוביץ: רצוף בזה מכתב.

אסתר סלמוביץ: מדובר על השבת הקרובה.

אסתר סלמוביץ: רצוני לשאול: כיצד יובטח קיום המשחק ב-9 בדצמבר 1995, וגם לאחר מכן, במגרשה הביתי של הקבוצה?

אסתר סלמוביץ: תודה.

יוסף עזרן: בבקשה, אדוני סגן השר.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, גברתי חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, היתה בעיה עקרונית בעצם השימוש באיצטדיון העירוני בנהרייה.

מיכה גולדמן: בימים אלה נחתם הסכם בין עיריית נהרייה למועצת פועלי נהרייה על אפשרות השימוש באיצטדיון בעתיד, על דעת שני הצדדים.

מיכה גולדמן: בשלב זה המגרש לא בשימוש עקב זריעת חורף.

מיכה גולדמן: לפי חוות דעת של מומחה, רק בעוד שבועות מספר אפשר יהיה לקיים פעולות באיצטדיון.

מיכה גולדמן: מאחר שלא ניתן לשחק במגרש בימים אלה, התחייב ראש העיר לממן את ההוצאות שיחולו על הקבוצה בשימוש במגרש מחוץ לעיר, וזאת עד הפתיחה מחדש של האיצטדיון העירוני.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחברת הכנסת סלמוביץ.

יוסף עזרן: בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אדוני סגן השר, אני רוצה לציין שהקבוצה הזו לא משחקת במגרשה הביתי זה כשנתיים וחצי.

אסתר סלמוביץ: אני חושבת שלא יעלה על הדעת שראש עיר יעשה ברכוש עירוני כבתוך שלו.

אסתר סלמוביץ: לא יעלה על הדעת שמה שינחה אותו יהיה שיקולים פוליטיים צרים כאלה ואחרים.

אסתר סלמוביץ: צר לי על שאני, שאינני חברת מפלגת העבודה, צריכה לצאת להגנת קבוצת "הפועל".

אסתר סלמוביץ: האנשים שפנו ללשכתי לפניות הציבור כותבים לי, שאני תקוותם האחרונה.

אסתר סלמוביץ: עצוב מאוד שכך הדבר.

אסתר סלמוביץ: אני רוצה לציין, שמלבד העניין שלא מאפשרים לקבוצה לשחק, יש פה גם עניין של תקציבים שאינם מועברים לקבוצה הזאת.

אסתר סלמוביץ: אני רוצה לקבל תשובה חד-משמעית בעניין זריעת החורף.

אסתר סלמוביץ: אני יודעת, יש לי פה מכתב שמדובר בו על זריעה מלפני כשלושה חודשים.

אסתר סלמוביץ: דובר על כך שב-17 בנובמבר הקבוצה כבר תוכל לשחק בביתה.

אסתר סלמוביץ: אני רוצה לדעת אם הקבוצה הזאת תשחק בשבת הקרובה בביתה, או לא.

אסתר סלמוביץ: כי משמעות העניין היא שהקבוצה תפורק ותקבל גם קנס כספי גבוה.

אסתר סלמוביץ: תודה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: תשובה על השאלה.

מיכה גולדמן: לשאלה הנוספת של חברת הכנסת אסתר סלמוביץ – היום בצהריים היה אצלי ראש העיר.

מיכה גולדמן: בגלל השאילתא בעל-פה שלך שאלתי אותו שאלה ישירה: האם יש פתרון כדי שהקבוצה תוכל למצוא מקום חלופי בעקבות הטיפול במגרש העירוני?

מיכה גולדמן: ואכן ראש העיר אמר לי היום בשעה 13:30, במשרדי כאן בירושלים, שיש פתרון על דעת מועצת הפועלים, סיכום בין מועצת הפועלים לבין העירייה.

מיכה גולדמן: נראה שהיתה התפתחות ביומיים האחרונים ואכן נמצא פתרון.

מיכה גולדמן: מה שאמרתי כאן זה לאחר שיחה שלי עם ראש העיר, מעבר לתשובה השגרתית שהוכנה לי במשרד.

מיכה גולדמן: אני אומר את הדברים כאן בעקבות שיחה שלי עם ראש העיר, שהתקיימה היום בצהריים.

מיכה גולדמן: בצהריים.

יוסף עזרן: תודה.

אסתר סלמוביץ: – – –

יוסף עזרן: סליחה, אין קריאות ביניים, זו שאילתא בעל-פה.

מיכה גולדמן: אני רוצה להוסיף ולומר, שמחר אני אישית אוודא את הדברים.

מיכה גולדמן: אני ארים טלפון לבדוק אם בעקבות השיחה שהיתה היום אכן טופל הדבר על דעת שני הצדדים.

יוסף עזרן: תודה לסגן שר החינוך והתרבות.

יוסף עזרן: עכשיו אדוני סגן שר החינוך יעלה על הדוכן להשיב על שאילתות רגילות.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מ' איתן שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ח' בחשוון התשנ"ה (1 בנובמבר 1995): מערכת החינוך בשדרות נמצאת במשבר וזקוקה לסיוע דחוף ומתוגבר של משרד החינוך.

יוסף עזרן: בית החינוך הקיבוצי האזורי שער-הנגב, שהוא בית-ספר פוליטי מפלגתי, ברוח ערכי תנועת העבודה, הנמצא בשכנות לשדרות, הפיץ כרוז לגיוס תלמידים בשדרות לבית-הספר היסודי, לחטיבת הביניים ולחטיבה העליונה שלו.

יוסף עזרן: רצוני לשאול: האם יש הפליה בהקצאת משאבים בין מערכות החינוך והתיישבויות קיבוציות למערכות החינוך במגזרים האחרים?

יוסף עזרן: אם כן – מדוע היא נמשכת?

מיכה גולדמן: מנהל מחוז הדרום ביקר ביום 30 באוקטובר 1995 במערכת החינוך בשדרות והודיעני, כי הוא לא הבחין באווירת משבר כלשהי.

מיכה גולדמן: התרשמותו הינה חיובית.

מיכה גולדמן: לדבריו, ביישוב מתחילה התעוררות בעלת סממנים חיוביים.

מיכה גולדמן: עם זאת, המחוז נערך באופן מערכתי לפתרון בעיות מספר הקיימות במערכת החינוך בשדרות ומחייבות טיפול ומעקב אינטנסיביים.

מיכה גולדמן: בית החינוך המשותף שער-הנגב אינו בית-ספר פוליטי-מפלגתי, אלא בית-ספר רשמי בזרם הממלכתי, הפועל על-פי הכללים הנהוגים לגבי בתי-הספר הממלכתיים במדינת ישראל.

מיכה גולדמן: לבית-הספר מוקצים משאבים כמקובל לגבי בתי-ספר רשמיים.

מיכה גולדמן: בית-הספר לא הפיץ כרוז בשדרות או בכל מקום אחר, אלא פרסם הודעות באזור הדרום, שבהן הוא מציע לתלמידי כיתות י' בלבד ללמוד במסגרתו.

מיכה גולדמן: יש לזכור, כי על הרישום בכיתה י' לא חלות תקנות אזורי הרישום המתייחסות לבתי-ספר יסודיים ולחטיבות הביניים.

יוסף עזרן: שאלה נוספת.

יוסף עזרן: בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני סגן השר, מלים, מלים ומלים.

מיכאל איתן: אתה כמוני יודע את התופעה שבשדרות ובמקומות אחרים בעיירות פיתוח ברחבי הארץ – מי שיכול להרשות לעצמו להוציא את התלמידים החוצה, מוציא.

מיכאל איתן: התופעה שהתפתחה בשדרות היא, שהטובים הולכים ללמוד שם, אצל הקיבוצים.

מיכאל איתן: למה?

מיכאל איתן: כי שם יש משאבים, שם רמת לימוד גבוהה יותר, ושם מקבלים, במרכאות, חינוך יותר יקר, אולי לא יותר טוב.

מיכאל איתן: אני שואל אותך: האם אתה לא חושב שכשיש מצב כזה לא צריך לגרום לאי-שוויון במערכות החינוך, אלא להיפך, לעשות מה שאנחנו קוראים העדפה מתקנת?

מיכאל איתן: לתפוס את מערכת החינוך בשדרות, לנער אותה, לטלטל אותה, להקצות לה משאבים רציניים ולהעלות אותה על פסים שהיישוב יוכל לכבד את עצמו, את מערכת החינוך שלו ואת ילדיו?

מיכאל איתן: הערה קטנה נוספת: בעיירה סמוכה, בנתיבות, יש בתי-ספר שאין בהם אפילו מחשב אחד.

מיכאל איתן: האם בבית-הספר שער-הנגב יש מצב כזה?

מיכאל איתן: תודה.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת מיכאל איתן, המדיניות של משרד החינוך היא לעודד ולחזק אותם מקומות שיש בהם התפתחות חיובית.

מיכה גולדמן: וכשאני אומר התפתחות חיובית, כולנו יודעים שבערי הפיתוח, גם בדרום, גם בצפון, וגם באזורים הסמוכים למרכז הארץ, היתה וישנה קליטה רבה מאוד של עולים חדשים.

מיכה גולדמן: זו קליטה מבורכת גם ליישובים עצמם, משום שהיא אפשרה לחזק את מערכת החינוך על-ידי אותם תלמידים שדחפו את הילדים כלפי מעלה, באותם תחומים שבעבר יצרו מציאות של בריחה מבתי-הספר ביישוב החלש לאזור היותר-חזק.

מיכה גולדמן: אני מכיר את זה גם מהאזורים שלנו, בצפון.

מיכה גולדמן: אבל היום אנחנו נמצאים שבועות מספר לאחר שאנחנו יודעים את תוצאות מבחני הבגרות בערי הפיתוח, לרבות שדרות בדרום וחצור בצפון.

מיכה גולדמן: משרד החינוך פועל על-פי המדיניות של ממשלת ישראל לתת עדיפות גבוהה מאוד לאזורי הפיתוח, בתוספת של שעות, לסייע במורים טובים יותר.

מיכה גולדמן: והשנה נכנסנו גם להסכמים אישיים עם מורים כדי להביא מורים חזקים לאזורים האלה.

מיכה גולדמן: בשבוע שעבר ביקרתי בקריית-שמונה, בבית-הספר התיכון "דנציגר".

מיכה גולדמן: מה שאלו אותי תלמידים שם?

מיכה גולדמן: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת איתן שאל על שדרות.

יוסף עזרן: אדוני סגן השר, אני מבקש לקצר.

מיכה גולדמן: הדוגמה של שדרות זהה לחלק גדול מערי הפיתוח והיישובים.

מיכה גולדמן: יש שינוי לטובה משתי סיבות: האחת, אנחנו רואים את המעורבות של הרשויות המקומיות; השנייה – קליטת העולים מחבר המדינות והעברת תקציבים לתגבור שעות מעבר לשעות הרגילות שמקבל בית-ספר במרכז הארץ.

מיכה גולדמן: אנחנו רואים את השינוי שחל בבתי-הספר האלה.

מיכה גולדמן: יש שינוי מן הקצה אל הקצה.

מיכה גולדמן: ואם תסתכל בתוצאות בחינות הבגרות ותראה מה קרה בשנים 1992, 1993 ו-1994 – ואנחנו מדברים על שנת התשנ"ה – אנחנו רואים בשדרות עלייה בהישגים.

מיכה גולדמן: יש בעיה אמיתית של גאוות יחידה.

מיכה גולדמן: חלק גדול עושים עוול לבית-הספר וליישוב עצמו, משום שהיום בית-הספר התיכון בשדרות נמצא בכיוונים חיוביים.

מיכה גולדמן: אבל מה לעשות?

מיכה גולדמן: אנחנו יודעים שיש בערי הפיתוח, כמו גם ביישובים קטנים, גם אצלי ביישוב, מי שחושבים שלא מספיק טוב ללמוד ב"כדורי", ושצריך לנסוע ללמוד בבית-הספר התיכון של הקיבוצים, ביפעת ובבית-ירח.

מיכה גולדמן: אבל הם בודדים.

מיכה גולדמן: אותו דבר אנחנו רואים בראש-פינה.

מיכה גולדמן: נוסעים ללמוד ב"הר וגיא" או בכפר-בלום, ולא בתיכון בחצור.

מיכה גולדמן: שאלתי את ראש המועצה בראש-פינה: האם הילדים שלך שלומדים בחצור מקבלים פחות?

מיכה גולדמן: הוא אמר: לא, הם מקבלים יותר, ואני שולח אותם לשם.

מיכה גולדמן: אותו דבר בשדרות.

מיכה גולדמן: תבדוק את הדברים על-פי נתונים.

מיכה גולדמן: וכולנו רוצים שבשדרות יהיה יותר טוב, משום שיש לנו רצון ששדרות תהפוך להיות המרכז העירוני.

מיכה גולדמן: לצערי, יש היום עזיבה מהתנועה הקיבוצית, ואנשים עוברים לגור בשדרות, לא עוברים לקיבוץ אחר.

יוסף עזרן: אדוני סגן השר, אני מבקש לקצר.

יוסף עזרן: זמננו מוגבל.

מיכה גולדמן: עוברים לגור בשדרות.

מיכה גולדמן: ושדרות תעשה את השינוי כתוצאה מכך שהיישוב מתחזק משני כיוונים: קליטת העלייה וקליטה של תושבים חזקים שהופכים – – –

מיכאל איתן: אבל מה עם משאבים?

מיכה גולדמן: הגדלנו את המשאבים, אנחנו מגדילים אותם, ונמשיך להגדיל ולסייע.

מיכה גולדמן: חברת הכנסת ל' לבנת שאלה את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ח' בחשוון התשנ"ו (1 בנובמבר 1995): הובא לידיעתי, כי ילדי אתיופיה שנרשמו בזמן והביאו מסמכים רלוונטיים לבית-הספר המקיף רמלה-לוד, נדחו על הסף בטענה שאין מקום בבית-הספר או בטענות של "חוסר התאמה".

מיכה גולדמן: רצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם הנ"ל נכון?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: אם כן – כיצד תימנע הפגיעה הישירה בזכויות הילדים?

מיכה גולדמן: 2-1.

מיכה גולדמן: המידע שנמסר לחברת הכנסת לבנת איננו נכון.

מיכה גולדמן: לבית-הספר המקיף רמלה-לוד נרשמו ארבעה תלמידים יוצאי אתיופיה בלבד, וכולם התקבלו.

מיכה גולדמן: רוב התלמידים יוצאי אתיופיה לומדים בבתי-ספר ממלכתיים-דתיים, והם נרשמו לתיכון הדתי ברמלה-לוד.

מיכה גולדמן: אני גם יודע מתוך היכרות, שחלק לא קטן מהם נרשמו לתיכון במקווה-ישראל, והם נוסעים לשם.

מיכה גולדמן: אין ולא היתה לבית-הספר מדיניות המבחינה במוצא התלמיד.

מיכה גולדמן: הקריטריון היחיד הוא יכולתו והתאמתו של התלמיד.

מיכה גולדמן: אני רוצה להוסיף כאן עוד משפט, ואני רוצה להסכים עם חברת הכנסת לימור לבנת.

מיכה גולדמן: מעבר לתשובה שהכינו לי, ביקשתי לבדוק את זה באופן ישיר.

מיכה גולדמן: יש לי ויכוח עם מנהלת בית-הספר התיכון ברמלה-לוד.

מיכה גולדמן: ואני רוצה לומר שאנחנו פועלים, שוחחתי על זה עם ראש העיר, אנחנו רוצים להגדיל את מספר התלמידים האתיופים בבית-הספר.

מיכה גולדמן: זאת המדיניות שלנו, לעודד יותר ויותר תלמידים שיגיעו לשם.

עמנואל זיסמן: צריך להוציא אותם מאתר הקרוונים ולהעביר אותם לדיור קבע.

עמנואל זיסמן: הפתרון הוא דיור קבע.

מיכה גולדמן: זה לא קשור.

יוסף עזרן: רבותי חברי הכנסת, הנוהל של השאילתות ידוע.

יוסף עזרן: לחבר הכנסת השואל יש זכות לשאלה נוספת.

יוסף עזרן: אי-אפשר להתפרץ כל הזמן.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחברת הכנסת לבנת.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, לפני שאתייחס לשאלה הנוספת, אני רוצה לחזור כאן על דברים שאמר סגן שר החינוך מיכה גולדמן.

לימור לבנת: היום מלאו שלושים לרצח הנורא של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

לימור לבנת: סגן שר החינוך מיכה גולדמן לא התבייש לומר: הליכוד הוא חבורה של רוצחים.

לימור לבנת: הוא אמר גם: שלא יזרקו את זה על הימין הקיצוני או על איזו חבורה קטנה; הם הרוצחים של יצחק רבין.

לימור לבנת: ידוע לי, אדוני היושב-ראש, שחבר כנסת מעמיתי, הוא יושב פה באולם, פנה לסגן השר, חשב שאולי הוא יחזור בו מהדברים ויתנצל.

לימור לבנת: סגן השר סירב.

לימור לבנת: אני חושבת שזאת הזדמנות נאותה שסגן השר יתנצל על הדברים האלה שהוא הטיח כלפי הליכוד.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס בקצרה לשאילתא ששאלתי, כי היא חשובה מאוד, ולשאול שאלה נוספת.

לימור לבנת: יש לפני רשימה של 14 תלמידים מיוצאי אתיופיה שביקשו להתקבל לבית-הספר המקיף רמלה-לוד, שעליו אני מדברת.

לימור לבנת: לא מדובר בארבעה אלא ב-14.

לימור לבנת: הם לא התקבלו מכל מיני טעמים שאינם ענייניים.

לימור לבנת: אני אינני מבינה תשובה שבה אומר לי סגן השר, מצד אחד שהאינפורמציה שבשאילתא איננה נכונה, ומצד שני שהוא מסכים אתי ושיש לו ויכוח עם המנהלת.

לימור לבנת: תשובה כזאת אינני מבינה.

לימור לבנת: או שהמנהלת מסרבת לקבל תלמידים יוצאי אתיופיה, ולכן לסגן השר יש ויכוח אתה, אבל אז השאילתא שלי נכונה, ואז אני רוצה תשובה מסגן שר החינוך, לא אם יש לו ויכוח עם המנהלת, אלא מה משרד החינוך עושה בעניין הזה; או שהפרטים אינם נכונים, ואז על מה יש לו ויכוח עם המנהלת?

מיכה גולדמן: אני רוצה להתייחס קודם לחלק הראשון של דבריה של חברת הכנסת לימור לבנת.

מיכה גולדמן: אני חושב שזו לי הזדמנות להבהיר גם לחברת הכנסת לבנת וגם לחברי כנסת אחרים, שאמרתי את הדברים במוצאי השבת שבה אירע האסון, והיום מלאו שלושים להירצחו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

מיכה גולדמן: ודאי שבעידנא דריתחא אמרתי את הדברים בצורה החריפה ביותר, וזאת הזדמנות להבהיר ולומר בצורה הברורה, שאינני יכול לכלול את כל הגורמים בימין בחבילה אחת.

מיכה גולדמן: אני חושב, שיש כאלה שבדבריהם במקומות שונים, לרבות בכנסת, לאורך שלוש שנים, גרמו והביאו למה שקרה במוצאי השבת ההיא.

מיכאל איתן: תן דוגמה לגבי הכנסת, מה נאמר בכנסת.

מיכאל איתן: תן דוגמה אחת.

מיכה גולדמן: כרגע אני רוצה להגיד את הדבר שאני חושב – – –

מיכאל איתן: האם יש לך איזו דוגמה, שמישהו אמר איזה דבר בכנסת?

מיכה גולדמן: אמרו הרבה דברים.

מיכאל איתן: תגיד דבר אחד.

מיכה גולדמן: אני רוצה רק לומר מעל הבמה הזאת, שאם אמרתי איזו אמירה סוחפת לגבי כלל סיעת הליכוד או מפלגת הליכוד, אני רוצה לומר שאינני יכול להאשים לא את כלל הסיעה, לא את המפלגה כמפלגה, ולא את התנועה כתנועה.

מיכה גולדמן: אני יכול לומר, שגם כאן יש בודדים, כמו שיש גם בימין, כאלה אשר תרמו לאורך שלוש שנים למה שקרה במוצאי השבת, להירצחו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין.

מיכה גולדמן: לגבי השאלה הנוספת של חברת הכנסת לימור לבנת בקשר לבית-הספר התיכון רמלה-לוד, אמרתי שבדקתי את הנושא, ואכן הטענה של מנהלת בית-הספר היא, שהכיתות מלאות ואין אפשרות לקלוט תלמידים נוספים מעבר לארבעת התלמידים שהיא קלטה.

מיכה גולדמן: אני אמרתי שאני לא רואה בזה תשובה מספקת, ולכן אמרתי שיש לי ויכוח עם המנהלת, ולא הפסקתי את הטיפול.

מיכה גולדמן: אני חושב שהשאלה שלך היום רק תדרבן לבדוק מדוע בית-הספר התיכון רמלה-לוד לא קולט יותר תלמידים יוצאי אתיופיה מהאזור שהוא משרת.

לימור לבנת: כמה תלמידים יוצאי אתיופיה לומדים בבית-הספר?

מיכה גולדמן: ארבעה בסך הכול, ואני חושב שבית-הספר התיכון הזה צריך לקלוט יותר תלמידים, משום שהוא צריך להתמודד עם כלל האוכלוסייה של הערים רמלה-לוד, ולא לבחור רק אותם תלמידים שהוא רוצה לקלוט.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת ע' פרץ שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ח' בחשוון התשנ"ו (1 בנובמבר 1995): על-פי דוח שהתפרסם על סמך נתוני משרד החינוך לשנת 1994, השיעור הנמוך ביותר של הזכאים לתעודת בגרות הוא ביישובים יהודיים בעלי רוב מזרחי וביישובים ערביים.

מיכה גולדמן: רצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם הנתונים נכונים?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: האם מגמה זו נכונה גם לשנת 1995?

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: מה עושה משרדך כדי לצמצם את הפער ולהעלות את שיעור זכאי הבגרות ביישובים החלשים?

מיכה גולדמן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

מיכה גולדמן: משרד החינוך אינו מנהל סטטיסטיקה על-פי רקע עדתי של היישובים, אולם נכון שבמגזר הלא-יהודי ובעיירות פיתוח היה שיעור הזכאים ב-1994 נמוך יותר.

מיכה גולדמן: עם זאת, פער זה הולך וקטן עם השנים.

מיכה גולדמן: יש גידול במספר הניגשים לבגרות בעיירות הפיתוח ובמגזר הלא-יהודי, וגידול זה יניב את פירותיו גם ביחס לשיעור הזכאים.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: עדיין אין לנו ניתוחים בנושא זה לגבי שנת 1995.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: משרדנו מקדיש משאבים רבים להקטנת פערים אלו באמצעות שורה של פעולות: א.

מיכה גולדמן: פתיחת כיתות מעבר לבגרות – מב"ר – שבהן מוקצה תקציב מיוחד לקידום אוכלוסיות אלה – עלייה מ-800 תלמידים בהתשנ"ב ל-9,980 בהתשנ"ו; ב.

מיכה גולדמן: מתן הזדמנות שנייה לאלה שלא השלימו את בחינותיהם – עלייה מ-710 בהתשנ"ב ל-2,400 בהתשנ"ו; ג.

מיכה גולדמן: הרחבת המכינות הקדם-אקדמיות.

מיכה גולדמן: מאמץ רב-היקף זה עתיד להגדיל את שיעור הזכאים במגזרים שעליהם דובר.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת ד' מגן שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ט"ו בחשוון התשנ"ו (8 בנובמבר 1995): מצ"ב קטע מ"מעריב" מיום 23 באוקטובר 1995, שכותרתו עוסקת במורה שהכה תלמיד ושבר לו שן.

מיכה גולדמן: רצוני לשאול: האם במקביל לחקירת המשטרה ממשיך המורה בתפקידו?

מיכה גולדמן: בתשובה על שאילתא מס' 5432 של חבר הכנסת דוד מגן: במשרדנו לא נתקבלה כל תלונה על פגיעה בילד כמתואר בכתבה.

מיכה גולדמן: על סמך הדברים שפורסמו, אי-אפשר לדעת במי מדובר ובאיזה מוסד.

מיכה גולדמן: הממונה על הטיפול בפרט ותנאי שירות במשרדנו פנה ביום 9 בנובמבר 1995 למשטרת נצרת.

מיכה גולדמן: בבירור עם הכתב נאמר לו, שתוכן הידיעה נמסר לו על-ידי משטרת נצרת.

מיכה גולדמן: הוא ביקש מהם להעביר אליו פרטים מזהים על המורה ופרטים על האירוע, על מנת שנוכל לשקול את ההיבטים המשמעתיים של המקרה.

מיכה גולדמן: אנו ממתינים למידע המבוקש ממשטרת נצרת.

יוסף עזרן: שאלה נוספת, בבקשה.

דוד מגן: אדוני סגן השר, התשובה לא יכולה לתת לי מנוח.

דוד מגן: זו התנהגות של "ראש קטן".

דוד מגן: מורה הכה תלמיד, שבר לו שן, הוגשה תלונה במשטרה, המשטרה חוקרת, ומשרד החינוך, התרבות והספורט אינו יודע, אינו מתערב ואינו משעה את האיש.

דוד מגן: אני הייתי מצפה לפעולה נמרצת יותר, כדי לאתר אותו מורה.

דוד מגן: לא ייתכן שהוא ימשיך ללמד אפילו יום אחד ולא יושעה במקביל לחקירה.

דוד מגן: אם בסוף החקירה יימצא כי אין ממש בדבר, בוודאי תחזירו אותו לעבודה.

דוד מגן: ככל הנראה יש ממש בידיעה, וצריך להשעות אותו מייד.

יוסף עזרן: אדוני סגן השר, אני חושב שיש פה אי-הבנת הנקרא.

יוסף עזרן: המורה הזה טעה.

יוסף עזרן: כתוב: ושיננתם לבניך.

יוסף עזרן: אומר הספרי: זה תלמידיך.

יוסף עזרן: הוא חושב שלשבור לו את השן הוא שינון.

יוסף עזרן: מה לעשות.

מאיר שטרית: עוד נאמר: הקהה שיניו ואמור לו.

יוסף עזרן: זה נאמר על תלמיד רשע.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת דוד מגן, רשמתי לי פה לבקש מחר ממנהל המחוז שלנו וגם ממשטרת נצרת, לקבל תשובה מיידית, כדי שנוכל להעביר לך תשובה על הטיפול כתוצאה מן השאילתא שהוגשה רק בשבועיים האחרונים.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת י' אחימאיר שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ט"ו בחשוון התשנ"ו (8 בנובמבר 1995): מפרסום בעיתונות עולה, כי ממוצע הציונים הארצי בבחינת הבגרות בתולדות עם ישראל היה 61% בלבד.

מיכה גולדמן: רצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: מה היא הסיבה לממוצע ציונים נמוך זה, ומה הם הצעדים שיינקטו לשיפור המצב כבר בשנת הלימודים הנוכחית?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: מה היה הממוצע בעיירות הפיתוח בדרום הארץ ובצפונה, ומה היה הממוצע במרכז הארץ – תל-אביב, רמת-גן, רעננה וכו'?

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: האם השאלון מותאם לפלח תלמידים מצומצם בלבד, כפי שטען מעריך בכיר של הבחינה?

מיכה גולדמן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

מיכה גולדמן: ממוצע הציונים הארצי הרב-שנתי, בארבע השנים האחרונות, בבחינה בשאלון בתולדות עם ישראל הוא 65.8%.

מיכה גולדמן: הממוצע הארצי בשנת התשנ"ה היה 61.3%.

מיכה גולדמן: הירידה בציון הממוצע בהתשנ"ה בהשוואה לממוצע הרב-שנתי נובעת מכך שהשנה נשאה הערכת השאלון אופי מדויק יותר, התבססה על הערכה לפי סעיפי משנה, ולא על הערכה כוללת לשאלה, כפי שהיה בשנים קודמות.

מיכה גולדמן: זאת לפי הנחיית מכון-סאלד, המלווה את חיבור השאלונים ואת הערכתם מבחינה טסטולוגית.

מיכה גולדמן: המנחים, רכזי המקצוע והמורים ברחבי הארץ קיבלו הנחיות בהתאם.

מיכה גולדמן: הוחלט אפוא על תוספת של 4 נקודות לציונים, דבר שיקרב את הממוצע השנה אל הממוצע הרב-שנתי.

מיכה גולדמן: לאחר התוספת, נקבע הממוצע השנה ל-65.3%.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: על-פי הנתונים שיש בידי המשרד, אין הבדל משמעותי בהישגים של תלמידים בעיירות פיתוח בהשוואה להישגי תלמידים ממרכז הארץ, הן בציון הבחינה והן בציון הסופי.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: השאלון מותאם לכלל התלמידים בארץ.

מיכה גולדמן: עיון מדוקדק בשאלון יביא למסקנה, כי השאלון רחוק מלהיות שאלון המכוון לפלח תלמידים מצומצם, כפי שצוטט בשם מעריך אנונימי.

מיכה גולדמן: חברת הכנסת ל' לבנת שאלה את שר החינוך, התרבות והספורט ביום כ"ב בחשוון התשנ"ו (15 בנובמבר 1995): הובא לידיעתי, כי זה ארבע שנים מוסעים תלמידים מאתר הקרוונים חולדה לבתי-ספר יסודיים בירושלים.

מיכה גולדמן: מדובר בנסיעה שאורכת כשעה לכל כיוון.

מיכה גולדמן: רצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם הנ"ל נכון?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: מדוע לא ניתן לקלוט את התלמידים במסגרות חינוכיות ביישובים קרובים יותר למקום מגוריהם?

מיכה גולדמן: חבר הכנסת מ' שטרית שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום כ"ט בחשוון התשנ"ו (22 בנובמבר 1995): נודע לי, כי ילדי אתר הקרוונים בחולדה שובצו ללימודים בבתי-ספר יסודיים בירושלים.

מיכה גולדמן: לכן הם נאלצים לנסוע דרך ארוכה ומייגעת של שעה לכל כיוון מדי יום.

מיכה גולדמן: רצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: מדוע התלמידים מאתר הקרוונים בחולדה אינם יכולים להיקלט ביישובים קרובים יותר למקום מגוריהם, כגון רחובות, מזכרת-בתיה וגדרה?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: האם נבדקו אלטרנטיבות אחרות בסביבה הקרובה?

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: האם יימצאו פתרונות סבירים לכך?

מיכה גולדמן: 3-1.

מיכה גולדמן: חברת הכנסת לימור לבנת, לא אענה מהכתב, מאחר שאני מלווה את הנושאים האלה, והמדיניות שקבענו במשרד גם לפי הנחיה שלי היא, שאנחנו רוצים לראות את התלמידים האתיופים משתלבים בבתי-ספר שבהם אין יותר מ-25% יוצאי אתיופיה.

מיכה גולדמן: אם אנחנו רוצים שתלמידים יוצאי אתיופיה ישתלבו במערכת החינוך בצורה מסודרת, אנחנו צריכים לתת לפעמים פתרון של נסיעה והסעת תלמידים גם במשך שעה, כדוגמת הילדים המוסעים מאתר הקרוונים על-יד קיבוץ חולדה.

מיכה גולדמן: אנחנו מסיעים את הילדים האלה לירושלים, משום שאם היינו רוצים להסיע אותם ליישובים הסמוכים לאתר, היינו חוזרים לאותה מציאות שאת מכירה מקרוב, של לפני שנתיים ושלוש שנים, כאשר היו שם יותר מ-25% תלמידים מקרב יוצאי אתיופיה.

מיכה גולדמן: בעצה אחת עם חמ"ד – החינוך הממלכתי-דתי – חיפשנו פתרונות, כדי לשלבם בבתי-ספר טובים.

מיכה גולדמן: נכון שנסיעה לירושלים אורכת שעה ולפעמים יותר, וזה לא נעים ולא קל גם לנו כאנשים מבוגרים.

מיכה גולדמן: אם היינו יכולים להמשיך לישון עוד שעה, גם אנחנו היינו בוחרים לעשות זאת.

מיכה גולדמן: אבל אם אנחנו צריכים לבחור בבית-ספר צפוף, שיש בו אחוז גבוה של תלמידים יוצאי אתיופיה – אנחנו מחפשים את הפתרון הטוב לילד.

מיכה גולדמן: הפתרון הטוב לילד במקרה זה הוא להסיעו גם למרחק שעת נסיעה לכיוון ירושלים או לבתי-ספר באזור ירושלים.

מיכה גולדמן: עשינו השנה מאמץ גדול לשלב יותר ויותר תלמידים בבתי-ספר באזור.

מיכה גולדמן: יש גם מגמה בהסכמה, של העברת תלמידים מרצון ובתיאום עם העדה לבתי-ספר ממלכתיים, כאשר הדבר נעשה תוך התחייבות שאם תהיה בקשה או פנייה ללימודי דת ולפתיחת בית-כנסת בבית-ספר ממלכתי, נעשה זאת ונסייע לכך.

יוסף עזרן: שאלה נוספת, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, גם לי יש שאלה נוספת לשאילתא זהה לזו של חברת הכנסת לימור לבנת.

מאיר שטרית: אבקש לשאול אותה לאחר חברת הכנסת לבנת, כדי שסגן השר לא יצטרך להשיב פעמיים.

יוסף עזרן: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בכל זאת להעיר על הדברים שהשיב לי קודם סגן שר החינוך: קראתי לפני שבוע או עשרה ימים באחד העיתונים – אני לא זוכרת כרגע איפה – שסגן השר אמר לא בעידנא דריתחא אלא בעידנא דרגיעה, וחזר ואמר, שהליכוד אשם ברצח של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

לימור לבנת: טוב שאמר כאן את הדברים שאמר.

לימור לבנת: חבל מאוד שלקח לו חודש ימים לומר אותם, חודש שבו הוגשה גם תלונה לוועדת האתיקה.

לימור לבנת: אני מצטערת מאוד שהוא לא מצא לנכון לומר אותם לפני 30 יום.

לימור לבנת: גם כאשר אומרים דברים בעידנא דריתחא, ומטילים כתם ואשם כל כך כבד על ציבור כל כך רחב, אני חושבת שראוי להתנצל ולחזור.

לימור לבנת: אבל מודה ועוזב – ירוחם.

לימור לבנת: אם סגן השר אכן מתנצל בכנות ומעומק הלב, אני רוצה לומר שאני מקבלת את ההתנצלות הזאת.

לימור לבנת: אשר לשאילתא ששאלתי לגבי ההסעה, מדובר בילדים בני שש – לא רק בני שש – שנוסעים למעלה משעה.

לימור לבנת: התשובה שלפיה אי-אפשר למצוא ביישובים הסמוכים – בשורה של יישובים, לא מדובר כאן ביישוב אחד – גדרה, רחובות ואחרים, מקומות בבתי-ספר, כדי שלא יצטרכו לנסוע שעות כה רבות, אינה מתקבלת על הדעת, עם כל הכבוד, אדוני סגן השר.

לימור לבנת: אני מבקשת לדעת, כמה ילדים מוסעים מאתר הקרוונים בחולדה לירושלים מדי יום, ואני מבקשת לדעת, מה אחוז הילדים האתיופים בכיתות השונות, באתרים או ביישובים הקרובים יותר לחולדה מאשר ירושלים, ובכמה מהם עולה שיעור התלמידים האתיופים על 25%.

לימור לבנת: אני מודה ליושב-ראש על אורך-הרוח.

מיכה גולדמן: נעביר לך את התשובה בכתב, חברת הכנסת לימור לבנת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מאיר שטרית, אתה יכול לשאול.

יוסף עזרן: זוהי שאילתא באותו נושא.

יוסף עזרן: מס' השאילתא שלך הוא 5485, והיא זהה לשאילתא שנשאלה על-ידי חברת הכנסת לימור לבנת.

יוסף עזרן: אם כן, ינצל אדוני את זכותו לשאלה נוספת.

מאיר שטרית: אדוני סגן השר, עם כל הכבוד, גם אני אינני מקבל את התשובה שלך לגבי השאלה הזו.

מאיר שטרית: נשמע לי אבסורדי, שלוקחים ילדים אתיופים ומסיעים אותם שעה ויותר כל יום לירושלים, הלוך ושוב, כדי ללמוד בבתי-ספר יסודיים.

מאיר שטרית: אתה היית ראש עיר פיתוח, ואני שואל אותך: האם היית מסכים שהילד שלך ייסע כל יום שעה בבוקר לבית-ספר ושעה בחזרה?

מאיר שטרית: חברת הכנסת לימור לבנת כבר ציינה, שיש בתי-ספר בסביבה הקרובה לאתר הזה: מזכרת-בתיה, רחובות, קריית-עקרון וגדרה.

מאיר שטרית: בכולם יש בתי-ספר, בחלקם יש בתי-ספר דתיים.

מאיר שטרית: אם זה נובע מהעובדה שבתי-הספר הדתיים באזור הזה לא מוכנים לקבל את ילדי האתיופים, ודאי שלא צריך להסכים לכך.

מאיר שטרית: דבר נוסף, אדוני סגן השר, הרי אפשר למצוא גם פתרון אחר.

מאיר שטרית: אני לא בטוח שהגישה של החדרת קבוצת אתיופים לתוך בית-ספר ירושלמי היא פתרון אינטגרטיבי טוב.

מאיר שטרית: במקום זה אולי עדיף דווקא להקים בית-ספר באתר עצמו, להביא מורים מיוחדים ולתת תוכניות העשרה, להחזיק את התלמידים מ-08:00 עד אחר הצהריים ולתת להם תוכניות טובות, כדי שיקבלו הזדמנות שווה.

מאיר שטרית: אולי את זה צריך לבדוק.

מאיר שטרית: נכון להיום, זה נשמע לי נורא ואיום שהם נזרקים מן הקרוונים יום יום, כדי לנסוע שעה בכל כיוון.

מאיר שטרית: זה מזכיר לי מדינות אחרות שבהן הילדים רוכבים על גבי חמור כל יום לבית-הספר.

יוסף עזרן: אולי צריך לחבר גרר לקרוון.

מיכה גולדמן: אני שמח מאוד על השאלה הנוספת של חבר הכנסת שטרית, כי היא מאפשרת לי להרחיב את התשובה.

מיכה גולדמן: מאחר שמדובר כאן על שתי שאילתות זהות, אני רוצה להרחיב.

מיכה גולדמן: כולנו מכירים את הבעייתיות הנובעת מרצון ההורים לשלוח את הילדים לבתי-ספר ממלכתיים-דתיים.

מיכה גולדמן: כתוצאה ממדיניות הממשלה לחסל את הקרוונים ולהעביר את מרבית התושבים לאזורי קבע, אנחנו מוצאים שבאזור יבנה, קריית-גת, קריית-מלאכי, קריית-עקרון, מזכרת-בתיה ורחובות, לרבות העיר אשדוד, יש מעבר ל-25% תלמידים אתיופים בבתי-הספר.

מיכה גולדמן: עשינו מאמצים גדולים כדי לפזר את התלמידים בתוך היישובים, ומשרד החינוך קיבל על עצמו את מימון ההיסעים מעבר לקריטריונים של היסעים רק מעבר לקילומטר ו-200 מטר.

מיכה גולדמן: אמרנו, שגם אם בתי-הספר נמצאים במרחקים קטנים, אך יש צורך להסיע ילדים מאזור אחד לאזור אחר בתוך היישוב, נפזר את הילדים כדי שלא נמצא את עצמנו במציאות שבה יהיו יותר מ-25% תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי-הספר.

מיכה גולדמן: בקריית-עקרון היה המצב הרבה יותר קשה.

מיכה גולדמן: בבית-הספר של קריית-עקרון היו יותר מ-50% יוצאי אתיופיה, כך שבקריית-עקרון לא יכלו לקלוט ילדים.

מיכה גולדמן: עשינו ניסיון בשיתוף פעולה עם הקייסים.

מיכה גולדמן: עשינו מאמץ גדול כדי להעביר ילדים גם לחינוך הממלכתי ולהקל על היישובים.

מיכה גולדמן: עשינו זאת בקריית-מלאכי, ויותר מ-2,000 תלמידים כבר לומדים היום בבתי-ספר ממלכתיים.

מיכה גולדמן: עשינו פעולה נוספת, פתחנו מועדוניות בתנאי פנימיית יום כדי לאפשר לילדים סיוע בהכנת שיעורים, לאפשר להם להשתלב ולהיקלט בחיי הקהילה.

מיכה גולדמן: אנחנו מסייעים לתלמידים יוצאי אתיופיה, באמצעות משרד הקליטה, במימון אגרות לפעילויות של חוגים, יציאה לטיולים, רכישת מכשירי כתיבה, כדי שהילדים ירגישו חלק מהיישוב הוותיק וישתלבו בצורה יותר מלאה ויותר בריאה.

מיכה גולדמן: משרד החינוך משקיע היום מאמץ גדול מאוד בתחומים האלה.

מיכה גולדמן: ודאי שאין פתרון של מאה אחוז לרצון של כולנו.

מיכה גולדמן: אבל אם נבדוק לעומק מה אנחנו עושים ביישובים האלה בשנתיים האחרונות, נראה שלקראת שנת התשנ"ו שינינו את המציאות מלפני שנתיים ושלוש שנים, שהיתה כואבת וקשה.

מיכה גולדמן: היה לנו גם ויכוח קשה עם החמ"ד, עד שהוא גילה ומצא, שאוכלוסייה ותיקה עוזבת את בתי-הספר שלו כתוצאה מכך שיש שם אחוז גבוה של תלמידים מאתיופיה.

מיכה גולדמן: לכן, זה לא תהליך של "זבנג וגמרנו".

מיכה גולדמן: זה תהליך הדורש טיפול במשך כל הזמן.

מיכה גולדמן: הקמנו עכשיו את צוות ההיגוי במשרד כדי ללוות את האוכלוסייה האתיופית ולמצוא פתרונות כדי שהיא לא תמצא את עצמה בעוד כמה שנים מחוץ למעגל.

מיכה גולדמן: יש לנו הישגים עם האוכלוסייה הזאת.

מיכה גולדמן: יש היום תלמידים שהולכים למכללות ולאוניברסיטאות באחוז גבוה יותר מאשר באוכלוסייה אחרת.

מיכה גולדמן: יש שינוי.

מיכה גולדמן: זה עוד לא מספיק, ואנחנו ממשיכים במדיניות המשרד כדי לעודד את שילוב התלמידים האתיופים בצורה כזאת שלא נצטרך בעוד עשר שנים להקים ועדת חקירה לשאלה מדוע לא טיפלו בזמן בקליטתם של התלמידים יוצאי אתיופיה.

לימור לבנת: מה עם ילדי קיבוץ – – –

מיכה גולדמן: הם נוסעים עד מעלה-החמישה, שיהיה לך ברור.

מיכה גולדמן: יש החלטה היסטורית בעניין זה.

מיכה גולדמן: ילדי רמת-רחל נוסעים עד מועצה אזורית גזר, עד גבעת-ברנר.

פיני בדש: – – –

לימור לבנת: זה מה ששאלתי.

יוסף עזרן: סליחה, אדוני סגן השר, התקנה היא שתי דקות, ואתה משיב לפחות חמש דקות על כל שאלה.

יוסף עזרן: אי-אפשר כך.

יוסף עזרן: חברת הכנסת לימור לבנת, את מנהלת שאלות ותשובות.

לימור לבנת: אני מתנצלת, אדוני היושב-ראש, אני מצטערת.

יוסף עזרן: לא, חלילה, אין צורך להתנצל, פשוט הערתי לך.

יוסף עזרן: חברת הכנסת ת' גוז'נסקי שאלה את שר החינוך, התרבות והספורט ביום כ"ט בחשוון התשנ"ו (22 בנובמבר 1995): ברצוני לשאול: 1.

יוסף עזרן: מה היא מטרת המבחן לאיתור מחוננים הנערך בכיתות ב', והאם הוא מתיימר לבדוק "כישורים אינטלקטואליים מולדים"?

יוסף עזרן: 2.

יוסף עזרן: האם המבחן הנ"ל נערך גם בבתי-הספר הערביים ביפו ובשאר הערים המעורבות?

יוסף עזרן: אם לא – מדוע?

יוסף עזרן: 3.

יוסף עזרן: מדוע מתוך 80 התלמידים המחוננים הלומדים בבית-הספר "גרץ" בתל-אביב, רק 14 הם מדרום-העיר, ואין ביניהם ולו תלמיד ערבי אחד?

מיכה גולדמן: 1.

מיכה גולדמן: המבחן לאיתור מחוננים מתקיים מדי שנה בכל מקומות היישוב שבהם קיימות תוכניות טיפוח לתלמידים מחוננים, או ביישובים קטנים המשולבים בתוכניות המתקיימות במרכזי העשרה אזוריים.

מיכה גולדמן: המבחנים נערכים מטעם המחלקה לתלמידים מחוננים באמצעות מכון-סאלד.

מיכה גולדמן: עם סיום תהליך האיתור נקבע מי הם התלמידים המומלצים ללמוד בתוכניות העשרה לתלמידים מחוננים.

מיכה גולדמן: המבחנים מבוססים על בדיקת יכולת לימודית כללית ומתייחסים למיומנויות אינטלקטואליות כלליות בלבד, היינו, יכולת חשיבה, הכוללת מרכיבים מילוליים, מספריים, מרחביים, כושר הפשטה, זכירה, ניתוח והסקת מסקנות.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: המחלקה למחוננים התוותה תוכנית חומש לטיפוח התלמידים המחוננים במגזר הערבי.

מיכה גולדמן: התוכנית החלה בשנת הלימודים התשנ"ג, ופועלת על-פי המתכונת של טיפוח התלמידים במגזר היהודי.

מיכה גולדמן: החל משנת הלימודים התשנ"ג הופעלה מערכת ארצית לאיתור תלמידים מחוננים במגזר הערבי, זאת לאחר שפורסם מכרז בנושא ונבחר המומחה המתאים לתפקיד.

מיכה גולדמן: אני יכול רק להוסיף לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי: אני בא מיישוב שיש בו בית-ספר אזורי לילדים מחוננים, ויש שם גם ילדים מהכפרים הערביים.

מיכה גולדמן: אני יודע שבפועל זה מתבצע.

תמר גוז'נסקי: מה מתבצע בפועל?

מיכה גולדמן: שקולטים גם ילדים מהמגזר הערבי.

מיכה גולדמן: המבחנים מועברים בשפה הערבית, ותהליך האיתור מתנהל בדומה לתהליך המתנהל במגזר היהודי.

מיכה גולדמן: רשימת מקומות היישוב המשולבים במערך הטיפול הורכבה בשעתה על-ידי הממונה על החינוך במגזר הערבי במשרד.

מיכה גולדמן: מדי שנה נוספים מקומות יישוב למערך.

מיכה גולדמן: על-פי תוכנית החומש יש לטפח כל שנה חמישה כפרים.

מיכה גולדמן: אני מוכן להעביר לחברת הכנסת גוז'נסקי את רשימת היישובים שבידי וכן חוברת מידע על המחלקה למחוננים.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: התלמידים המומלצים ללמוד בתוכנית למחוננים – כיתה, יום העשרה או חוגי אחר הצהריים – הם אלו אשר הישגיהם במבחנים היו הטובים ביותר בהשוואה לבני גילם שהופנו לאותה תוכנית.

מיכה גולדמן: כלומר, לכיתת מחוננים בבית-הספר "גרץ" בתל-אביב נבחרים בין 1% ל-1.5% מכלל אוכלוסיית התלמידים בשכבת גיל כיתה ב' בעיר תל-אביב.

מיכה גולדמן: הנורמות הן יחסיות למקום היישוב, ומובן שהן אינן יחסיות למקום המגורים – שכונה, אזור וכו'.

מיכה גולדמן: כיוון שהמבחנים אינם מתקיימים ביפו, אין תלמידים ערבים המופנים לבית-הספר "גרץ".

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

יוסף עזרן: אני מאוד מבקש להקפיד על הזמן.

יוסף עזרן: יש לנו עוד סדר-יום עמוס.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, הבעיה היא בשני חלקים.

תמר גוז'נסקי: הראשון, אדוני סגן השר, אתה לא ענית לי בעניין הכישורים האינטלקטואליים המולדים.

תמר גוז'נסקי: העובדה שיש רק 14 תלמידים מדרום העיר מתוך 80, כאשר מספר התלמידים מתחלק פחות או יותר באופן שווה בין שני חלקי העיר, ובהנחה שילדים מחוננים נמצאים לאו דווקא בצפון, אני תוהה האם המבחנים לגילוי מחוננים אינם מוטים ולא מגלים בדיוק את הכשרוניים.

תמר גוז'נסקי: דבר שני, חשוב לדעתי למצוא את הדרך לא רק לשלב תלמידים ערבים לפי אותה תוכנית שאתה דיברת עליה בבתי-ספר של החינוך העברי, אלא להקים את המסגרות המתאימות לשפה הערבית, אם אנחנו רוצים באמת לקדם.

תמר גוז'נסקי: תודה.

מיכה גולדמן: שמעתי את הדברים, חברת הכנסת גוז'נסקי, ואני גם אעביר לך את החוברת עם הפירוט כדי שיהיו לך נתונים מסודרים.

מיכה גולדמן: אני יכול לבוא ולומר כאן מעל הבמה, שתמיד אני נהנה לענות על שאלותייך.

מיכה גולדמן: אני יודע שאת עושה עבודת שטח טובה, דבר המוסיף כבוד לכנסת.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת י' שפי שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ו' בכסליו התשנ"ו (29 בנובמבר 1995): הסגל האקדמי הזוטר בארבע אוניברסיטאות שבת השבוע בימים ראשון ושני.

מיכה גולדמן: סיבת השביתה: קיצוץ של 50% בשכר הסגל הזוטר ותלמידי המחקר.

מיכה גולדמן: רצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: אילו אמצעים נקט המשרד כדי למנוע את השביתה?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: מה היא עמדתו העקרונית של המשרד ביחס לתביעות הסגל הזוטר?

מיכה גולדמן: 2-1.

מיכה גולדמן: עלי לציין, כי שביתת האזהרה של הסגל האקדמי הזוטר בימים 19 ו-20 בנובמבר 1995 התקיימה רק בשתי אוניברסיטאות, תל-אביב וחיפה בלבד.

מיכה גולדמן: הוועדה לתכנון ולתקצוב, ות"ת, של המועצה להשכלה גבוהה, פנתה בדרישה להנהלת האוניברסיטאות הנוגעות בדבר, לפנות לבית-הדין לעבודה על מנת שיכריז על השביתה כשביתה לא חוקית וייתן צו מניעה נגד מארגניה, שכן תנאי העסקתם של חברי הסגל האקדמי הזוטר ותלמידי המחקר מוסדרים בתקנון האקדמי של כל אוניברסיטה.

מיכה גולדמן: כמו כן, השכר של חברי הסגל האקדמי הזוטר הינו על-פי הסכם השכר הקיבוצי של הסגל האקדמי לשנים 1996-1993.

מיכה גולדמן: התביעות שהועלו על-ידי נציגות השובתים הן בניגוד להסכם הקיבוצי, ולכן אין אפשרות לפתיחת ההסכם מחדש לפני 1 בינואר 1997.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחבר הכנסת יעקב שפי, בבקשה.

יעקב שפי: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, זו לא השנה הראשונה שבה יש שביתה של הסגל הזוטר באוניברסיטאות.

יעקב שפי: אני חושב, שלאחר השביתה הארוכה שהיתה בשנה שעברה, של הסגל הבכיר, כאשר נתנו את הדעת על כך והבעיה נפתרה, הגיע הזמן לעשות אולי עבודה יסודית פעם אחת ולתמיד ולסיים גם את הנושא של הסגל הזוטר.

יעקב שפי: במסגרת הדקה העומדת לרשותי אני רוצה לחזור לשאילתא בעל-פה של חברת הכנסת סלמוביץ בקשר לקבוצת הכדורגל "הפועל נהרייה" ולומר, שאם הנושא לא יסתדר ביום-יומיים הקרובים, אני איאלץ, כיושב-ראש ועדת הספורט של הכנסת, לזמן את הוועדה לדון בעניין.

מיכה גולדמן: תודה רבה, חבר הכנסת שפי.

מיכה גולדמן: שמעתי את המלצתך, ודאי שאשמח אתך ביחד.

מיכה גולדמן: אשר להערתך על הסגל הזוטר, הדברים יועברו לאנשי המשרד העוסקים בנושאים האלה.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת פ' בדש שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ו' בכסליו התשנ"ו (29 בנובמבר 1995): אחרי החלטת משרד החינוך על העברת ילדי בית-הספר "מרחבים" לבית-הספר "אשל הנשיא" במקום ילדי עומר, בעקבות לחצים של הקיבוצים ומנהל בית-הספר שונתה ההחלטה וילדי בית-הספר "מרחבים" לא יעברו ללמוד בבית-הספר "אשל הנשיא", בטענה שהם תלמידים חלשים מדי.

מיכה גולדמן: רצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם נכון שמשרד החינוך משנה את החלטתו בעקבות לחצים של בעלי אינטרסים?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: אם כן – איפה האינטגרציה שמשרדך חרת על דגלו?

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: מה ייעשה בנדון?

מיכה גולדמן: 3-1.

מיכה גולדמן: החלטת המשרד בעניין בית-הספר התיכון האזורי "מרחבים" שונתה בשל העלויות הגדולות מדי הכרוכות בה.

מיכה גולדמן: לא היו כל לחצים בעניין זה, לא ממנהל בית-הספר "אשל הנשיא", שהחל להיערך לקראת קליטת ילדי "מרחבים", לא מקיבוצי האזור, שהביעו בכתב את הסכמתם לקליטת ילדי "מרחבים".

מיכה גולדמן: ראוי לציין, שבשנים האחרונות עלה בית-הספר "מרחבים" עלייה משמעותית בהישגיו החינוכיים והלימודיים.

מיכה גולדמן: המשרד מינה צוות שימליץ על דרכים לסייע למערכת החינוך של המועצה, על מנת לתרום להמשך קידומה.

מיכה גולדמן: אני גם רוצה להוסיף בעל-פה: שוחחתי על כך גם עם מנכ"ל המשרד, ואנחנו יודעים שהעלות גבוהה מאוד.

מיכה גולדמן: המשרד, באמצעות האגף לחינוך התיישבותי, יעשה הכול כדי שילדי "מרחבים" יקבלו סיוע מוגבר, כדי לאפשר לילדים לקבל את המגיע להם, גם באזור הזה, שיש בו מספר דל יותר של תלמידים, ואנחנו נעשה הכול כדי שבית-הספר האזורי "מרחבים" אכן יקבל את הסיוע המוגבר, שיעלה למשרד פחות כסף מאשר להעביר ולהשקיע בבנייה ב"אשל הנשיא" ובמאמצים גדולים.

מיכה גולדמן: נשקיע פחות ב"אשל הנשיא", ויהיה לנו כסף פנוי לטובת בית-הספר "מרחבים".

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת.

פיני בדש: אדוני סגן השר, אלמלא הכרתי את הבעיה מקרוב והייתי מעורב בכל הדברים האלה, אולי הייתי עובר לסדר-היום על מה שהכתיבו לך, אבל אני מכיר את הסיפור טוב מאוד.

פיני בדש: מה שקרה הוא, שהדרישות לעלויות שביקשו הקיבוצים ובתי-הספר היו לצורך טרפוד העניין.

פיני בדש: אנחנו יודעים את זה.

פיני בדש: ביקשו עלויות כאלה כדי לטרפד את העניין.

פיני בדש: אם באים קיבוצניקים ושואלים אותי: מה דחפת לנו את ילדי "מרחבים" לבית-הספר, במלים האלה הם משתמשים: "מה דחפת לנו", אני מצטער, אני רוצה להגיד לך, והשר שומע פה, שזו בושה וחרפה.

פיני בדש: בית-הספר "אשל הנשיא" יושב בשטח השיפוט של "מרחבים".

פיני בדש: זה טבעי, וכל השנים רצו ללמוד שם, ולא נתנו להם.

פיני בדש: אל תעשה כך, כי אני מכיר את הנושא טוב מאוד.

מיכה גולדמן: תיכף אני אפתיע אותך, חבר הכנסת פיני בדש.

פיני בדש: אתה מסכים אתי – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת פיני בדש, מה אתה מתכונן לעשות, לנאום או לשאול?

יוסף עזרן: מה השאלה?

פיני בדש: סגן השר מסכים אתי, והוא עצמו היה נוכח בהחלטה הזאת שילדי "מרחבים" יעברו ל"אשל הנשיא", וברגע שילדי עומר התפנו, לא היתה הזדמנות יותר טובה לילדים האלה לעבור לשם.

פיני בדש: אני דיברתי עם מנכ"ל משרד החינוך, והוא אמר שאם ב"מרחבים" יסכימו בנושא בינוי – לא בנושא תקציבי, אלא למסור את הבניינים – מוכנים להעביר את זה חזרה.

פיני בדש: ראש המועצה מבקש ומתחנן לחזור להסדר הזה שלפיו יעברו ל"אשל הנשיא".

פיני בדש: לכן אני מבקש גם ממך וגם מאדוני השר לקבל החלטה אמיצה בעניין הזה, וזו האינטגרציה הטובה ביותר שיכולה להיות: ילדי קיבוצים וילדי "מרחבים".

תמר גוז'נסקי: – – –

פיני בדש: גברתי חברת הכנסת, השר פה יודע – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת פיני בדש, חזרת למיקרופון?

פיני בדש: סליחה, רגע.

פיני בדש: משפט אחד.

יוסף עזרן: אל תגיד לי: רגע.

פיני בדש: אנחנו באווירה טובה.

פיני בדש: משפט אחד.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, משפט אחד.

פיני בדש: בהקמת בית-הספר בעומר אני ביקשתי – – –

טלב אלסאנע: גם מעומר – – –

פיני בדש: אל תפריע לי.

יוסף עזרן: אתה רואה מה שקורה כאן?

טלב אלסאנע: – – –

פיני בדש: תתעלה על עצמך רגע.

יוסף עזרן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

פיני בדש: בהקמת בית-הספר בעומר ביקשתי מהשר, והשר נענה, לקלוט שליש מילדי בית-הספר משכונת מצוקה בבאר-שבע.

יוסף עזרן: תודה.

פיני בדש: הסכמתי, וזה מופיע בפרוגרמה.

פיני בדש: הבעיה היא שעיריית באר-שבע מסרבת.

טלב אלסאנע: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

טלב אלסאנע: – – –

יוסף עזרן: לא, לא, אני מצטער.

טלב אלסאנע: – – –

יוסף עזרן: אבל, עם כל הכבוד לך, אדוני, אתה אוהב סדר פה.

יוסף עזרן: אתה לא יכול שלא לאפשר לי לנהל את הישיבה לפי נוהל.

יוסף עזרן: אתה יודע מה קורה כאן, הופכים שאלה נוספת לדיון.

יוסף עזרן: בבקשה, אדוני סגן השר.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת פיני בדש, שנינו מכירים את אזור "מרחבים", מי יותר ומי פחות.

פיני בדש: אני בן המקום.

מיכה גולדמן: לצערנו – אני אזכיר לך – מי שהוציא את הילדים מ"אשל הנשיא" זה ראש המועצה דאז, חביב שרבף.

מיכה גולדמן: הוא לחץ על יגאל אלון, זכרו לברכה, לפרק את בית-הספר ולבנות בית-ספר עצמאי של המועצה האזורית מרחבים לילדי המושבים.

מיכה גולדמן: כך שאם אנחנו צריכים להזכיר או לפגוע – –

פיני בדש: – – –

יוסף עזרן: אדוני, אין לך רשות לקריאות ביניים.

מיכה גולדמן: – – הרי אנחנו יודעים שזו היתה פנייה שבאה מהתנועה המושבית.

מיכה גולדמן: נכון שעברו שנים ואנחנו בעד איחוד בתי-ספר ויצירת מציאות אחרת, ומשרד החינוך פועל בכיוונים האלה ועושים את זה.

מיכה גולדמן: אני שמעתי את ההערה שלך ורשמתי אותה, ואני מוכן לבדוק את זה שוב.

מיכה גולדמן: אנחנו לא סוגרים דלתות ברב-בריח.

יוסף עזרן: אדוני ישב אתו ויבהיר לו.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אם כן, רבותי, תמו השאילתות.

מיכה גולדמן: לא, אדוני, נותרה עוד השאילתא של חבר הכנסת דראושה.

מיכה גולדמן: הוא ישב פה.

מיכה גולדמן: אולי הוא יצא הרגע, אבל הוא ישב פה כשקראת לו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דראושה, פשוט ישבת משמאלי, שעה שאני רגיל לראות אותך כל הזמן למולי.

יוסף עזרן: אני מצטער.

יוסף עזרן: בבקשה, אדוני סגן השר.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

עבד-אלוהב דראושה: חבר הכנסת ע' דראושה שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום כ"ט בחשוון התשנ"ו (22 בנובמבר 1995): ילד שלומד בגן-חובה ליד בית-הספר "אחמדייה", זקוק לפי חוות דעת הפסיכולוגית לסיוע אינדיווידואלי של "גננת שיח".

עבד-אלוהב דראושה: משום-מה יש הרבה בעיות במימוש ההמלצה.

עבד-אלוהב דראושה: מנהל בית-הספר "אחמדייה", בשכונת כבביר בחיפה, פנה להרבה גורמים האחראים לדבר אבל מתברר שאין התקדמות ממשית.

עבד-אלוהב דראושה: רצוני לשאול: 1.

עבד-אלוהב דראושה: האם מודע משרדכם לנסיבות העניין?

עבד-אלוהב דראושה: 2.

עבד-אלוהב דראושה: איך אתם יכולים לסייע לילד? 3.

עבד-אלוהב דראושה: האם ייקלט הילד במסגרת מתאימה?

מיכה גולדמן: 1.

מיכה גולדמן: המפקחת על הגנים במחוז חיפה, המפקחת לחינוך מיוחד במחוז וכן המפקח הכולל מודעים לנושא ומחפשים פתרון כולל.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: ב-21 בנובמבר 1995 התקיימה ועדת השמה, ובה הוחלט לסייע לתלמיד בתחומים שבהם הוא סובל.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: התלמיד סובל מבעיות דיבור.

מיכה גולדמן: מאחר שבמגזר הערבי במחוז יש רק שתי מרפאות המטפלות בכך, מנסים לשלבו באחת מהן, בהתאם ליכולת הקליטה של המרפאה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שהרשית לי לשאול.

עבד-אלוהב דראושה: אני גם מודה לסגן שר החינוך ולשר החינוך, שיושב כאן, על הטיפול שלו בעניינים של מערכת החינוך בכלל, ושל הסקטור הערבי בפרט.

עבד-אלוהב דראושה: כבוד סגן השר, אני רוצה לשאול.

עבד-אלוהב דראושה: אמרת שמנסים לפתור את הבעיה.

עבד-אלוהב דראושה: להערכתך, כמה זמן זה ייקח?

עבד-אלוהב דראושה: אני מודע לכך שיש גישה חיובית למשרד החינוך, אבל כמה זמן ייקח עד שהילד הזה ימצא מסגרת שמתאימה לו, לפי האבחון הנכון?

עבד-אלוהב דראושה: כמה זמן, להערכתך, יידרש עד שימצאו פתרון?

מיכה גולדמן: אני לא רוצה לנקוב פה בתאריכים.

מיכה גולדמן: הנושא הזה עכשיו בבדיקה, ואני אעביר לך את התשובה לאחר הבדיקה שאני אעשה עם המחוז.

יוסף עזרן: תודה, אדוני סגן השר.

יוסף עזרן: תמו השאלות.

יוסף עזרן: אנו עוברים לנושא הבא: החלטת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), התשנ"ו–1995.

יוסף עזרן: יציג את ההחלטה אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל.

יוסף עזרן: בבקשה.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בימים אלה דנה ועדת הכספים בהצעת חוק ההסדרים במשק המדינה לשנת 1996 ומכינה אותה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

גדליה גל: כידוע, חוק ההסדרים אמור להתקבל יחד עם חוקי התקציב לא יאוחר מ-31 בדצמבר 1995.

גדליה גל: פרק ה' להצעת חוק ההסדרים, סעיפים 14 עד 50, מתייחס לפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים.

גדליה גל: מדובר בחקיקה חשובה, שתכליתה, מצד אחד, למנוע הפקת רווח בלתי הוגן והענקת הגנה מתאימה לציבור הצרכנים, ומצד אחר, שמירה על זכויות היסוד, בעיקר חופש העיסוק, של היצרנים ונותני השירותים.

גדליה גל: חקיקה זו אמורה להחליף את חוק יציבות מחירים במצרכים ובשירותים (הוראת שעה), התשמ"ו–1985, שבמשך עשר שנים הוא בגדר הוראת שעה, קרי, בכל שנה היה עולה לכאן יושב-ראש ועדת הכספים ומבקש להאריך את הוראת השעה בשנה נוספת, וכפי שאמרתי, תוקפה מוארך מדי פעם בפעם, כאשר ההארכה האחרונה היא עד 31 בדצמבר 1995.

גדליה גל: כמו-כן, חקיקה זו אמורה להחליף חלקים מסוימים מחוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, התשי"ח–1957.

גדליה גל: הואיל ומדובר בחקיקה כלכלית חשובה, שתהיה חקיקת קבע המתאימה לצורכי הזמן ותחליף את חקיקת החירום שקיימת עד כה, יש צורך לדון וללבן היטב את כל הפרטים שבהצעת החוק, דבר שקשה מאוד, אם כי אפשרי, לעשותו בפרק הזמן הקצר עד 31 בדצמבר 1995.

גדליה גל: אני רוצה לומר, שבהחלטתנו לבקש ולפצל את הפרק הזה, את הסעיפים בפרק הזה, נענינו לבקשתם של נציגי התעשיינים, שהופיעו בוועדה וביקשו שלא לחוקק את החוק בחיפזון.

גדליה גל: הם המליצו להאריך את הוראת השעה עוד בשישה חודשים.

גדליה גל: אני מציין זאת כי אותם תעשיינים הגישו עתירה לבית-המשפט העליון בבקשה שלא לאפשר להמשיך את הוראת השעה על מנת שהליך החקיקה יהיה ארוך קצת יותר.

גדליה גל: קיבלנו את תביעתם, אם כי אמרנו, שבשבילנו מספיקים שלושה או ארבעה חודשים ואין צורך בשישה חודשים.

גדליה גל: הואיל ותוקפה של הוראת השעה בעניין יציבות המחירים עומד לפוג, כאמור, ביום 31 בדצמבר 1995, ועל מנת שלא ליצור חלל ריק עד לסיום החקיקה, מוצע, במסגרת הצעת חוק ההסדרים שאותה נביא בפניכם, להאריך את תוקף הוראת השעה בשלושה חודשים, עד 31 במרס 1996, ועד אז לסיים את הליכי החקיקה בעניין הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים.

גדליה גל: חברי הכנסת, אני מבקש מכם לתמוך בהצעה לחלק את הצעת חוק ההסדרים ולהפריד ממנה את הפרק המתייחס לפיקוח על מחירים.

גדליה גל: כאמור, נביא אותה בהצעת חוק יותר מאוחר.

גדליה גל: שאל אותי המצליף אם לעשות גיוס.

גדליה גל: אמרתי לו: אל תעשה גיוס.

גדליה גל: אם יחליטו בגלל גימיק כזה או אחר להפיל את זה, אנחנו נחוקק את החוק במהירות.

גדליה גל: אם יהיה צורך, נשב בימי שישי.

גדליה גל: יש להניח אז שאני גם אשב לבד, ונעשה את החוק הזה.

גדליה גל: כך שאני בכל אופן ממליץ שלא להעמיד את זה למבחן של קואליציה ואופוזיציה, לאפשר לוועדת הכספים, שקיבלה החלטה זו על דעת כולם, להיכנס להליך חקיקה, כפי שיאה לחוק חשוב כזה.

גדליה גל: תודה רבה.

יוסף עזרן: אדוני, שכנעתני לפחות.

יוסף עזרן: אם כן, צלצלנו ואנחנו עוברים להצבעה.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, נרשמתי לדיון.

יוסף עזרן: אין דיון בזה.

יוסף עזרן: רק הצבעה.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש לתמוך בעניין.

יוסף עזרן: אני מודה לך מאוד.

יוסף עזרן: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יוסף עזרן: הצבעה מס' 1 בעד החלטת ועדת הכספים – 15 נגד – אין נמנעים – אין החלטת ועדת הכספים בדבר חלוקת הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), התשנ"ו–1995, נתקבלה.

יוסף עזרן: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוסף עזרן: אני קובע שאכן הנושא הזה יעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יוסף עזרן: חברי הכנסת, אנו כעת עוברים לנושא הבא בסדר-היום: דיון משולב בנושאי חינוך על כל גוניהם והסתעפויותיהם.

יוסף עזרן: יפתח את הדיון, כבוד השר אמנון רובינשטיין.

יוסף עזרן: כמובן, רבותי, הרשימה כבר סגורה.

יוסף עזרן: יש 73 דוברים.

יוסף עזרן: מי שלא יהיה בזמן שאקרא בשמו הפסיד את תורו, בלי שום אפשרות של ערעור לשום ערכאה.

יוסף עזרן: תודה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני פותח כאן את הדיון בשורה של הצעות לסדר-היום שהועברו לדיון במליאה בנושאים רבים ומגוונים, שנוגעים להיבטים שונים של מערכת החינוך.

אמנון רובינשטיין: אבל, אני לא יכול לפתוח דיון כזה בכנסת ישראל בנושא מערכת החינוך בלי לציין את חלקו של ראש הממשלה המנוח, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בניווט הספינה הזאת.

אמנון רובינשטיין: הוא היה הקברניט שלנו.

אמנון רובינשטיין: אני לא חושב שהיה ראש ממשלה שהתעניין בחינוך כמו יצחק רבין.

אמנון רובינשטיין: בתקופתו קרו שני דברים מופלאים: התקציב שעליו הוא היה ממונה, תקציב מערכת הביטחון, מערכת שבה הוא גדל, הוקפא.

אמנון רובינשטיין: ואילו תקציב מערכת החינוך גדל ב-74.4% ריאלית בשלוש שנים.

אמנון רובינשטיין: כך הגענו למצב שבו יש לנו כמעט שוויון בין סייפא לספרא.

בנימין טמקין: יש תקדים לזה בעולם?

אמנון רובינשטיין: אני לא חושב.

יוסף עזרן: ברוב המדינות זה כך.

אריאל ויינשטיין: זו תוצאה של ההסדרים.

בנימין טמקין: אבל שינוי כזה בשלוש שנים לא היה.

יוסף עזרן: נכון.

אריאל ויינשטיין: אדוני השר, זו פונקציה של תהליך השלום.

אמנון רובינשטיין: נכון.

יוסף עזרן: בואו נוריד קצת פוליטיקה מהחינוך.

אמנון רובינשטיין: רבותי, מי שמכיר אותי יודע, החינוך חשוב לי מכדי שיהיה מעורב עם פוליטיקה.

אמנון רובינשטיין: אני אומר זאת במלוא גילוי הלב, אבל אני לא יכול שלא לציין כאן את חלקו של יצחק רבין בתהליך המדהים הזה, שעברנו בתוך שלוש שנים, של שינוי מהותי ביחס שבין תקציב הביטחון – – –

יוסף עזרן: זה השבח הגדול ביותר ששמעתי ליום השלושים.

אמנון רובינשטיין: נכון.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, אמש היינו בתיאטרון ירושלים בטקס שבו דיבר תלמיד בית-הספר "רנה קאסן", ואני הייתי בבית-הספר "רנה קאסן" יומיים לאחר הפיגוע הרצחני והחבלני בבית-ליד.

אמנון רובינשטיין: ראש הממשלה המנוח, שביקר לעתים קרובות מאוד בבתי-ספר, עמד על כך שהוא יבוא לבית-הספר הזה למרות סערת הרוחות, ושם היה אותו תלמיד, שהיום הוא חייל בצה"ל ומתעתד להיות קצין בצה"ל, ואמר: בתוספת למלים "שלום, חבר" אני רוצה לומר את המלים "תודה, חבר".

אמנון רובינשטיין: גם אני רוצה לומר את המלים "תודה, חבר", ואני רוצה לומר שלא פי הוא המשבח את מה שקרה בתקופתו של יצחק רבין.

אמנון רובינשטיין: אני מחזיק לפני את הדוח של המרכז לחקר המדיניות החברתית בישראל, מרכז עצמאי לגמרי, והוא דן בהקצאת משאבים לשירותים חברתיים בשנים 1995-1994, ואני מצטט מהדוח הזה – ואין לי כל שליטה במרכז הזה, אני לא מממן אותו, הוא מוסד חוץ-ממשלתי, הידוע באובייקטיביות שלו – בעמוד 43: "התפנית המרשימה ביותר בהקצאת המשאבים למישור החברתי בשנים האחרונות התרחשה בתחום החינוך.

אמנון רובינשטיין: כאן בא לידי ביטוי מרבי השינוי בסדרי העדיפויות שהוכרז על-ידי הממשלה.

אמנון רובינשטיין: סך כל התקציב לכל רמות החינוך מגיע השנה ל-16 מיליארד ש"ח.

אמנון רובינשטיין: מרביתם, 15.5 מיליארד בתקציב השוטף.

אמנון רובינשטיין: זוהי תוספת ריאלית מרשימה של 4 מיליארדי ש"ח תוך שנתיים".

אמנון רובינשטיין: דיברתי על 74.4% לשלוש שנים.

אמנון רובינשטיין: כלומר, יש לנו כאן ממש מהפכה בהתייחסות לחינוך.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר, שאני לקחתי את הנושא של מדיניות החינוך בדרך שהציבה בפני אתגרים וקשיים.

אמנון רובינשטיין: עליתי כאן על הדוכן לפני שנתיים-וחצי ואמרתי לחברים – ואני רוצה להודות לחברי הכנסת מכל צדי הבית על תמיכתם ועל עזרתם – אמרתי להם, אנחנו רוצים לעשות מהפכה כפולה בחינוך: קודם כול, להצעיד את כל המערכת הזאת קדימה.

אמנון רובינשטיין: אנחנו רוצים שהרכבת שלנו תדהר ותגיע להישגים בין-לאומיים.

אמנון רובינשטיין: ישראל צריכה להיות בצמרת המדינות בכל תחום, ולא כל שכן, בתחום החינוך וההישגים, במדע, ברוח, בלימודי יהדות, בטכנולוגיה, ביצירתיות, במוזיקה.

אמנון רובינשטיין: אנחנו בכמה תחומים מוליכים בעולם.

אמנון רובינשטיין: אנחנו גאים בכך.

אמנון רובינשטיין: בקרוב יתפרסם סקר שישווה אותנו למדינות התעשייתיות המפותחות, ה-OECD, ונראה כיצד בכמה תחומים ישראל מוליכה בעולם כולו.

אמנון רובינשטיין: יש זרם של שרי חינוך ומנכ"לי משרדי חינוך שבאים ללמוד מהניסיון הישראלי.

אמנון רובינשטיין: היתה כאן משלחת גדולה מאוד של אנשי חינוך מאחת המדינות של ארצות הברית, ובמקום "רכשו" תוכניות שלנו.

אמנון רובינשטיין: בחודש ינואר, חברי הכנסת יהיו מוזמנים, אנחנו פותחים את תערוכת החינוך ואת הכנס הבין-לאומי לחינוך טכנולוגי.

אמנון רובינשטיין: בכנס הזה ישתתפו עשרות שרי חינוך מכל העולם, כדי ללמוד מהניסיון הישראלי בתחום מחשוב המערכת ותוכנית מדע וטכנולוגיה שאנחנו מפעילים.

אמנון רובינשטיין: אנחנו לא יכולים להישאר באיזה מקום באמצע.

אמנון רובינשטיין: אנחנו צריכים להיות בראש, ואין שום סיבה שמדינת ישראל, עם המסורת שלה של לימודים, עם המורשת שלנו, לא תהיה במקום בין הראשונים בעולם.

אמנון רובינשטיין: הדבר השני שלקחנו על עצמנו הוא הנושא של צמצום הפערים בחברה הישראלית.

אמנון רובינשטיין: יש לנו שני פערים.

אמנון רובינשטיין: אני אוהב לדבר על זה בגילוי לב.

אמנון רובינשטיין: זה עולה כאן בחלק מההצעות לסדר-היום.

אמנון רובינשטיין: יש לנו פערים גדולים מאוד בין יהודים לערבים, פערים שאנחנו מצמצמים אותם במאמץ אדיר, ולא השלמנו את המלאכה.

אמנון רובינשטיין: אני אומר במפורש – מישהו שואל אותי: יש שוויון מלא?

אמנון רובינשטיין: – לא.

אמנון רובינשטיין: אבל יש לנו שלושת-רבעי כוס מלאה, בזכות החלטות של מדיניות שקיבלנו ובזכות משאבים שהקדשנו.

אמנון רובינשטיין: ושוב, אני לא רוצה להיות עד אופי על עצמי, אני רוצה לצטט דוח של עמותת "סיכוי", יהודים וערבים, שחיברו את הדוח השנתי שלהם על התקדמות לקראת שוויון בין המגזר היהודי לערבי, ואלה דברי הדוח לשנים 1995-1994: "במספר תחומים הנוגעים לערבים בישראל, הממשלה ממשיכה להיות עתירת הישגים, ודאי יותר מכל קודמותיה, והיא אף זוכה להערכה על כך מראשי היישובים הערביים" – ואני מוסיף: גם מחברי הכנסת הערבים.

אמנון רובינשטיין: "כמו בשנים הקודמות, תחומים אלה, שבהם יש התקדמות משמעותית, הם בעיקרם באחריות משרד החינוך, התרבות והספורט.

אמנון רובינשטיין: " עוד מציין הדוח: "עם סגירת הפערים בתקציבים ובתקנים, הסוגיה הקשה בחינוך הערבי היא דרכי ההוראה בבתי-הספר וביחסי מורה-תלמיד".

אמנון רובינשטיין: אני רוצה להדגיש, שאני מסכים עם הדברים האלה.

אמנון רובינשטיין: יש לנו בעיה של שיטות הוראה, ואנחנו מנסים להתמודד אתה באמצעות המשכילים הערבים שאנחנו משתפים אותם היום בצמרת משרד החינוך.

אמנון רובינשטיין: אבל יש לנו בעיות, אני לא מכחיש זאת.

אמנון רובינשטיין: מכיוון שזה עולה כאן להצעה לסדר-היום, אני אומר במפורש – יש לנו בעיית החינוך בגיל הרך, ואנחנו רק כעת מתחילים להתמודד אתה.

אמנון רובינשטיין: יש לנו בעיית החינוך הטכנולוגי, שהיעדרו אחראי לשיעור נשירה לא סביר בבית-הספר העל-יסודי, ואנחנו הקצינו סכומים עצומים לנושא הזה, לרבות בהעברה האחרונה שוועדת הכספים עשתה.

אמנון רובינשטיין: בתי-ספר טכנולוגיים במגזר הערבי – עדיין אין מספיק, אבל אנחנו הגדלנו את מספרם וציידנו אותם בציוד החדיש והחדשני ביותר.

אמנון רובינשטיין: צריך גם לזכור את פריצות הדרך המשמעותיות בחינוך במגזר הערבי, את העובדה שיש לנו בפעם הראשונה מכינה טרום-אקדמית, שיש לנו מועצה מייעצת לחינוך הערבי, שיש לנו דין-ודברים פורה גם בשאלות שבהן עדיין יש אי-שוויון.

אמנון רובינשטיין: נפגשנו השבוע עם ועדת המעקב; אני חושב שהיתה פגישה חיובית מאוד, ואנחנו רוצים לשתף את ציבור המשכילים, ראשי המועצות המקומיות וההורים במאמץ להגיע לשוויון מלא גם בתוצאות ולא רק במשאבים.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה להדגיש, שאחד הפרויקטים העיקריים של המשרד – ופרויקט שאני רואה בו עניין אישי – הוא עניין סגירת הפערים לא רק בין יהודים לערבים אלא בין יהודים ליהודים; נאמר זאת בגילוי לב – אני שונא לטאטא אל מתחת לשטיח – בין יהודים יוצאי מערב לבין יהודים יוצאי מזרח.

אמנון רובינשטיין: במשך שנים רבות התחבטה מערכת החינוך בנושא הזה, והיו גם הישגים, ואני משבח את כל שרי החינוך שקדמו לי על הישגיהם.

אמנון רובינשטיין: היתה בעיה אחת מרכזית שלא התמודדו אתה – איך בתוך הדיונים הכלליים האלה, האקדמיים, המושגיים, איך עושים פעולה מיידית כדי להביא יותר ויותר תלמידים מהשכבות החלשות, רובם המכריע יוצאי עדות המזרח, לאוניברסיטה, להשגת תואר הראשון.

אמנון רובינשטיין: אני הלכתי בדרך זו על-פי השקפת עולמי, וקבעתי לעצמי גם מבחנים כמותיים.

אמנון רובינשטיין: אחד האויבים הגדולים ביותר של מערכת החינוך הוא דיבורים מופשטים, שאינם ניתנים לכימות.

אמנון רובינשטיין: אני הלכתי בעניין הזה עם נתונים כמותיים.

אמנון רובינשטיין: דרך אגב, אני רוצה לומר לחברי הכנסת – הבאתי כל דבר מסוג זה בפני ראש הממשלה בפגישות בארבע עיניים.

אמנון רובינשטיין: כשאמרתי שאני רוצה להגיע בשנת 2000 ל-50% זכאי בגרות מכלל השנתון במדינת ישראל, הוא אמר לי: "לא, אל תסתפק ב-50%, תלך ל-60%".

אמנון רובינשטיין: אמרתי לו: "יצחק, כשאני אומר 50%, אומרים עלי שאני חולם בהקיץ".

אמנון רובינשטיין: הוא אמר: "אין דבר, תקבע לעצמך יעד יותר גבוה ואז אנחנו נגיע ל-50%".

אמנון רובינשטיין: הסברתי לו, שיעד של 50% הוא בעצם יעד של 60%, משום שלאוכלוסייה החרדית יש השכלה, היא רק לא הולכת לבחינות הבגרות.

אמנון רובינשטיין: כלומר, בסטנדרטים בין-לאומיים תמיד צריך להוסיף 10% על שיעור מקבלי ההשכלה בישראל, משום שלכ-10% מהאוכלוסייה יש השכלה חרדית, ומתוך השקפת עולמם הם לא ניגשים לבחינות הבגרות.

אמנון רובינשטיין: על כל פנים, קבענו לעצמנו את היעדים האלה, קבענו לעצמנו את השיטות, ואני אומר במפורש – אני נעזרתי בעצתם של משכילים בני עדות המזרח, שחוו על בשרם את מגרעות השיטה הקודמת והלכו ביחד אתי בשיטה הממוקדת, שתכליתה למקד את הצרכים, את האוכלוסיות הנזקקות, ולטפל בהן באופן אישי.

אמנון רובינשטיין: יש לי כאן גרף, שאי-אפשר להראות אותו ב"דברי הכנסת", אבל בו אנחנו רואים את העלייה המדהימה של התלמידים בכל התחומים שבהם אנחנו עוזרים להם להגיע לבגרות.

אמנון רובינשטיין: והנתונים הם באמת מרשימים – כל הכבוד גם למשרד החינוך, שהתארגן בצורה כל כך מהירה.

אמנון רובינשטיין: בשנה הזאת אנחנו עם 10,000 תלמידים בתוכנית מעבר לבגרות, שרוב רובם יקבלו בגרות בהזדמנות הראשונה, וחלקם בהזדמנות השנייה והשלישית.

אמנון רובינשטיין: יש לנו פרויקט מיכא"ל – מיצוי כישורים אישיים למצוינות – שעומדים בראשו יובל אלוני ומני ברזילי – ואני משבח אותם בכל הזדמנות על הפרויקט הזה – ובו לומדים 7,000 תלמידים בחיזוק לבגרות.

אמנון רובינשטיין: וזאת נוסף על פרויקט בגרות חינם לאלה שכבר יצאו ממערכת החינוך ולהזדמנות השנייה ולפרויקטים נוספים – כולם צריכים לדחוף עוד 15,000 תלמידים מהצד הזה של המתרס לצד השני, כדי שהם יגיעו לאוניברסיטאות.

אמנון רובינשטיין: מכיוון שהאוניברסיטאות היו מלאות, אנחנו פורסים ממש בימים אלה רשת של מכללות אקדמיות, שהן שוות ערך בתארים שלהן לאוניברסיטאות.

אמנון רובינשטיין: אני חוזר כעת מישיבה ארוכה וממושכת של המועצה להשכלה גבוהה – נתנו היתר למכללת תל-חי בשני מקצועות חשובים: ביוטכנולוגיה ומחשבים.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר לכם, שאני רואה את הנושא הזה, וממש רחב הלב, מחרתיים אני נוסע למכללת שער-הנגב – 1,200 תלמידים במסלול אקדמי.

אמנון רובינשטיין: אלו פשוט דברים שלא ייאמנו.

אמנון רובינשטיין: יש לנו היום 23,000 תלמידים במכללות האקדמיות.

אמנון רובינשטיין: מי היתוסף למערכת החינוך הזו?

אמנון רובינשטיין: החברה החזקה בישראל היתה מיוצגת כמעט ב-100% בעולם הבגרות ובעולם ההשכלה הגבוהה; כמעט שלא היו אנשים שלא הגיעו למסלול הזה.

אמנון רובינשטיין: מאין התוספת הזאת של אלפי סטודנטים כל שנה?

אמנון רובינשטיין: אלו רק בני השכבות החלשות, יהודים וערבים.

אמנון רובינשטיין: נכון, במגזר הערבי עוד לא הגענו להישג הגדול שאנחנו חותרים אליו בהשכלה הגבוהה, משום שהתחלנו רק כעת את בניית התשתית שצריכה להוליד זאת.

אמנון רובינשטיין: אבל אנחנו כבר יכולים לצפות בעין גם את זה.

אמנון רובינשטיין: אבל במגזר היהודי – וגם במגזר הדרוזי, אני מוכרח לומר זאת – אנחנו רואים את העלייה המדהימה הזאת של זכאי הבגרות.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר לכם, שיש נתונים שגם אותי באופן אישי הפליאו, משום שכידוע בנושאי חינוך רואים תוצאות רק כעבור כמה שנים.

אמנון רובינשטיין: אתן לכם נתון מדהים אחד: במערכת בתי-הספר הטכנולוגיים, שהיא מערכת שדואגת לשכבה לא הכי חזקה בישראל, בין השנים התשנ"ב להתשנ"ד חל גידול של 40% במספר הניגשים לבגרות, חל גידול של 20.7% במספר מקבלי הבגרות מייד, במכה ראשונה.

אמנון רובינשטיין: ויש לנו תופעות מדהימות בנושא הזה של בגרות.

אמנון רובינשטיין: עצם זריקת האתגר הזה לציבור המורים והמנהלים: תעבירו תלמידים, תגישו את כל מי שרוצה לגשת לבגרות, ואל תהיו סלקטיביים כדי לשפר את ההישגים שלכם בציון הממוצע, חוללה פלאות.

אמנון רובינשטיין: יש לנו בתי-ספר תעשייתיים של משרד העבודה והרווחה.

אמנון רובינשטיין: נכנסנו לשם עם הכספים שלנו, ופתאום יש לנו 20%–30% זכאים לבגרות.

אמנון רובינשטיין: יש לנו בית-הספר "מבואות-ים" – עלייה מדהימה במאות אחוזים.

תמר גוז'נסקי: "מבואות-ים" זה בית-ספר של קציני ים.

אמנון רובינשטיין: אני יכול לתת דוגמאות מדהימות מיישובי פיתוח.

אמנון רובינשטיין: אנחנו מדברים על ערי פיתוח.

אמנון רובינשטיין: יש ערי פיתוח ויש ערי פיתוח.

אמנון רובינשטיין: יש לנו היום ערי פיתוח שהשיעורים בהן למעלה מהממוצע הארצי.

בנימין טמקין: אדוני השר, היינו, כמה חברי כנסת, בדימונה, ושמענו מאיש הליכוד, סגן ראש העיר, שההישגים בחינוך בדימונה, בשלוש השנים האחרונות, מדהימים.

בנימין טמקין: ראינו בית-ספר עם תגבור עצום.

אמנון רובינשטיין: אני יכול להוסיף את נצרת-עילית, את מגדל-העמק, את מעלות, את קריית-שמונה ואת חצור-הגלילית, שבה חל מהפך אדיר.

אמנון רובינשטיין: הבעיות שלנו היום הן חלק קטן מערי הפיתוח.

אמנון רובינשטיין: הבעיות העיקריות שלנו הן בשכונות, לרבות כאן, בירושלים.

אמנון רובינשטיין: השכונות הן מוקד המצוקה החינוכית שלנו, ויש לנו בעיה.

אמנון רובינשטיין: יש לנו בעיה גדולה מאוד בדרום תל-אביב, ואנחנו רק מתחילים לגשש את דרכנו כדי לצאת מהמצב הזה.

אמנון רובינשטיין: שוב, יש לנו פריצת דרך.

אמנון רובינשטיין: אני רואה בדבר הזה את המהפך החברתי הגדול ביותר, משום שכשאנחנו מדברים על קיטוב בחברה הישראלית, על פערים, על עוני, אסור לתת לאדם לחיות במצוקתו.

אמנון רובינשטיין: אבל הדבר הכי חשוב הוא לא לתת לו דג לארוחה, אלא חכה שבאמצעותה הוא יוכל לדוג הרבה דגים.

אמנון רובינשטיין: אנחנו בשוויון הזדמנות אמיתי כזה, שהוא מתחיל בגישה לאוניברסיטה, להשכלה הגבוהה.

אמנון רובינשטיין: היו הרבה חברי כנסת שחשבו שאני פועל מהר מדי להרחבת שערי ההשכלה הגבוהה.

אמנון רובינשטיין: לא, אני מסביר לכולם, היום התואר הראשון הוא כורח חיוני להתמודדות במסגרת החברה הישראלית ההישגית הזאת.

אמנון רובינשטיין: אנחנו רצים קדימה עם ההשכלה הגבוהה בלי להוריד רמה, כדי שיותר ויותר תלמידים, אני מדגיש: יהודים וערבים, יוכלו להתמודד במציאות של חברה תחרותית והישגית.

סאלח סלים: – – –

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת סאלח סלים, יש לנו תלמידים שהתקבלו לאוניברסיטה ועברו למכללה משום שבמכללה הם מקבלים טיפול יותר אינדיבידואלי, יותר אישי, יותר אינטימי, קרוב למקום מגוריהם.

אמנון רובינשטיין: אין זה נכון, בשום פנים ואופן, לומר, שהמכללה נחותה מהאוניברסיטה, בשום פנים ואופן לא.

אמנון רובינשטיין: אלה שני מוסדות שלדעתי בכל הנוגע להשגת התואר הראשון הם זהים מבחינת התוצאה.

אמנון רובינשטיין: תפקידה העיקרי של האוניברסיטה הוא מחקר, ואילו אנחנו מדברים על מתן תואר ראשון.

אמנון רובינשטיין: אני לימדתי שנה אחרי שנה בפקולטה למשפטים, פעם באוניברסיטה ידועה ושנה לאחר מכן במכללה למשפטים.

אמנון רובינשטיין: אני לא יכול לומר, בשום פנים ואופן, שרמת התלמידים, המרצים וההוראה היתה יותר נמוכה באותה מכללה, אולי להיפך, משום שהמוטיבציה של התלמידים היתה יותר גדולה והכיתות היו קצת יותר קטנות.

אמנון רובינשטיין: אסור שאנחנו כאן נטעה ונאמר, שאם יש לנו מכללה להנדסה כמו מכללת "אורט כרמיאל", שאנחנו נותנים לה קרדיטציה לתת תואר ראשון בהנדסה, נופלת באיכותה מפקולטה להנדסה.

אמנון רובינשטיין: אלה שני דברים לא זהים, מפני שפקולטה להנדסה משלבת מחקר עם הוראה, ואילו מכללת "אורט כרמיאל" נותנת תואר ראשון למהנדס מעשי בישראל.

אמנון רובינשטיין: זה פשוט לא נכון.

אמנון רובינשטיין: יש אוניברסיטאות טובות, פחות טובות.

אמנון רובינשטיין: בהשכלה הגבוהה יש פלורליזם גדול מאוד.

אמנון רובינשטיין: מה שאני מדגיש הוא, שכל המערכת הזאת בנויה על כך מהגיל הרך.

אמנון רובינשטיין: הגענו ליותר מ-400 מועדוניות משפחתיות בישראל – אגב, זה שוב פטנט ישראלי שבאים ללמוד מאתנו – גידול של פי-עשרה בזמן כל כך קצר.

אמנון רובינשטיין: כל הדחיפה הזאת נועדה להגיע למצב שבו יהיה יותר שוויון הזדמנויות בחברה הישראלית.

אמנון רובינשטיין: להגיד לכם שכולם יהיו שווים אוטומטית, לא.

אמנון רובינשטיין: אנחנו רוצים שהגורם של הבית, של האזור, של השכונה שאליה נולד הילד, לא ישפיע, או ישפיע בצורה הקטנה ביותר על סיכוייו להצליח בחייו.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר לכם, ובזה אני רוצה לסיים משום שהנושאים הם רבים, שאני מלא התפעלות מציבור המנהלים והמורים.

אמנון רובינשטיין: כשנכנסתי לתפקידי אמרו לי שזה מקצוע שמרני.

אמנון רובינשטיין: אולי זה שמרני.

אמנון רובינשטיין: אני לא רואה את הסימנים האלה.

אמנון רובינשטיין: אני באתי בשנה הראשונה, זמן קצר לאחר כניסתי לתפקיד, ומסרתי מסר: אין יותר מגישים לבגרות, יש רק ניגשים לבגרות, ולא היתה לי שום סנקציה.

אמנון רובינשטיין: כל התוכניות הגדולות שהכנסנו השנה, של תגמול דיפרנציאלי למי שעומד במבחנים חברתיים ולמי שמקטין נשירה, לא נכנסו לתוקף, זה היה בתשנ"ג, ובתוך שנה ראינו תפנית אדירה, תפנית משמעותית ביותר, ואני אומר שזה בזכות המורים, בזכות המחנכים, בזכות המנהלים המסורים שלנו.

אמנון רובינשטיין: אז יש לנו איים של התנגדות, בהחלט.

אמנון רובינשטיין: מישהו חושב שאפשר ליישר קו שבו לא יהיו מנהלים שיתנגדו למדיניות שלי?

אמנון רובינשטיין: יש, ואני יושב אתם ומתווכח אתם.

אמנון רובינשטיין: אבל מהי הנורמה היום?

אמנון רובינשטיין: די לדפדף בעיתונים.

אמנון רובינשטיין: קודם כול, אני לא רואה אותם נתונים השוואתיים שהיו בשנים קודמות, שבהם התייחסו לציון הממוצע.

אמנון רובינשטיין: היום הציון של בית-הספר הוא מספר הזכאים לבגרות.

אמנון רובינשטיין: אני מדפדף בעיתון, פותח בעמוד שני, אני רואה את המכללות והאוניברסיטאות מתחרות על סטודנטים.

אמנון רובינשטיין: מתי היה לנו דבר כזה?

אמנון רובינשטיין: מתי הם פנו לציבור וביקשו שיירשמו?

אמנון רובינשטיין: מתי בכלל נכנס אלמנט של שיווק כדי למלא את השורות?

אמנון רובינשטיין: נכון, לא כל הבעיות נפתרו.

אמנון רובינשטיין: יש לנו שלושה-ארבעה מקצועות שבהם יש לנו עודף ביקוש.

אמנון רובינשטיין: עד שנת 2000 גם אותם נפתור.

אמנון רובינשטיין: אבל, אי-אפשר שלא לומר שאין מהפכה של ממש במערכת החינוך.

אמנון רובינשטיין: אין תחום אחד שאין בו מהפכה, אני מעז לומר זאת, מוצלחת, פחות מוצלחת.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לתת דוגמה אחת.

אמנון רובינשטיין: יש לנו גידול של 400% בשנתיים במספר המורים העוברים הסבה במכללות להכשרת עובדי הוראה.

אמנון רובינשטיין: יש לנו גידול עצום במספר הנרשמים למכללות להכשרת עובדי הוראה.

אמנון רובינשטיין: בפעם הראשונה יש לנו גם גברים שנרשמים להוראה בבית-ספר יסודי במכללות להכשרת עובדי הוראה.

אמנון רובינשטיין: אני הלכתי לכיוון הזה של רפורמה כוללנית, לרבות ועדת-שנהר, לרבות ההשתלמות המוסדית, לרבות כל הדברים שהמשרד מבצע בעזרתו של צוות מוכשר ומסור, בראשותו של מנכ"ל המשרד ד"ר שושני.

אמנון רובינשטיין: כל הדברים האלה, אני חושב שיש להם היענות מצד המערכת, משום שהיתה תחושה שהגיע הזמן לאיזו טלטלה בספינה הזאת.

אמנון רובינשטיין: אני חושב שהספינה הזאת נעה בבטחה, ולא באטיות, לחוף מבטחים.

אמנון רובינשטיין: אני מתנצל אם את דברי הסיכום לא אוכל להשמיע כאן.

אמנון רובינשטיין: סגן שר החינוך ישמיע אותם במקומי.

יוסף עזרן: תודה, אדוני השר, על הדברים המקיפים בנושא החשוב והמקיף הזה.

יוסף עזרן: רבותי, ראשון הדוברים – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

יוסף עזרן: אני רוצה לומר, שהנושא שהגישו במקור חבר הכנסת אברהם הירשזון וחבר הכנסת זבולון המר הוא: בחינות בגרות בתנ"ך.

אברהם הירשזון: יש כמה נושאים, אדוני.

אברהם הירשזון: הגשנו ארבעה נושאים במסגרת הזאת.

אברהם הירשזון: קשה להתייחס במסגרת של שלוש דקות לארבעה נושאים.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, תרשה לי רק בכמה מלים להשתתף בדבריו של שר החינוך על ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אברהם הירשזון: היה לי הכבוד לארח את יצחק רבין במסגרת "מצעד החיים" גם בטרם היותו ראש ממשלה וגם כראש ממשלה, ובמפגש שלו עם אותם בני נוער יכולת לחוש שהאיש מבין את בני הנוער, רוצה לשמוע את בני הנוער, שמח לשמוע את בני הנוער ובני הנוער חשובים לו.

אברהם הירשזון: המפגש השני, היה לי הכבוד להיות במסגרת משלחת ראש הממשלה לסיור במחנות ההשמדה בפולין.

אברהם הירשזון: וזאת היתה הפעם הראשונה שיצחק רבין עמד מול התופת הזאת.

אברהם הירשזון: הישראלי הזה בא לשם – וגם אותך, אדוני השר, היה לי הכבוד לארח.

אברהם הירשזון: יכולת לחוש על פניו את אשר בלבו.

אברהם הירשזון: לכן אני חושב, שהדברים שאמרת, שכל נושא החינוך היה חשוב מאוד לראש הממשלה, הם אכן נכונים.

אברהם הירשזון: אני רוצה פשוט להצטרף אליך בדברים האלה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת הירשזון, לאור הערתך הנכונה והצודקת החלטתי, בשיקול דעת אישי, להקציב חמש דקות.

אברהם הירשזון: תודה.

אברהם הירשזון: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

סאלח סלים: לכולם?

סאלח סלים: או רק לו?

יוסף עזרן: אדוני, בבקשה.

אברהם הירשזון: אדוני השר, דיברת פה על תקציב החינוך ההולך וגדל בשלוש השנים האחרונות.

אברהם הירשזון: הרי זאת עובדה, ואי-אפשר להתווכח בנושא הזה.

אברהם הירשזון: דיברת על מהפכה בנושאים מסוימים בחינוך.

אברהם הירשזון: לשמחתי הרבה הזכרת – וזה נושא שרציתי להעלות – את המצוקה בחינוך, שעדיין קיימת בשכונות.

אברהם הירשזון: אני מכיר אותה מהשכונות הדרומיות בתל-אביב.

אברהם הירשזון: הדבר גורם לתסכול עמוק בקרב אנשי השכונות.

אברהם הירשזון: שכונה כזאת היא לפעמים כמו כמה עיירות פיתוח, מבחינת גודלה ומבחינת מספר תושביה.

אברהם הירשזון: מאחר שהזכרת את הנושא, ומאחר שנראה שהנושא הוא על סדר-היום שלך, אני פונה אליך לפעול לא בהליכה, אלא בריצה, כדי לנסות לסגור את הפערים באותן שכונות.

אברהם הירשזון: אם תעשה את הדברים – ייחשב לך הנושא כדבר חשוב במסגרת שנות כהונתך כשר החינוך.

אברהם הירשזון: אני האחרון שיבוא ויאמר שמערכת החינוך לא עשתה דברים חשובים בשנים האחרונות.

אברהם הירשזון: הרי זה יהיה דבר לא נכון.

אברהם הירשזון: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתמקד בדבר אחד, ולא אמרת אותו בדבריך, אדוני השר.

אברהם הירשזון: העליתי פה את נושא כישלון מערכת החינוך במניעת אלימות.

אברהם הירשזון: העליתי את הנושא בעקבות רצח נהג המונית על-ידי בני נוער.

אברהם הירשזון: את הנושא הזה העלינו ב-19 בינואר 1994.

אברהם הירשזון: זאת אומרת, שהרצח היה לפני כן.

אברהם הירשזון: ורצח הוא רצח.

אברהם הירשזון: וזה היה רצח של אדם.

אברהם הירשזון: אדוני השר, אני חושב שמערכת החינוך לא נערכה בצורה הנכונה – ואני רואה זאת בחומרה גדולה יותר על רקע התקציבים הגדולים שהזכרת בדבריך – כדי לחולל מהפכה אמיתית במערכת החינוך בכל הנוגע להתייחסות לאלימות בתוך בתי-הספר, מחוץ לבתי-הספר, על-ידי כל מיני כתות שונות ומשונות שמכריחות את בני הנוער שנמצאים בהן לשרוף בעלי חיים, לרצוח בעלי חיים.

אברהם הירשזון: אנחנו רואים דברים מחרידים.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, המרחק מרצח בעלי חיים ועד לרצח בני אדם הוא קצר.

אברהם הירשזון: המרחק הוא קצר משום שהסף, הרמה של מה שמותר ומה אסור עולה.

אברהם הירשזון: אדוני השר, אינני רואה שאתם פותרים את הנושא הזה.

אברהם הירשזון: אתם מטפלים בנושא הזה באקמול.

אברהם הירשזון: האלימות היא גידול ממאיר בחברה הישראלית.

אברהם הירשזון: כל זמן שמערכת החינוך לא תקדיש למלחמה בה כספים רבים, אמצעים רבים ומחשבה חדשה, הבעיה הזאת לא תיפתר, ואנחנו נגדל דור נוסף שגם בו נראה גילויים קשים של אלימות.

אברהם הירשזון: לכן, אדוני השר, התפלאתי על שבדבריך המעניינים והמגוונים לא אמרת מלה אחת דווקא היום, במלאות 30 יום להירצחו של ראש הממשלה, על היערכות מערכת החינוך לטיפול במניעת האלימות.

אברהם הירשזון: אודה לך מאוד אם בדברי הסיכום תשיבו, אתה או סגנך, בהרחבה על הנושא הזה.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה, אדוני.

יוסף עזרן: כבוד השר, השאלה היא האם באמת זו מערכת החינוך או מערכת לימוד?

יוסף עזרן: זאת שאלת השאלות.

אמנון רובינשטיין: אני חושב, שיש לנו מערכת חינוך מצוינת, עם איים פרובלמטיים.

יוסף עזרן: האמת היא שאי-אפשר להטיל את החינוך רק על בית-הספר.

יוסף עזרן: זה לא צודק.

יוסף עזרן: גם הבית, והוא בעיקר ובראש ובראשונה, חייב להשתתף בחינוך.

יוסף עזרן: אם כן, יכול להיות שזו מערכת לימוד יותר מחינוך.

אמנון רובינשטיין: חינוך חלקי.

יוסף עזרן: חלקי, אני מסכים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת זבולון המר – איננו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אפרים גור.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דדי צוקר.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יצחק לוי, בבקשה.

יוסף עזרן: המסגרת היא מסגרת של חמש דקות.

יוסף עזרן: אני רואה שבאמת מכבדים זאת.

יוסף עזרן: בלאו הכי הייתי נותן תוספת של עוד שתי דקות.

יוסף עזרן: לכן, החלטתי להפוך זאת לדבר רשמי.

קריאות: – – –

יוסף עזרן: אני גם עשיתי שקלול וראיתי כמה חברי כנסת יש בבית.

יוסף עזרן: יש כאן מסכת של חישובים.

יוסף עזרן: אדוני, איש החינוך, הרב יצחק לוי, בבקשה.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, מעניין שההערות שרציתי להעיר הן פחות או יותר באותו כיוון שהעירו חבר הכנסת הירשזון והיושב-ראש הנכבד.

יצחק לוי: אדוני השר, הדיווח שלך היה מאוד מרשים.

יוסף עזרן: רבותי, אני מבקש להוריד קצת את הטון.

סאלח סלים: רפול מדבר כל הזמן.

יוסף עזרן: רבותי, אנחנו לא בכיתה א'.

יוסף עזרן: מה אתה מלשין?

יוסף עזרן: פיני בדש, חבריך לספסל הלימודים מלשינים עליך שאתה מדבר כל הזמן.

קריאות: – – –

יוסף עזרן: רבותי, אני מאוד מבקש.

רפאל איתן: למה לא הערת קודם לאלה שישבו פה ודיברו כל הזמן?

יוסף עזרן: לא הערתי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת הנכבד רפול, אני רק ביקשתי, לא הערתי.

פיני בדש: – – – חינוך מיוחד.

יוסף עזרן: האם אתה רוצה להוריד אותם לטרום-חובה?

קריאה: – – –

יוסף עזרן: האם אדוני יודע מה זה טעוני טיפוח?

יוסף עזרן: טעוני טיפוח זה TNT.

אמנון רובינשטיין: לא משתמשים במושג הזה.

יוסף עזרן: אסור, כי זה באמת היה פיצוץ של המדינה.

יוסף עזרן: נחזור למסגרת של חמש דקות.

יצחק לוי: אני מקווה שאוכל לדבר חמש דקות.

יצחק לוי: נראה שהשעה משפיעה על החברים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת בדש, אתה לא נותן לו לדבר.

יוסף עזרן: קצת נימוס לפני החינוך.

קריאות: – – –

יוסף עזרן: זה לא יפה, זה לא יפה.

יוסף עזרן: כולכם נגדו?

יוסף עזרן: אגן עליו.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתכוון את השעון עוד פעם.

יצחק לוי: ובכן, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, יש להודות שההישגים שהבאת בפנינו הם הישגים מרשימים.

יצחק לוי: גם כאיש אופוזיציה אני אומר שאנחנו חייבים להודות על ההישג הזה.

יצחק לוי: זה הישג שלך, זה הישג של ראש הממשלה המנוח.

יצחק לוי: אנחנו מקווים שהממשלה תמשיך כך.

יצחק לוי: אופוזיציה אחראית צריכה לבוא ולשבח את הדברים הטובים שעושה הממשלה, גם אם אנחנו באופוזיציה.

יצחק לוי: אף-על-פי-כן, אדוני השר, אני חושב שדיברת על לימוד ולא דיברת על חינוך.

יצחק לוי: ציפיתי לשתיים-שלוש התייחסויות נוספות, ואני רוצה לומר מה הן.

יצחק לוי: אני אומר אותן כדי לשמוע מה נעשה לגביהן וכדי שמשרד החינוך ייקח את הדברים לתשומת לבו.

יצחק לוי: דבר ראשון – החינוך נגד אלימות והחינוך נגד שימוש בסמים.

יצחק לוי: כל הזמן אני מתפעל, מתפעם ונבהל לשמוע מאנשי הצבא, שמגיעים אליהם חיילים שאצלם שימוש בסמים קלים הוא דבר של מה בכך.

יצחק לוי: הווי אומר: בתיכון משתמשים בסמים קלים בצורה די שוטפת, אלא שהצבא החליט – מכיוון שמדובר בצבא, שצריך אנשים עירניים, הפועלים עם כל החושים שלהם – שבצבא אי-אפשר להרשות סמים קלים.

יצחק לוי: לא מזמן הייתי בביקור בכלא-4, אותו כלא מפורסם שמדברים עליו היום.

יצחק לוי: הלכתי לשם בעקבות תלונות.

יצחק לוי: התברר לי, שרוב האסירים שם, או יותר נכון חלק מהאסירים שם, הם אסירי סמים.

יוסף עזרן: רוב או חלק?

יצחק לוי: חלק, חלק.

יצחק לוי: אני חוזר בי, חלק.

יצחק לוי: היו שם הרבה עריקות ודברים אחרים.

יצחק לוי: אני לא יכול לומר שזה רוב.

יצחק לוי: אבל זה היה חלק נכבד מהאסירים.

יצחק לוי: כששוחחנו עם החיילים הם אמרו: אנחנו לא יודעים מה הם רוצים, כשהיינו באזרחות – וזה הכינוי של טרום צבא – הרי זה היה דבר מובן מאליו.

יצחק לוי: אני שואל את השר, האם גם בעיניו זה מובן מאליו ששימוש בחשיש ובמריחואנה הוא דבר נורמטיבי, כי כך זה בבתי-הספר התיכוניים?

יצחק לוי: אני לא אומר שזה כך בכל בתי-הספר התיכוניים, אינני יודע לומר איזה אחוזים, השר בוודאי יודע לומר זאת טוב ממני, מכיוון שיש לו מחקרים בעניין.

יצחק לוי: ממה שאנחנו למדים, אנחנו למדים שיש סלחנות כלפי שני נושאים – – –

יוסף עזרן: במסגרת בית-הספר?

יצחק לוי: לא שהמורה נותן.

יצחק לוי: אני לא מדבר על זה, גם בחצר, בהחלט כן.

יצחק לוי: שר החינוך יוכל לאשר את דברי.

יצחק לוי: אני חושב שיש כאן סלחנות כלפי שני נושאים: א.

יצחק לוי: כלפי שימוש בסמים – זה דבר שמאוד מדאיג אותי – אכן סמים קלים, ומה בכך, האם סמים קלים זה דבר שצריך לנהוג בו בסלחנות?

יצחק לוי: ב.

יצחק לוי: כלפי האלימות, כמו שאמר קודמי, חבר הכנסת הירשזון.

יצחק לוי: לא מזמן, לפני שבוע, הגשתי הצעת חוק המציעה לנסות דרך חוק העונשין – או חוק אחר – לאסור על מוכרי סכינים למכור סכינים לילדים שגילם נמוך מ-16.

יצחק לוי: למה הגעתי להצעה הזאת, הרי זה דבר מרחיק לכת?

יצחק לוי: אנחנו כבר אוסרים על קטינים לקנות אלכוהול, וכאשר אדוני היה בוועדת חוקה התלבטנו מאוד איך לאכוף את זה ואיך לעשות את האיזון הנכון בין קניית היין לקידוש לבין קניית יין למסיבה וכדומה, אבל החלטנו שלקטינים לא מוכרים אלכוהול.

יצחק לוי: והנה אני שומע, שהרבה קטינים מסתובבים עם סכינים בכיסים, לא סכינים עם הלהב הארוך, שגם היום אסור למכור אותם, כל מיני סכינים ואולרים ודברים אחרים.

יוסף עזרן: לצערי, היום זה הפך להיות כמו קלמר.

יצחק לוי: אומרים לי, שהסכין הזאת נכנסת לכיסו של הנער לא רק לפני הליכתו לפאב אלא גם לפני הליכתו לבית-הספר.

יצחק לוי: כלומר, מדובר כאן על מין תרבות של אלימות, כשתלמידים יוצאים עם סכינים בכיסים.

יצחק לוי: אני מבין שבעניין הזה יש סלחנות מסוימת.

אמנון רובינשטיין: קודם כול, אני תומך בהצעת החוק שלך.

אמנון רובינשטיין: בעניין זה הוצאנו השנה הנחיות חד-משמעיות: א.

אמנון רובינשטיין: על האיסור; ב.

אמנון רובינשטיין: על מתן סמכות למנהל להורות לתלמידים לרוקן את הכיסים כדי לוודא שאין להם סכינים.

יצחק לוי: השאלה היא כמה מנהלים עושים את זה.

אמנון רובינשטיין: בכל מקום שיש לנו בעיה, אנחנו מנחים בעניין הזה באופן מיוחד, והשנה יש לנו פחות תלונות.

יצחק לוי: אני רוצה לומר דבר אחד לשבחו של ראש הממשלה המנוח, שכידוע חלקנו עליו בהרבה דברים.

יצחק לוי: אני רוצה לומר לשבחו, מכיוון שהיום הוא יום השלושים וזו גם מצווה לומר – בשתי דקות ודווקא בהקשר זה.

יוסף עזרן: לא בשתי דקות אלא בשתי שורות, כי חמש הדקות נשלמו.

יצחק לוי: ראש הממשלה המנוח היה בעיני איש אמיץ, אף שהתנגדתי ולא הסכמתי להרבה דברים שהוא עשה; אבל היה לו אומץ.

יצחק לוי: מנהלי בתי-הספר אינם אמיצים, צריך ללמוד מראש הממשלה להיות אמיץ.

יצחק לוי: ראש הממשלה לא ראה כל כך את התדמית של ממשלתו כמו את המטרה שהוא רצה להשיג.

יצחק לוי: מנהלי בתי-הספר רואים את התדמית של בית-ספרם יותר מאשר את פעולות החינוך שהם היו צריכים לעשות.

יצחק לוי: בוודאי מנהלי בתי-ספר רבים, שכולנו יודעים מי הם, היו צריכים לרוקן את כיסי הילדים בכניסה לכיתה, והיו צריכים לעשות משמרות סמים בחצר, והם לא עושים את זה.

יצחק לוי: רציתי לדבר עוד על נושא ערכי מסוים, אך לצערי הרב אין לי זמן, אבל אולי ההערות האלה יובאו בחשבון אצל אדוני.

יצחק לוי: תודה רבה.

יוסף עזרן: כתוב: "לא יהיה לך בכיסך אבן ואבן".

יוסף עזרן: צריכים ללמוד את זה, זה פסוק מפורש בתורה.

יוסף עזרן: ובכן, חברת הכנסת לימור לבנת איננה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

יוסף עזרן: אני רואה שאתם ממש בצוות מלא, יפה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר החינוך, אני רוצה לברך אותך על ההישגים.

טלב אלסאנע: אין ספק שיש הישגים ויש תפנית בכיוון החיובי בכל הנוגע למערכת החינוך במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: זה דבר חשוב, משום שחינוך הוא אחד היסודות האיתנים בכל חברה מתוקנת, ולא ניתן לדבר על חברה מצליחה ומתקדמת שאיננה מקצה משאבים ואיננה נותנת חשיבות למערכת החינוך, ובעקבות זאת לאדם, כי ערך האדם נמדד על-פי הידע, ההשכלה, היכולת והכישורים שלו.

טלב אלסאנע: למרות ההערכה שלי לתפנית שחלה, אני מציין שקיים גירעון.

טלב אלסאנע: לדעתי, התפנית הזאת אין בה כדי לכסות על הפער המשמעותי הקיים בין המשאבים המוקצים למגזר היהודי לבין המשאבים המוקצים למגזר הערבי.

טלב אלסאנע: זה מנציח את הפערים הקיימים ואיננו מבטיח את סגירת הפערים.

טלב אלסאנע: למרות הגידול המשמעותי הרב לעומת מה שהיה קודם לכן בחדרים ובכיתות לימוד, עד היום קיים מחסור קשה בכיתות לימוד ותלמידים רבים לומדים בחדרים שכורים.

טלב אלסאנע: לא רק זה, ביישובים רבים בנגב, למשל בלקיה וביישובים אחרים לא מוכרים – יש 50,000 תושבים – 10,000 תלמידים לומדים בלי תנאים.

טלב אלסאנע: אדוני שר החינוך, האם אתה מעלה על דעתך שבשנות האלפיים יש בישראל תלמידים הלומדים בפחונים, ללא חשמל, ללא מים וללא מערכת חימום בחורף?

טלב אלסאנע: שלא לדבר על מעבדות ועל כך שאין ספריות.

טלב אלסאנע: איך אפשר לדרוש מאותם תלמידים הישגים טובים בבחינות הבגרות?

טלב אלסאנע: התוצאה מובנת מאליה.

טלב אלסאנע: התוצאות של בחינות הבגרות הן נמוכות מאוד, ובמגזר הערבי בנגב הן שואפות לאפס.

טלב אלסאנע: קיים שיפור מסוים, אפשר להגיד שהכפלנו ושילשנו את ההישגים, אבל לעומת הממוצע הארצי ההישג המשולש הזה נשאר נמוך.

טלב אלסאנע: כשממוצע המצליחים בבחינות הבגרות אינו מגיע ל-15% בין בוגרי י"ב, לעומת הממוצע הארצי שהוא 45%, זה מצביע על פער משמעותי מאוד, וזו האחריות שלך.

אמנון רובינשטיין: 34%.

יוסף עזרן: יש אצלכם נשירה גדולה, זו הבעיה.

טלב אלסאנע: הנשירה מגיעה עד כדי 60%, והממשיכים מגיעים ל-40%, כשמבין 40% רק 15% מסיימים עם תעודת בגרות – אני לא רוצה לדבר על 80% או 90% שעוברים את בחינות הבגרות בהצלחה – כלומר 15% מתוך 40% הנותרים.

טלב אלסאנע: האם זה מבטיח חברה מתוקנת?

טלב אלסאנע: האם זה מבטיח עתיד טוב יותר?

טלב אלסאנע: עד היום לא ראינו ולא שמענו על מדיניות לקראת שלוש-ארבע השנים העתידיות, אשר תבטיח הקטנה משמעותית של אחוזי הנשירה והעלאה משמעותית בהישגי בחינות הבגרות ותביא לשיפור התנאים הפיזיים ביישובים הלא-מוכרים שאותם ציינתי.

טלב אלסאנע: אדוני שר החינוך, מה עם הגיל הרך?

טלב אלסאנע: 90% מהילדים בגיל הרך במגזר היהודי הולכים למוסדות החינוך, ובמגזר הערבי שיעורם לא מגיע ל-10%.

אמנון רובינשטיין: כ-50% מגילאי ארבע – – –

טלב אלסאנע: כמה זה בנגב, אדוני שר החינוך?

תמר גוז'נסקי: בנגב זה 10%.

טלב אלסאנע: שאלתי היא: האם הנגב הוא חלק ממדינת ישראל, או שהוא שטח נפרד ואוטונומי והחוקים שלו שונים לחלוטין?

יוסף עזרן: אל תגזים, הנגב הוא ישראלי לכל דבר.

טלב אלסאנע: אז מדוע השיעורים הנמוכים של הצלחה?

טלב אלסאנע: האם יש העדפה מתקנת?

טלב אלסאנע: אני רוצה לשאול אותך, אדוני שר החינוך – – –

יוסף עזרן: אתה עומד לסיים, נכבדי, כי חמש דקות הסתיימו.

טלב אלסאנע: הנושא כל כך חשוב.

יוסף עזרן: ודאי שהוא חשוב, אני יכול לשמוע עד מחר, מה לעשות.

יוסף עזרן: בבקשה, תסכם.

טלב אלסאנע: אני שוחחתי עם שר החינוך בעניין הזה.

טלב אלסאנע: כל היישובים היהודיים הסמוכים, למשל שובל, ערד, נתיבות, אופקים, כולם אזור עדיפות א' לצורכי חינוך.

טלב אלסאנע: היינו, הם נהנים מהטבות במס, נהנים מתוספת ותק, נהנים מכל מיני הטבות ממשלתיות.

טלב אלסאנע: לעומת זאת, היישובים הערביים, שמצב החינוך בהם בכי רע, אף יישוב אחד מהם לא נחשב אזור עדיפות א'.

טלב אלסאנע: מדוע שובל, שרק כביש מפריד בינו לבין רהט, נחשב אזור עדיפות א', ואילו רהט הוא אזור עדיפות ב'?

טלב אלסאנע: מדוע כסייפה, סמוך לערד, אין לו סיווג של אזור עדיפות, ולעומת זאת ערד היא אזור עדיפות א'?

טלב אלסאנע: מדוע האפליה הזאת?

טלב אלסאנע: מדוע לא מתקנים את העוול הזה?

טלב אלסאנע: מדוע לא מתייחסים בצורה שוויונית לאזרחים הערבים שבתוך מדינת ישראל, בתחום שהוא כל כך חשוב, כל כך חיוני?

טלב אלסאנע: ואדוני כבוד השר, אין בדברים האלה כדי לגרוע מההישגים שלך, שאני מעריך ומוקיר אותם.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, בבקשה.

דוד מגן: התחלפנו, אדוני.

יוסף עזרן: איך אני אדע שהתחלפתם?

יוסף עזרן: עכשיו אתה אומר לי.

יוסף עזרן: בבקשה, חבר הכנסת דוד מגן.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, אתה בוודאי מכיר את התחושה של חברי הכנסת שמגישים הצעות לסדר-היום בנושאים שונים, ולאחר זמן רב, ובמסגרת ניקוי השולחן, מערבים מין בשאינו מינו.

דוד מגן: אומנם הכותרת היא החינוך, אבל, אדוני היושב-ראש, כפי שאתה בוודאי זוכר, את ההצעה לסדר-היום הגשתי בנושא התגברות האלימות בבתי-הספר.

דוד מגן: ובמועד אחר לחלוטין, ב-26 באפריל 1994, הגשתי הצעה בנושא קיום טיולים של בתי-הספר.

דוד מגן: אלה שני נושאים שונים לחלוטין.

דוד מגן: חבל שאתם מאלצים אותנו לכלול את הנושאים בכפיפה אחת ולדבר עליהם במסגרת זמן כה מצומצמת.

דוד מגן: אבל טוב מעט מאשר בכלל לא.

דוד מגן: ובעניין התגברות האלימות בבתי-הספר, יושב כאן יושב-ראש ועדת החקירה הפרלמנטרית, אשר כבר עוסק בעבודתו בהמשך לאותה יוזמה.

דוד מגן: נדמה לי, שכאשר חבר הכנסת בני טמקין, יושב-ראש הוועדה, יחד עם חברים אחרים, חבר הכנסת אברהם הירשזון וחברים אחרים, יבואו למליאת הכנסת וידווחו על פעילות ועדת החקירה, אולי נתחיל להצביע גם על הישגים של ממש בתחום הזה.

דוד מגן: אני יודע שהעבודה היא קשה מאוד.

דוד מגן: המשרדים הממשלתיים, ולא רק משרד החינוך, התרבות והספורט, אלא כמעט כל משרדי הממשלה, צריכים לשתף פעולה במלחמה מול התופעה החמורה הזאת.

בנימין טמקין: חבר הכנסת מגן, טוב שאתה מעלה את זה, כי אני התכוונתי להעלות את זה.

בנימין טמקין: שר החינוך צריך לשמוע זאת.

בנימין טמקין: משרדו לא כל כך רוצה לשתף פעולה אתי בעניין הוועדה.

יוסף עזרן: כשתעלה לדוכן תוכל להעיר זאת.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת בני טמקין, אני רוצה להזכיר לך מה הן, לפי חוק-יסוד: הכנסת, הסמכויות שיש לוועדת חקירה.

דוד מגן: אני מציע לך, אף שאתה חבר בקואליציה – אני מכיר את הדבקות שלך כאשר אתה מעלה נושא – לא לתת הנחות ולא להתפשר עם הממשלה על כל חלקיה.

דוד מגן: זוהי ועדת חקירה.

דוד מגן: זו לא ועדת כנסת לכל עניין.

דוד מגן: לוועדת חקירה יש סמכויות מיוחדות, וחייבים, בעזרת השם, להתחיל להגיע לסיכומים באמצע 1996, כדי שהכנסת הזאת לא תמלא את ימיה בלי שתעשה עבודה של ממש מול התופעה החמורה הזאת.

דוד מגן: אדוני שר החינוך, התרבות והספורט, אין יום שאתה לא קורא על התופעות החמורות הללו, מגיל גן-הילדים, כשהאמהות שולחות את ילדיהן לגן, בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות.

דוד מגן: אלימות מסוכנת ביותר.

דוד מגן: צריך לעקור את שורשיה, צריך להרתיע וצריך לעקור אותה מן השורש.

דוד מגן: לעניין קיום הטיולים של בתי-הספר.

דוד מגן: באותה תקופה, 26 באפריל 1994, היתה אווירה של חשש, מסיבות ביטחוניות, מטיול באתרים היסטוריים של מדינת ישראל.

דוד מגן: אני יודע שמשרד החינוך, התרבות והספורט, משרד המשטרה וגורמים אחרים ניסו להתמודד עם האתגר.

דוד מגן: אני חייב להודות, גם אם אני מדבר כאיש אופוזיציה, שהאווירה השתנתה והנוער מצליח להגיע למקומות שאליהם הוא צריך להגיע.

דוד מגן: הלקח, אדוני השר, שצריך להילמד בתחום הזה, גם אם חס וחלילה תהיינה תקלות של חוסר תיאום או דברים דומים, הוא, שאסור לאבד את העשתונות ולגזור גזירה שאין מטיילים בארץ.

דוד מגן: ודאי שאין לאפשר למנהלי בתי-הספר לקבל החלטות אוטונומיות בתחום הזה.

דוד מגן: צריכה להיות מדיניות שמעודדת את הסיור ואת הטיול להכרת כל האתרים בארץ-ישראל.

דוד מגן: אני מקווה שהלקח נלמד.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, הבינותי מחלק גדול ממציעי ההצעות לסדר-היום, שאנחנו נעדיף לשבת בניחותא בשבוע הבא, ננסח את הסיכומים וההצעות של הדיון הזה, אני מקווה על דעת כל החברים, על דעת כל הסיעות, כדי להביא אותם בשבוע הבא בצורה מסודרת, וכדי שהכנסת תוכל להוציא מתחת ידיה החלטות חכמות יותר.

דוד מגן: תודה רבה.

יוסף עזרן: סיימת בדיוק בזמן.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, תשמיע את קול הפעמון, אחרת יחשבו שדיברתי מעט מדי.

יוסף עזרן: לא, לא, בדיוק חמש דקות.

יוסף עזרן: אתה יודע שכמעט הכפלתי את הזמן.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אלכס גולדפרב – איננו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שלמה בניזרי – איננו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יגאל ביבי – איננו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רפאל אלול – איננו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, בבקשה.

יוסף עזרן: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת רפאל איתן.

יוסף עזרן: הסדר קצת שובש.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, כבוד שר החינוך והתרבות, חברי הכנסת, ההצעה שלי מתייחסת למצב מערכת החינוך הערבית במדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: מדובר במערכת שיש בה כ-240,000 תלמידים, מערכת שידעה בשלוש השנים האחרונות התקדמות משמעותית, בזכות תפנית חיובית שהנהיגה השרה הקודמת, שולמית אלוני, והמשיך בה שר החינוך והתרבות הנוכחי, פרופסור אמנון רובינשטיין.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו מעריכים את התפנית הזאת, שהביאה לתוצאות חיוביות במערכת.

עבד-אלוהב דראושה: מספר שעות התקן גדל משמעותית.

עבד-אלוהב דראושה: נוסף על כך גדל מספר הכיתות שהוקמו, גדל מספר הבניינים החדשים וגדלו אחוזי הפיתוח והבנייה בסקטור הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: יש היום בסקטור הערבי תחומים שהוא לא ידע מקודם.

עבד-אלוהב דראושה: בשלוש השנים האחרונות יש ספריות, פסיכולוגים, תוספת של עובדים סוציאליים ויועצים.

עבד-אלוהב דראושה: אכן חל בסקטור הערבי שיפור משמעותי ומבורך, שמניב פירות חיוביים.

עבד-אלוהב דראושה: אבל, עם כל ההערכה שלי למדיניות הזאת אני רוצה לומר, אדוני השר: השאיפה שלנו היא לשוויון.

עבד-אלוהב דראושה: בנושא הזה הפערים נשארו כפי שהם, ואפילו התרחבו לטובת הסקטור היהודי.

עבד-אלוהב דראושה: עדיין קיימים פערים אמיתיים בין מערכת החינוך הערבית למערכת החינוך היהודית.

עבד-אלוהב דראושה: בחינוך טרום-חובה, למשל, רק 60% מהילדים הערבים זוכים לו, בעוד 95%–96% מהילדים היהודים זוכים לשתי שנות חינוך טרום-חובה.

עבד-אלוהב דראושה: וכאשר ילד ערבי לא זוכה לשנתיים של טרום-חובה, הפיגור הזה מתמשך גם בבית-הספר היסודי, אחר כך בחטיבת הביניים ובתיכון, ואחר כך זה פוגע בסיכויים להתקבל ללימודים באוניברסיטה.

עבד-אלוהב דראושה: ומשמעותי ביותר הוא נושא הנשירה בסקטור הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: עדיין 50%, בסוף המאה ה-20, 50% מגילאי התיכון בסקטור הערבי לא זוכים לסיים בית-ספר תיכון.

עבד-אלוהב דראושה: 50%.

עבד-אלוהב דראושה: זה דבר משמעותי ביותר.

עבד-אלוהב דראושה: אפילו במחנות הפליטים הפלשתיניים בדרום-לבנון, או ברצועת-עזה, או בגדה או בירדן, אחוז מסיימי התיכון הרבה יותר גבוה.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב, שעל דבר כזה, כאשר 75% מהנושרים הם תלמידים ערבים, אי-אפשר לעבור לסדר-היום.

עבד-אלוהב דראושה: במערכת אנחנו מהווים כחמישית מכלל התלמידים, אבל בנשירה אנחנו מהווים 75%.

עבד-אלוהב דראושה: זה דבר שאומר דורשני.

עבד-אלוהב דראושה: זה מחייב תפנית ומדיניות אחרת במשרד החינוך, כדי לטפל בבעיה הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: אבל, לא רק בתחום הזה.

עבד-אלוהב דראושה: גם בחינוך האקדמי כך.

עבד-אלוהב דראושה: ד"ר מאג'ד אל-חאג' פרסם לפני ימים אחדים תוצאות של מחקר שהוא עשה והראה, שמתוך 100,000 סטודנטים במדינת ישראל יש רק כ-5,000 סטודנטים ערבים, זאת אומרת 5% בלבד.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו מהווים כ-20% מהאוכלוסייה, אבל בחינוך הגבוה – כ-5% בלבד.

עבד-אלוהב דראושה: ומתוך אלה שנרשמים ללימודים באוניברסיטאות, רק שליש זוכים להתקבל לאוניברסיטאות, ואילו שני-שלישים מהצעירים הערבים שנרשמים ללימודים באוניברסיטאות אינם זוכים להתקבל אליהן.

עבד-אלוהב דראושה: אלה מספרים משמעותיים.

עבד-אלוהב דראושה: ועוד נתון מדאיג מאוד.

עבד-אלוהב דראושה: בעוד 60% מהתלמידים היהודים במערכת החינוך זוכים לחינוך טכנולוגי ומקצועי על כל סוגיו, לרבות חקלאי, במגזר הערבי השיעור הוא פחות מ-20%.

עבד-אלוהב דראושה: וזאת כאשר הציבור הערבי הוא ציבור של עמלים, שדווקא זקוקים לחינוך הטכנולוגי המקצועי.

עבד-אלוהב דראושה: לצערי הרב, עדיין לא חלה תפנית חיובית בנושא של החינוך הטכנולוגי.

עבד-אלוהב דראושה: בנושא הזה עדיין קופאים על השמרים, אין טיפול מספיק, אין תקציבים, אין אנשים שעוסקים בכך, והפערים גדולים.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להביא בקצרה עוד כמה נתונים.

עבד-אלוהב דראושה: הצפיפות בכיתה הערבית היא של 33 תלמידים; במגזר היהודי – 27.

עבד-אלוהב דראושה: שעת תקן לתלמיד, אצל היהודים – 1.6; שעת תקן לתלמיד ערבי – 1.3.

עבד-אלוהב דראושה: ואם תבדוק במשרד שלך מה ההוצאה לתלמיד במגזר הערבי לעומת ההוצאה לתלמיד אצל היהודים, תראה את הפער הגדול, פער משמעותי ביותר.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לסכם ולומר, שאומנם נעשו דברים חשובים שיש לברך עליהם, אנחנו רואים את מחצית הכוס המלאה, אבל אנחנו רוצים לראות גם את המחצית השנייה.

עבד-אלוהב דראושה: לכן אנחנו תובעים, שתהיה מדיניות של העדפה מתקנת כדי לגשר על הפערים שנוצרו במשך שנים רבות, בגלל מדיניות של אפליה גזענית שהנהיגו ממשלות קודמות במדינה הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: והתלמידים הערבים נפגעו ומערכת החינוך נפגעה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דראושה, אני מבקש לומר משפט אחד חשוב לי, אם אתה מסכים, כיוון שיש פה דיון ברוח טובה.

יוסף עזרן: אמרת דברים מאוד חשובים, צודקים.

יוסף עזרן: אבל אמרת פה מדיניות גזענית.

יוסף עזרן: יכול להיות שלא היו מספיק משאבים.

יוסף עזרן: אבל מדיניות גזענית?

עבד-אלוהב דראושה: דיברתי על הממשלות הקודמות, אדוני.

יוסף עזרן: אבל גם על הממשלות הקודמות, אני חושב שכדאי לחזור מהביטוי הזה, אם אתה מסכים.

אמנון רובינשטיין: מדיניות מפלה, זה מספיק.

יוסף עזרן: תגיד מדיניות מפלה.

עבד-אלוהב דראושה: בסדר.

עבד-אלוהב דראושה: נתפשר על זה, מה שאתה רוצה.

יוסף עזרן: אני מודה לך מאוד.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להעיר הערה אחרונה, ולא בעניין מערכת החינוך הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: הדאיג אותי מאוד הסקר שפורסם באמצעי התקשורת והראה שיש הקצנה גדולה בקרב הנוער היהודי, בחינוך הממלכתי-דתי וגם בחינוך הממלכתי החילוני.

עבד-אלוהב דראושה: אלה דברים מדאיגים, הם צריכים להדאיג את כולנו.

עבד-אלוהב דראושה: צריכה לחול תפנית בטיפול בהקצנה בקרב הנוער היהודי, כדי להכין אותם לקראת עידן חדש, עידן של שלום, של דו-קיום בין יהודים לערבים במדינת ישראל ובאזור כולו.

עבד-אלוהב דראושה: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת דראושה.

יוסף עזרן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, מאחר שאנחנו מקיימים את הדיון ביום שבו כל העם בישראל מציין מלאות 30 יום לרצח הנורא של ראש הממשלה יצחק רבין, אני מעריכה את מה שמשרד החינוך עשה במערכת החינוך בעקבות הרצח.

תמר גוז'נסקי: אבל אני חושבת, אדוני השר, לאור כל הנתונים והמידע שמצטבר, שעדיין יש דרך ארוכה במערכה נגד גזענות, במערכה לתפיסות דמוקרטיות הומניות ובחינוך לשוויון.

תמר גוז'נסקי: נדמה לי שההתחלות שנעשו עדיין לא הגיעו לעומק הציבור בכללותו.

תמר גוז'נסקי: במיוחד אני רוצה להסב את תשומת לבך, אדוני השר, לבעיה שלדעתי היא בעיה לאומית, והיא בעיית ערכי השוויון והדמוקרטיה בחינוך הממלכתי-דתי.

תמר גוז'נסקי: אינני באה לזלזל בחינוך הממלכתי-דתי, אבל אני חושבת שיש לנו בעיה, והיא בעיה שצריכים לטפל בה בכיוון החינוכי, אם זה יהודים-ערבים, גברים-נשים, בריאים-נכים וכו'.

תמר גוז'נסקי: בהקשר זה אני חושבת, שההתחלות שנעשו בקשר להקניית השפה הערבית לכל התלמידים במדינת ישראל משום-מה לא הניבו את הפרי הרצוי.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שגם במסגרת התהליך המדיני הביטוי החינוכי הזה יהיה לעזר רב.

תמר גוז'נסקי: כבוד השר הביא נתונים מרשימים על הגידול במספר מקבלי תעודות הבגרות והגידול במספר המכללות והמוסדות שמאפשרים להשיג תעודה אקדמית.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה בהקשר זה להגיד שני דברים.

תמר גוז'נסקי: האחד, שהנתונים האלה על מקבלי תעודות בגרות מחייבים בדיקה מאוד פרטנית.

תמר גוז'נסקי: כי מאחורי נתונים כלליים מסתתרים לפעמים פערים גדולים מאוד.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שחלה תפנית ראויה לציון, כפי שאדוני מסר, בנושא של מקבלי תעודות בגרות בכמה ערי פיתוח, וזה דבר חיובי.

תמר גוז'נסקי: זה רק מוכיח עד כמה הדעות הקדומות שהיו, כאילו אין שם פוטנציאל וכאילו הם לא יכולים, היו דעות קדומות, פשוט גזעניות, אפשר לומר, במלוא מובן המלה.

תמר גוז'נסקי: אבל לקחתי נתונים מהשנתון הסטטיסטי לגבי כיתה י"ב בשנת 1994, והשוויתי את המגזר הערבי למגזר היהודי.

תמר גוז'נסקי: לפי הנתונים האלה, בשיעור הלומדים השיעור הוא אחד לשניים.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, במגזר היהודי 83% לומדים, במגזר הערבי 44% לומדים.

תמר גוז'נסקי: אבל כאשר בודקים כמה מקבלים תעודת בגרות, לא כמה הולכים לכיתה, יוצא שבמגזר היהודי 33% מהשנתון מקבלים תעודת בגרות, לעומת 5% בלבד מהשנתון במגזר הערבי.

תמר גוז'נסקי: זה אומר של-95% מהשנתון במגזר הערבי אין שום סיכוי להגיע למכללה ולאוניברסיטה, כי הם לא קיבלו תעודת בגרות.

תמר גוז'נסקי: אינני מזלזלת בתוספות שיש, אבל הפער הוא אדיר.

תמר גוז'נסקי: ולכן חשוב מאוד, מעבר לנתונים, לראות את ההבחנה הזאת.

תמר גוז'נסקי: דבר נוסף שרציתי להעיר הוא, שאת הדרך לבגרות צריך להתחיל בחינוך בגיל הרך.

תמר גוז'נסקי: השר יודע שהנושא הזה קרוב ללבי.

תמר גוז'נסקי: אני יודעת שמשרד החינוך ניסה לעשות כמה צעדים בנושא הזה, וככל הידוע לי הפירות עדיין לא נראים בשטח.

תמר גוז'נסקי: אינני נכנסת כרגע לשאלה מי בדיוק אשם.

תמר גוז'נסקי: כנראה יש כמה גורמים אשמים.

תמר גוז'נסקי: אבל יש איזה מצב אבסורדי היום במדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: יש נערים ונערות שלא מגיעים לכיתה י"א וי"ב בתיכון, ובעצם מפסיקים את לימודיהם ברגע שחינוך החובה נגמר.

תמר גוז'נסקי: אבל אם מישהו מגיע לכיתה י"א ולכיתה י"ב, הוא לא משלם שכר לימוד.

תמר גוז'נסקי: זה מקובל, זה טוב.

תמר גוז'נסקי: אבל מדוע ילד שמגיע לגן טרום-חובה, ההורים שלו צריכים לשלם 500 שקלים בחודש, יותר מאשר באוניברסיטה?

תמר גוז'נסקי: את ההיגיון הזה אני לא תופסת.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שאם מדינת ישראל מצאה לנכון לאפשר לתלמידי י"א וי"ב ללמוד חינם, וטוב שזה קיים, זה מעודד את הלימודים בתיכון, על אחת כמה וכמה הלימוד בגן טרום-חובה צריך להיות חינם.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהניסיון לימד, שבאותם מקומות, באותם יישובים, אם זה יישובי פיתוח, ואם זה עכשיו עיירות דרוזיות וכו', שבהם הלימוד הוא חינם – הכיסוי הוא מלא, ללא תלות במצב המשפחתי, ללא הבדל אם האם עובדת וכו'.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת, שהנושא הזה נותר נושא חשוב ביותר לכלל הציבור הישראלי.

תמר גוז'נסקי: תודה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רפאל איתן, בבקשה.

רפאל איתן: חלק מההצעות שאנחנו דנים בהן עלו לפני שנה וחצי או שנה ושלושה חודשים.

רפאל איתן: הצעה אחת עלתה לפני שלוש שנים.

רפאל איתן: לכן, אדוני היושב-ראש, אל תקפיד על הדקה.

יוסף עזרן: בפירוש לא.

רפאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קיומה של מדינת ישראל כמדינה עצמאית דמוקרטית, משגשגת ותרבותית, מותנה במערכת החינוך.

רפאל איתן: הפתרון למרבית תחלואי החברה טמון בחינוך.

רפאל איתן: בעיות כמו תאונות דרכים, סמים, אלימות וחוסר סובלנות ייפתרו במידה שנשקיע בחינוך ילדינו – חינוך אשר יקרא לסובלנות, לדרך-ארץ, לאהבת אדם ולאהבת המולדת.

רפאל איתן: בעיקר בימים אלה, שבהם חשיבות הפיוס הלאומי והסובלנות גוברת, והקיטוב בעם גדל, יש לשים לב לתפקיד החינוך בשינוי שאנחנו כל כך רוצים לראות בחברה הישראלית.

רפאל איתן: במקום שנה של תעשייה ותיירות, שתהיה זו שנה של סובלנות ודרך-ארץ.

רפאל איתן: כיצד תתבטא תשומת הלב הזו?

רפאל איתן: בהעלאת החינוך למרום סדר העדיפויות הלאומי, דבר שיוביל כמובן לעלייה בתקציב הניתן לחינוך ובהפיכת ההוראה למקצוע מועדף, על מנת שעילית הנוער תפנה לסמינרים ותהפוך למורים שיחנכו את הדור הבא על אושיות הדמוקרטיה, הסובלנות והציונות הלאומית.

רפאל איתן: נכון שנוסף סכום נכבד למערכת החינוך, אך לא זה המבחן, אלא מה התועלת בסכום הזה – האם יש פחות אנאלפביתים, האם יש יותר בעלי תעודת בגרות, האם יש אינטגרציה, האם החינוך השתפר בפריפריה כתוצאה מהגדלת התקציב, והאם כל שקל מנוצל נכון.

רפאל איתן: צומת במצעה ביצעה צעד זה והעמידה את החינוך בראש סדר העדיפויות הלאומי, אך כשמסתכלים על המצב היום, התמונה עגומה: כ-30% מהאוכלוסייה בשנות ה-20 נשרו ממערכת החינוך לפני תום בית-ספר תיכון, דהינו למדו עשר שנות לימוד ופחות.

רפאל איתן: מדובר ב-90,000 בני נוער, אשר עלולים למצוא עצמם כחלק ממעגל הפשע והסמים, והם יהוו נטל חברתי.

רפאל איתן: אחוז גבוה הרבה יותר הוא אחוז התלמידים שאינם זוכים לקבלת תעודת בגרות, התעודה אשר תפתח בפניהם הזדמנות להתקדם ולהצליח בחיים.

רפאל איתן: המצב שבו נמצאת מערכת החינוך קורא לנו לזעוק חמס.

רפאל איתן: יש לפעול ומהר, בטרם יהיה מאוחד מדי, על מנת לעזור לנוער, בעיקר לנוער שבשוליים, המועד לפורענות, לנשירה ולאובדן דרך.

רפאל איתן: יש לפעול על מנת לקדם את כל המערכת, לשפר את חזות בתי-הספר, להשקיע ביותר שעות לימודים, בעיקר באזורי הפיתוח, ולהוסיף שעות לימוד בנושאי תולדות ישראל ואזרחות, כדי להגביר את המודעות לנושאים אלה בקרב הנוער.

רפאל איתן: ילדי הפנימיות נתקלים בבעיות ייחודיות.

רפאל איתן: נוסף על בעיות הילדים – פערים לימודיים, ליקויי למידה, בעיות התנהגות וחוסר גיבוי משפחתי – קיימות בעיות מערכתיות.

רפאל איתן: ראשי הרשויות המקומיות שבהן נמצאות הפנימיות אינם רואים את הילדים כשייכים לקהילתם מבחינה חינוכית וחברתית.

רפאל איתן: כתוצאה מכך הילדים והפנימייה מבודדים וסובלים מניכור ומחוסר יכולת להיעזר בשירותים של היישוב.

רפאל איתן: אם בקריית-שמונה יש ילדים במוסד חינוכי טיפולי, קריית-שמונה מקבלת את התקציב, אך המוסד לא רואה אגורה מהתקציב הזה; אולי אחרי שנה או שנה וחצי של צעקות ויללות.

רפאל איתן: במקביל, הרשויות השולחות ילדים לפנימיות שמחוץ לתחומיהן, אינן ממשיכות ללוותם.

רפאל איתן: הילדים לומדים בחינוך מיוחד בפנימייה, גם אם הם מתאימים לחינוך רגיל ביישוב רגיל, או מוצאים מהפנימייה כשאין להם מקום בבית-ספר ביישוב או בבית-ספר של החינוך המיוחד בפנימייה.

רפאל איתן: המצב נוצר בגלל חוסר רצון והתנגדות של הורים ומחנכים לקלוט את ילדי הפנימיות בבתי-הספר של יישוב רגיל.

רפאל איתן: כאשר ילדים אלה מתקבלים לבית-ספר רגיל, אין תשובות מתאימות לצורכיהם המיוחדים מבחינת הכשרת מורים, מנהלים ומפקחים ומבחינת כמות השעות המוקצבת להם.

רפאל איתן: ילדים בעלי בעיות התנהגותיות שונות מושמים בכיתת חינוך מיוחד אחת, והאינטראקציה ביניהם הרסנית.

רפאל איתן: בית-הספר של החינוך המיוחד מנמיך את הדרישות מהילדים עד למינימום ויוצר עבורם מציאות מדומה.

רפאל איתן: בעיות נוספות נובעות מהעובדה, שאין העברה של ילדים מהחינוך המיוחד לרגיל לפני תום כיתה ח'.

רפאל איתן: נוסף על כך סובלים ילדי הפנימיות ממחסור במסגרות המשך לבוגרי פנימיות טיפוליות שהם חסרי בית.

רפאל איתן: כדי לפתור את בעיותיהם של ילדים אלה, כל מה שצריך הוא שיתוף פעולה בין משרד העבודה והרווחה ובין משרד החינוך, אשר יביא לשיפור חייהם של ילדים אלה לאין שיעור.

רפאל איתן: והרי כמה דוגמאות מהמציאות ורעיון לבדיקה ולניסוי: מערכת החינוך זוכה בכ-9.5% מהתוצר הלאומי, סכום המסתכם ב-16 מיליארד ו-380 מיליון שקל לשנת 1996.

רפאל איתן: תשלומי ההורים לבתי-הספר מסתכמים בכ-3 מיליארדי שקלים.

רפאל איתן: בסך הכול קרוב ל-20 מיליארד שקל.

רפאל איתן: איך למדוד את הערך הכספי המושקע בחינוך בהקשר של התוצאה – השגת היעדים והמטרות?

רפאל איתן: בדרך של שאלות.

רפאל איתן: אם התשובות חיוביות, המטרות והיעדים מושגים.

רפאל איתן: אם לא, חייבים לבדוק את תפקוד המערכת כולה.

רפאל איתן: להוסיף סתם כסף למערכת, זה בזבוז.

רפאל איתן: שאלה ראשונה – האם מערכת החינוך תורמת לצמצום הפערים החברתיים?

רפאל איתן: כן ולא.

רפאל איתן: אם כן, לא מספיק.

רפאל איתן: אם לא, למה ואיפה?

רפאל איתן: שאלה שנייה – האם מערכת החינוך מקיפה את כל הזכאים – תלמידים – ומקנה להם השכלה וחינוך, או שנפלטים ממנה לרחוב עשרות אלפי בני נוער?

רפאל איתן: על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 90,000 צפויים להיפלט ממערכת החינוך.

רפאל איתן: שאלה שלישית – האם ההוראה היא מקצוע מועדף?

רפאל איתן: האם המיטב והעילית של החברה הישראלית מאיישים את מערכת החינוך?

רפאל איתן: שאלה רביעית – האם לרשויות המקומיות מעורבות קובעת בתפעול בתי-הספר שבתחומיהן?

רפאל איתן: שאלה חמישית – האם חומר לימודים בסיסי בנושאי ציונות לאומית ותולדות היישוב בארץ-ישראל בעת החדשה מוקנה כמקצועות חובה מהגיל הרך ועד גמר תיכון?

רפאל איתן: שאלה שישית – האם מקבל הנוער בבתי-הספר חינוך בסיסי לדפוסי התנהגות – סובלנות, נימוס, כבוד לזולת, גאווה לאומית וכבוד עצמי?

רפאל איתן: שאלה שביעית – האם צורתם ומראם של בתי-הספר מעוררים כבוד ומשמשים דוגמה למבני ציבור, או ההיפך מזה?

רפאל איתן: שאלה שמינית – האם יום לימודים ארוך תורם לרמת ההשכלה, או שיום לימודים ארוך עם מורה לא טוב, הוא יום לימודים לא טוב אך ארוך?

רפאל איתן: מן הראוי לבחון גישה אחרת למערכת לניסיון: חלוקה בין משרד החינוך לרשויות המקומיות באשר לתפעול בתי-הספר.

רפאל איתן: משרד החינוך יהיה אחראי להכשרת כוח אדם להוראה ולרמתו ולקביעת תוכניות הלימודים בכל הרמות, המבחנים והרמה הנדרשת.

רפאל איתן: האחריות הישירה לתפעול בתי-הספר תהיה על הרשויות המקומיות והמועצות האזוריות.

רפאל איתן: כל המוסדות להשכלה גבוהה יהיו באחריות משרד החינוך.

רפאל איתן: הצעת חוק האוסרת השבתת לימודים בפתיחת שנת לימודים לא עברה כאן בכנסת, והשנה היינו עדים לבעיות כאלה במקומות שונים בארץ, וגם במוסדות להשכלה גבוהה, שרק עכשיו נפתרה הבעיה בהם.

רפאל איתן: אנחנו חייבים למנוע לחצים כאלה בחקיקה, כדי שלא ינוצל מעמד פתיחת שנת הלימודים לצרכים אחרים.

רפאל איתן: המאבק המקצועי ותנאי העבודה יידונו לאחר פתיחת שנת הלימודים.

רפאל איתן: אם מעמד כוח ההוראה ישתנה לטובה, הרמה תהיה גבוהה והשכר הולם, ניתן יהיה ברבות הימים לאסור כל השבתת לימודים, ואפילו לבחון היטב את התקציב המוקצה למערכת החינוך ואת התועלת שמפיקים ממנו.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רפאל איתן.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אברהם רביץ; אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת חיים דיין – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת משה מאיה – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בנימין טמקין, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

בנימין טמקין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מה לעשות שכתבו לרפול, או שהוא כתב נאום בשנת 1992 לקראת הבחירות, ועכשיו הוא חזר ונאם את הנאום כאילו שום דבר לא קרה בשלוש השנים האחרונות.

בנימין טמקין: זה לא ייאמן.

בנימין טמקין: כל מדינות העולם, כל שרי החינוך בעולם – –

רון נחמן: באים לישראל.

בנימין טמקין: – – מסתכלים בהשתאות על מה שקרה כאן.

בנימין טמקין: ואתם יודעים מה?

בנימין טמקין: אפילו האופוזיציה, שיש לה טענות בכל מיני נושאים, בנושא השלום, בנושא הכלכלה, בנושא החינוך, בכל מקום שאליו אני בא – ואם יש פה לפחות שני ראשי מועצות מקומיות מכובדים, הם יודעים זאת היטב.

בנימין טמקין: מה לעשות?

פיני בדש: טעית, יש כאן שלושה.

בנימין טמקין: סליחה, שלושה, לא ראיתי כל כך רחוק.

רון נחמן: זה בגלל כפל תפקידים.

בנימין טמקין: הם יודעים מצוין, כפי שיודעים שרי החינוך בכל העולם, שבמדינת ישראל התרחשה מהפכה חסרת תקדים במערכת החינוך, באמת חסרת תקדים.

בנימין טמקין: באים לכאן ללמוד, באים לכאן להסתכל, באים לכאן לנסות וליישם במדינות שלהם את המהפכה הגדולה שהיתה כאן במערכת החינוך.

בנימין טמקין: רק חבר הכנסת רפאל איתן, מה לעשות, נשאר ב-1992, לא ראה ולא ידע שיש ממש שינוי אדיר בתחום הזה.

פיני בדש: ואתה מרוצה מהמצב?

בנימין טמקין: כן, מאוד, כי אני מסתכל על כל דבר באופן יחסי.

בנימין טמקין: חבר הכנסת מיכה גולדמן, אתה גם סגן שר החינוך, ויש לך תרומה חשובה בעניין הזה, אבל על מנת שאני אתן לך מחמאות, אתה חייב גם לשמוע אותי.

מיכה גולדמן: להיפך, אני מסביר לחבר הכנסת רון נחמן כמה אתה צודק.

בנימין טמקין: מאה אחוז.

בנימין טמקין: אחרי 20-15 שנה של הידרדרות מערכת החינוך, כולם יודעים, במספר החדרים, בצפיפות בכיתות, במספר שעות הלימוד, בפיתוח החינוך למדע ולטכנולוגיה, בהרחבת התחום האקדמי – בכל אלה יש התקדמות עצומה.

בנימין טמקין: הרי אני הייתי מרצה באוניברסיטה.

בנימין טמקין: אני יודע מה קרה באוניברסיטאות בכל השנים עד 1992 ואת השינוי הגדול שהתרחש מאז.

בנימין טמקין: איך אפשר לנאום פה נאום של 1992?

בנימין טמקין: ומכיוון שהדברים האלה ידועים, הציבור יודע, כל מורה יודע, כל תלמיד יודע וכל התושבים באזורים השונים יודעים, וגם בסקטור הערבי יודעים שעם כל הבעיות ועם כל התיקונים שעדיין נדרשים, עוד לא היה שינוי משמעותי כזה בסגירת הפער.

בנימין טמקין: נשאלה פה שאלה של חבר הכנסת רפאל איתן, שנשארה באוויר: האם החינוך עוזר לסגירת הפערים?

בנימין טמקין: לפחות עכשיו יש לי הזדמנות להגיד משהו יותר רציני מהדברים שנאמרו פה אתמול בדיון על העוני.

בנימין טמקין: אגיד זאת בפשטות.

בנימין טמקין: אם היינו לוקחים כסף מתקציב החינוך, נניח מיליארד שקל, ונותנים אותו ישירות למשפחות היותר-עניות, מבחינה סטטיסטית כל הסיפור הזה של קו העוני, שעליו היה פה דיון אתמול, היה נפתר.

בנימין טמקין: זאת אומרת, בסטטיסטיקה היה מופיע כאילו העוני בישראל הצטמצם, הפער בישראל נסגר, רק החינוך, שהוא השקעה לעתיד גם לפיתוח, גם להעלאת רמת החיים וגם לסגירת פערים חברתיים בעתיד, היה נפגע.

בנימין טמקין: הדבר הרציני שצריך להבין הוא, שהשקעה בחינוך היא השקעה באדם, היא השקעה בכלכלה, היא השקעה בעתידה של מדינת ישראל.

בנימין טמקין: השקעה בחינוך היא ממש השקעה בכל ילד וילד להיום ולעתיד.

בנימין טמקין: ומכיוון שכך, אנו צריכים לברך על כך שהממשלה הזאת באמת שינתה את סדר העדיפויות, באמת נתנה לחינוך, ולא רק במצע של המפלגה.

בנימין טמקין: אומר חבר הכנסת רפאל איתן, שבמצע צומת החינוך תפס מקום מרכזי.

פיני בדש: מקום ראשון.

בנימין טמקין: אפילו ראשון, יפה מאוד.

אמנון רובינשטיין: רפול היה בממשלה – – –

בנימין טמקין: כאשר הייתם בממשלה, זה לא קרה.

פיני בדש: היינו תקופה קצרה מאוד.

בנימין טמקין: יש לך פה ניגוד אינטרסים, ואני אגיד לך איזה.

בנימין טמקין: בתור ראש מועצה אתה צריך ממשלה של עבודה-מרצ.

בנימין טמקין: בתור חבר כנסת אתה צריך קולות לצומת.

בנימין טמקין: מה אני יכול לעשות?

בנימין טמקין: אתה יודע יפה מאוד, שלגבי היישוב שלך והתלמידים שלך ובתי-הספר שלך, טוב שיש לך ממשלה כזאת וטוב שיש לך שר חינוך כזה.

פיני בדש: אבל יש לי גם תוספת תקציבים פרטית.

בנימין טמקין: משפט אחרון.

בנימין טמקין: אני חושב, שמשרד החינוך עושה דברים מאוד יפים בכל מיני תחומים.

בנימין טמקין: אני אמרתי קודם, ואני פונה אל שר החינוך, אני רוצה לעשות זאת מתוקף אחריותי כיושב-ראש ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא אלימות בקרב בני נוער.

בנימין טמקין: אני פונה אליך, אדוני השר, כדי שאתה תפנה אל הפקידות אצלך שישתפו פעולה אתנו, עם ועדת החקירה הפרלמנטרית הזאת, על מנת שנוכל יחד לפתור את בעיית האלימות בבתי-הספר.

בנימין טמקין: המחמאה הטובה ביותר שאני יכול לתת למערך החינוך, למשרד החינוך, אגב לא רק בשלוש השנים האחרונות, היא, שהנוער הזה, כפי שהתגלה בחודש האחרון במדינת ישראל, הוא נוער יוצא מן הכלל.

בנימין טמקין: כל הזמן מדברים על אלימות, על סמים ועל בעיות שהן בסך הכול שוליות בקרב הנוער בישראל.

בנימין טמקין: מה שהתגלה בחודש האחרון, הנוער בתפארתו, גם זו תוצאה של מערכת החינוך במדינת ישראל, לא רק בממשלה הזאת, לא רק בתקופה הזאת, אבל בהחלט במיוחד בתקופה הזאת.

בנימין טמקין: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת טמקין.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת יוסף עזרן; אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

יוסף עזרן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, משבח אני את חברי הכנסת שראו לנכון בשעה כזאת לשבת בישיבת הכנסת ולבוא הנה ביום מיוחד זה.

יוסף עזרן: לפי דעתי, זוהי האזכרה הטובה והנאותה ביותר למנוח יצחק רבין, עליו השלום, זיכרונו לברכה.

יוסף עזרן: אדוני שר החינוך, התרגשתי מאוד מהדברים שאמרת.

יוסף עזרן: לפי דעתי, זה ההספד הטוב ביותר שיכולת לומר ודברי שבח לעילוי נשמתו, כאשר אנחנו אומרים: במותו ציווה לנו – לא את החיים אלא גם את החינוך של ילדי ישראל.

יוסף עזרן: לא משנה כעת אם אני מגדיר את עצמי כאופוזיציונר, או כמי שנמצא על קו התפר, או כ"הומלס" פוליטי.

בנימין טמקין: יש לי ועדה ל"הומלסים".

יוסף עזרן: אבל אני רוצה להגיד לך, שאני "הומלס" מאוד מפונק.

יוסף עזרן: אתה יודע למה?

יוסף עזרן: הרבה מאוד מציעים לי בית.

יוסף עזרן: בית חם אבל מחניק, לכן אני בורח.

יוסף עזרן: ובכן, רבותי, ההישגים הם פה.

יוסף עזרן: עם מספרים אי-אפשר להתווכח.

יוסף עזרן: אני חושב שדברים טובים וגדולים אכן נעשו בכל המגזרים.

יוסף עזרן: עם זאת, אני רוצה לומר לאדוני השר, פעם היה ויכוח בין מחנכים יהודים באיזה גיל צריכים וחייבים להתחיל לחנך את הילד.

יוסף עזרן: הרי כתוב: "חנוך לנער על-פי דרכו, גם כי יזקין לא יסור ממנה".

יוסף עזרן: כך אמר שלמה המלך.

יוסף עזרן: נו, מאיזה גיל?

יוסף עזרן: התלמוד אומר: "שית-שבע לפי חורפיה" – שש-שבע, לפי חריפותו, תפיסתו.

יוסף עזרן: הכוונה – כך אומרים המפרשים, כמובא ב"משנה ברורה" – שיתפוס מה פירוש המושגים: אסור, מותר.

יוסף עזרן: אתה אומר לילד בן שנתיים אסור או מותר, הוא לא מבין.

יוסף עזרן: צריך לתת לו מכה על היד.

יוסף עזרן: המושגיות מתחילה מאיזה גיל?

יוסף עזרן: אחד אומר מגיל חמש, אחד אומר מגיל שלוש.

יוסף עזרן: קם יהודי אחד ואמר: רבותי, צריך לחנך את הילד 20 שנה לפני שנולד.

יוסף עזרן: פירוש הדבר, קודם כול לחנך את ההורים, וזה נכון, כי החינוך מורכב משלושה חלקים, והם שותפים מלאים, עם אותן חובות וזכויות: בית-הספר, שאני קורא לו "בית לימוד", אבל אני מקבל גם את גרסתך, אדוני השר, בית חינוך חלקי; הבית והרחוב.

יוסף עזרן: רבותי, ההשפעות של החברה, של הרחוב, החינוך של הבית ובית-הספר.

יוסף עזרן: אלה הם שלושת הגורמים המעצבים את דמותו של הילד.

יוסף עזרן: אין כאן דברים פילוסופיים.

יוסף עזרן: זאת המציאות, אלה עובדות החיים שלנו.

יוסף עזרן: אני אומר לאדוני השר ולכל הורה בישראל שמקשיב לנו כעת, בשעה כזאת: אם – ואני מדגיש את המלה "אם" – בית-הספר והבית, וכאן הכוונה להורים, יכרתו ברית אחים, ברית נאמנה, וילכו יד ביד, ביחד, גוף אחד, אני אומר שאולי יצליחו לגבור על ההשפעה השלילית של הרחוב.

יוסף עזרן: זה לא צודק, זה לא הוגן, זו בריחה מאחריות, אדוני השר, להטיל את כל החינוך על המורה ועל בית-הספר.

יוסף עזרן: אם ההורים ובית-הספר יכרתו ברית, פשוטו כמשמעו, בלי מרכאות, ויצעדו ביחד, יד ביד, אולי נצליח להתגבר על ההשפעה ההרסנית של הרחוב, אדוני השר.

יוסף עזרן: ואני מבקש מכל הורה.

יוסף עזרן: קודם כול, אתם צריכים לדעת, לפי השקפת עולמי כיהודי, כרב, שמי שחייב ללמד, לשנן, לחנך את בנו זה קודם כול האב, ההורה.

יוסף עזרן: בא בן גמלא – כך מובא בתלמוד, מסכת בבא בתרא – ואמר: מה יש?

יוסף עזרן: הוא הראשון שהקים מערכת של בתי-חינוך, בתי-ספר.

יוסף עזרן: אדוני השר אולי שמע על בן גמלא.

יוסף עזרן: והוא אמר: מה, מי שיש לו אבא יחיה, ומי שאין לו אבא ימות?

יוסף עזרן: ההגדרה של חינוך, רבותי, היא: מי שיש לו אבא שיכול לחנך אותו הוא בבחינת חי.

יוסף עזרן: מי שאין לו אבא ימות, מפני שבחינוך הוא מת חברתית.

יוסף עזרן: על כן אמרו רבותינו: "ברם זכור אותו איש לטוב, שאלמלא הוא, נשתכחה תורה מישראל".

יוסף עזרן: ורבי חיא, התנא הגדול, נשתבח במובן ובמושג של "גדולים מעשי חיא", מפני שהוא דאג לילדי ישראל.

יוסף עזרן: גדולים מעשי חיא.

יוסף עזרן: רבי חנינא, המתחרה שלו, אמר:

יוסף עזרן: אני יכול להחזיר את כל התורה כולה בפלפולי, אם תשתכח.

יוסף עזרן: אמר לו רבי חיא: אני אעשה שלא תשתכח תורה מישראל.

יוסף עזרן: החוכמה היא הטיפול המונע.

יוסף עזרן: ובכן, אדוני השר, אין לי אלא לברך אותך ולקוות שתשקיע הרבה מאוד מאמצים, ולא תפטור את ההורים.

יוסף עזרן: ואני מבקש ממך עוד דבר קטן אחד.

יוסף עזרן: אני זוכר שכאשר למדתי בבית-הספר בחוץ-לארץ, היתה שעה אחת שנקראת: une heure de morale.

יוסף עזרן: אני אומר לך את זה בצרפתית, כי אתה מבין צרפתית.

יוסף עזרן: שעה של מוסר, של אתיקה.

יוסף עזרן: האם יש דבר כזה בבתי-הספר שלנו?

יוסף עזרן: למה שלא ילמדו מוסר?

יוסף עזרן: "שמע בני מוסר אביך ואל תיטוש תורת אמך" – חייבים לתת מוסר לילדים האלה.

יוסף עזרן: אלה בנינו, בונינו, עתידנו.

יוסף עזרן: לא נוכל לברוח מכך, לא נטמון את הראש בחול ולא נפטור את ההורים, שהם עיקר החייבים לחנך.

יוסף עזרן: עליהם מוטלת החובה.

יוסף עזרן: אדוני השר, כל מורה, מבחינת השקפת עולמו של הרמב"ם, הוא רק שליח של האבא, אבל שליח אף פעם לא יכול לבוא במקום המחויב האמיתי.

יוסף עזרן: ייתן השם ונזכה לראות את ילדי ישראל מתחנכים בתורה ויראת שמים, מוסר ומידות טובות, ואז כולנו נפיק מהם את התועלת המרבית, לטובת עם ישראל ולעתידו המובטח.

יוסף עזרן: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת עזרן, ואני מזמינה את חבר הכנסת האשם מחאמיד.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

פיני בדש: – – –

אסתר סלמוביץ: הזמן המוקצב הוא חמש דקות לנואם.

האשם מחאמיד: זה בדיוק מה שהוא ציין בפני.

האשם מחאמיד: הוא אמר לי: כשאתה תעלה, הזמן ייחשב לך בדיוק לפי השניות.

האשם מחאמיד: הוא מנסה להתגרות בי.

אסתר סלמוביץ: חמש דקות, אמרתי.

אסתר סלמוביץ: לא שלוש, כי אם חמש.

האשם מחאמיד: תודה.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, כשמדברים על חינוך, בוודאי אי-אפשר שלא לקשור זאת עם ראש הממשלה המנוח, יצחק רבין, אשר נרצח על-ידי פושע, ממש פושע, כאשר האיש היה בלבו של תהליך השלום.

האשם מחאמיד: כשמדברים על תהליך השלום, בוודאי יש לחינוך נגיעה מאוד ברורה ונחרצת בעניין השלום.

האשם מחאמיד: אנחנו נמצאים, אדוני השר, בלבו של תהליך, והתהליך דורש שינויים בערכים החינוכיים ובמטרות החינוכיות, הוצאת מושגים גזעניים מתוך ספרי לימוד, ויש כאלה שאתם ירשתם אותם.

האשם מחאמיד: אני לא אומר שזה קרה בזמנו של פרופסור אמנון רובינשטיין, אבל זה עדיין קיים בכמה ספרי לימוד, שיש בהם סטריאוטיפים ודעות קדומות.

האשם מחאמיד: ועוד דבר, אדוני השר: עניין לימוד השפה הערבית בבתי-הספר העבריים.

האשם מחאמיד: אינני מאמין בדו-קיום שאיננו מושתת על סטטוס שווה, ואינני מאמין – – –

פיני בדש: קשה להשיג מורים לערבית.

יוסף עזרן: בהחלט, אני מסכים עם אדוני, זה רעיון נפלא.

האשם מחאמיד: בוודאי.

פיני בדש: אני מתכוון ברצינות, קשה להשיג מורים לערבית.

האשם מחאמיד: לא, זה אפשרי, ואדוני השר תיכף יסביר את זה.

האשם מחאמיד: הוא יודע טוב מאוד.

האשם מחאמיד: יש מורים ערבים שמוכנים ללמד את השפה הערבית בבתי-ספר יהודיים.

האשם מחאמיד: יש היום מספיק מורים שאין להם מה – – –

יוסף עזרן: ואני בטוח שלא יכניסו שום נושא לאומני.

יוסף עזרן: אני בטוח שלא יערבו שום נושא לאומני.

האשם מחאמיד: אין בעיה לאומנית.

יוסף עזרן: אני רק אומר.

האשם מחאמיד: בוודאי, אתה צודק, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: הבעיה היא לימוד התרבות, ומי כמוך יודע, מי כמוך וכמו החברים היושבים משמאלך שיודעים את השפה הערבית על בוריה ויודעים עד כמה הם יכולים – – –

יוסף עזרן: היא מעשירה מאוד.

האשם מחאמיד: ויודעים עד כמה מעשירה הספרות והתרבות הערבית.

האשם מחאמיד: לכן יש ללמד את השפה הערבית, כפי שנלמדת העברית כשפת חובה בבתי-הספר הערביים.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר שהיו שינויים חיוביים.

האשם מחאמיד: רק עיוור יאמר שלא היו שינויים במערכת החינוך.

האשם מחאמיד: היו שינויים, ואני לא אמנה אותם, אבל תפקידי פה הוא לומר בעצם מה לא נעשה, ולא מה נעשה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מאז נכנס השר לתפקידו.

האשם מחאמיד: תראה, השר יודע טוב מאוד שאני אומר את זה בהיעדרו.

האשם מחאמיד: כשהוא יושב פה, אני לא אומר לו זאת.

אמנון רובינשטיין: אז אני יוצא.

וליד צאדק חאג'-יחיא: טוב לשמוע את זה.

יוסף עזרן: מקצת שבחו בפניו, אפשר בהחלט.

יוסף עזרן: לא כולו.

האשם מחאמיד: הלוואי שהיינו מתברכים בעוד שרים כאלה, שיודעים בדיוק מה קורה במשרדיהם.

האשם מחאמיד: אדוני השר, אני אומר שהיתה התקדמות, אבל בכל זאת, למרות ההתקדמות, סגן השר וליד צאדק, מדוע יש רגרסיה?

האשם מחאמיד: מדוע אנחנו חשים שיש הליכה לאחור בכמה תחומים, כמו רמת ההישגים בבחינות הבגרות, אדוני היושב-ראש?

האשם מחאמיד: בעניין זה יש הליכה לאחור, אין צעידה קדימה.

האשם מחאמיד: או בנושא של החלת חינוך על גילאי שלוש-ארבע.

האשם מחאמיד: מדוע זה לא חל על כמעט מחצית מהילדים הערבים?

האשם מחאמיד: גם זו שאלה.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שהשוויון לא מתחיל באוניברסיטה.

האשם מחאמיד: הוא מתחיל – אתה אמרת את זה קודם – בגיל שלוש-ארבע.

האשם מחאמיד: בגיל שבו מתחילה האפליה ומתחיל האי-שוויון, שם תוקעים את היתד ואת המסמרים באפליה.

האשם מחאמיד: מתן תשומת לב, אדוני השר, לעניין הנשירה.

האשם מחאמיד: אני לא תופס, אין לי הסבר, מדוע 75% מהנושרים בישראל הם ילדים ערבים.

האשם מחאמיד: שלושה רבעים מהנושרים הם ערבים.

האשם מחאמיד: זו לא מכת שמים.

יוסף עזרן: אתה מתכוון שבמגזר הערבי 75% הם נושרים?

האשם מחאמיד: לא, אדוני.

האשם מחאמיד: מכלל הנושרים בארץ 75% הם ערבים.

האשם מחאמיד: לא ייתכן דבר כזה.

אסעד אסעד: יש נשירה?

האשם מחאמיד: כן.

האשם מחאמיד: שלושה-רבעים נושרים.

האשם מחאמיד: אנחנו שונאי השכלה?

יוסף עזרן: בכול אשם משרד החינוך?

האשם מחאמיד: בשביל זה הוא שר החינוך.

אמנון רובינשטיין: אני יודע שהבעיה איננה פשוטה.

יוסף עזרן: זה מספר כל כך מהמם, כל כך מדהים.

יוסף עזרן: יש פה נתונים שבהחלט לא יכולים להיות רק תלויים במשרד החינוך.

האשם מחאמיד: בוודאי יש גם הנושא של העוני, שאני לא אגיד שהשר רובינשטיין אשם בו.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, 38% מהערבים הם מתחת לקו העוני, ו-55% מהילדים הערבים הם מתחת לקו העוני.

יוסף עזרן: אבל כתוב: היזהרו בבני עניים, שמהם תצא תורה.

יוסף עזרן: לא העניות היא הקובעת, עם כל הכבוד לך.

יוסף עזרן: אנחנו היינו עשרה ילדים עניים, וכולם יצאו מאוד משכילים.

יוסף עזרן: עם כל הכבוד, יאמין לי אדוני, שהאלמנט הכלכלי הוא מרכיב מאוד מאוד לא מכריע.

האשם מחאמיד: לכן, על-פי תורתו של אדוני היושב-ראש, בוא נרעיב את העם, הוא יצא משכיל.

אמנון רובינשטיין: לא, לא.

יוסף עזרן: לא.

האשם מחאמיד: אדוני, תלמיד בלי סנדביץ', בלי פת לחם, לא יכול ללמוד.

יוסף עזרן: ברור.

יוסף עזרן: זה המינימום.

האשם מחאמיד: הוא רוצה כוס תה עם קצת לחם.

יוסף עזרן: אדוני, תסכם.

יוסף עזרן: אומנם אתה אומר דברים חשובים, אבל מה לעשות.

האשם מחאמיד: אדוני השר, בוודאי אחת הסיבות לנשירה היא, שאין הרבה מסלולים בבתי-הספר, ולכן כולם צריכים ללמוד אותם מקצועות.

האשם מחאמיד: אין להם מסלולים של בחירה, ולכן הם בורחים, נושרים.

האשם מחאמיד: זו גם כן אחת הסיבות לכך.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר משפט אחרון, אדוני היושב-ראש, ברשותך, לאדוני השר.

האשם מחאמיד: חינוך לדמוקרטיה, יש דבר כזה בארץ.

האשם מחאמיד: חינוך לדמוקרטיה אמיתית חייב להתבסס על שני ערכים: חינוך לשלום וחינוך לשוויון.

האשם מחאמיד: שכן בלי שני אלה, אני בספק אם נוכל לדבר בכלל על דמוקרטיה בארץ.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת מחאמיד.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רחבעם זאבי – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חברת הכנסת נעמי בלומנטל – אינה נוכחת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רן כהן – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יורם לס – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת סילבן שלום – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אלי גולדשמידט – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אברהם פורז – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רענן כהן – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אברהם יחזקאל – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עמנואל זיסמן – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חברת הכנסת אסתר סלמוביץ – אינה נוכחת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שאול עמור – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שלמה בוחבוט – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שאול גוטמן – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חברת הכנסת נעמי חזן – אינה נוכחת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אביגדור קהלני – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת פיני בדש, בבקשה.

יוסף עזרן: אתה ממש מחכה לי עם נבוט בפינה.

פיני בדש: חיכיתי שתגמור לקרוא את ההרכב של הקבוצה.

יוסף עזרן: אני מעריך מאוד את הנוכחות של כולכם פה.

יוסף עזרן: הסקטור שלכם הוא על הגובה.

יוסף עזרן: כל הכבוד.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, הם קיבלו מהשר צו מילואים להיות פה היום.

יוסף עזרן: הרכב מלא.

יוסף עזרן: בכל אופן, הקבוצה שלהם בהרכב מלא.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני דווקא כן רוצה לברך על התקדמות שהיתה, ואני חושב שחבר הכנסת בני טמקין לא כל כך ירד לדעתו של חבר הכנסת איתן, ואולי אסביר למה הוא התכוון.

אמנון רובינשטיין: אני מודה שגם אני לא ירדתי לסוף דעתו.

פיני בדש: הוא התכוון לכך שתקציב משרד החינוך גדל בצורה משמעותית, ושאל את השאלה האם מתוספת התקציב משיגים את המטרה המקסימליסטית, את התוצאה הגבוהה ביותר.

פיני בדש: האם התוספת הכספית הזאת הביאה ליותר מקבלי בגרות, להקטנת הפער בחינוך?

אמנון רובינשטיין: לזה הוא התכוון?

פיני בדש: הוא שאל שאלות.

פיני בדש: אתה הקשבת, אדוני היושב-ראש.

פיני בדש: הוא שאל את השאלות.

אמנון רובינשטיין: הוא התכוון למה שאתה אומר?

פיני בדש: כן.

אמנון רובינשטיין: אני מודה לך על שהבהרת זאת.

פיני בדש: לזה הוא התכוון.

פיני בדש: היתה תוספת תקציבית, אין ספק.

פיני בדש: כראש רשות אני אומר, שמבין כל משרדי הממשלה, משרד החינוך מעביר את הכסף בזמן, בדיוק ב-1 בחודש, כשצריך, בניגוד למשרדים אחרים.

פיני בדש: אבל יש לי הסתייגויות לגבי דברים כאלה או אחרים.

פיני בדש: מדברים פה על יום לימודים ארוך.

פיני בדש: אני שומע פה הרבה מאוד חברי כנסת שצועקים: צריך להנהיג יום לימודים ארוך.

פיני בדש: אני לא יודע אם צריך יום לימודים ארוך, אבל אני בטוח שכיתה של 25 ילדים במקום כיתה של 40 ילדים – זה הרבה יותר יעיל והרבה יותר מועיל ונותן תוצאות הרבה יותר טובות מאשר ללמוד עד השעה 16:00.

פיני בדש: אם מבחינה תקציבית אני צריך לעמוד ולהחליט מה אני מעדיף: כיתה קטנה עד השעה 14:00, או כיתה של 40 ילדים עד השעה 16:00, אדוני השר, אני אומר לך מתוך ניסיון של המערכות שאנחנו מפעילים – עדיף כיתות קטנות עד השעה 14:00.

פיני בדש: התוצאות הרבה יותר טובות.

פיני בדש: לכן אולי כדאי ללכת יותר על בסיס של כיתות קטנות מאשר להשקיע ביום לימודים ארוך.

פיני בדש: המחשוב בבתי-הספר: משקיעים הרבה כסף במחשוב.

פיני בדש: הבעיה היא, אדוני השר, שהטכנולוגיה במחשבים מתחדשת כל שנתיים.

פיני בדש: אתה לא מספיק להקים מעבדות ולמחשב את בתי-הספר, וזה כבר מיושן.

פיני בדש: לכל ילד יש בבית מחשב הרבה יותר מתקדם.

פיני בדש: יש לו CD ROM ומולטימדיה.

פיני בדש: המחשב שהוא מקבל בבית-הספר נראה לו צעצוע, הוא לא רוצה לעבוד אתו, כי זה מחשב מיושן.

פיני בדש: השאלה היא איך מתגברים על הבעיה שבכל שנתיים יש דור חדש במחשוב, ואנחנו משקיעים הרבה כסף במחשוב, ואחרי שנתיים כל המחשבים האלה הולכים למחסן, כי אף אחד לא משתמש בהם.

פיני בדש: צריכים למצוא פתרון לעניין הזה, או לחשוב על תוכנית מסוימת להכנסת המחשוב.

פיני בדש: מיזוג אוויר: לא יכול להיות שאנו מתקרבים לשנת 2000, ובנגב, במקומות קשים, לא יהיה מיזוג אוויר בבתי-הספר.

פיני בדש: אני לא מדבר על המקום שאני נמצא בו; אנחנו מוציאים את הכסף הזה משלנו וממזגים.

פיני בדש: ב-40 מעלות חום לא יכולים לשבת 40 ילדים בכיתה.

פיני בדש: אני יודע שיש עכשיו, אדוני השר, החלטה למזג את בתי-הספר בדרום.

אמנון רובינשטיין: במחוז דרום.

פיני בדש: מחוז דרום.

פיני בדש: זו החלטה טובה מאוד.

פיני בדש: זו הצלחה שלכם ושל האוצר, ואני מברך על כך.

פיני בדש: אבל צריך לזכור, שלא מספיק להתקין מזגנים, כי שינוי מערכת החשמל בשביל להתקין מזגנים עולה יותר מאשר כל המזגנים.

פיני בדש: כשאתם מתקצבים מזגנים, צריך להביא בחשבון שינוי כל מערכת החשמל בבתי-הספר, אחרת אפשר לשים מזגנים והם אינם פועלים, כי כל מערכת החשמל שלא נבנתה לצורך העניין הזה מתמוטטת.

פיני בדש: חוק לימוד חובה עד כיתה י': מה שקורה, אדוני השר, הוא, שבכיתה י"א בתי-הספר אינם מנסים להתמודד עם ילדים שהם חריגים או שקשה להם.

פיני בדש: הם עושים את הדבר הכי קל – מוציאים אותם מבתי-הספר ואינם מתמודדים עם הבעיה.

פיני בדש: הם מחויבים להחזיק אותם עד כיתה י', ומכיתה י"א הם אומרים: ישברו ההורים את הראש.

פיני בדש: משרד החינוך חייב לתת את הדעת ולתת פתרון לכך, אולי לחייב את בתי-הספר להמשיך להחזיק את הילדים האלה ולמצוא להם פתרון.

פיני בדש: אי-אפשר לזרוק אותם לרחובות.

פיני בדש: כנ"ל לגבי חריגים.

פיני בדש: אני יודע שיש התקדמות גדולה מאוד בהשקעה בחריגים.

פיני בדש: עדיין רבה הדרך, אי-אפשר להזניח את הילדים האלה.

פיני בדש: רוב הילדים שמצבם בינוני, צריך לתת להם ללמוד בכיתות הרגילות ולאפשר להם שעות נוספות בכיתה המקדמת; לתת להם לשבת בכיתות מקדמות, אבל רוב השעות הם צריכים לשבת בכיתת האם.

פיני בדש: הם יכולים להיות מעורבים בחינוך הרגיל.

פיני בדש: צריך להגדיל את התקציב להכשרת מורים.

פיני בדש: אני יודע שיש תקציב, הוא לא מספיק, בעיקר בתחום המחשוב.

פיני בדש: כי היום חלק גדול מהמורים מפחדים להתקרב למחשבים.

פיני בדש: זה בשבילם חפץ לא מוכר.

פיני בדש: חייבים להגביר את ההכשרה בכיוון של הוראת מחשבים.

פיני בדש: צריך להתחיל לעבור לחוזים אישיים.

אמנון רובינשטיין: יש.

פיני בדש: אני שמח.

אמנון רובינשטיין: למעלה מ-400 חוזים אישיים כבר השנה.

פיני בדש: יפה; אני מברך על כך.

פיני בדש: אני חושב שצריך להגביר את המספר הזה כל שנה, ואם התחלתם והצלחתם לחדור לנושא החוזים האישיים, אני מברך על כך.

פיני בדש: אני חושב, שזה צעד נבון, צעד שיעלה את רמת ההוראה.

פיני בדש: ולסיום, נושא תנועות הנוער, אדוני השר.

פיני בדש: דיברו קודם על הנוער הנפלא, שהוכיח את עצמו לאחר רצח ראש הממשלה, יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

פיני בדש: באמת נוער נפלא, וחלק גדול מהפעילות שראית באותה תקופה, אדוני השר, הוא פעילות של תנועות הנוער.

פיני בדש: אתמול הפגשתי אותך עם תנועת הצופים.

פיני בדש: צריך להשקיע בתנועות הנוער, בייחוד בתנועת הצופים, שהיא תנועה לא מפלגתית, כי החבר'ה האלה עושים עבודת קודש.

פיני בדש: במקום ללכת לפאבים, במקום להסתובב במקומות שיכולים לפתות אותם לשתייה או לסמים, הם עושים פעילות חינוכית בקרב הקטנים והגדולים ולמען הקהילה.

פיני בדש: תנועת הצופים עושה עבודת קודש, ואנחנו ראינו אותם גם בשבוע של השבעה על ראש הממשלה, ראינו את התנועה הזו עושה פעילות מוגברת.

פיני בדש: מה שקרה – מבחינת תקציבים לתנועת הצופים, הם נפגעו קשה מאוד בתקציב.

פיני בדש: אדוני השר, אני מעריך את העבודה שלך, תן את הדעת על כך – מנכ"ל משרדך הוא גם נשיא הצופים בארץ.

פיני בדש: אני חושב שצריך לתת תוספת, ואנחנו לא מדברים על הרבה מיליונים, אלא על מיליון או 2 מיליוני שקל תוספת לתנועת הצופים.

פיני בדש: בזה תחסכו, אדוני השר, הרבה מאוד מיליונים בעתיד.

פיני בדש: זו השקעה טובה לטווח הקצר.

פיני בדש: תודה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת בדש.

יוסף עזרן: כעת חבר הכנסת עוזי לנדאו, ואחריו – אנחנו מתקדמים מאוד – חבר הכנסת רון נחמן וחבר הכנסת אסעד אסעד.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב ששר החינוך ומנכ"ל המשרד ראויים לברכות על ההישגים המרובים שלהם.

עוזי לנדאו: השר פירט את הדברים, ציין את עליית התקציב בשנים האחרונות.

עוזי לנדאו: אבל אני סבור, שמעבר לשיפורים הרבים שנעשו והבעיות שנפתרו, הבעיה העיקרית לא טופלה.

עוזי לנדאו: הבעיה העיקרית היא העדר חינוך יהודי וציוני.

עוזי לנדאו: בארץ צומח דור צעיר, המתרחק והולך משורשיו היהודיים וממקורותיו הציוניים.

עוזי לנדאו: התלמידים, לצערי הרב, גדלים בורים בתנ"ך, בדברים הקשורים למסורת ישראל, במנהגים, בדברי חז"ל, בתורה שבעל-פה, בערכים יהודיים.

עוזי לנדאו: הרי אלה אותם ביטויים שאין חדלים להשתמש בהם בבית הזה, ולצערי הרב רוב המשתמשים במונחים אלה רחוקים מהם, פשוט לא מכירים אותם.

עוזי לנדאו: הייתי אומר, אדוני שר החינוך, הלוואי שיצאו אפיקורסים מן המערכת.

עוזי לנדאו: לצערי, צומחים בה עמי ארצות.

עוזי לנדאו: המורים אינם מחבבים את לימודי היהדות על התלמידים, חלקם גם אינם מכירים את הנושאים האלה היטב, ומחלקם מוקרן בוז צונן למקורותינו.

עוזי לנדאו: במשרד החינוך מדגישים כהלכה, כפי שצריך, נושאים כמו דמוקרטיה, כמו פלורליזם, כמו הומניזם, כמו השלום.

עוזי לנדאו: אבל תחת צל האידיאלים החשובים האלה, הכלליים, הולכת ונעלמת השכבה החשובה ביותר שעליה כולם היו צריכים לצמוח, וזו השכבה של היהדות שבתוכנו והציונות שבתוכנו.

עוזי לנדאו: היא נעלמת, וכך גדל הנוער, כשהוא מתנתק והולך ממקורותינו, בז להם, ואנחנו רואים באורח גדל והולך תופעות כמו "עמק האלכוהול" בחיפה ומסיבות האסיד בחופי הים ברחבי הארץ.

עוזי לנדאו: אנחנו רואים כיצד קטנה המחויבות של הנוער לחברה, קטנה הסולידריות החברתית.

עוזי לנדאו: אין זמן להיכנס לכל הסוגיות האלה.

עוזי לנדאו: הפרופסור הלא-דתי מאוניברסיטת ירושלים, אלי שבייד, מרחיב את הדיבור על הדברים האלה ומצביע על הסכנות הגדולות הצפויות לנו בתחום זה.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, נמוגה והולכת לאט-לאט גם אהבת הארץ בקרב חלק מן התלמידים.

עוזי לנדאו: יורדת המוטיבציה בגיוס לצה"ל, תופעת ההשתמטות משירות מילואים גדלה, המימוש העצמי הוא המושל בכיפה.

עוזי לנדאו: ויש דגש חזק מאוד במערכה על מצוינות, והוא מעמיק את הפערים החברתיים.

עוזי לנדאו: אני סבור – – –

יוסף עזרן: אז אני מבין ממך, אדוני, שיצמח לנו דור של טכנוקרטים מעולים, אבל משוללים מקורות.

יוסף עזרן: זו ממש בעיה.

עוזי לנדאו: אדוני צודק.

עוזי לנדאו: באחת מפרשות השבוע הקודמות אומר אברהם, כאשר אבימלך בא אליו בטענות: "כי אמרתי רק אין יראת אלוהים במקום הזה והרגוני על דבר אשתי".

עוזי לנדאו: הייתי אומר – איזו מערכת אידיאלים שיש בה משהו שהוא מעבר למימוש העצמי.

עוזי לנדאו: לצערי הרב בתחום זה נכשלה מערכת החינוך.

עוזי לנדאו: אני אומר את זה במיוחד למנכ"ל ולשר, משום שכוונותיהם בוודאי רצויות.

עוזי לנדאו: הם פעלו רבות ומאמציהם מרובים, אבל אני סבור, שבתקופה זו במדינה שבה הולך ומחריף הקיטוב בין ימין לשמאל בתחומי חוץ וביטחון, ראוי לזכור היטב שיש עוד שני תחומים שגם בהם הקיטוב מתגבר וצריך להקפיד וליירט את הבעיה.

עוזי לנדאו: תחום אחד הוא הקיטוב בין דתיים לחילונים, ותחום שני הוא הקיטוב ההולך וגדל בין ציונות לפוסט-ציונות בארץ הזאת.

עוזי לנדאו: בשני התחומים האלה, גם בהם, אין מערכת החינוך פעילה מספיק.

עוזי לנדאו: כבוד סגן שר החינוך, ראה היום נוכח זעזוע החודש האחרון, הטרגדיה מלפני חודש, כיצד הולכת ומפעפעת ועולה למעלה שנאת דתיים, מי שהולכים עם כיפות על הראש.

עוזי לנדאו: ואם הדברים האלה מופיעים גם בקרב צעירים, והם מופיעים בקרב צעירים, פירושו של דבר, שגם החינוך לדמוקרטיה, לסובלנות, לאהבת הזולת, נכשל במערכת החינוך.

עוזי לנדאו: מערכת חינוך חילונית שמוציאה מתוכה ילדים צעירים שמתקלסים במי שחובשים כיפה, נכשלה בהנחלת הערכים היסודיים שהיא מתיימרת להנחילם.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אלה הדברים.

עוזי לנדאו: אני מצפה לתשובה.

מיכה גולדמן: סליחה, לגבי הנושא של התנכלות לחובשי כיפה, אנחנו בישיבה – – – בשבוע שעבר, ביקשנו מאנשי החמ"ד: תביאו לנו דוגמה אחת בזמן פעילות בתי-ספר.

מיכה גולדמן: נאמר לנו, שלא היה מקרה אחד שבו בזמן שילדים הגיעו לבתי-ספר היתה הערה של תלמיד חילוני לתלמיד חובש כיפה.

יוסף עזרן: אנחנו מדברים על מה שקורה מחוץ למערכת החינוכית.

מיכה גולדמן: גם אם היתה הערה כזאת, זה היה מחוץ לשעות הלימודים ולא במסגרת הלימודים.

עוזי לנדאו: אדוני סגן השר, אתה מדבר על בתי-הספר היסודיים.

עוזי לנדאו: אני מציע לך להסתכל גם על מה שקורה באוניברסיטאות.

יוסף עזרן: אני מודה לו מאוד על דבריו החשובים מאוד והנוקבים; תודה, חבר הכנסת עוזי לנדאו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת חנן פורת – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דוד מנע – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רון נחמן, ואחריו – חבר הכנסת אסעד אסעד, ואנחנו מתקדמים.

אמנון רובינשטיין: אני ביקשתי לדחות את הסיכום.

יוסף עזרן: אני שמעתי, אדוני השר.

יוסף עזרן: ובכן, אנחנו רק מסיימים את הדיון, אבל דברי הסיכום יהיו בפעם אחרת.

יוסף עזרן: זה נושא חשוב מאוד; דומני שאי-אפשר לומר ככה דברי סיכום בנושא כל כך חשוב, ואני מברך על ההחלטה של אדוני השר.

אמנון רובינשטיין: – – –

יוסף עזרן: כן, בהחלט.

יוסף עזרן: בבקשה, חבר הכנסת נחמן.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, שמעתי כאן כל מיני אנשים שהם מומחים לחינוך.

רון נחמן: תרשה לי, איך אומרים, עבדך הקטן, לדבר אליך מהניסיון שיש לי כראש רשות עם הפעלת מערכת של חמישה ימי לימודים בשבוע.

רון נחמן: אני יודע שזו המערכת היחידה בארץ שיישוב שלם עובד בה חמישה ימי לימודים בכל בתי-הספר.

רון נחמן: יש יישובים שבהם בתי-ספר מופעלים חמישה ימים, על-פי החלטה של הרשות המקומית.

רון נחמן: יש שלושה פרמטרים שצריכים להביא אותם בחשבון בנושא של יום לימודים ארוך – 1.

רון נחמן: הסכמת ההורים; 2.

רון נחמן: הסכמת הסתדרות המורים; 3.

רון נחמן: עמדת משרד החינוך.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, אני חייב לשבח כאן את השר אמנון רובינשטיין ואת קודמתו שולמית אלוני, אשר היו נחושים בדעתם לדחוף את נושא יום חינוך ארוך במשך חמישה ימי לימודים בשבוע.

רון נחמן: אם אינני טועה, גם ראש הממשלה יצחק רבין דיבר כאן על החינוך כעל אחד היעדים המרכזיים של הממשלה הזאת, ובנושא הזה לפחות אני יודע, כחבר סיעת הליכוד שקיבל את כל התמיכה, שלחינוך אין לא "קו ירוק", לא גבול ולא שום דבר אחר; מדובר בעתיד של הילדים שלנו.

רון נחמן: לכן רציתי לשבח כאן את מערכת החינוך – לא כחבר כנסת במקרה דנן, אלא כראש רשות מקומית שמתמודדת יום-יום עם הבעיות של החינוך, עם העוני ועם העושר.

רון נחמן: וגם הסמים הם בעושר, והסמים הם לא רק בעוני.

רון נחמן: האלימות היא לא רק של העוני, אלא יש אלימות גם במשפחות יפות ונהדרות, שמופיעות גם בכותרות עיתונים.

רון נחמן: אתה אף פעם לא יכול לדעת אם ניתן לייחס את הדבר רק למצב סוציו-אקונומי כזה או אחר.

רון נחמן: וכבר נאמר: "היזהרו בבני עניים".

רון נחמן: לכן, אדוני היושב-ראש – – –

יוסף עזרן: העניין של אלימות, לצערי, חוצה את כל הגבולות.

רון נחמן: זה מה שאמרתי.

רון נחמן: לכן, אדוני השר, אני מבקש להעביר באמצעותך גם לכל עובדי המשרד – כי הרי זה יורד למחוזות, זה יורד לפיקוח, זה יורד לאגפים, זה יורד לכל אלה שאנחנו עובדים אתם יום-יום – שהאנשים האלה עושים עבודת קודש.

רון נחמן: חינוך זה לא "זבנג וגמרנו".

רון נחמן: בנושא לבנון אני חושב קצת אחרת ממדיניות הממשלה.

רון נחמן: אני לא מסכים לזה ששם "זבנג וגמרנו" לא הולך, יש כמה זבנגים שצריך לתת, אבל בחינוך צריך להתחיל מגיל אפס.

רון נחמן: כאן, אדוני השר, אני רוצה לומר כמה דברים.

רון נחמן: גם בישיבת הוועדה בנושא התקציב ביקשתי שיוגדל תקציב חברת המתנ"סים.

רון נחמן: חייבת להיות הגדלה של כ-25 מיליון שקל בתקציב הפיתוח של חברת המתנ"סים.

רון נחמן: הדבר הזה מחייב, אם אנחנו רוצים, פעילות מעבר לפעילות הפורמלית ביום החינוך הרגיל בבית-הספר.

רון נחמן: ועוד 25-15 מיליון לתקציב הרגיל של חברת המתנ"סים.

רון נחמן: יש פעילות קהילתית חשובה ביותר עם הבוגרים, הנוער, הילדים, וגם בגילים הנמוכים.

רון נחמן: מחשוב – צדק חבר הכנסת פיני בדש, גם הוא רואה את הנושא הזה כראש רשות.

רון נחמן: מה שאתם עשיתם בעניין מחשוב בתי-הספר, כאשר נגיע לשנה השלישית, אלה שרכשו את המחשבים בשנה הראשונה, הם ימצאו את עצמם עם מחשבים מדור ישן.

רון נחמן: התוכנות, הלומדות לא מתאימות, ואתה רץ קדימה.

רון נחמן: יש בעיה אמיתית בחידוש ציוד.

רון נחמן: זה לא גיר שמתכלה, זה לא לוח.

רון נחמן: עלינו להתמודד, לפחות בתוכנית החומש הבאה, עם בעיית התחדשות הציוד.

רון נחמן: אלימות בבתי-הספר – אדוני השר, הצעתי הצעה, כתבתי לך בזמני, כדי להתמודד עם נושא האלימות בבתי-הספר.

רון נחמן: ונדליזם, אלימות ילדים כלפי ילדים, הורים כלפי ילדים, הורים כלפי מורים, מורים כלפי ילדים.

רון נחמן: אלימות בבתי-הספר מחייבת התייחסות של יד ברזל וטיפול משותף עם המשטרה.

רון נחמן: הדברים אינם סגורים עד היום, ונצטרך לטפל בהם.

רון נחמן: יום חינוך ארוך – דיברתי כרגע על התוכן, על הצורה ועל העבודה המשותפת.

רון נחמן: מיזוג אוויר – מיזוג האוויר הוא חלק אינטגרלי של בית-ספר אשר עובד עד שעה מאוחרת אחר הצהריים.

רון נחמן: אתה לא יכול להפעיל מוסד בלי מיזוג אוויר בשעות כאלה ארוכות.

רון נחמן: אם מדברים על צרכים, זה בוודאי חייב להיות במקומות שמזג האוויר בהם הוא קר או חם, אבל גם במקומות אחרים, שלומדים בהם לאורך כל היום, צריך לספק בהם אותו תנאי אקולוגי שמאפשר לילדים לשבת.

רון נחמן: אדוני השר, נושא גני טרום-חובה ביהודה ובשומרון הוא נושא קריטי, שמביא משפחות לידי שנאת המערכת כאשר הילדים שלהם לא יכולים ללמוד בגני-הילדים.

רון נחמן: זה 900 שקל לילד היום עם צהרון.

אמנון רובינשטיין: יש שכר לימוד מודרג.

רון נחמן: שכר לימוד מודרג לא פותר את הבעיה.

רון נחמן: משפחות רבות, בעיקר אצל הציבור הדתי, שיש לו הרבה ילדים קטנים, מגיעות למצב קשה ביותר.

רון נחמן: ההורים מוציאים את הילדים ממערכת החינוך.

רון נחמן: בנושא החינוך לשלום, אני מבקש גם שלום על כל המחנות.

רון נחמן: הדרך מטהרן לא מובילה לאוניברסיטת בר-אילן.

רון נחמן: צר לי על שיושב-ראש ועדת החוקה אמר את הדברים האלה.

אמנון רובינשטיין: לא יושב-ראש ועדת החוקה.

רון נחמן: סליחה, אני חוזר בי, זה אברהם בורג.

רון נחמן: יושב-ראש הסוכנות אמר דבר כזה, שהדרך מטהרן מובילה לבר-אילן.

רון נחמן: אני מבקש לציין, אדוני היושב-ראש, כאשר מבקשים היום לפטר מרצים בבר-אילן, צריכים גם לפטר את פרופסור צימרמן ממשרד החינוך ומהאוניברסיטה העברית.

יוסף עזרן: לא מפטרים היום בבר-אילן.

רון נחמן: בסדר.

רון נחמן: אם לא מפטרים פה, לא יפטרו שם.

רון נחמן: בשם חופש הביטוי וחופש הדיבור, נא לא לפגוע.

רון נחמן: תודה.

יוסף עזרן: תודה, אדוני.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אסעד אסעד, בבקשה.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סגן שר החינוך, אין ספק ששר החינוך עשה הרבה בשנתיים האחרונות למען קידום החינוך במדינת ישראל.

אסעד אסעד: אני הבאתי חומר שמערכת החינוך הניחה כדי לבחון אחד לאחד לאן הגענו.

אסעד אסעד: אני חושב, שבדרך הרגילה שאתם הולכים בה, הפערים ימשיכו להיות קיימים, אפילו יגדלו.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לצטט דברים שאמר שר החינוך.

אסעד אסעד: שר החינוך אמר, שהדרך המבטיחה ביותר לצמצום הפערים הגדולים בחברה הישראלית היא מתן שוויון הזדמנויות חינוכי ולימודי לכל ילד בתחילת דרכו.

אסעד אסעד: קידומו של כל תלמיד עד למיצוי מרבי של רצונותיו ושל יכולתו הלימודית.

אסעד אסעד: בואו נבחן את המטרה הזאת שהוא הציב.

אסעד אסעד: הוא אמר שצריך לאפשר ליותר תלמידים לסיים כיתה י"ב עם תעודת בגרות.

אסעד אסעד: הוא אמר דבר נוסף – שחייבים לצמצם את הנשירה עד כמה שאפשר.

אסעד אסעד: אתה יודע, אדוני סגן שר החינוך, שהלימודים בארץ, לפחות עד כיתה י', הם על-פי חוק.

אסעד אסעד: שמענו מחבר הכנסת האשם מחאמיד, שכמעט שני-שלישים נושרים במגזר הערבי.

יוסף עזרן: 75%.

אסעד אסעד: אני רוצה להסתפק ב-60% שנושרים ממערכת הלימודים לפני כיתה י'.

אסעד אסעד: מה עושים כדי לאכוף את חוק חינוך חובה?

אסעד אסעד: אדוני סגן שר החינוך, לקחתי את החוברת שהכנתם.

אסעד אסעד: הטבלה הראשונה שהופיעה בעמוד 11 מדברת על תחזית הגידול בשיעורי הזכאות לתעודת בגרות בהתאם למטרות שהצבתם.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, עד 1997 49.7% מקרב אלה שמסיימים תיכון במגזר היהודי יהיו זכאים לתעודות בגרות.

אסעד אסעד: זאת לעומת 22% במגזר המיעוטים בכללותו, ובוודאי הדרוזים בתוכו.

אסעד אסעד: אני לוקח את שנת 1995.

אסעד אסעד: במגזר היהודי זכאים לתעודת בגרות 44.8%; במגזר הלא-יהודי זכאים 19.8%.

אסעד אסעד: בכוונה לקחתי את השנים 1995 ו-1997, כדי להראות שהפערים לא מצטמצמים.

אסעד אסעד: זאת אומרת, למרות כל מה שעושים כדי לצמצם את הפער הזה, הוא לא מצטמצם.

אסעד אסעד: אכן, בדרך הרגילה אתה לא יכול לעשות זאת.

אסעד אסעד: אני לוקח את הטבלה הבאה, בעמוד 21.

אסעד אסעד: זה חשוב לך, אדוני היושב-ראש, כי גם אתה בצלחת הזאת.

אסעד אסעד: כאן מדובר ב"חלקן היחסי של קבוצות במחזור גילאי 18 בחינוך העל-יסודי והתפתחותן במהלך הלימודים באוניברסיטאות".

אסעד אסעד: הם קבעו ארבעה ממדים.

אסעד אסעד: יוצאי אירופה ואמריקה גילאי 18, שיעורם באוכלוסייה הוא 19.7%.

אסעד אסעד: זכאים לבגרות – 31.8%.

אסעד אסעד: מסיימי לימודים אקדמיים – 39.5%.

אסעד אסעד: אני לוקח עכשיו את יוצאי אסיה ואפריקה.

אסעד אסעד: נדמה לי שאתה יוצא אסיה.

יוסף עזרן: לא, אפריקה.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, שיעורם באוכלוסייה הוא 40.5%, שזה כמעט כפול מיוצאי אירופה ואמריקה.

אסעד אסעד: זכאים לבגרות – בסך הכול 29.5%.

אסעד אסעד: מסיימי לימודים אקדמיים – 24.2%.

אסעד אסעד: אני לוקח אותנו, הלא-יהודים.

אסעד אסעד: אחוז גילאי 18 בקרב האוכלוסייה הוא 22.7%.

אסעד אסעד: מסיימי תעודת בגרות – 10.6%.

אסעד אסעד: מסיימי לימודים אקדמיים באותו שנתון – אך ורק 5.4%.

אסעד אסעד: זאת לעומת 39.5% מקרב יוצאי אירופה ואמריקה ולעומת 24.2% מקרב יוצאי אסיה ואפריקה.

אסעד אסעד: אני טוען אפוא את מה שטענתי קודם – והלכתי על מה שאמרתם – שאי-אפשר לצמצם את הפערים האלה באותם תנאים ובאותן שיטות רגילות שהצבתם לעצמכם.

אסעד אסעד: לכן, המצב חמור.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, אגע עתה בשני נושאים נוספים.

אסעד אסעד: האחד – המגזר הדרוזי.

יוסף עזרן: תואיל לסכם, כי הזמן כבר מסתיים.

אסעד אסעד: לצערי הרב, המגזר הדרוזי הוא אחד המגזרים החלשים בכל מערכת החינוך.

אסעד אסעד: יש יישוב אחד בצפון, כפר של 7,000-6,000 איש.

סאלח סלים: תגיד את השם.

סאלח סלים: תגיד שזה כפר-יאסיף.

אסעד אסעד: כפר-יאסיף.

אסעד אסעד: יש בו בוגרי אוניברסיטאות יותר מאשר במגזר הדרוזי בכללותו.

אסעד אסעד: זו לא גאווה גדולה לומר זאת, ואני מצטער לומר זאת.

אסעד אסעד: לכן, אי-אפשר להגיע לאוניברסיטאות אם הבסיס אינו טוב ואם בית-הספר אינו טוב.

אסעד אסעד: אומנם אנחנו מתקדמים, אבל לאט.

אסעד אסעד: ההתקדמות הרגילה לא יכולה להביא אותנו למצב יותר טוב.

אסעד אסעד: היום, נכון לעכשיו – אף שמערכת החינוך מנסה להשפיע – אין כמעט חינוך טכנולוגי ומחשבים בבתי-הספר התיכוניים.

אסעד אסעד: סגן השר וליד צאדק, אין די מורים מקצועיים.

אסעד אסעד: מדובר על מורים מקצועיים למתמטיקה, פיזיקה, כימייה ומקצועות ריאליים.

אסעד אסעד: יש מורים, אבל הם לא מקצועיים מספיק כדי להביא לכך שמי שמוציא תעודת בגרות יוכל באמת להתקדם ולהתקבל לאוניברסיטה.

יוסף עזרן: מכובדי, אנא לסיים.

יוסף עזרן: אנא.

יוסף עזרן: חלפו שתי דקות אחרי חמש דקות.

אסעד אסעד: אני רוצה לומר עוד שני משפטים.

יוסף עזרן: אתה אומר שני משפטים, וזה יהיה שני משפטים וחצי.

אסעד אסעד: אם חשובה לך מערכת החינוך הדרוזית, כדאי שתדע באיזה מצב אנחנו נמצאים.

יוסף עזרן: אני מסכים אתך בכל לב.

יוסף עזרן: לכן, נתתי לך דקתיים אחרי הזמן, שהוא לפנים משורת הדין.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, היתה לי שיחה עם שר החינוך, ואני מעריך את מה שהוא עושה.

אסעד אסעד: הוא אמר, וגם כתב לי, שהוא ישנה את המצב.

אסעד אסעד: אני אומר לך, שאני בעד זה שיביאו מורים מקצועיים ובעלי מקצועות מבחוץ.

אסעד אסעד: יש חוסר משווע בכל הקשור לפסיכולוגיים, ליועצים חינוכיים, רופאים ואחיות לא קיימים.

אסעד אסעד: לא יכול להיות שזה לא יהיה קיים.

אסעד אסעד: ואני אומר את הדברים בעדינות.

אסעד אסעד: שר החינוך אמר לי שהוא יכלול את המגזר הדרוזי בתוכנית מב"ר – מעבר לבגרות.

אסעד אסעד: למי שלא יודע, תוכנית מב"ר זו תוכנית שנותנת הזדמנות שנייה.

אסעד אסעד: נכללו בה שני כפרים מתוך 18.

אסעד אסעד: איפה יתר הכפרים?

אסעד אסעד: דבר נוסף – ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, אני ואתה שייכים לאותה קבוצה.

אסעד אסעד: בפקולטה למשפטים בתל-אביב לומדים 5% מרמת-השרון.

אסעד אסעד: מכל הפריפריה, מכל יישובי המצוקה ועיירות הפיתוח – שיש בהם מיליון תושבים – יש 3.5% באותה אוניברסיטה.

אסעד אסעד: אפילו סטודנט אחד מבני המיעוטים לא התקבל בשנה שעברה לאוניברסיטה.

אסעד אסעד: זה קשור לתנאי הקבלה ולכל הבלוף הזה שנקרא מבחן פסיכומטרי, שמכתיבים לאותן קבוצות.

אסעד אסעד: לכן, הפערים האלה לא השתנו.

יוסף עזרן: אדוני, אנא לסיים.

אסעד אסעד: לכן, אני פונה לשר החינוך.

אסעד אסעד: אף שאמרתי שהוא עשה הרבה, ואני משבח אותו על כך, אני מבקש שהוא יבדוק שיטות אחרות כדי להעביר אותם אנשים המצויים במצב קשה למצב יותר טוב.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת אסעד אסעד.

יוסף עזרן: סגן השר וליד חאג' יחיא, בבקשה.

יוסף עזרן: אחריו – חבר הכנסת הרב משה גפני.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עובדיה עלי – אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת חיים אורון.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עמיר פרץ.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו הזדמנות נעימה לי להרעיף שבחים על משרד החינוך ועל העומד בראשו, פרופסור אמנון רובינשטיין, על כך שהוא עשה מאמצים כבירים כדי לצמצם פערים בין המגזר הערבי לבין המגזר היהודי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: המחסור והאפליה שהיו קיימים במשך 45 שנים הם דבר המשווע לשמים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: איני רוצה להלאות אתכם במספרים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: המספרים קיימים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שבחוברת של עמותת "סיכוי", המשמשת מעין דוח אמנסטי, שכל משרדי הממשלה ערים לו היום, כתבו את אשר צריכים לכתוב על ההתקדמות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מאחל לנו פה, ששרי הממשלה השונים ילכו בדרכו של השר ויקדמו את המגזר הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני פונה לחברי, חבר הכנסת אסעד אסעד, ואני אומר:

וליד צאדק חאג'-יחיא: נכון שעדיין יש ליקויים, אבל הליקויים האלה הם נחלת העבר, כי התהליך החינוכי הוא תהליך אטי, שאת פירותיו נוכל לראות בטווח שהוא הרבה יותר רחוק מאשר שנה, שנתיים או שלוש שנים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מודע לכל הבעיות שציינת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כואבות לי הבעיות שציינת, ואני תומך במה שאמרת בכל רמ"ח איברי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל אנחנו צריכים לראות את המציאות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: המציאות צריכה לדרבן אותנו לראות את העניין בצורה הרבה יותר אובייקטיבית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני רואה שהכישלון של החינוך עד היום היה תלוי בסופו של דבר באי-טיפול במכלול הבעיות של המגזר הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: המגזר הערבי מנוע מהרבה דברים, וכל הבעיות שלו מתנקזות לחינוך, מכיוון שהיום יש אבטלה אצל האקדמאים, שוק העבודה במגזר הערבי לא פתוח לפועלים מיומנים אלא לפועלים פשוטים ולעבודה שחורה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו לא צריכים לגדל עוד דור של עובדי בניין ושוטפי צלחות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו רוצים שהם ייקלטו בחברה הישראלית, שנחיה בה בשילוב ובאינטגרציה, ושמערכת החינוך תגביר את המוטיבציה של התלמיד כך שהוא ילמד טוב יותר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כשהוא מסיים את תעודת הבגרות, את האוניברסיטה, ואפילו את המאסטר ואת ה-.

וליד צאדק חאג'-יחיא: PH.D והוא לא מוצא עבודה, ודאי שהמוטיבציה אצל התלמיד פחותה, אף שהשוק צמא לידיים עובדות בתחום הטכנולוגיה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני, דיברת על הטכנוקרטים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הלוואי שנגיע לעניין הזה, מכיוון שבמגזר הערבי אין תעשייה ואין טכנולוגיה שיכולות לקלוט את האוכלוסייה הערבית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הנדידה מהכפר הערבי למקום עבודה מרוחק מהכפרים האלה יש לה השפעות חברתיות שליליות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אחוז הסטייה החברתית במגזר הערבי הולך וגדל, והוא הרבה יותר גבוה מאשר במגזר היהודי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: החברה הערבית נמצאת בתמורה, ואנחנו זקוקים למנגנוני פיקוח על התמורה הזאת, ואין כמו בית-ספר לניווט הזה, להגדלת הפיקוח ולוויסות בדרכים חיוביות ובריאות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: קודמי הצביעו על העניין הכאוב ביותר, והוא נוגע לבדואים בנגב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: גם אני רוצה להצביע עליו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הם לא בדואים נוודים, אלא בדואים שסובלים מאפליה ומאי-יציבות בשטח.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מינהל מקרקעי ישראל ו"הסיירת הירוקה" מתנכלים להם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כשאנחנו מדברים על רהט, יש שם בלוקים של בניין בלי שום תשתית לעתיד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: זה שוב גורם לחוסר מוטיבציה בקרב האנשים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היות ששמעתי את הצלצול ואני לא רוצה שתעמוד לי על הראש, אדוני היושב-ראש, עם הרוח הטובה שלך, אני רוצה להזכיר בצורה טלגרפית שני דברים.

יוסף עזרן: זה על חשבוני – לא הבנתי את המשפט לגבי רהט.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש שם בניינים, אבל לא קיימים מקורות תעסוקה במקום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל הזמן התרענו על כך שאין מקומות תעסוקה מקומיים, ובא האסון הנורא, באה הטרגדיה הנוראה, כאשר קרתה התאונה המחרידה, שהוכיחה לעם בישראל שאנשים מנצרת ומפסוטה באים לעבוד באשקלון ובמודיעין.

יוסף עזרן: לצערנו הרב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הכפרים הערביים נהפכו לבתי-מלון שתושביהם לנים בהם בלילה ובבוקר הם יוצאים לעבודתם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: איזו זיקה יש בין האנשים לכפר שלהם?

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש לכך השלכות חברתיות כבירות.

יוסף עזרן: אולי עם השלום שאתם תומכים ודוגלים בו יכול להיות שהחברה הערבית תשקיע במגזר הערבי?

יוסף עזרן: תעודדו את זה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מודה לך על השאלה הזאת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מאוד חושש שפירות השלום יפסחו על המגזר הערבי.

יוסף עזרן: זה רע מאוד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, במה אנחנו יותר טובים מהשטחים ברמתנו החינוכית?

וליד צאדק חאג'-יחיא: באיזה דברים אנחנו יכולים לתרום מבחינת האינטליגנציה, הכסף והיזמות?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו לא יכולים לעשות את זה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו צריכים להשתלב בעניין הזה, כדי שלא נישאר בשוליים של החברה, והקיטוב החברתי-הכלכלי יגבר ויביא למתחים חזקים ביותר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מנצל את ההזדמנות שנכנס חבר הכנסת גולדמן, סגן השר, ואני רוצה לסיים בכמה משפטים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: א.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מבקש שהוא יפקח על המשאבים המועברים למועצות המקומיות, במיוחד במקרה האחרון של עכו והשביתות שם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מבקש שיהיה פיקוח צמוד כדי לראות איפה המשאבים שמוזרמים ממשרד החינוך, האם הם מועברים לעכו, לביתוניא ולמקומות אחרים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני רוצה לחזק את דבריו של קודמי בעניין תנועות הנוער.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו צריכים למלא את חיי התלמידים בתוכן ובערכים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני רוצה שנחנך את התלמידים שלנו לערכים לאומיים, תוך הדגשת הערכים האוניברסליים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כך אנחנו יכולים להגיע לחברה פלורליסטית, שיכולה לקדם ביחד יהודים וערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל דבר שיינתן לערבים, זו זכותם לקבלו וזה טוב לכל המדינה וליושביה.

יוסף עזרן: הם ישראלים לכל דבר, עם כל הזכויות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה רבה, אדוני.

יוסף עזרן: חבר הכנסת משה גפני.

יוסף עזרן: אחריו – חברת הכנסת נאוה ארד.

יוסף עזרן: אחריה – חבר הכנסת סאלח סלים, ואחרון הדוברים הוא מיכאל איתן, כי לא יהיה סיכום.

יוסף עזרן: אני מוקיר את חברי הכנסת שנשארים לשבת כאן שעות רבות כדי לדבר חמש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, שמענו כאן סקירה נרחבת של שר החינוך, ובה הוא משתבח, לפי דעתי אפילו בצדק, במשאבים שהוקצו לחינוך ובתוספת הרבה שמשרד החינוך מקצה למורים, לכוחות ההוראה, לבתי-הספר, ללימודים בבתי-הספר.

משה גפני: הוא האריך ומסר סקירה רחבה על העניין הזה, ואני משבח אותו על כך.

משה גפני: אבל, אני מצטער על כך ששר החינוך, שמשרד החינוך איננו שואל, מה אנחנו רוצים מילד שנכנס למערכת החינוך בישראל?

משה גפני: למה אנחנו מצפים מהילד הזה כשהוא יגדל?

משה גפני: האם אנחנו רוצים שהילד, או הנער, יהיה טכנוקרט וידע את הלימודים שהוא לומד ומעבר לזה שום דבר?

משה גפני: רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אני חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית לנושא האלימות בבתי-הספר.

משה גפני: אני רוצה לומר שאני מזועזע.

משה גפני: בישיבה האחרונה של הוועדה הופיעו תלמידות מיישוב מבוסס במרכז הארץ – אני לא רוצה לומר את שמו של היישוב – כפי ששר החינוך אמר, לא מדובר על שכונות מצוקה אלא על יישוב מבוסס.

משה גפני: התלמידות הללו סיפרו כיצד האלימות בבתי-הספר הפכה להיות לחם חוק.

משה גפני: נערים מחולקים לקבוצות – אני לא רוצה להאריך בזה כי אין לי זמן רב – יש קבוצה אחת שאסור להתחיל אתה כי הם באים עם סכינים לבתי-הספר.

משה גפני: אם מישהו מתחיל עם הקבוצה הזאת הם שולפים סכינים, ואני מדבר על יישוב מבוסס.

משה גפני: יש כאלה שמגיעים עם אלות – אני מדבר על מחקר שהובא לוועדה, וזאת מלבד העדות החיה של אותן תלמידות.

מיכאל איתן: אני מניח שזה לא בבתי-הספר הממלכתיים-דתיים ולא בבתי-הספר של החינוך העצמאי.

משה גפני: לא.

משה גפני: לא מדובר על בתי-הספר של החינוך העצמאי ולא על בתי-הספר הממלכתיים-דתיים.

משה גפני: אני רוצה לדבר על החינוך בכלל.

משה גפני: אני לא עושה התפלגות.

משה גפני: אני מדבר על החינוך.

יוסף עזרן: כולם ילדים שלנו.

יוסף עזרן: זו הערה חשובה.

יוסף עזרן: היא במקומה.

משה גפני: כן, ילדים יהודים.

משה גפני: אני מדבר על ילדים יהודים ביישוב מבוסס במרכז הארץ.

משה גפני: הנערות מספרות, שבלילות שבת הולכים לפאבים.

משה גפני: במקום שאני התחנכתי זה לא היה.

משה גפני: ישבנו, חבר הכנסת טמקין ואנוכי, נציגים של משרדי הממשלה, והזדעזענו.

משה גפני: נערות ונערים בגיל צעיר הולכים לפאבים, ללא השגחה, לא של המשטרה ולא של מערכת החינוך.

משה גפני: הכול יודעים על כך.

משה גפני: והמערב הפרוע, זה קטן לעומת מה שקורה שם, בפאבים.

משה גפני: וכפי שאמרתי, כולם יודעים על כך.

משה גפני: ואנחנו שואלים את הנערות הללו, את התלמידות: מנהל בית-הספר יודע?

משה גפני: המורים יודעים?

משה גפני: הן צוחקות – בוודאי, מה זאת אומרת; זה כמעט חלק מהמערכת.

משה גפני: וזה לא סיפור על בית-ספר מסוים, כאילו הוא מקרה חריג.

משה גפני: מדובר על מחקרים שעשו עכשיו במערכת החינוך הממלכתית, ואלה הדברים.

משה גפני: ציטט פה קודם חבר הכנסת עוזי לנדאו פסוק, ואני מוכרח גם כן לחזור ולצטט אותו: "רק אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני".

משה גפני: האם בחינוך הממלכתי במדינת ישראל מחנכים גם ליראת אלוקים, מלבד הידע הלימודי?

משה גפני: אומרים לתלמידים מה הם הערכים היהודיים?

משה גפני: מהו סוד קיומנו כעם כל כך אלפי שנים?

משה גפני: מהו הסוד הזה שעם שהיה מפוזר בכל העולם, גלה למערב ולמזרח, לצפון ולדרום, אחרי כל כך הרבה שנים חוזר לארץ-ישראל?

משה גפני: מסבירים את זה לילדים?

משה גפני: מה עושה שר החינוך?

משה גפני: יש בעיה אמיתית, שמורים אינם רוצים ללמד יהדות; אינם רוצים או רוצים מעט ללמד את לימודי התנ"ך ואת הערכים שאנחנו התחנכנו עליהם.

משה גפני: אז מה עושה שר החינוך?

משה גפני: מביא את הרפורמים ואת הקונסרבטיבים, כדי שהם ילמדו יהדות במערכת החינוך הכללית.

משה גפני: הרפורמים והקונסרבטיבים לועגים ליהדות המסורתית.

משה גפני: הם לועגים לה, בזים לה, הם נאבקים בה, הם נלחמים נגדה.

משה גפני: ומה הם יגידו לתלמידים?

משה גפני: האם הם יגידו שאותו יהודי דתי חי במשך כל אלפי השנים כאן ממעמד הר-סיני?

משה גפני: הלוא מהסיבה הזאת אנחנו כאן בארץ.

משה גפני: מהסיבה הזאת אנחנו יחד, אנחנו עם אחד.

משה גפני: מה עושה אותו רפורמי שבא לכיתה בבית-ספר ממלכתי ששם אין מי שילמד יהדות?

משה גפני: הוא עושה קרקס מהעניין, הוא עושה צחוק מכל הנושא של היהדות.

משה גפני: כך רוצים לפתור את הבעיה?

משה גפני: כך מתכוון משרד החינוך, שר החינוך, ללמד יהדות בבתי-הספר הממלכתיים?

משה גפני: זוהי הדרך?

משה גפני: זה מזכיר את חלם.

משה גפני: היה גשר מסוכן.

משה גפני: מה עשו חכמי חלם?

משה גפני: בנו בית-חולים מתחת לגשר.

משה גפני: לא מלמדים יהדות, אז מביאים את הרפורמים, שלועגים ליהדות.

משה גפני: אני פונה אליך, אדוני סגן השר, האחריות המוטלת עליכם היא רבה מאוד.

משה גפני: אנחנו מגדלים היום דור, אמר פה חבר הכנסת עוזי לנדאו, אנחנו מגדלים עמי ארצות בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו מגדלים טכנוקרטים, אנשים שאולי יהיה להם ידע בטכנולוגיה, במדע – – –

מיכאל איתן: הלוואי, הלוואי שלפחות זה יהיה.

משה גפני: אני לא רוצה להתווכח על העניין.

משה גפני: גם על זה יש לי מה לומר.

משה גפני: אבל בואו נצא מתוך הנחת יסוד, ששר החינוך דיבר אמת, וכך יהיה, בואו נצא מתוך הנחה כזאת.

משה גפני: האם זה מה שאנחנו רוצים מהנוער?

משה גפני: אנחנו רוצים מבני הנוער שיגדלו מדענים וטכנוקרטים ושלא תהיה להם שום זיקה לעם היהודי?

משה גפני: שום זיקה לארץ-ישראל?

משה גפני: שלא תהיה להם שום זיקה למה שמאחד אותנו?

משה גפני: לא יהיה להם שום קשר למסורת?

משה גפני: אני אומר לך, עם ללא עבר הוא עם ללא עתיד.

משה גפני: לא יכול להיות שאנחנו נחיה כאן יחד כשלכל אחד יש אורח חיים שונה.

משה גפני: מה יאחד אותנו?

משה גפני: מה יאחד את הנערים האלה שגדלים בבתי-ספר ממלכתיים עם כאלה שגדלים בבתי-ספר ממלכתיים-דתיים, עם כאלה שגדלים בחינוך העצמאי?

יוסף עזרן: דברים נפלאים ונוקבים, אבל מה לעשות, השעון רץ.

מיכאל איתן: אני נותן לו דקה מהדקות שלי.

יוסף עזרן: מהדקות שאתה עומד לקבל ממני כצ'ופר.

משה גפני: אני אומר, האחריות היא עלינו, על כולנו, חברי הכנסת, ובמיוחד ראשי משרד החינוך.

משה גפני: אדוני סגן שר החינוך, אתה המנכ"ל, אלה שעומדים בראש המערכת, לאן אנחנו מובילים את העם היהודי בארץ-ישראל?

משה גפני: אני מוכרח, אדוני היושב-ראש, ברשותך האדיבה, לדבר במשפט אחד או שניים על החינוך החרדי.

משה גפני: שר החינוך אמר לי קודם, שנותנים את הגידול הטבעי בתלמודי-התורה ובבתי-הספר הללו.

משה גפני: כל השנה לא נתנו.

משה גפני: לא הכירו בכיתות א'.

משה גפני: אני מודה לו על זה אפילו זה ניתן במאוחר, כי מדובר כבר על סוף השנה התקציבית.

משה גפני: זה היה צריך להיות בתחילת השנה, אבל הרי אי-אפשר שלא להודות על דבר כזה.

משה גפני: אינני יודע, יכול להיות שבאמת החינוך החרדי הוא בתחתית הסולם, קודם יש החינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי, החינוך הערבי, ואחריהם, בתחתית הסולם – החינוך החרדי.

משה גפני: יכול להיות שכמו שבגלות הודינו גם פה אנחנו צריכים להודות.

משה גפני: זה היה צריך להיות בתחילת השנה, אבל אני מודה שזה ניתן.

סאלח סלים: – – –

יוסף עזרן: זה מנחם אותך קצת, חבר הכנסת סלים.

סאלח סלים: אנחנו מוכנים להתחלף.

משה גפני: גם אנחנו.

משה גפני: אנחנו מוכנים להתחלף.

יוסף עזרן: מבחינה תקציבית הוא מתכוון.

משה גפני: כן, אני מדבר רק מבחינה תקציבית.

משה גפני: כל אחד חי באמונתו.

משה גפני: ודאי.

משה גפני: אני מסיים, אדוני סגן השר, אני מסכים עם חבר הכנסת סלים: מה שאתם נותנים לחינוך הערבי, תנו לנו.

משה גפני: תודה רבה.

יוסף עזרן: יפה מאוד.

יוסף עזרן: עכשיו חברת הכנסת נאוה ארד; בבקשה.

נאוה ארד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית הדברים אני רוצה לחזק את דבריו של שר החינוך, שדיבר על כך שראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, כאשר הוא דיבר על שינוי סדר העדיפויות הלאומי, הוא דיבר הרבה מאוד על החינוך.

נאוה ארד: אחד הדברים שהוא היה מאוד גאה בהם היה ההשקעה שהממשלה הזאת השקיעה במערכת החינוך.

נאוה ארד: אני רוצה לברך גם את סגן שר החינוך, שאולי מעט אנשים יודעים שיש לו יועצת למעמד האשה, שעוסקת בעיקר בנושא של ספורט נשים.

נאוה ארד: ואתה יודע כמוני, שעדיין הדרך רב ויש עוד פער גדול מאוד בשוויון ההזדמנויות בספורט בין נשים לגברים.

נאוה ארד: מאחר שאתה מתרכז בנושא הזה, נדמה לי שלקראת שנת התקציב הבאה הגיע הזמן שהחלטות שהיו כתובות על הנייר גם תיראינה בשטח.

מיכאל איתן: מה עוד שכולנו עוסקים בספורט הריצה.

נאוה ארד: זה יותר מריצה.

נאוה ארד: אני יכולה לדבר על זה ביותר זמן מחמש הדקות שניתנו לי.

נאוה ארד: אני רוצה לברך על העובדה, שמשרד החינוך, בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל, הכניס את נושא השוויון בין המינים.

נאוה ארד: אנחנו מקווים, שתוכנית החינוך לשוויון בין המינים תבטיח לא רק יחס אחר לנשים ואפשרות קידום לנשים, אלא תבטיח גישה אחרת, שונה ממה שהיה עד היום בספרי הלימוד על תפקידה של האשה במדינה.

נאוה ארד: אדוני סגן שר החינוך, ביום האשה הבין-לאומי, שהתקיים במרס השנה, נערך ב"בנייני האומה" כנס גדול מאוד, שהשתתפו בו למעלה מ-3,000 עובדות מדינה, המייצגות 60% מעובדי המדינה.

נאוה ארד: באותו כנס הופיע ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, כאורח הכבוד.

נאוה ארד: את עיקר נאומו הוא הקדיש למאבק באלימות.

נאוה ארד: הוא דיבר על אלימות בכלל ועל אלימות במשפחה בפרט.

נאוה ארד: הוא דיבר על אלימות נגד ילדים ועל אלימות נגד נשים, ואני רוצה להוסיף – אלימות נגד קשישים, אלימות נגד נשים וגברים, מבוגרים ומבוגרות.

נאוה ארד: יום יום, חברי הכנסת, ולא תמיד זה מופיע בתקשורת, יש שוד, יש מכות, קיימת אלימות.

נאוה ארד: רק מעט מופיע בתקשורת.

נאוה ארד: קורים דברים איומים.

נאוה ארד: ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אמר:

נאוה ארד: התופעה הזאת של האלימות חייבת להיעקר מהשורש.

נאוה ארד: אני רוצה לומר לך, אדוני סגן שר החינוך, אתמול הופיעה בטלוויזיה מורה, והיא אמרה, שהיא נדהמה לקרוא, עוד לפני הרצח הנורא, חיבורים של תלמידים שהיו מלאים בביטויי אלימות, אותה אלימות שהיתה בחברה הישראלית לפני הרצח, ואינני יודעת אם היא נפסקה אחרי הרצח.

נאוה ארד: היא נדהמה מעוצמת האלימות, והחליטה היום, לאחר שראינו את התגובה של הילדים ובני הנוער, להמשיך ולעסוק בנושא הזה, כדי למצוא כלים מתאימים שישנו את הגישה הזאת של הילדים והנוער.

נאוה ארד: אני רוצה להציע לך הצעה, אדוני סגן שר החינוך, ומבקשת שתעביר אותה לשר החינוך.

נאוה ארד: אתם החלטתם, שבבתי-הספר הממלכתיים השנה תהיה שנת התעשייה.

נאוה ארד: אתם החלטתם, שבבתי-הספר הממלכתיים-דתיים השנה הזאת תהיה מוקדשת לירושלים.

נאוה ארד: אני יודעת שנערכו תוכניות הלימוד.

נאוה ארד: גם נושא התעשייה, גם נושא ירושלים – אינני יודעת למה ההפרדה הזאת – הם נושאים חשובים ביותר.

נאוה ארד: אבל אני חושבת, אדוני סגן שר החינוך והתרבות, שאחרי הרצח הנורא, אחרי מה שראינו, ואחרי התגובה של הילדים והנוער, אולי יהיה זה נכון לשנות את ההחלטה שהיתה; לא לגמרי לוותר על נושא התעשייה ועל נושא ירושלים, אבל כבר עכשיו להכניס לתוכניות החינוך ולמערכת החינוך את הנושא של מאבק נגד אלימות.

נאוה ארד: אני חושבת שזו חובה, משום שהתופעה הזאת קיימת פיזית, יום יום, בבתים, ברחובות, בערים, בכפרים, מול מבוגרים ומול ילדים.

נאוה ארד: ואני חושבת, שהיום חייבים להכניס למערכת החינוך הממלכתית, הממלכתית-דתית והחרדית את הנושא של המאבק נגד אלימות, של הסובלנות בין דתיים לחילונים, בין כל אזרחי מדינת ישראל.

נאוה ארד: כי אחרת לא נסלח לעצמנו, וכל המלים של חשבון נפש יהיו מלים בלבד.

נאוה ארד: ואתה, אדוני סגן שר החינוך, וגם שר החינוך, הוכחתם, שאתם לא רק מדברים, אתם גם עושים.

נאוה ארד: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה לחברת הכנסת נאוה ארד.

יוסף עזרן: חבר הכנסת סאלח סלים, בבקשה.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם אני נמנה עם אלה שרואים את ההתקדמות, במיוחד בשלוש השנים האחרונות, בחינוך בכלל ובחינוך במגזר הערבי.

סאלח סלים: אף אחד לא יכול להגיד שלא היתה התקדמות.

סאלח סלים: אבל יש דברים שחשוב מאוד להצביע עליהם.

סאלח סלים: איך זה יכול להיות שעד היום חסרות 1,000 כיתות במגזר הערבי?

סאלח סלים: משרד החינוך יודע והשר יודע, שעד הרגע הזה עדיין חסרות 1,000 כיתות במגזר הערבי.

סאלח סלים: זאת אומרת, תלמידים לומדים בכיתות שכורות, לא מתאימות; לכיתות של 30 מ"ר מכניסים 40 תלמידים.

סאלח סלים: זה קיים עד היום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ואחרים מדברים על מיזוג אוויר.

סאלח סלים: כן, אחרים מדברים על מיזוג אוויר ועל חימום, ואנחנו מדברים על כיתה, על בית שהילדים ישבו בו.

סאלח סלים: דבר שני.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, איך אפשר להסביר לנו, שמתוך 5,000 מרצים באוניברסיטאות בישראל יש רק 20 מרצים ערבים?

סאלח סלים: ויש היום אנשים שנאספו, ישבו, אני נכחתי שם – יש למעלה מ-140 אנשים בעלי תואר דוקטור ופרופסור שעבדו כמרצים באוניברסיטאות בארצות-הברית, באנגליה, בגרמניה ובארצות אחרות באירופה.

סאלח סלים: האם שם, בלונדון ובמקומות אחרים שבהם מצויות אוניברסיטאות מהמפוארות בעולם, הם מתאימים להיות מרצים, ופה במדינת ישראל הם אינם מתאימים להיות מרצים?

סאלח סלים: אינני חושב שזו תקלה.

סאלח סלים: זה עניין מאורגן, מתוכנן, מכוון.

סאלח סלים: זו לא תקלה.

סאלח סלים: לא יכול להיות שיהיו רק 20 מרצים ערבים.

סאלח סלים: זה לא יכול להיות.

סאלח סלים: זה דבר מתוכנן, שלא יהיו יותר מרצים ערבים במוסדות להשכלה גבוהה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת סלים, מתוך 140 האקדמאים החשובים האלה, שאתה אומר שהם בעלי ניסיון, האם הגישו בקשות – – –

סאלח סלים: בוודאי, הם הגישו בקשות להתקבל.

סאלח סלים: אבל התשובות שהם קיבלו היו: אין לנו מקום, אין לנו מקום.

סאלח סלים: האנשים האלה ישבו ושוחחו על העניין הזה, מה אפשר לעשות.

סאלח סלים: הם מתרשמים שהכוונה היא שהם יעזבו את הארץ, ירדו.

סאלח סלים: זו התוכנית, שהאנשים האלה לא ימצאו עבודה פה, ויעזבו את הארץ וילכו לגור באמריקה או באירופה.

סאלח סלים: זה דבר מתוכנן.

סאלח סלים: לכן אנחנו לא יכולים לשבת בשקט ולהגיד שהכול בסדר.

סאלח סלים: לצערי, חסרים עוד הרבה מאוד דברים במגזר הערבי.

סאלח סלים: בעניין הנשירה, הנשירה היא דבר מדאיג מאוד, והוא לא טופל על-ידי משרד החינוך כמו שצריך.

סאלח סלים: חסרות ספריות, ספריות בכלל.

סאלח סלים: במגזר היהודי מדברים על בריכות שחייה.

סאלח סלים: אנחנו עוד לא חולמים על זה.

סאלח סלים: אנחנו מדברים על ספריות.

סאלח סלים: יש הרבה מאוד כפרים שאין בהם אפילו ספרייה אחת, כאילו שאנחנו לא קיימים במדינה הזאת.

סאלח סלים: ומועדוני נוער וספורט – המספר אפסי.

סאלח סלים: לכן אני חושב, שחשוב לעשות מה שנקרא העדפה מתקנת לסקטור שבמשך 45 שנים הופלה לרעה בצורה מתוכננת.

סאלח סלים: 45 שנים המגזר הערבי הופלה לרעה, בכוונה.

סאלח סלים: לכן חשוב מאוד לעשות תיקון – – –

יוסף עזרן: הופלה לרעה – אולי.

יוסף עזרן: אבל האם אתה בטוח שבכוונה?

סאלח סלים: בטח בכוונה.

סאלח סלים: זה לא מאלוהים.

סאלח סלים: אני פה אתך.

סאלח סלים: כל דבר רע זורקים על אלוהים.

סאלח סלים: אל תסכים לזה.

סאלח סלים: אלוהים בסדר, אלוהים לא מפלה בין אנשים.

סאלח סלים: אז אל נזרוק את זה על אלוהים.

סאלח סלים: אלוהים לא אשם בזה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת סלים, אתה הרי יודע שאני יהודי מאוד מאוד פרגמטי.

סאלח סלים: הגון, כן.

יוסף עזרן: אז בוא נעזוב את אלוקים בשמים.

יוסף עזרן: עכשיו מדברים על דברים כאן, בארץ.

יוסף עזרן: שהיתה אפליה – אני מוכן להסכים אתך.

יוסף עזרן: אבל מתוכננת, בכוונה – אני חושב שזו היסחפות.

סאלח סלים: מתוכננת, מאורגנת, בטח.

סאלח סלים: זה לא בא סתם כך.

סאלח סלים: זה לא מקרה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אז אולי צריכה להיות אפליה מתקנת, כפי שחבר הכנסת סלים מציע.

וליד צאדק חאג'-יחיא: צריך לגשר על הפערים.

יוסף עזרן: לזה לא התנגדתי.

יוסף עזרן: הסכמתי לזה, בהחלט.

יוסף עזרן: אני רק הערתי על העניין הזה.

יוסף עזרן: קשה לי לקבל שזה נעשה בכוונה, עם כל הכבוד.

סאלח סלים: כן, כן, אתה לא יודע.

סאלח סלים: אבל אתן לך עוד דוגמה.

יוסף עזרן: אני מצטער, אתה אומר דברים חמורים מאוד.

יוסף עזרן: אני לא יכול לשבת סתם כך ולשמוע, כי אתה כאילו אומר לי שמדינת ישראל בכוונה מפלה לרעה.

יוסף עזרן: קשה לקבל את זה.

סאלח סלים: כן, כן.

סאלח סלים: אתן לך עוד דוגמה.

סאלח סלים: אין מורה אחד שנכנס לעבוד בתור מורה במשרד החינוך והתרבות, שלא עבר דרך השב"כ.

סאלח סלים: השב"כ הוא זה שהחליט את מי לקבל ואת מי לא לקבל.

יוסף עזרן: טוב, היו בעיות של לאומנות.

סאלח סלים: 45 שנים השב"כ הוא ששלט במדינה הזאת, לא הממשלה.

סאלח סלים: השב"כ הוא שהנחה את הממשלה, ולא הממשלה הנחתה את השב"כ.

מיכאל איתן: אני רוצה לשאול שאלה בניחותא.

מיכאל איתן: אל תשכח שבתוך האוכלוסייה הערבית היו קבוצות משכילות שהאידיאולוגיה שלהן היתה שצריך לחסל את מדינת ישראל.

מיכאל איתן: אז מדוע לא צריך היה להתגונן מפניהן, כדי שהם לא יהיו מורים שיישמו את האידיאולוגיה שלהם בין כותלי בית-הספר, במימון משלם המסים?

יוסף עזרן: לא היתה בעיה לאומנית?

סאלח סלים: יכול להיות שהייתי מסכים לגבי אחדים פה ושם, שחשבו על הרס מדינת ישראל, אבל זה לא הכלל.

סאלח סלים: אני אתן לך דוגמאות שאני אחראי להן.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הבדיקה היתה פוליטית ולא ביטחונית.

סאלח סלים: אתן לך דוגמאות פוליטיות: אנשים נרדפו על שקנו את עיתון המפלגה הקומוניסטית הישראלית, ולכן לא קיבלו אותם לעבודה במשרד החינוך והתרבות.

מיכה גולדמן: אתה מדבר על ההיסטוריה.

סאלח סלים: אני מקווה שהיום השב"כ הוציא את ידיו מהעניין.

סאלח סלים: לא שמעת אותי כאשר דיברתי.

סאלח סלים: אף אחד לא נכנס למערכת החינוך בלי שהשב"כ הסכים לכך.

סאלח סלים: אני מקווה שזה חוסל, אבל יש לי הרגשה שהאלוהים של מדינת ישראל זה השב"כ.

מיכה גולדמן: זה נגמר.

סאלח סלים: הוא מנהל את כל העניין, הוא מנהל את המדינה, הוא מנהל את הממשלה ולא הממשלה מנהלת אותו.

סאלח סלים: הוא מנהל את הכול.

מיכה גולדמן: הדברים האלה שייכים להיסטוריה.

סאלח סלים: אני מקווה, אבל אנחנו נרדפנו.

סאלח סלים: כל אחד שקנה עיתון של המפלגה הקומוניסטית נזרק מעבודתו בתור מחנך.

סאלח סלים: המפלגה הקומוניסטית לא דגלה בהריסת מדינת ישראל, ואתה יודע את זה, חבר הכנסת מיקי איתן.

סאלח סלים: אנחנו סבלנו מזה כמפלגה.

סאלח סלים: כל אחד שבא לשמוע הרצאה אצלנו, זרקו אותו מהעבודה.

מיכאל איתן: הססמה היתה: בלי חרות ומק"י.

סאלח סלים: אבל מחרות ירדו, מאתנו עוד לא ירדו.

יוסף עזרן: מה קורה פה?

יוסף עזרן: רבותי, בשעה כזאת אנו עושים רגרסיה כזו?

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, אלה דברים המכאיבים לנו.

יוסף עזרן: הדברים שאמרת הם חשובים מאוד, אבל לא לשכוח – – –

סאלח סלים: הלוואי שהשב"כ היה מצליח בין היהודים, כמו שהצליח בין הערבים.

סאלח סלים: אז לא היה קורה מה שקורה.

סאלח סלים: בין הערבים הוא קיבל עשר – תקף כל הזמן.

יוסף עזרן: מכובדי היקר, מתי אדוני מתכוון לסיים?

סאלח סלים: לא שמעתי צלצול.

יוסף עזרן: היה צלצול, מה לעשות.

יוסף עזרן: אני אומנם לא שייך ל"גששים", אבל אני אומר לך שהיה.

סאלח סלים: אנסה לסיים בשני משפטים.

סאלח סלים: אני פונה לכבוד סגן שר החינוך והתרבות: יש תופעות מסוכנות בחינוך היהודי; לא בפרוגרמה אלא בבתי-הספר.

סאלח סלים: יש תופעות של שוביניזם יהודי.

סאלח סלים: יש חינוך אנטי-דמוקרטי בחלקים של הציבור היהודי, לכן חשוב מאוד לעתידה של המדינה לחנך ילדים, במיוחד לאחווה בין העמים, לכבוד בין העמים.

סאלח סלים: לא לשנוא.

סאלח סלים: לצערי הרב, יש מחנכים, יש מורים שלא מגיע להם להיות מחנכים.

סאלח סלים: הם מחנכים לשנאה בין יהודים לערבים.

סאלח סלים: חשוב מאוד שמשרד החינוך ישים יד יותר תקיפה ועניינית על תופעות כאלה.

סאלח סלים: תודה רבה.

יוסף עזרן: אני מודה לך.

יוסף עזרן: אדוני, חבר הכנסת מיכאל איתן.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי ביקורת קשה על מערכת החינוך, אבל בטרם אפתח בביקורת אני רוצה לומר, שכאשר אנחנו מביעים את הביקורת, צריך לזכור שמשרד החינוך הוא לא הגורם היחיד האחראי לחינוך הילדים.

מיכאל איתן: אנחנו לא יכולים לראות במשרד החינוך את הגורם שבגללו התופעות שעליהן אנו מתריעים קיימות.

מיכאל איתן: אני אומר זאת בצער רב, כאב וכמי שצריך להיות מופקד על החינוך בבית.

מיכאל איתן: אני רואה מה קורה בביתי, אצל שכני, אצל חברי ביישוב שבו אני גר ובקרב הציבור שאליו אני מגיע.

מיכאל איתן: אני מצטער מאוד לומר, שהרבה מאוד מהדברים ששמעתי כאן, שורשיהם נעוצים בבית-הספר, בבית, בתקשורת, בחברה, ואי-אפשר למקד הכול במשרד החינוך.

מיכאל איתן: ובכל אופן, אנחנו דנים כרגע במשרד החינוך, ולאחר שאמרתי את מה שאמרתי, אני רוצה לומר מדוע אין לי אמון במערכת החינוך בישראל.

מיכאל איתן: יש לי אמון במנכ"ל, יש לי אמון במורים ובצוות המקצועי, אם כי יש לי ביקורת גם עליהם, ואשמיע אותה, אבל יש לי בהם אמון כללי.

מיכאל איתן: האי-אמון שלי מתחיל בקובעי המדיניות – בשר ובסגנו.

מיכאל איתן: כאשר אני שומע שנותנים משאבים ומשקיעים עוד כסף רב במשרד החינוך, אני לא מבסוט באופן אוטומטי.

מיכאל איתן: אישרנו עוד 2 מיליארדי שקל, אבל אני רוצה לדעת מה יעשו ב-2 מיליארדי השקל האלה.

מיכאל איתן: למה יחנכו?

מיכאל איתן: אם מחנכים במשרד החינוך למה שמציע סגן שר החינוך, למחוק את המלה יהודי מההמנון, מ"התקווה", אז אני מעדיף שיקצצו.

מיכאל איתן: למה צריך לתת עוד כסף למשרד החינוך, האם כדי שילמד את תלמידי ישראל להתבייש בכך שבהמנון שלהם מופיעה המלה יהודי?

מיכאל איתן: המנכ"ל מבצע מדיניות, המורים מלמדים מה שנותנים להם ללמד, אבל קובעי המדיניות אומרים להם: קחו עוד כסף, קחו עוד אמצעים, תלמדו לטשטש את הזהות היהודית של המדינה.

מיכאל איתן: בשביל מה אני צריך את זה?

מיכאל איתן: עדיף שיהיו פחות אמצעים.

מיכאל איתן: אני שומע את שר החינוך והתרבות מודיע לפני שבועיים לתלמידי ישראל מה הם צריכים לעשות: אם הם שומעים מורה בחדר המורים, בבית-הספר ואולי גם בבית, בשכונה וברחוב, שבאיזו צורה הזדהה עם המעשה הזה והביע אהדה לרצח רבין – הם חייבים לדווח מייד.

מיכאל איתן: מה האמירה הזאת?

יוסף עזרן: אתה בטוח בזה?

מיכאל איתן: כך הוא אמר.

מיכאל איתן: נתן הודעה פומבית, כדי שישמעו אותו: תלמידים, דווחו.

מיכאל איתן: מה זה, סקוריטטה?

מיכאל איתן: זוהי מערכת חינוך?

מיכאל איתן: הוא שר לביטחון פנים או שר החינוך?

מיכאל איתן: חס וחלילה, אנחנו לא מזדהים עם העניין, ואנחנו רוצים להעניש את כל מי שעובר על החוק ולהילחם בגורמים המאיימים על הדמוקרטיה, ולפעמים גם להגביל את הדמוקרטיה במקומות שצריך, על מנת שתוכל להתגונן.

מיכאל איתן: אבל להפוך ציבור תלמידים למלשינים?

מיכאל איתן: ולמה זה יצא?

מיכאל איתן: הרי השר רובינשטיין הוא אדם שאי-אפשר להגיד עליו שאינו אדם נאור, והרי בכל הקריירה שלו הוא לחם למען זכויות.

מיכאל איתן: איך אדם כזה הופך להיות צ'אושסקו כזה?

מיכאל איתן: איך זה אפשרי?

יוסף עזרן: תתמתן קצת.

מיכאל איתן: אני לא רוצה להתמתן.

מיכאל איתן: אלו שיטות של צ'אושסקו.

יוסף עזרן: זה בסדר, שיטות כן.

מיכאל איתן: אמרתי שהוא אדם נאור, ושאלתי איך זה קורה לו שהוא אומר דבר כזה.

מיכאל איתן: התשובה שלי היא, שהמדיניות שלו היא מדיניות פוליטית.

מיכאל איתן: הוא לא רואה את הכלל, הוא מכוון לכיוונים פוליטיים, הוא עושה את זה מתוך מגמה, ולכן אין לי אמון בו.

מיכאל איתן: אני לא רואה את אחדות ישראל, אני לא רואה את הרצון לשקף קונסנסוס בכל מערכת החינוך.

מיכאל איתן: אבל אני כן רואה בתרגילים מתרגילים שונים כיוון מאוד מאוד מסוים, שאינו משקף את מה שחצי מהעם ואולי יותר מזה רוצה.

מיכאל איתן: אדרבה, תלמדו מסגן השר וליד צאדק.

מיכאל איתן: ניגשתי אליו על מנת לשאול אם הבנתי טוב מה הוא אמר כאן.

מיכאל איתן: הוא אמר לכם: רבותי, תשקיעו בחינוך הלאומי.

מיכאל איתן: ניגשתי אליו לשאול אותו: האם זה נכון שאתה התכוונת שיהיה כאן

מיכאל איתן: חינוך לאומי יהודי וחינוך לאומי ערבי, ושתהיה לנו מדינה עם חברה פלורליסטית, שבה כל אחד יוכל לחיות עם האחר, אבל לא נטשטש את הזהות הלאומית?

מיכאל איתן: הוא ענה לי: מאה אחוז, לזה אני מתכוון.

מיכאל איתן: זה לא צריך לבוא האחד על חשבון השני.

מיכאל איתן: כאשר רוצים להגיע להסכמה, לא צריך להגיע לידי ביטול הזהות העצמית שלנו על-ידי כפירה במסורת, על-ידי טשטוש הערכים ההיסטוריים שלנו.

מיכאל איתן: התוצאות הן מה שאנחנו רואים היום.

מיכאל איתן: אני אומר ולוקח גם על עצמי את האשמה, שהאוכלוסייה החילונית יש בה שיעור יותר גבוה של אלימות מאשר באוכלוסייה הדתית, יש שיעור יותר גבוה של פשע, יש שיעור יותר גבוה של סמים, יש יותר אי-אהבת המולדת, יש יותר ירידה מהארץ.

מיכאל איתן: ובסוף אני צריך לראות, שהנביאים החדשים של הנוער הישראלי מטיפים מוסר לחובשי כיפות שבאים מלבנון, ששומרים שם על מדינתנו.

מיכאל איתן: אומר לי קצין שחוזר מלבנון מאובק כולו עם כיפה על ראשו: שם אנחנו לא במיעוט, שם יש רבים חובשי כיפות, שם אף אחד לא מדבר בנו סרה.

מיכאל איתן: אבל כאשר אני מסתובב בדיזנגוף, קוראים לי רוצח.

מיכאל איתן: ואיפה היה סגן שר החינוך?

מיכאל איתן: הוא היה בין הקוראים רוצח.

מיכאל איתן: סגן שר החינוך בישראל היה בין אלה שאמרו: כל אלה הם רוצחים.

מיכאל איתן: אני שמח שהיום הוא התנצל וחזר בו, אבל אני לא יודע למה זה לקח לו 30 ימים.

מיכאל איתן: ואיפה היה שר החינוך כאשר הדברים האלה נאמרו?

מיכאל איתן: מדוע אני הייתי צריך לבוא ולבקש ממך לחזור בך, אדוני סגן שר החינוך?

מיכאל איתן: אני שמח ומודה לך על שחזרת בך.

מיכאל איתן: היתה לי מועקה ולכן באתי אליך ואמרתי לך: תמצא דרך לחזור בך.

מיכאל איתן: אבל למה שר החינוך לא עשה שום דבר?

מיכאל איתן: למה החברים שלך לא אמרו לך: "סגן השר גולדמן, תשמע, הגזמת"?

מיכאל איתן: הנה שמעת, שכאשר אני אמרתי צ'אושסקו על שר החינוך, מייד אמר לי היושב-ראש: הגזמת.

מיכאל איתן: לכן הבהרתי שחס וחלילה לא התכוונתי לפגוע.

יוסף עזרן: וטוב עשית.

מיכאל איתן: קיבלתי את זה באהבה.

מיכאל איתן: אבל למה היה צריך להיות כך?

מיכאל איתן: איפה משרד החינוך והתרבות בימים אלה?

מיכאל איתן: הוא צריך לשאת במסע חינוכי, שחס וחלילה לא ייפגעו אנשים מפני שהם חובשים כיפות, מפני שהם שייכים לליכוד, למפד"ל, למחנה הלאומי, להתיישבות.

מיכאל איתן: זו היתה צריכה להיות הבשורה שלכם היום.

מיכאל איתן: מאחר שזמני עבר, אני רוצה לומר רק עוד כמה מלים על עניין אחר.

מיכאל איתן: דובר כאן על קידמה טכנולוגית, ופתח כאן חבר הכנסת גפני ואמר: לא מספיק שיש קידמה טכנולוגית.

מיכאל איתן: רבותי, אתם נכשלתם בלימוד הא"ב של מחר לתלמידים של היום ולאלה שיצטרכו להשתמש בו בעתיד.

מיכאל איתן: כל הנושא של טכנולוגיית המחשבים בישראל נמצא בפיגור הרבה יותר רציני ממה שנאמר כאן.

מיכאל איתן: לא רק אתם אשמים, אלא גם הממשלות הקודמות.

מיכאל איתן: נכון, היתה מדיניות להכניס קופסאות ברזל שאפשר לשחק בהן ולעשות בהן כל מיני דברים.

מיכאל איתן: הרבה קופסאות כאלה מחולקות, ושואלים: מה אתה רוצה?

מיכאל איתן: יש כך וכך פה, וכך וכך פה.

מיכאל איתן: אגב, הערתי לך היום, שבנתיבות יש בתי-ספר שאין בהם אפילו מחשב אחד.

מיכאל איתן: איך יכול להיות דבר כזה?

מיכאל איתן: אתה בוודאי תטפל בזה.

מיכאל איתן: במה אנחנו נכשלים במערכת החינוך שלנו?

מיכאל איתן: מה התלמיד שגומר היום בית-ספר במסגרת מערכת החינוך בישראל יודע לעשות עם המכונות האלה?

מיכאל איתן: זו הבעיה המרכזית, מה הוא יודע לעשות.

מיכאל איתן: האם הוא יודע להשתמש בזה על מנת לכתוב את העבודות שהוא צריך למסור?

מיכאל איתן: האם הוא יודע להשתמש בזה על מנת לשמור לעצמו מידע?

מיכאל איתן: האם הוא יודע להשתמש בזה על מנת לעשות חישובים מתמטיים בצורה טובה יותר?

מיכאל איתן: האם הוא יודע להשתמש בזה על מנת שכאשר הוא ימשיך ויעבוד או ילמד בעתיד הוא יוכל לגשת למאגרי מידע בכל רחבי העולם ולהשתמש בהם?

מיכאל איתן: כל זה, לא כלום.

מיכאל איתן: אני רואה בזה מחדל גדול.

מיכאל איתן: ואל תשוו אותנו למדינות מפגרות בעולם ותגידו שאנחנו מתקדמים.

מיכאל איתן: אנחנו בתחום הזה צריכים להיות מספר אחת, כי לנו אין משאבים.

מיכאל איתן: אנחנו צריכים לראות את פני העתיד.

מיכאל איתן: כל תלמיד שגומר היום את מערכת החינוך צריך לדעת להשתמש במכשירים האלה.

מיכאל איתן: אם אנחנו לא עושים זאת, אנחנו לא מכשירים את הנוער כפי שאנחנו חייבים להכשירו במידע הקיים היום.

מיכאל איתן: אנחנו לא נותנים לזה מספיק תשומת לב.

מיכאל איתן: אם ניתן תשומת לב ואם נשקיע משאבים, נכשיר את הדור הבא להתמודד בתחרות הכלל-עולמית על כלכלה, על מעמד, על חשיבות, על מידע, על איכות חיים, על יכולתה של ישראל.

מיכאל איתן: כך ננצל את הדבר היחיד שיש לנו, את הפוטנציאל של האוכלוסייה שלנו מבחינה שכלית, אוצר הטבע היחיד שיש לנו.

מיכאל איתן: ומי שלא עושה את זה, לא ממלא את תפקידו.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת מיכאל איתן.

יוסף עזרן: תם הדיון הארוך, החשוב והמקיף הזה.

יוסף עזרן: דברי הסיכום ותשובת המשרד יבואו במועד אחר, אינני יודע מתי בדיוק.

יוסף עזרן: רבותי, אני נועל את הישיבה הזאת.

יוסף עזרן: מחר תיפתח הישיבה בשעה 11:00.

יוסף עזרן: לילה טוב ותודה רבה לכל אלה שהשתתפו בדיון.