ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 383, 1995-11-13 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת, יום שני, כ' בחשוון התשנ"ו, 13 בנובמבר 1995.

ש' יעקבסון: כבוד הנשיא!

שבח וייס: חברי הכנסת, במעמד הנשיא אני פותח את הישיבה המיוחדת של הכנסת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שנרצח במוצאי שבת שעברה.

שבח וייס: נא לקום.

שבח וייס: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין.

שבח וייס: ) נלקח מאתנו, בעקבות רצח מתועב, יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

שבח וייס: יצחק רבין כיהן כחבר הכנסת מן הכנסת השמינית ואילך.

שבח וייס: ייצג את סיעת העבודה.

שבח וייס: היה חבר בוועדת החוץ והביטחון בכנסות התשיעית והעשירית.

שבח וייס: היה שר העבודה מיום 10 במרס 1974.

שבח וייס: כיהן כראש הממשלה לראשונה מ-3 ביוני 1974.

שבח וייס: היה שר הביטחון בימי הכנסת האחת-עשרה והשתים-עשרה.

שבח וייס: ומ-13 ביולי 1992 – ראש הממשלה ושר הביטחון.

שבח וייס: נא לשבת.

שבח וייס: "הצבי ישראל על במותיך חלל – איך נפלו גיבורים.

שבח וייס: " לפני שמונה ימים נרצח ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ותחושת החלל מתעצמת מיום ליום.

שבח וייס: כאן, בגבעת-רם, במשכן הכנסת, לב הדמוקרטיה הישראלית, במעמד נשיא מדינת ישראל, יושבים ראשי העם ונבחריו לדורותיהם סביב כיסאו הריק של ראש הממשלה.

שבח וייס: אתנו לאה, האשה שלצדו, דליה ויובל, הנכדים, הנכדה, החתן, הכלה, האחות רחל, מקיבוץ מנרה, ועוזריו הקרובים מאוד שהיו לו למשפחה.

שבח וייס: למשפחתו נאמר: מאז הרצח – כולנו משפחת רבין.

שבח וייס: נועה, בתנו הצעירה: לפני כשנתיים עמדנו זה לצד זה.

שבח וייס: בכינו יחד מול ערמות השערות, המשקפיים והמזוודות הקטנות של ילדים יהודים שנרצחו באושוויץ.

שבח וייס: היינו שם במלאות 50 שנה לפרוץ המרד בגטו ורשה, יחד עם כל משפחתך.

שבח וייס: יצחק רבין התייצב במקום הנורא ההוא, בשם כל העם היהודי, כמצביא וכראש ממשלת ישראל.

שבח וייס: הוא הצדיע לאחינו גיבורי התהילה, קורבנות הגזענות והשנאה.

שבח וייס: בדמיוני לא העליתי את האפשרות שאראך בוכה שוב.

שבח וייס: דמעותייך ניגרו לתוך אוקיינוס של דמעות.

שבח וייס: בכו אתך כל הנערים והנערות.

שבח וייס: "עת לבכות ועת לשחוק", אמר קוהלת, והעם ממאן להפסיק את בכיו.

שבח וייס: "שאי סביב עיניך" – אמר הנביא – "וראי כולם נקבצו באו לך".

שבח וייס: מאות אלפי אזרחים עברו על פני ארונך כאן ברחבת הכנסת.

שבח וייס: רבים עולים לקברך.

שבח וייס: ניצבו רבבות מול ביתך ושבו לכיכר הנושאת את שמך.

שבח וייס: באו יהודים וערבים, דרוזים וצ'רקסים, חילונים ודתיים, הרבה דתיים, בני כל הדתות והאמונות.

שבח וייס: מן העיר ומן הכפר, מהקיבוץ, מהמושב, מהערים הגדולות ומערי הפיתוח, ותיקים ועולים.

שבח וייס: מתוך חשכת האבל עולה האור הפנימי הגנוז שלנו.

שבח וייס: ברחבת הכנסת, בתוך ים הפרחים, הזרים, נרות הזיכרון המהבהבים, בין אלפי המכתבים, מכתבי געגועים, ערגה ואהבה – לך, יצחק, ולמשפחתך – מוצב שלט דמוי שני לוחות הברית, ועליו כתוב לאמור: "לא תרצח".

שבח וייס: שתי המלים היהודיות ביותר והאנושיות ביותר, ציווי לחשבון הנפש, לחרטה, וגם אות אזהרה.

שבח וייס: לשיטתו ולכבודו של רבין, האיש הישר הזה, שמעולם לא זייף, מצווים אנו לומר היום דברי אמת, דברים אמיתיים, גם אם הם קשים, ללא טיוח וללא שמץ של הכללה, הם מכוונים לנקודות ממוקדות, ללא שמץ של הכללה.

שבח וייס: אחרי פיגועי הטרור התקבצו להן חבורות בראש חוצות ובגרון ניחר צעקו: "מוות לערבים".

שבח וייס: לו רק זכרו את דבריהם של הרב צבי יהודה קוק, זיכרונו לברכה, שנתן תוקף מלכותי להכרעת העם על-פי נבחריו ועל יסוד הרמב"ם, ואת הרב הראשי לישראל הרב הרצוג, זיכרונו לברכה, שהכריע עם הקמת מדינת ישראל כי יש לקיים שוויון זכויות מלא לערביי ישראל – ייתכן שהיו נוהגים אחרת.

שבח וייס: לו רק זכרו את הפסוק: "אלוהים לא תקלל ונשיא בעמך לא תאור", אולי לא היה נרצח ראש ממשלתנו.

שבח וייס: לו עיינו בספר ישעיהו ושיננו את הפסוק: "לא יישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה" – לא היה נשלף האקדח הקוטל.

שבח וייס: הם זרו רוח של אימה, ואנחנו קצרנו סופה.

שבח וייס: לכל איש יש שם שנתן לו אלוהים ונתנו לו גם שונאיו.

שבח וייס: בינתיים, יצחק, נעלמו שמות הגנאי שנתנו לך שונאיך.

שבח וייס: מכוניות נוקו משלטי הזוהמה, ומצדי הדרכים הוסרו כתובות הנאצה, אולי מתוך רגש של בושה.

שבח וייס: והבושה היא ראשית היטהרות, היא ראשית חשבון הנפש והחרטה.

שבח וייס: לא עוד שלטי חוצות אנטי-דמוקרטיים ואנטי-פרלמנטריים, בנוסח "לכנסת אין מנדט".

שבח וייס: זאת לדעת: רק לכנסת הנבחרת יש מנדט, ואנחנו, כולנו, מכל חלקי הבית הזה, אנחנו כנסת נבחרת.

שבח וייס: תחת אלה באו שלטי "שלום, חבר", דברי הפרידה של חברך הטוב, הנשיא קלינטון.

שבח וייס: המלים "שלום, חבר" נישאות היום בפי כול על פני הארץ והעולם כולו.

שבח וייס: עוד מהדהדים באוזנינו דבריה של לאה על מדרגות ביתכם, מול האבלים.

שבח וייס: וכה אמרה בכאב קורע לב: "חבל שלא הייתם כאן כאשר עמדו מן הצד השני של הכביש עשרות מפגינים וצעקו לעברו 'בוגד' ו'רוצח'.

שבח וייס: חבל שלא באתם אז".

שבח וייס: אני נושא עמי את זעם השתיקה, שתיקה של מי שראו את שלטי האימה ושתקו, של מי ששמעו את זעקות המוות והחרישו.

שבח וייס: אני נושא עמי בכאב, ובמידה מסוימת של בושה, גם את זעם ההשתקה, את ניסיונות ההשתקה של ראש הממשלה ושל שר החוץ, לעתים גם מעל הדוכן הזה.

שבח וייס: הפיוס נחוץ, נחוץ מאוד, חיוני מאוד.

שבח וייס: והוא בא.

שבח וייס: אך אסור שישמש פתח מילוט למי שהכשירו את הלבבות לרצח הנורא.

שבח וייס: האחדות חשובה, חשובה מאוד, אך האחדות איננה אחידות.

שבח וייס: לא די ב"מודה ועוזב", אלא "מודה ומשתנה, ירוחם".

שבח וייס: הכנסת איננה מכון לנימוסים וגם לא מנזר שתקנים.

שבח וייס: קריאות ביניים מותרות ורצויות.

שבח וייס: גם לזכות הזעקה יש מקום.

שבח וייס: אבל לא לזכות הצווחה.

שבח וייס: אנחנו יכולים לפגוע זה בזה, רק לא לפצוע.

שבח וייס: יש אומרים כי השלום בין יהודים חשוב מן השלום בינינו לבין שכנינו.

שבח וייס: השלום בין יהודים חשוב מאוד.

שבח וייס: אני מעז לומר, כי גם אם הוא חשוב, והוא חשוב מאוד, הרי בלי שלום באזור ספק אם ייכון שלום בין יהודים.

שבח וייס: כאן, במשכן, ומכאן, לאוזני הכול נאמר יחד: חופש הביטוי איננו חופש הבידוי, וגם לא חופש הביזוי.

שבח וייס: בדרכך האחרונה לירושלים, במקום שבו היו מוטלות גופות חבריך מחטיבת הראל, בין המשוריינים החרוכים, הצדיע לך כל העם.

שבח וייס: הצדיע לך הפלמ"ח, הצדיעה לך "ההגנה", הצדיעו לך האצ"ל והלח"י.

שבח וייס: שנים עשיתי במחיצתך בטרם נבחרת לראש ממשלה, גם כאשר היינו במדבר פוליטי.

שבח וייס: בשלוש השנים האחרונות אנו ישבנו זה מול זה.

שבח וייס: אני כאן, במקום הזה, לא מעט בזכותך.

שבח וייס: אני כאן במקום הזה יושב היום מול כיסאך הריק, והלב נקרע.

שבח וייס: כבר חסרים לי הישירות שלך, היסודיות, הסומק שלך.

שבח וייס: אשרי העם שמנהיגו יודע להתבייש ולהסמיק.

שבח וייס: חסרה אפילו שפת הגוף הרוטנת שלך, חסר הינף היד העצבני, כי גם הם ביטוי לאנושיות.

שבח וייס: ואתה היית אנושי, ללא שמץ של זיוף.

שבח וייס: ידענו, יצחק רבין, כי היית מגויס לעשייה.

שבח וייס: האמונה שלך בערכים הבסיסיים של ארץ-ישראל העובדת וההומנית, הקיבוץ והמושב ומשפחת העובדים בעיר, היוו תמיד מקור של אנרגיה ועוצמה שלך, גם אם היית ביקורתי, וכאשר היית ביקורתי היית ביקורתי נוקב.

שבח וייס: חבר צעיר שלך לספסל הלימודים ב"כדורי" כתב השבוע בעיתון "הארץ": "הוא היה כפקעת הטמונה בקרקע שרבות מסגולותיה ידועות, אך לא כולן, והיא הפורצת בלבלוב מאוחר, בפריחה מדהימה ומסנוורת".

שבח וייס: בתוך הלבלוב הזה, בפריחה המסנוורת, נמצא גם השותף לדרך, ושותפך לפרס נובל לשלום, ראש הממשלה בפועל שמעון פרס.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה בפועל ושר החוץ, שמעון, נכון אמרת אמש, כי במקום שאתה מספיד את רבין, היה עלול רבין להספיד אותך.

שבח וייס: שניכם הייתם על הכוונת.

שבח וייס: ועכשיו תצטרך לשאת לבדך בעול, בעול של אחריות, אחריות כבדה.

שבח וייס: אמרת, ששניים לעתים זה יותר מדי, אבל אחד זה פחות מדי.

שמעון פרס: אמרתי ששניים זה הרבה מאוד.

שבח וייס: שניים זה הרבה מאוד.

שבח וייס: התיקון נחוץ מאוד.

שבח וייס: ואחד זה לעתים פחות מדי.

שבח וייס: אני מבטיחך כי לא תהיה בודד במערכה.

שבח וייס: לכל איש יש שם, אמרה המשוררת, שם שנתנו לו אביו ואמו, קומתו ואופן חיוכו, שם שנתנה לו כמיהתו, כמיהתו לשלום, שהפכה אותו – אותך, יצחק – לאהוב העם, גיבור השלום, בארץ ובעולם.

שבח וייס: לכל איש יש שם שנתן לו מותו.

שבח וייס: חברי הכנסת, במסגרת הישיבה הזאת אנחנו מצווים על-פי המנהג הפרלמנטרי ועל-פי חיינו החוקתיים למסור הודעה, שהיא, בין היתר, גם מתקשרת לישיבה הזאת.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את שר המשפטים דוד ליבאי למסור הודעה קצרה בשם הממשלה.

דוד ליבאי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם הממשלה אני מוסר את ההודעה הבאה: בהתאם להוראת סעיף 40(א) לחוק-יסוד: הממשלה, על הממשלה להודיע לכנסת, והיא מודיעה בזאת בצער רב לכנסת, כי ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זכרו לברכה, נרצח במוצאי שבת, י"א בחשוון התשנ"ו, 4 בנובמבר 1995.

דוד ליבאי: בהתאם לסעיף 23(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, רואים את הממשלה כאילו התפטרה ביום פטירתו של ראש הממשלה.

דוד ליבאי: לפי סעיף 25(א) לחוק-היסוד האמור, תמשיך הממשלה היוצאת במילוי תפקידיה עד שתיכון ממשלה חדשה.

דוד ליבאי: בישיבתה ביום י"ב בחשוון התשנ"ו, 5 בנובמבר 1995, קבעה הממשלה, מכוח סעיף 25(ב) לחוק-היסוד האמור, כי שר החוץ שמעון פרס יכהן כראש הממשלה בפועל, עד שתיכון הממשלה החדשה.

דוד ליבאי: מכוח סעיף 21(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, ומאחר שהממשלה לא קבעה שר אחר למילוי תפקידו של שר הביטחון, ממלא ראש הממשלה בפועל תפקיד זה, נוסף על תפקידיו האחרים.

שבח וייס: אני מודה לשר המשפטים.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את ראש הממשלה בפועל ושר החוץ, את שמעון פרס, לשאת דברים.

שמעון פרס: כבוד נשיא המדינה, יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, הגברת לאה רבין, דליה, יובל, הנכדים, המשפחה, אורחים וידידים, אמש בכיכר יצחק רבין ראינו מאות אלפים אנשים שבאו בשקט שלא מהעולם הזה להקשיב לדבריה הנוקבים והמרגשים של לאה רבין.

שמעון פרס: אפשר היה לחוש שאבל ירד על העם כולו.

שמעון פרס: אבל בכיכר הזאת ראינו שמעולם לא התאבלו צעירי ישראל כפי שעשו זאת על קברו של יצחק, מי שנדם לבו על-ידי כדור קורע.

שמעון פרס: התגלה לעיני כולנו דור צעיר, רציני מאוד, נוגע ללב, דור הרוצה להדליק מחדש את הנר שלו, דור שרוצה לשאת תפילה בלשונו שלו, דור מזיל דמעה רותחת בפומבי, דור נושא ברעדה פרחי שלום.

שמעון פרס: הדור הצעיר הזה איבד קברניט שכבש את לבו, קברניט שיכול היה להזדהות עמו.

שמעון פרס: העם איבד קברניט וגילה דור.

שמעון פרס: הזדהות מפתיעה?

שמעון פרס: לאו דווקא.

שמעון פרס: ואם כן, לא בצדק, שכן תמצית דרכו של יצחק, אולי סוד מנהיגותו, היתה במסירותו עד כלות הנפש לדור הזה, המבכה אותו.

שמעון פרס: מדיניות השלום שנערכה בהנהגתו אמרה בעצם: הבה אנחנו, הדור היוצא, הדור המנוסה, נגבר על המריבה הגדולה ונכריע הכרעה ברורה לעומק, אמיתית, כדי שהדור הצעיר יהיה משוחרר בעתיד מהדילמות הקשות שצצו ופקדו אותנו מדי יום ביומו, כדי שהדור הצעיר יוכל לעלות על מסלול של המראה, ללא מהמורות וללא אשליות, ולנחות במאה הבאה כשהוא מסוגל להתחרות עם נערי העולם האחרים ולשאת ברמה את לפידה הבוער של ישראל החדשה.

שמעון פרס: המנהיגות של יצחק היתה, בסופו של דבר, התמקדות בשינוי הגדול הזה, ולא רדיפה אחרי כוח חולף.

שמעון פרס: בשיחות שהיו בינינו התברר לנו, שאם נוסיף להחזיק בקיים רק נעמיק את האין-מוצא, אין-מוצא שגדל גם בלעדינו, כתוצאה מדינמיקה של לוח דמוגרפי שאין לנו שליטה עליו, שאמר מפורשות: התחמקות מהכרעה תיצור באופן אוטומטי מדינה דו-לאומית, ואילו הכרעה, גם הכרעה כואבת לדור שלנו, רק תבטיח את אופיה היהודי והדמוקרטי של ישראל גם בעתיד.

שמעון פרס: מוטב להכריע מאשר להעמיס על הדור הבא את סכנת אובדן הרוב, סכנת אובדן הסיכוי לשלום, סכנת אובדן האפשרות לעצב קואליציה אזורית נגד הגדולה שבסכנות: פונדמנטליזם מטורף, מצויד בנשק נורא.

שמעון פרס: ידענו שרבים בבית הזה רוצים שלום, אבל גם ידענו שאין שלום חינם, אין שלום בלי הסכם עם השכנים, אין שלום שהוא עיוור צבעים טריטוריאלי.

שמעון פרס: ידענו ששלום כפוי אינו אלא שלום מדומה וחולף.

שמעון פרס: שלום אמת חייב להינשא על-ידי הצדדים לסכסוך.

שמעון פרס: יצחק רבין סלד מאשליות.

שמעון פרס: הוא התגייס כל כולו כדי לעצב מפה ריאלית, אמיתית, שתביא ביטחון למדינה, שלום לצעיריה, הבנה עם שכניה.

שמעון פרס: על קברו של יצחק נפגש דור צעיר, עול ימים פוליטי, עם שלום שגם הוא רך לימים, בחלקו אף נתון בחיתולים.

שמעון פרס: על קברו של יצחק נחשפו בעת ובעונה אחת דור צעיר ושלום צעיר במהלך חדש.

שמעון פרס: פעם ראשונה כאן, על אדמת ירושלים, ראינו את מנהיגי מצרים וירדן, את נציגי מרוקו, עומאן, קטאר, מאוריטניה והאוטונומיה הפלשתינית מרכינים ראש בפומבי על קברו של מנהיג השלום, על קברו של מנהיג, שהיה גם המגן של ירושלים.

שמעון פרס: מעולם לא ראה הר-הרצל הצדעה כה מרטיטת לב של מנהיגי רוב ארצות תבל לאישיותו הנדירה של יצחק ולמדיניות השלום שהוא הוביל, שהולכת ומתחשלת.

שמעון פרס: בהר-הרצל הניחו פרחים לזכרו של יצחק, וזרים לחזונו של הרצל, שעל שמו נקרא ההר – גם מדינה וגם שלום – האיש שידע, חוזה מדינת היהודים, שכל מציאות גדולה נולדת באגדה הנראית כרחוקה.

שמעון פרס: חברי הכנסת, הר-הרצל לא נראה מעולם גבוה יותר או מבטיח יותר.

שמעון פרס: אבל כגובה ההר כן תהומי הוא הרצח.

שמעון פרס: האם פחד יצחק מרצח?

שמעון פרס: נדמה לי שהוא חש עמוק בלבו, שלמות מפחד יותר גרוע מהפחד למות.

שמעון פרס: ליד הדיבר "לא תרצח" הוא הציב את הדיבר "לא תפחד".

שמעון פרס: האם הוא חשש מוויכוח בתוכנו?

שמעון פרס: לא, חס ושלום.

שמעון פרס: הוא ראה בוויכוח, ולא רק בוויכוח, אפילו בהפגנות – והוא אמר את זה בגלוי – ביטוי של משטר דמוקרטי.

שמעון פרס: מה שהוא רצה למנוע זה דבר שכולנו צריכים לרצות למנוע – שבישראל לא יהיו גרדומים מילוליים, שבישראל לא יהיו רוצחים הטוענים בשם שמים, כאשר הם באמת שליחי השטן.

שמעון פרס: במשטר דמוקרטי מתווכחים במלים ושולטים במלים, ועל כן צריך לקיים שליטה במלה, ועל כן צריך לאסור תהליך שבו המלה הופכת למאכולת אש.

שמעון פרס: הבית הזה, כנסת ישראל, הוא המקום לבירור לאומי, ויצחק נטל בו תפקיד בכיר בבירור הזה.

שמעון פרס: הוא קיווה, שהדו-שיח, או הרב-שיח יתנהל בכבוד, באיפוק, בהקשבה הדדית.

שמעון פרס: לא תמיד, לצערנו, הדבר הסתייע.

שמעון פרס: לעתים קרובות, קרובות מדי, הוא גלש במדרון.

שמעון פרס: יצחק לא הסתיר את דעותיו, הן היו סדורות כשולחן ערוך, ואם להשתמש בביטוי משלו – כשולחן הנשען על ארבע רגליים.

שמעון פרס: הרגל התיכונה היא זו של הביטחון.

שמעון פרס: גם השוללים וגם המחייבים את תהליך השלום מבינים וחייבים לזכור, שללא צה"ל חזק, שהוא היה חלק ממנו ועמד בראשו, ישראל לא תוכל לעמוד על נפשה, ישראל לא תוכל לצאת לדרכה.

שמעון פרס: דרכו של יצחק תונצח אם נסכים כולנו לשמור על הכוח של צבא-הגנה לישראל, של משטרת ישראל, של שירותי הביטחון.

שמעון פרס: נוציאם מתחום הוויכוח המפלגתי, נמנע מהם גריסה פוליטית.

שמעון פרס: חיילי צה"ל הם בנינו, בני כולנו, הניצבים בשערי הארץ ומגינים על שלום תושביה.

שמעון פרס: אני יודע את התחושה העמוקה הזאת של יצחק, שגם בגבור חילוקי הדעות עלינו לשמור על אחדות העם סביב הגנת חייו; לא ביטחון תמורת שלום אלא שלום כתוספת לביטחון, ביטחון המשתרע מהים ועד הירדן, ממטולה ועד אילת, ביטחון שיבטיח את אחדותה של ירושלים בירת ישראל.

שמעון פרס: הרגל האחרת היא תהליך השלום.

שמעון פרס: תהליך השלום היווה את ייחודה של הממשלה בראשותו.

שמעון פרס: לא שלום תיאורטי אלא שלום מציאותי.

שמעון פרס: ראש הממשלה נרצח על מזבח התהליך הזה, אבל משהוא התגלה לעם, העם הולך עכשיו בעקבותיו.

שמעון פרס: טרם השגנו שלום מלא.

שמעון פרס: גם השלום שהשגנו עדיין אינו שלום במלואו, אבל השלום הוא נוף חדש באזורנו, אזור ידוע מלחמות ודמים.

שמעון פרס: זהו נוף בעל עוצמה מהפכנית.

שמעון פרס: ראינו אותו מופיע בצורה מפתיעה באבל שירד על השטחים.

שמעון פרס: אכן, השלום הופיע הפעם עוטה פס שחור סביב זרועו.

שמעון פרס: אבל זה אבל שחשף גם תקווה.

שמעון פרס: זהו אבלם של שוחרי השלום מצדדיו השונים של הגבול.

שמעון פרס: לא רק קריאות משטמה, לא עוד ססמאות רצח, אלא צער עמוק, חרישי, מכיוון בלתי צפוי, צער שכמוהו ככמיהה לשינוי גדול ואמיתי.

שמעון פרס: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כבוד הנשיא, אנו חייבים להמשיך בתהליך השלום.

שמעון פרס: זה מה שיצחק רצה.

שמעון פרס: זה היה השיר שהיה על שפתיו ברגעים האחרונים לחייו.

שמעון פרס: אנחנו נעמוד בכל ההתחייבויות שקיבלנו על עצמנו: ביטחון לישראל ולישראלים, כיבוד העקרונות שעליהם הסכמנו עם הפלשתינים, שלום עם מצרים ושלום עם ירדן, חיפוש שלום עם סוריה ועם לבנון.

שמעון פרס: והרגל הנוספת החדשה והמבטחת היא זו של הצמיחה הכלכלית.

שמעון פרס: השלום, העלייה והצמיחה חברו יחד.

שמעון פרס: קשה לדעת מה הוליד את מה, אבל ברור שהם צרורים בצרור אחד.

שמעון פרס: זהו משולש יוצר, שאפשר לקלוט את העלייה הנהדרת של יהודי רוסיה ובנותיה, של אתיופיה, של העלייה שבאה מארבע כנפות תבל.

שמעון פרס: הממשלה בראשותו של יצחק רבין חוללה גדולות ונצורות בקליטת העלייה, בירידת האבטלה ובהעלאת רמת החיים של אזרחי ישראל כולם.

שמעון פרס: ומצאתי בחדרו המיותם תוכניות גדולות לעתיד.

שמעון פרס: הן מצפות להגשמה.

שמעון פרס: מעולם לא היינו כה קרובים להיות מדינת מדע וטכנולוגיה כפי שהתחלנו להיות בשנים האחרונות.

שמעון פרס: ישראל זכתה בצמיחה המרשימה ביותר בצד המערבי של כדור הארץ.

שמעון פרס: יצחק הבין, שעוצמה פוליטית מתרגמת את עצמה לעוצמה כלכלית, ועוצמה כלכלית הופכת לעוצמה ביטחונית.

שמעון פרס: והרגל הרביעית, הדמוקרטית, שבלעדיה אין השולחן ערוך ואין הוא יציב.

שמעון פרס: יצחק הושפע מאוד מהדמוקרטיה האמריקנית, שיש בה חלוקה מפורשת בין שלוש הזרועות: המחוקקת, המבצעת והשופטת, כאשר כל זרוע נבדלת מרעותה, נוגעת ברעותה אבל איננה חונקת את זולתה.

שמעון פרס: דמוקרטיה הנאבקת על חופש לאזרחים ודמוקרטיה לוחמת נגד חופש לרוצחים, דמוקרטיה שיש בה בהירות של ביצוע, אבל גם רבדים תנ"כיים.

שמעון פרס: ככל שיצחק גדל בתפקידו, כן הוא שאף להבהיר סמכויות, אבל גם גילה נטייה גוברת והולכת לעוגנים המוסריים של העם היהודי; העם היודע שגבורה היא לשלוט בעצמנו, וששליטה בזולתנו היא ההיפך ממנה.

שמעון פרס: חופש הביטוי, אחדות החוק, עליונות הרוח – כך הצטיירה בעיניו המערכת הדמוקרטית.

שמעון פרס: זה שבוע אני יושב על כיסאו המיותם של יצחק.

שמעון פרס: מחדרו שלו הארץ נראית כהומה מרעיונות, כמדינה מלאת חיים, כמרכז של תקווה אין-סופית.

שמעון פרס: מהר-הרצל העצוב, מבניין הממשלה בקריה על-שם בן-גוריון, המיותמת, אני רואה את תוכניותיך הרבות, ובאתי לומר, שכגודל העצב כן עומק המחויבות להמשיך במה שהתחלת.

שמעון פרס: אני יושב ליד הכיסא עוטה השחורים של יצחק, ולא יכולתי שלא להיזכר בפגישה, אולי הארוכה ביותר שהיתה בינינו, כשיצאנו לסייר בארצות אפריקה, באנו לקניה לאחר שזכתה בעצמאות, וקניאטה סיפר לנו על 40 שנות המדבר של עמו.

שמעון פרס: באנו לחצרו של הנגוס באתיופיה, וראינו את "גור אריה יהודה" בנוסח שלו, ויצחק אמר: בוא נלך לראות את מקורות הנילוס.

שמעון פרס: הוא היה אז במלוא כוחו, צעיר עם רעמה אדומה על הראש, ומשני צדדיו מצלמות, אחת בשחור-לבן והשנייה בצבעים.

שמעון פרס: הלכנו והלכנו ויצחק עמד וצילם כל מפל לחוד.

שמעון פרס: הוא עמד על זה שנעלה על כל פסגה.

שמעון פרס: אני קצת התפלאתי לראותו מקפץ בין המפלים, מטפס על ההרים עם שתי העדשות השונות.

שמעון פרס: ושאלתי אותו: למה לך כל הרבה תמונות?

שמעון פרס: הוא השיב לי: יש לי תמונה אחת, אבל אני רוצה לראות כל תמונה לחוד, מדויקת, מפורטת, בשחור-לבן, בצבעים, בתעודה.

שמעון פרס: כזה הוא בעצם היה.

שמעון פרס: כל תמונה במדויק, במפורט, בכל הצבעים, תוך ראיית התמונה הכוללת, כדברי השיר "לראות רחוק, לראות שקוף".

שמעון פרס: הוא ראה רחוק, הוא ראה שקוף, השאיר אחריו הישגים שלא ייאמנו, השאיר אחריו עבודה רבה.

שמעון פרס: יהי זכרו ברוך.

שבח וייס: אני מאוד מודה לראש הממשלה בפועל ושר החוץ על דבריו.

שבח וייס: מכובדי, אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים לזכרו של ראש הממשלה שנרצח.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה וגברת ויצמן, גברת רבין ובני משפחת רבין, כבוד הרבנים הראשיים, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ידידי שמעון פרס, הלוא תדעו כי שר וגדול נפל היום הזה בישראל – כך קונן דוד המלך לאחר הרצח הפוליטי שהתרחש בשחר ההיסטוריה של עמנו, הרצח של אבנר בן נר.

בנימין נתניהו: בקינה על אבנר מגדיר דוד את הרוצחים כבני עוולה, והוא מצליח להתגבר על המשבר הנורא ולצאת עם העם לדרך של אחדות פנימית ושלום בית, דרך שהביאה ימים של פריחה ושגשוג לממלכת ישראל.

בנימין נתניהו: לא פיללנו שגם בדורנו יתרחש דבר נורא כזה.

בנימין נתניהו: שר וגדול נפל בשבוע שעבר בידי בן עוולה, ואף שעבר שבוע ימים מאז שמענו את הידיעה הנוראה, קשה להאמין וקשה לקלוט שיצחק רבין איננו.

בנימין נתניהו: בשמי ובשם תנועת הליכוד ובשם האופוזיציה כולה, אני שולח את תנחומינו למשפחת רבין באבלה הכבד, אבלו של העם כולו.

בנימין נתניהו: יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ליווה את מאבקנו הלאומי לעצמאות ולחירות כדמות מרכזית בעלת השפעה רבה, כמפקד בפלמ"ח ובצה"ל במלחמת השחרור; כאלוף פיקוד הצפון בשנים הקשות של ההתקפות הסוריות על יישובי עמק הירדן; כרמטכ"ל מלחמת ששת הימים, שבה עמד צה"ל מול התקפה משולבת של ארבעה צבאות וניצח ניצחון היסטורי; כשגריר בוושינגטון בשנים שבהן נאבקנו בזירה המדינית לשמור על הישגי מלחמת ששת הימים; כראש ממשלה בתקופה הקשה שלאחר מלחמת יום הכיפורים, שבה שוקם צה"ל ושוקמה עוצמתנו הצבאית; כשר הביטחון בתקופת האינתיפאדה, שבה היה על צה"ל לגבש תורת לחימה במציאות שלא הכרנו קודם לכן; ובשנים האחרונות כראש הממשלה ושר הביטחון בממשלה שהובילה תהליך מדיני מורכב, מסובך ושנוי במחלוקת.

בנימין נתניהו: אני באופן אישי זוכר את יצחק רבין, זוכר בייחוד את התקופה שבה הוביל כראש ממשלה את ההחלטה הגורלית על מבצע החילוץ באנטבה.

בנימין נתניהו: נפלה בחלקו ההתלבטות האיומה בין הכניעה לטרור ובין המאבק הנחוש והכואב בו, והוא בחר בדרך השנייה, בדרך של המאבק.

בנימין נתניהו: זו היתה אולי ההחלטה הקשה מבין ההחלטות שקיבל ראש ממשלה בישראל, שהרי כישלון המבצע היה ממיט אסון נורא על המדינה.

בנימין נתניהו: עם ישראל לדורותיו לא ישכח את אומץ לבו בקבלת האחריות למבצע הנועז, שנתן לעולם כולו מופת של מאבק בלתי מתפשר בטרור וזקף את קומתו של כל יהודי בעולם.

בנימין נתניהו: זכיתי גם לעבוד במחיצתו בתקופה האחרונה של ממשלת האחדות הלאומית, שבה עשה מאמץ גדול, מאמץ מיוחד, לגבש מדיניות ביטחונית שתזכה להסכמה לאומית רחבה.

בנימין נתניהו: אני חושב, שאלה היו שנות חסד מבחינת האחדות הפנימית בעם, שפעילותו של יצחק רבין תרמה לה תרומה חשובה ומכרעת.

בנימין נתניהו: ובעיני, זוהי הנקודה החשובה ביותר שעלינו לציין בפעילותו הציבורית והביטחונית רבת-השנים, כי במשך רוב שנות שירותו הציבורי שימשו אישיותו ופעילותו של יצחק רבין כאחד הצירים בממשלות האחדות הלאומית.

בנימין נתניהו: הוא עשה כל מאמץ לקיים ולהמשיך אותה מסגרת מאחדת ומלכדת, מתוך הבנה שרק מתוך אחדות נוכל להגיע להישגים לאומיים בני-קיימא, גם אם הקצב יהיה אטי יותר.

בנימין נתניהו: בשלוש השנים האחרונות הוביל יצחק רבין, זיכרונו לברכה, תהליך מדיני שבחלקים ממנו תמכנו ללא סייג, בראש ובראשונה בהסכם השלום עם ממלכת ירדן.

בנימין נתניהו: ואילו בנוגע לחלקים אחרים ניהלנו ונמשיך לנהל ויכוח קשה ונוקב.

בנימין נתניהו: ואכן, זהו ויכוח עמוק ויסודי, כיוון שהוא נוגע בשאלות הבסיסיות של קיומה ועתידה של מדינת ישראל: כיצד משיגים שלום לדורות ולא רק לרגע?

בנימין נתניהו: היכן יהיו גבולותיה של מדינת ישראל?

בנימין נתניהו: כיצד, אני רוצה להגיד, האם תישמר אחדותה של ירושלים?

בנימין נתניהו: וכיצד יישמר הביטחון של כל אזרח ואזרח ושל המדינה כולה?

בנימין נתניהו: הוויכוח הזה, ידידי, אינו נסוב על המטרה הלאומית.

בנימין נתניהו: כולנו רוצים להבטיח את קיומה של מדינת ישראל בשלום ובביטחון.

בנימין נתניהו: המחלוקת היחידה והיסודית בינינו היא על הדרך שבה ניתן להשיג מטרה זו.

בנימין נתניהו: שלום אמיתי בין תוקף לנתקף יכול להיבנות לא על אמונה ערטילאית שהתוקף שינה את מטרתו אלא על עובדות מוצקות, העשויות להבטיח את הנתקף בפני התקפות חדשות.

בנימין נתניהו: ועל העובדות הללו ועל ההגנות הללו נמשיך להיאבק.

בנימין נתניהו: אנחנו מאמינים בצדקת דרכנו, ונמשיך להביע אותה בכל הדרכים הדמוקרטיות.

בנימין נתניהו: במשטר דמוקרטי כדור של מרצח לא ישנה, ואסור שישנה לא את מדיניותה של הממשלה ולא את עמדתה של האופוזיציה.

בנימין נתניהו: קיום הוויכוח הזה בין ממשלה לאופוזיציה.

בנימין נתניהו: הוא נשמת אפה של הדמוקרטיה הישראלית, הבנויה על חופש הוויכוח בין זרמים ומפלגות.

בנימין נתניהו: זהו תפקידה העליון של האופוזיציה, לשאת בנטל העיקרי של הוויכוח הלאומי, שבלעדיו הדמוקרטיה הופכת לרודנות של דעה אחת, לדיקטטורה רעיונית, כי בלי אופוזיציה אין דמוקרטיה.

בנימין נתניהו: ההתנקשות הנפשעת ביצחק רבין העלתה במלוא העוצמה את אחת הסכנות האורבות לפתחה של חברה חופשית, בראש ובראשונה הסכנה של אלימות מצד בודדים קיצוניים שאינם מקבלים את הכרעת הרוב ואת שלטון החוק.

בנימין נתניהו: באלה שמטיפים לאלימות וברצח, באלה שמתארגנים לחולל אותם, באלה עלינו להילחם בכל האמצעים החוקיים העומדים לרשותנו, ועלינו לעשות זאת בכוחות משותפים, אופוזיציה וקואליציה כאחת, כדי לעוקרם מתוך חיינו ולהבטיח שאין להם מקום בקרבנו.

בנימין נתניהו: אך בתוך המערכה נגד הקיצונים המועטים הללו עלינו להיזהר, שלא להטיל אשמה קולקטיבית על ציבור שלם, הנאמן למדינה, המקיים את חוקיה.

בנימין נתניהו: אני מתייחס בייחוד לציבור הדתי, לציבור המתיישבים ביש"ע, ציבורים שמותקפים קשות בימים אלו, ציבורים שתרומתם הרבה בכל תחומי חיינו היא למעלה מכל ספק.

בנימין נתניהו: כל ניסיון לנצל את הטרגדיה להשגת רווח פוליטי ולהסתה נגד מחצית העם הוא כמובן פסול מעיקרו.

בנימין נתניהו: רבותי, אין כאן אויבי העם ואין כאן אויבי השלום.

בנימין נתניהו: אין כאן אויבים.

בנימין נתניהו: לא נאפשר לאף אחד לנצל את המחלוקת בינינו כדי להפוך אותנו לאויבים.

בנימין נתניהו: נשים קץ אפוא להסתה, וגם לזו הנשמעת בימים אלה.

בנימין נתניהו: נשים קץ לשנאת חינם, לדה-לגיטימציה של היריב הפוליטי.

בנימין נתניהו: גם את הוויכוח הקשה ביותר ננהל באופן דמוקרטי וענייני, מתוך כבוד הדדי, סובלנות הדדית.

בנימין נתניהו: מעל הכול נזכור, שאנו שני חלקים של אותו בית, של אותה משפחה, של אותו עם.

בנימין נתניהו: בית מפולג לא יוכל לעמוד, אמר הנשיא לינקולן, והדבר נכון שבעתיים לגבי עמנו, שמלחמת אחים שברה את עצמאותו בעבר, ושכוחות גדולים מבחוץ עדיין מתנכלים לו היום.

בנימין נתניהו: ובייחוד לאחר רציחתו הטרגית של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, עלינו לזכור שתחושת היחד של משפחה אחת היא תנאי יסודי לקיומנו, וחובתנו עכשיו לעשות כל מאמץ כדי לשקמה ולחזקה.

בנימין נתניהו: 450 שנה אחר הרצח של אבנר בן נר התבצע רצח פוליטי נוסף בירושלים – ההתנקשות בגדליה בן אחיקם, שהיה מנהיגה של שארית הפליטה לאחר חורבן בית ראשון.

בנימין נתניהו: בניגוד למה שאירע בתקופתו של דוד, גרם הרצח הזה להתפוררות מוחלטת של היישוב היהודי בארץ ולהתפזרותו לכל עבר.

בנימין נתניהו: ומי אנו היום אם לא שארית הפליטה אחרי החורבן הגדול ביותר שפקד את עמנו?

בנימין נתניהו: לאחר אותה שואה נוראה חזרנו לעצמנו, התבססנו ושיקמנו את עצמאותנו במולדתנו העתיקה, והנה שוב אנו עומדים בפרשת דרכים גורלית.

בנימין נתניהו: האם נלך בדרכה של שארית הפליטה של גדליה, שהתרסקה במלחמות אחים, או בדרכו של דוד, שידע לאחד את חלקי העם המפולגים ולכונן מדינה מאוחדת, שזכרה ומורשתה עומדים לנו עד היום?

בנימין נתניהו: הבחירה היא כולה שלנו.

בנימין נתניהו: איש לא יכריע בה בשבילנו.

בנימין נתניהו: האחריות העיקרית רובצת על כתפיהם של כל חברי הבית הזה, ובראש ובראשונה על כתפי אלה המנהיגים את המחנות; על כתפיך, שמעון ידידי, כראש מפלגת העבודה וראש הממשלה, ועלי כראש האופוזיציה.

בנימין נתניהו: מי ייתן ויהיו לכולנו הכוח והחוכמה לבחור בדרך של פיוס והבנה.

בנימין נתניהו: זהו מה שהעם כולו מצפה היום מאתנו, זה מה שהנוער הנפלא שראינו אותו השבוע בהמוניו מייחל לו.

בנימין נתניהו: מה נאמר לו, לנוער הזה?

בנימין נתניהו: נאמר לו שמשהו השתנה פה השבוע בכל צדי הבית.

בנימין נתניהו: נאמר לו שנתייחס זה אל זה בכבוד.

בנימין נתניהו: נאמר לו שלעולם לא נשכח שאנו בני עם אחד.

בנימין נתניהו: זה הדבר שמותו של יצחק רבין מצווה לכולנו; ונזכור כולנו – השלום מתחיל בבית.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת בנימין נתניהו.

ש' יעקבסון: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

ש' יעקבסון: )

שבח וייס: חברי הכנסת, תמה ישיבת האבל שלנו.

שבח וייס: הישיבה הבאה של המליאה – מחר בשעה 15:00.