ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 343, 1995-05-29 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת, יום שני, כ"ט באייר התשנ"ה, 29 במאי 1995.

ש' יעקבסון: כבוד הנשיא!

ש' יעקבסון: בבקשה לשבת.

ש' יעקבסון: חברי הכנסת, לפני שנפתח את הישיבה המיוחדת של הכנסת המוקדשת לירושלים, אני מבקש לקום.

ש' יעקבסון: ביום חמישי שעבר הלך מאתנו חבר הכנסת לשעבר מרדכי סורקיס, זיכרונו לברכה, והובא אתמול למנוחת עולמים בבית-העלמין בעירו כפר-סבא.

ש' יעקבסון: המנוח היה נציג חשוב ובולט של סיעת העבודה בכנסת השישית ובכנסת השביעית, ויושב-ראש ועדת הפנים בכנסות אלו.

ש' יעקבסון: שימש כראש עיריית כפר-סבא במשך 14 שנים וכיושב-ראש מרכז השלטון המקומי.

ש' יעקבסון: הכנסת שולחת תנחומיה למשפחתו ולמפלגת העבודה.

ש' יעקבסון: יהי זכרו ברוך.

ש' יעקבסון: נא לשבת.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו מקדישים ישיבה מיוחדת זו לירושלים בירתנו.

שבח וייס: אתמול חגגו המוני אזרחים בירושלים וברחבי הארץ כולה את יום ירושלים, ואנחנו מקיימים את הדיון המיוחד הזה היום, בישיבה הראשונה של הכנסת השבוע.

שבח וייס: לשמחתנו, הדיון הזה נערך בנוכחות נשיא מדינת ישראל, שהוא אורחנו היום.

שבח וייס: ברשותכם, אומר מלה לגבי סדר הדיון.

שבח וייס: זו לא רק מלה לגבי הסדר, אלא יש עמה גם משאלה מסוימת: נושא ירושלים עומד דרך קבע, ובמיוחד בזמן הזה, במרכזו של דיון ציבורי, פוליטי ואידיאולוגי נוקב.

שבח וייס: זהו חלק מהחיים המדיניים והציבוריים שלנו.

שבח וייס: מכיוון שהיום נקיים גם דיון נפרד בהצעות אי-אמון בהקשר זה, אני פונה לחברי הכנסת בבקשה אישית, לייחד את הקטע הראשון לשמו ולמה שהוא נועד לו.

שבח וייס: הוא נועד בצורה כזו או אחרת – עם כל חילוקי הדעות שבינינו – להצדעה לבירת ישראל.

שבח וייס: אני מקווה שאכן נדע להפריד, עם כל הקושי, בין השניים.

שבח וייס: במעמד הנשיא והכנסת, אני רוצה לקדם בברכה את ציבור הלוחמים למען ירושלים, שנמצאים אתנו כאן היום.

שבח וייס: אתם אורחינו.

שבח וייס: ברשותכם, חברי הכנסת, אצטט ציטוט קצר מתוך נאומו של רמטכ"ל מלחמת ששת הימים, רב-אלוף יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל היום, דברים אשר מתייחסים באופן ישיר אל הלוחמים – אליכם: "מאמץ הלחימה, החרדות שקדמו לה, תחושת הישועה והנגיעה שנגעו הלוחמים הישר לתוך לב-לבה של ההיסטוריה היהודית, הבקיעו את קליפת הבושה והנוקשות ועוררו מעיינות של רגש והתגלות רוחנית.

שבח וייס: הצנחנים שכבשו את הכותל, עמדו נשענים עליו ובכו.

שבח וייס: וסמלית, זו תופעה נדירה שספק אם יש רבות כמותה בתולדות העמים".

שבח וייס: אנחנו מברכים אתכם ושמחים שאתם אתנו בדיון הזה.

שבח וייס: חברי הכנסת, ב-1949 החליטה הכנסת אז לעבור לירושלים.

שבח וייס: הנסיבות ההיסטוריות ידועות.

שבח וייס: דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל ההיסטורי וראש הממשלה באותה עת, אמר, בין היתר, בדבריו: אנו רואים חובה להצהיר, שירושלים היהודית היא חלק אורגני ובלתי נפרד ממדינת ישראל, כשם שהיא חלק בלתי נפרד מן ההיסטוריה הישראלית, מאמונת ישראל ומנשמת עמנו.

שבח וייס: ירושלים היא לב-לבה של מדינת ישראל.

שבח וייס: התקיים דיון חשוב, תוך כדי חילוקי דעות פוליטיים, על רקע מקומו של האו"ם באותם הקשרים, ועל רקע ההחלטות המפורסמות של האו"ם בקשר לירושלים.

שבח וייס: על כן, אף שהתקבלו החלטות באותה ישיבה, התקיימה עוד ישיבה שבוע לאחר מכן, ושם נשא את הנאום המרכזי מנחם בגין, זיכרונו לברכה, המנהיג הבולט של סיעת האופוזיציה הגדולה ביותר באותה עת – – –

משה קצב: ושל מדינת ישראל.

שבח וייס: ושל מדינת ישראל, וראש ממשלת ישראל לעתיד.

שבח וייס: אחרי כל הוויכוח, הוא סיים ואמר: למרות הכול, אנו נתמוך בהצעה שהכנסת והממשלה יעברו לירושלים.

שבח וייס: אומנם מאוחר מדי, ואף-על-פי-כן נתמוך בהצעה הזו, מפאת קדושתה ומרכזיותה של ירושלים.

שבח וייס: ברשותכם, אקרא קטע משירו של יהודה עמיחי, בפתיחת הדיון הזה.

שבח וייס: שירים רבים נכתבו על ירושלים, ותפילותינו רצופות בשירה ובתפילה שבמרכזה עומדת ירושלים.

שבח וייס: יהודה עמיחי, משורר חשוב, בולט, איש ירושלים, הוציא לאור ספר ששמו "שירי ירושלים".

שבח וייס: מתוך השירים הרבים בחרתי קטע שיש בו בוודאי מידה גדושה של ציביליות.

שבח וייס: "האוויר מעל לירושלים רווי תפילות וחלומות/ כמו האוויר מעל לערי תעשייה כבדה.

שבח וייס: / קשה לנשום.

שבח וייס: "ומזמן לזמן מגיע משלוח חדש של היסטוריה/ והבתים והמגדלים הם חומרי אריזתה,/ שאחר כך מושלכים ונערמים בערמות.

שבח וייס: "ולפעמים באים נרות במקום בני אדם,/ אז שקט.

שבח וייס: / ולפעמים באים בני אדם במקום נרות,/ אז רעש.

שבח וייס: " אני מזמין עכשיו את ראש הממשלה לשאת את דברו בישיבה מיוחדת זו.

יצחק רבין: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הלוחמים על גורל ירושלים היושבים באולם והנמצאים ביציע, בן 31 היה גיורא אשכנזי במותו.

יצחק רבין: לא הכרתי אותו.

יצחק רבין: כל שידוע לי עליו הוא מסיפורי חבריו לאחר מותו ומן הכתוב בספר "יזכור".

יצחק רבין: גיורא אשכנזי, יליד קיבוץ ניר-דוד בעמק בית-שאן, היה אב לילדה.

יצחק רבין: היו לו חלומות.

יצחק רבין: גיורא נפל במרחק 3-4 קילומטרים מכאן, בקרב על ירושלים, לפני 28 שנים.

יצחק רבין: חייו תמו בדרך לאוגוסטה-ויקטוריה.

יצחק רבין: 800 חיילי צה"ל נפלו במלחמת ששת הימים, 181 מהם בקרב על ירושלים וסביבתה.

יצחק רבין: כל אחד מהם היה – לעצמו, להוריו, לבני משפחתו, לילדיו – עולם מלא.

יצחק רבין: לכל אחד מהם היה חלום שנקטע בדרך ההולכת אל העיר העתיקה.

יצחק רבין: מלחמת ששת הימים היתה מלחמה שפרצה רק כאשר לא יכולנו עוד, כאשר לא היתה ברירה.

יצחק רבין: עשינו אז הכול – הכול – כדי למנוע מלחמה.

יצחק רבין: ואולם, כאשר לא היה מנוס מכך, ירדה הפקודה אל הכוחות: "סדין אדום", אותה פקודה שהניעה את הכוחות אל המלחמה.

יצחק רבין: ידענו שתחושת האין-ברירה אשר חדרה אל החיילים תביא הישגים צבאיים, אך גם ידענו שיהיו לוחמים רבים שלא יחזרו הביתה.

יצחק רבין: אין מלחמות שמחות.

יצחק רבין: כמו בכל המלחמות שנכפו עלינו, תרועות הניצחון במלחמת ששת הימים נמהלו בצער על מות הבנים.

יצחק רבין: אם גברו קולות הצהלה על דמעות השכול, היה זה רק משום תחושת ההקלה שבאה אחרי הרבה ימי מועקה ולילות של חרדה.

יצחק רבין: לא יצאנו למלחמת ששת הימים כדי לכבוש ולא כדי לספח.

יצחק רבין: יצאנו למלחמה כדי לחיות ולהנחיל חיים לדורות הבאים.

יצחק רבין: על-פי הוראת הממשלה, לא יזמנו אז את המלחמה נגד ירדן.

יצחק רבין: רק כאשר הצטרפה ירדן למלחמה, ניתן האות.

יצחק רבין: רק אז ניתנה הפקודה לאלוף הפיקוד עוזי נרקיס ולמפקדי החטיבות, מוטה גור, אורי בן-ארי, אליעזר אמיתי – והם וחייליהם שחררו ואיחדו את ירושלים.

יצחק רבין: היה רגע אחד במלחמת ששת הימים שסימל את הניצחון הגדול: זה הרגע שבו הגיעו ראשוני הצנחנים, בפיקודו של מוטה גור, אל אבני הכותל המערבי, נרגשים מסופת המעמד – שכמותו לא היה וגם לא יחזור לעולם.

יצחק רבין: איש לא ביים את הרגע הזה.

יצחק רבין: איש לא תכנן אותו מראש.

יצחק רבין: איש לא הכין אותו ואיש לא התכונן לקראתו, כאילו היתה זו ההשגחה העליונה שכיוונה את המעמד כולו: הצנחנים הבוכים בקול ובכאב על חבריהם שנפלו בדרך, קולות "יתגדל ויתקדש שמה רבא" ששמעו אבני הכותל אחרי 19 שנות דממה, דמעות האבל וקריאות השמחה, ושירת "התקווה".

יצחק רבין: אודה, מבחינתי האישית, באותו יום, היתה זו סגירת מעגל אישי, ואילו זיכו אותי רק בכך – די היה לי.

יצחק רבין: 19 שנים קודם לכן, במלחמת העצמאות, היתה לי הזכות הגדולה לפקד על לוחמי חטיבת הפלמ"ח "הראל", אשר עם לוחמי צה"ל מיחידות אחרות לחמו בירושלים הנצורה ושברו את המצור על ירושלים.

יצחק רבין: בירושלים ובהרים סביב לה נפלו מאות לוחמים.

יצחק רבין: גם היום אנו נושאים עמנו את זיכרון שלדי המכוניות השרופות מול בית-מחסיר, את המשאיות הבוערות בבאב-אל-ואד, ואת אלפי בני ירושלים היוצאים אל הרחובות המופצצים והמופגזים לקבל את מנות המזון המעטות.

יצחק רבין: לא הצלחנו אז לשחרר את העיר העתיקה, ובמשך שנים חיינו בתחושת כאב, כי העיר חצויה, כי שריד המקדש נשבה בידי זרים.

יצחק רבין: 19 שנים היו הדרכים שלנו אל הכותל שוממות; "כיכר השוק ריקה, ואין פוקד את הר-הבית בעיר העתיקה" – כמאמר המשוררת נעמי שמר.

יצחק רבין: אבות הניצחון בירושלים במלחמת ששת הימים הם בראש ובראשונה, ומעל כולם, 181 חיילי צה"ל, מחטיבת הצנחנים של מוטה גור, שריונאים מחטיבה 10 – "הראל" – וחיילי חטיבת ירושלים, שחייהם תמו כאן, מול חומות העיר.

יצחק רבין: שותפים לניצחון גם הורי הנופלים, הרעיות, הבנים והבנות, האחים והאחיות.

יצחק רבין: ברצוני להעלות את זכרם של אלה שהובילו את המדינה לניצחון ואינם עמנו היום, ראש הממשלה דאז לוי אשכול ושר הביטחון דאז משה דיין, זכרם לברכה.

יצחק רבין: כן נעלה היום את זכרם של השרים מנחם בגין ויגאל אלון, זכרם לברכה, אשר חלקם רב בהחלטה על שחרורה של ירושלים.

יצחק רבין: אנו חבים להם חוב של כבוד גדול.

יצחק רבין: חברי הכנסת, אנו חלוקים בדעותינו מימין ומשמאל.

יצחק רבין: יש לנו ויכוחים על דרך ועל מטרה.

יצחק רבין: אני מאמין שאין לנו ויכוח בנושא אחד – שלמותה של ירושלים והמשך כינונה וביסוסה כבירתה של מדינת ישראל.

יצחק רבין: אמרתי אתמול ואחזור על כך היום: אין שתי ירושלים.

יצחק רבין: יש רק ירושלים אחת.

יצחק רבין: מבחינתנו, ירושלים אינה נושא לפשרה.

יצחק רבין: ירושלים היתה שלנו, תהיה שלנו, היא שלנו, וכך תהיה לעולמי-עד.

יצחק רבין: ועם זאת, חובה עליונה מוטלת עלינו כיהודים וכישראלים לחלוק כבוד אמת לבני שתי הדתות שירושלים היא חלק מחייהן ומאמונתן, לאפשר חופש גישה וחופש פולחן דתי לכל הבא בשעריה, בכל המקומות הקדושים, לגלות סובלנות, לממש את האמרה: "איש באמונתו יחיה".

יצחק רבין: חברי הכנסת, ירושלים אוחדה, כיכר השוק הומה וחוצות העיר מלאים אדם.

יצחק רבין: מאז איחודה של ירושלים הוקמו בה עשר שכונות מגורים חדשות על שטח של 21,000 דונם שהופקעו לצורכי ציבור.

יצחק רבין: בשכונות אלה נבנו כ-42,000 יחידות דיור, שאוכלסו בכ-150,000 נפש.

יצחק רבין: בנייה זו אפשרה את גידולה של האוכלוסייה בירושלים.

יצחק רבין: לפי האומדן של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מונה אוכלוסיית העיר כ-570,000 נפשות.

יצחק רבין: רבבות עולים חדשים נקלטו בירושלים.

יצחק רבין: בשנת 2000 צפויה ירושלים להגיע להיקף של 680,000-650,000 תושבים.

יצחק רבין: אבל לא נכחד, יש גם צללים.

יצחק רבין: בשנים האחרונות נרשם בירושלים מאזן הגירה שלילי.

יצחק רבין: ירושלים אינה רק מוקד לתפילות ולגעגועים.

יצחק רבין: צריך לבנות אותה.

יצחק רבין: כל ממשלות ישראל השקיעו הרבה בירושלים, וכל ממשלות ישראל ראויות לשבח על כך.

יצחק רבין: גם הממשלה הנוכחית השקיעה ותשקיע הרבה בתשתיות ובפיתוח ירושלים.

יצחק רבין: בבנייתה של ירושלים במשך שנות דור היה חלק נכבד לטדי קולק, שעמד בראש העיר, וברוב תבונה ידע לנווט את החיים בעיר הסוערת הזאת.

יצחק רבין: אנחנו מאחלים לראש העיר הנוכחי, חבר הכנסת אהוד אולמרט, שימשיך בפיתוחה, בבניינה, בשמירת שלמותה, בקביעת אורחות החיים בתוך העיר הזאת, כדי שאכן תתפתח, תגדל ותהיה עיר שלמה.

יצחק רבין: חברי הכנסת, סיפרתי אתמול, באחד מטקסי יום ירושלים, כי כאשר הגיעו ראשוני הצנחנים אל ראש גבעת-התחמושת מצאו משפחות ערביות שהתגוררו ב"בית האנטנה", מטרים ספורים מקו האש.

יצחק רבין: השכנים לאותו קרב, הקרב על גבעת-התחמושת, היו מאז שכנינו לחיים.

יצחק רבין: זו גם מציאות חיינו היום בירושלים.

יצחק רבין: אנו והתושבים הערבים בירושלים חיים וצריכים לחיות אלה לצד אלה.

יצחק רבין: כולנו יחד מנסים לבנות בית, לבנות עיר, לבנות ארץ, לבנות עם.

יצחק רבין: אני פונה אל בני כל העמים החיים בירושלים שלא לחסוך כל מאמץ, לעשות הכול כדי לחיות בשלום, כי זו גזירת הגורל בירושלים, לחיות ביחד.

יצחק רבין: כי אין, ולא יהיו, שתי ירושלים.

יצחק רבין: וכל המנסים ליידות גורל על העיר הזאת, לא יעלה הדבר בידם.

יצחק רבין: פתחתי דברי היום בסיפור חייו ונפילתו בקרב על ירושלים של הצנחן גיורא אשכנזי, זיכרונו לברכה.

יצחק רבין: ביום 26 באוקטובר 1994 נחתם ברוב-עם בערבה חוזה השלום בין מדינת ישראל לבין הממלכה ההאשמית של ירדן, אותה ממלכה, אותו מלך, אותו צבא שפעל נגדנו בירושלים.

יצחק רבין: את הפרחים למלך חוסיין בטקס השלום הגישה ילדה בת עשר, לי לוטן.

יצחק רבין: לי לוטן היא נכדתו של הצנחן מקרב ירושלים, גיורא אשכנזי.

יצחק רבין: הסבא לא זכה.

יצחק רבין: נכדתו ראתה שלום.

יצחק רבין: הדור שראה מלחמה מעביר לנכדיו את מימושו של השלום.

שבח וייס: אני מודה מאוד לראש הממשלה.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת בנימין נתניהו, ואחריו – סגן שר הביטחון מרדכי גור.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לוחמי ירושלים ומשחרריה, לפני שלושת אלפים שנה הכריז דוד המלך על ירושלים כעיר המקדש וכבירת ישראל.

בנימין נתניהו: מאז ועד היום היתה ירושלים בירתו של העם היהודי.

בנימין נתניהו: עם חורבן הבית הראשון וגירושו של העם לבבל נשבע העם: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני", והוא אכן קיים את שבועתו בצורה שאין דוגמה לה בתולדות העמים.

בנימין נתניהו: אני איני מכיר עוד דוגמה בעולם לרציפות של קשר היסטורי ארוך, מתמשך ועמוק כל כך בין עם לעיר בירתו, כמו הקשר בין העם היהודי לירושלים.

בנימין נתניהו: אף אחת מבירות העולם אינה מייצגת קשר לאומי, דתי, רוחני, ערכי והיסטורי כזה.

בנימין נתניהו: כאן מלכו מלכי ישראל, כאן ניבאו הנביאים, כאן זימרו הכוהנים.

בנימין נתניהו: הרעיונות הנשגבים ביותר בתולדות האנושות, הקשר של האדם עם אלוהיו, יחסי אדם עם חברו, והקשר המיוחד של העם היהודי לבירתו הנצחית – כל אלה נצרפו בירושלים לשלמות אחת ונצרבו על לוח לבו של עם ישראל ובתודעתה של האנושות כולה.

בנימין נתניהו: ירושלים נשארה בירתו של העם היהודי, כי העם היהודי לא ויתר עליה.

בנימין נתניהו: היא מעולם לא הפכה בירתו של עם אחר, אף-על-פי שנכבשה פעמים רבות על-ידי זרים.

בנימין נתניהו: להיפך, כשנכבשה היא הפכה לאיזו עיר שולית ונידחת בתוך אימפריות ענק.

בנימין נתניהו: חליפים, מנהיגים אחרים, ישבו בדמשק, בבגדד, בקהיר, אבל לא בירושלים.

בנימין נתניהו: וגם בתקופת הכיבוש הערבי ישב מרכז השלטון המוסלמי הערבי לא בירושלים, אלא ברמלה.

בנימין נתניהו: רק בלבבות היהודים בכל קצווי העולם, לאורך כל הדורות, המשיכו לפעום זיכרון ירושלים והכמיהה לשוב אליה.

בנימין נתניהו: יפה נוף, משוש תבל, קריה נאמנה – כתב רבי יהודה הלוי מסוף מערב.

בנימין נתניהו: בשנה הבאה בירושלים הבנויה – לחשו יהודים בגטאות, בפוגרומים, ברדיפות, בערבות סיביר ובמדבריות ערב.

בנימין נתניהו: והמרכזיות הזאת של ירושלים הפכה, מטבע הדברים, למוקד של תנועת התחייה הלאומית היהודית במאה האחרונה.

בנימין נתניהו: ולא במקרה בחר הרצל לקרוא לתנועה הזאת "ציונות", על שם ציון, היא ירושלים, שבלבה שוכן הר-ציון.

בנימין נתניהו: ואכן, בסוף המאה הקודמת חזרנו לירושלים.

בנימין נתניהו: ומה מצאנו כאן?

בנימין נתניהו: עיר בירה תוססת של אומה פלשתינית?

בנימין נתניהו: לב האסלאם?

בנימין נתניהו: זה לא מה שמצאנו כאן.

בנימין נתניהו: צריך לומר את הדברים היום, כשנעשה ניסיון לשכתב את ההיסטוריה בהבל פה ולמחוק אלף שנים של התיישבות יהודית בגולן, או בירושלים.

בנימין נתניהו: על מה שמצאנו בירושלים כשחזרנו לכאן מעיד המשורר הצרפתי אלפונס דה-למרטין, שביקר, כמו רבים אחרים, בארץ ובירושלים במאה ה-19.

בנימין נתניהו: הוא כתב ב-1835: "מחוץ לשערי ירושלים לא ראינו שום יצור חי, לא שמענו קול נפש חיה.

בנימין נתניהו: נתקלנו בריק ובדממה שמצאנו לפני שעריהן הקבורים של פומפיי או הרקולניום – – – דממה גמורה ונצחית מרחפת על העיר, על הדרכים, על הארץ כולה – – – קברו של עם שלם".

בנימין נתניהו: ומחרה-מחזיק אחריו הסופר האמריקני מרק טוויין, שהגיע כ-30 לאחר מכן לארץ הקודש: "ירושלים הנודעת, פאר השמות בהיסטוריה, איבדה את כל גדולתה העתיקה והפכה לכפר חלכאים".

בנימין נתניהו: כך אומר טוויין.

בנימין נתניהו: זה מה שמצאנו כאן.

בנימין נתניהו: לא אדמה ערבית – אדמה חרוכה; לא בירת אומה פלשתינית, אלא בירת ישראל המחכה לגאולה.

בנימין נתניהו: ושוב, כמו בשיבת ציון מבבל לפני אלפי שנים, הקמנו את העיר מחדש, גאלנו אותה מעיי החורבות.

בנימין נתניהו: חזרנו לירושלים.

בנימין נתניהו: הקמנו אותה מחורבנה, שחררנו אותה משלטון זרים, חידשנו בה את ריבונותנו.

בנימין נתניהו: זה היה כרוך בשני צעדים.

בנימין נתניהו: והצעד החשוב, השני, היה לפני 28 שנים, במלחמת ששת הימים.

בנימין נתניהו: אז חזרנו אל בורות המים ואל הכותל המערבי, אל עיר-דוד ואל נקבת השילוח.

בנימין נתניהו: שיקמנו את בתי-תפילותינו, ולא נגענו לרעה בבתי-התפילה של אחרים.

בנימין נתניהו: להיפך, בפעם הראשונה בתולדותיה הארוכות של ירושלים אופשר בירושלים המאוחדת, תחת ריבונות ישראל, חופש פולחן לכל הדתות.

בנימין נתניהו: ובכן, האירוע הגדול הזה לפני 28 שנים, שבו התרחשו איחוד העיר ושחרורה מחדש, נקבע בצדק כיום חג לעמנו.

בנימין נתניהו: זו איננה הפעם הראשונה שהעם היהודי מציין כיום חג את שחרורה של ירושלים מעול זרים.

בנימין נתניהו: זה 2,200 שנה אנו מציינים את שחרור העיר על-ידי החשמונאים וטיהור בית-המקדש בחג החנוכה, שגם הוא יום שחרור ירושלים.

בנימין נתניהו: אבל אנחנו מוכרחים גם ללמוד את הלקח ההיסטורי, כי בני החשמונאים לא השכילו לשמור על ההישג הגדול: במקום להדוף את הסכנות מן החוץ הם נגררו לריב אחים, והתוצאה היתה אובדן ירושלים ואובדן חירותנו לדורות.

בנימין נתניהו: גם היום אנו מצויים במאבק על שלמותה של העיר וריבונותנו בה, אנו מצויים בתוכו של מאבק רצונות: הרצון הלאומי והדתי של רבים, עדיין, בעולם הערבי והמוסלמי לעקור אותנו מן הארץ ומן העיר הזאת, לעומת הרצון הלאומי, וכן, הרצון הדתי שלנו, להישאר בה, לבנות ולהיבנות בה ובשאר חלקי ארצנו.

בנימין נתניהו: רבותי חברי הכנסת, לא די שנכריז על מחויבותנו לאחדותה ולשלמותה של ירושלים, עלינו להוכיח זאת במעשים.

בנימין נתניהו: פירוש הדבר, עשיית אותם צעדים שעוצרים את הכרסום הגובר במעמדנו בירושלים ומקדמים את ריבונותנו הברורה והמוחלטת בעיר.

בנימין נתניהו: עלינו לסגור את כל משרדי הרשויות הזרות, שמנסות להקים פה ממשלה ובירה בתוך בירה.

בנימין נתניהו: עלינו להעביר ולקרוא בצורה מפורשת להעביר את שגרירויות העולם לבירתנו, החל בשגרירות האמריקנית.

בנימין נתניהו: עלינו לסלק את כל אנשי המיליציות והשב"כים הזרים למיניהם, שעושים בעיר כבשלהם.

בנימין נתניהו: עלינו לעמוד על זכותנו לבנות בעיר בצורה בלתי מוגבלת, שהיא זכות ריבונית יסודית, בכל חלקי העיר, וכן עלינו להבהיר חד וחלק, שבירת ישראל איננה נושא למשא-ומתן, בירת ישראל איננה נושא למיקוח.

בנימין נתניהו: אבל, אני מאמין, אדוני היושב-ראש, שמעל לכל המעשים ולפני כל הצעדים חייבת להיות האמונה, האמונה בצדקת דרכנו, האמונה בזכותנו הבלתי-מעורערת על הארץ הזאת, על האדמה הזאת ועל העיר הזאת.

בנימין נתניהו: האמונה הזאת היא הסלע שעליו אנחנו עומדים, בלעדיה אין לנו נקודת משען כלשהי לחיינו הלאומיים, בלעדיה ניסחף בשיטפון התביעות הבלתי-פוסקות שמופנות אלינו: קטמון וטלביה, הגולן וחיפה, הנגב והגליל.

בנימין נתניהו: נתלכד ביום זה, ביום חג זה לציון שחרור ירושלים, נתלכד באמונה ובמעש.

בנימין נתניהו: נסיר את דגלי הטומאה מעל חומות ערינו, ונבטיח שירושלים תהיה לנצח נצחים בירת ישראל הריבונית והמאוחדת.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת נתניהו.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את סגן שר הביטחון, חבר הכנסת מרדכי גור, ואחריו – את חבר הכנסת אהוד אולמרט, ראש עיריית ירושלים.

מרדכי גור: כבוד הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים – בהפתעה מוחלטת.

מרדכי גור: כאילו הכול מתחיל מחדש.

מרדכי גור: אז מה עושים?

מרדכי גור: אני מודה שאיש לא הזהיר אותי את האזהרה הנהדרת הזאת, שיצא לי לדבר אליכם באופן ישר, ישיר, כמו בבית, כמובן עם האחריות הקשורה בעניין.

מרדכי גור: היינו ילדים כאשר אמרנו: הר-הבית בידינו.

מרדכי גור: היינו נאיבים אולי כשאמרנו, שבזכות כל מה שאתם עשיתם, כל אחד בגבורתו האישית, במסירותו האישית – שבזכות זה ירושלים היא שלנו לנצח.

מרדכי גור: אולי לא ידענו בדיוק מה אנחנו אומרים.

מרדכי גור: אבל ברגע זה הרשו לי היתקלות חפוזה: אני צריך לשכנע, להוכיח – הר-הבית בידינו, וירושלים היא בירת ישראל לנצח, ואתם עשיתם את זה.

מרדכי גור: ואם יבוא מישהו וינסה לקחת – לא ייקח.

מרדכי גור: לא ייקח כי לא תיתנו, לא תיתנו כי אין צדק לתת.

מרדכי גור: כולה, בצדק, שלנו.

מרדכי גור: לא שאלתם ולא בדקתם, והסתערתם, וזכיתם.

מרדכי גור: חברי הכנסת, אלוף הפיקוד עוזי נרקיס, כשנוכח שאין ציוד מספיק – כי היינו צריכים לצנוח נגד המצרים – רץ אחרינו להשקות אותנו, כל אותו יום אחר-הצהריים, וכל אנשי המטה שלו אתו.

מרדכי גור: ואורי בן-ארי, שאתו זכיתי בסוף מלחמת העצמאות לפעול נגד המצרים, הנחה את אנשיו איך לסייע לנו בדרך לירושלים, והסתייענו בזה לא רק במלחמה שהם עשו.

מרדכי גור: והחבר'ה הירושלמים, מה הם לא נתנו לנו?

מרדכי גור: מחלב וממים עד ל"בזוקות", לצילומים.

מרדכי גור: ומה לא, הכול.

מרדכי גור: אהבה, דאגה, הכול.

מרדכי גור: חשבתם שהם חסו על הרהיטים ולקחו אותם הצדה?

מרדכי גור: לא, הם קירבו אותם לחלונות, שיהיה נוח לחבר'ה לירות, שיוכלו לפעול כראוי.

מרדכי גור: הצדק המלא, הצדק המלא.

מרדכי גור: איש מאלה לא בחר במלחמה, איש מאתנו לא יזם אותה.

מרדכי גור: כפו עלינו.

מרדכי גור: ואנחנו חוגגים את יום ירושלים בגאון, בזכות ובתקווה רצינית מאוד לעתיד.

מרדכי גור: אנחנו בכנסת ישראל, אנחנו חייבים גם כלפי העתיד, וצריך לדעת גם כמה דברים שהיו בעבר ומוטב שלא היו, או יש צורך לשנותם, אבל העובדה – וזה סיפר לי המלך כשהיינו אצלם בעמאן – שהוא נתן את האישור להפסיק את האש נגד כוחותינו בעיר העתיקה.

מרדכי גור: כשסיפרתי לו על השיחה שלי עם המפקד המקומי, הוא אמר לי: ועכשיו אני אגיד לך, שההפסקה היתה כשהוא הרים אלי טלפון לקבל ממני אישור.

מרדכי גור: כמה אבדות חסכנו בזה שבאותו רגע, כשהוא אמר לי שהוא מוכן להפסיק את האש, אמרתי: הפסקת אש.

מרדכי גור: לא בכוח, ומתוך הכאב הנורא על האבדות שאיבדנו מבין חברינו.

מרדכי גור: שלושה נפלו לנו בעיר העתיקה.

מרדכי גור: ויעשה כל אחד חשבון מה יכול היה לקרות.

מרדכי גור: החלטנו שלא לפגוע במקומות קדושים, כי ירושלים איננה יעד צבאי, ירושלים היא ייעוד ממלכתי.

מרדכי גור: לא להרוג באנו.

מרדכי גור: לא לפגוע באנו.

מרדכי גור: לא לרעתו של אף אחד באנו.

מרדכי גור: מה היה הסמל שלנו?

מרדכי גור: – הרופא שלנו מיילד ילדה במקום.

מרדכי גור: כאשר שאל אותי המושל: מה לעשות עכשיו?

מרדכי גור: אמרתי לו: לך הביתה.

מרדכי גור: הוא אמר לי: מה פירוש לך הביתה?

מרדכי גור: אמרתי לו: לך הביתה, די, נגמר העניין, זהו.

מרדכי גור: היה לי דוח מכל החומות.

מרדכי גור: והוא אמר לי: מה זה הביתה?

מרדכי גור: מה נעשה?

מרדכי גור: אמרתי: אתה אל תעשה שום דבר, עכשיו אנחנו נעשה, אתם תלכו הביתה.

מרדכי גור: שעתיים הם לא האמינו, עד שהם נוכחו שצה"ל זה משהו אחר, צה"ל זה צבא אחר.

מרדכי גור: הוא לא הורג, הוא לא משמיד.

מרדכי גור: הילדים, החיילים, הלוחמים, גיורא וחבריו – ואלה הסיפורים מהפלוגה של גיורא – שהיו במלון, התביישו לקחת למזכרת תמונות מהתמונות האלה שיש תמיד בארמונות.

מרדכי גור: הם שאלו את המפקדים אם מותר להם לקחת למזכרת איזו תמונה, כדי שהיא תהיה להם לזיכרון מהמלחמה.

מרדכי גור: אלה האנשים.

מרדכי גור: האם מישהו יכול לדבר עליהם?

מרדכי גור: אני רוצה לומר לכם: לא היה בתולדות ירושלים דבר כזה, שבאותו יום שבו התנהלה המלחמה, כבר באותו יום ניתן היה לממש את כל זכויות התפילה, איש איש באמונתו ובדרכו.

מרדכי גור: באותו יום אחר-הצהריים הלכו אנשים למסגדים, לבתי-תפילה ולכנסיות.

מרדכי גור: וסוף-סוף זכינו שהלכו לבתי-כנסת; פעם ראשונה.

מרדכי גור: אני אומר לכם, בכלל זה לחברי האורחים מכל החטיבות, היחידות, הלוחמים ועוזרי הלוחמים, כי כולם תורמים את תרומתם:

מרדכי גור: בזה עשיתם את ירושלים שלנו; בזה הכתבתם את אופיה.

מרדכי גור: ירושלים היא עיר של אמת ועיר של שלום.

מרדכי גור: אתם עשיתם אותה.

מרדכי גור: שלכם היא לנצח.

שבח וייס: אני מודה מאוד לסגן שר הביטחון מוטה גור.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בדיון.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת אהוד אולמרט, ראש עיריית ירושלים.

שבח וייס: לאחר מכן יוזמנו נציגים של הסיעות השונות, ובמסגרת של שלוש, שלוש דקות וחצי, כל אחד יצטרף לדיון.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, הלוחמים משחררי ירושלים שנמצאים עמנו כאן, מלחמת ששת הימים היתה מלחמת הצלה.

אהוד אולמרט: אומנם ייתכן שבבוא היום יבואו היסטוריונים, אלה הרואים את מה שלא היה ונותנים לו טעם חדש ופירוש חדש, והם יאמרו דברים אחרים, כמו שהם אומרים על פרקים אחרים בהיסטוריה החשובה, המודרנית של עם ישראל בארץ-ישראל.

אהוד אולמרט: אבל אלה שזוכרים את רגעי המצוקה, אלה שזוכרים את חוסר הוודאות ואת חוסר הביטחון שהיו אז חלק מאווירת הימים הקשים של המתנה מורטת עצבים, אלה שהביטו אנה ואנה וראו את הצבאות מכל עבר הולכים ומתאספים, הולכים ומאיימים, אלה אינם שוכחים ולא ישכחו עד יומם האחרון, שמלחמת ששת הימים היתה בראש ובראשונה מלחמת הצלה.

אהוד אולמרט: אבל צריך לומר באותה מידה של נחרצות, אדוני היושב-ראש, כי המלחמה בירושלים היתה שונה.

אהוד אולמרט: אין זה מקרה.

אהוד אולמרט: זו איננה פליטת-פה של כל אחד מאתנו.

אהוד אולמרט: כאשר כל אחד מהדוברים כאן היום מדבר על המלחמה בירושלים, הוא מדבר על שחרור ירושלים, על איחוד ירושלים.

אהוד אולמרט: היה בה טעם אחר.

אהוד אולמרט: היתה לה גם משמעות אחרת, כי ירושלים אין כמוה.

אהוד אולמרט: יש ערים גדולות ממנה; יש אפילו ערים עתיקות ממנה.

אהוד אולמרט: כמוה אין.

אהוד אולמרט: מעולם, בכל ההיסטוריה של בני האדם, לא היתה עיר שהיה לה תפקיד עמוק כל כך, חשוב כל כך, מרכזי כל כך בחיי עם, כפי שלירושלים היה בחיי העם היהודי, ורק בחיי העם היהודי.

אהוד אולמרט: נכון, בצדק אמר ראש הממשלה, כי ירושלים יקרה למאמיני האסלאם, והיא יקרה להם.

אהוד אולמרט: אין ספק כלל כי ירושלים יקרה לנצרות, ואכן היא יקרה לה.

אהוד אולמרט: אך מעולם, לכל אורך ההיסטוריה האנושית, מעולם לא היה לעיר כלשהי תפקיד חשוב יותר בעיצוב הווייתו, מאווייו, געגועיו, תפילותיו, חלומותיו, בכיותיו של עם, כפי שהיה לירושלים בחיי העם היהודי.

אהוד אולמרט: על כן, באותן שעות של דמדומים, של היסוסים, של פחדים, כאשר מוטה גור עם לוחמיו עמדו והמתינו לפקודה, נתמזגו מדעת ובבלי דעת, מכוח זרימה עמוקה מאוד של זיכרונות ושל מאוויים, של אמונה, של תודעה של שליחות ושל הקרבה אין-קץ, שהביאו אותם עד לאבני הכותל, מושא הגעגועים והתפילות של אלפי שנות היסטוריה יהודית.

אהוד אולמרט: כל אחד מאתנו יזכור עד יומו האחרון אותם רגעים.

אהוד אולמרט: הם היו קצרים, מטבע הדברים, אבל נצחיים.

אהוד אולמרט: לא היו כמוהם ולא יהיו כמוהם.

אהוד אולמרט: מדי פעם, בימים קשים של מחלוקת, של מצוקה, של אי-הסכמה, ולצערנו יש רבים מדי כאלה בקרב העם שלנו, אנחנו נזכרים באותם רגעים בגעגועים גדולים.

אהוד אולמרט: אנחנו נזכרים באותם רגעים שבהם נוגה של שכינה נגה על כולנו, באותם רגעים שבהם נדמה היה כאילו הזמן עצר מלכת, כאילו תהיה התחלה חדשה, שונה, אחרת, שתוביל אותנו לקראת כל מה שחלמנו עליו, כל מה שציפינו לו, כל מה שרצינו בו.

אהוד אולמרט: לא כך נתגלגלו הדברים.

אהוד אולמרט: אבל את טעם הרגע הזה לא יהיה אפשר למחות, לא רק מהזיכרון הפרטי של כל אחד מאתנו, אלא גם מהזיכרון הקולקטיבי שלנו כמדינה, כאומה.

אהוד אולמרט: דובר כאן לא מעט על גבורתם של אמיצי הלב, אלה שאינם ואלה שנותרו בחיים.

אהוד אולמרט: ומי אנחנו, במרחק של זמן ומקום, שניטול לעצמנו את הסמכות, את האחריות, את העוז לדבר בשמם או בשם גבורתם של אחרים?

אהוד אולמרט: אין לנו סמכות לכך.

אהוד אולמרט: אבל נדמה לי שלא תהיה זו הגזמה להניח, שבזמן כלשהו, באותן שניות ארוכות בתהליך הזה, מאותה שנייה שבה ניתנה ההוראה ועד למפגש האכזרי והפטאלי הזה של הלוחם עם הכדור שקטל אותו, לכל אחד מהם, בהבזק של שנייה, קצרה יותר או ארוכה יותר, היתה תחושה שאנחנו הולכים למקום הזה, לירושלים הזו, כדי שלא להיפרד ממנה לעולמים.

אהוד אולמרט: כפי שאמר אז מי שהיה שר הביטחון של מדינת ישראל, משה דיין, זכרו לברכה: שבנו לקדושים שבמקומותינו כדי שלא לעוזבם עוד לעולם.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נוהגים מדי שנה במסורת נאה ומכובדת, שהכנסת מקפידה עליה, לקיים ביום ירושלים או ביום הסמוך לו ישיבה חגיגית, ומטבע הדברים, בצד תחושות אישיות, זיכרונות אישיים, דברי הגות כלליים, אנחנו רוצים לומר משהו גם על עתידה של העיר הזאת.

אהוד אולמרט: אם נחפש בארכיון הכנסת נמצא שם הרבה מאוד דברים שנאמרו במשך השנים בלשון רמה על עתידה של ירושלים.

אהוד אולמרט: אולם, אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר, שבשנה-וחצי האחרונה למדתי יותר מאי-פעם, שעתידה של ירושלים לא נקבע רק בישיבות, ואף לא בהצהרות, גם כשהן נשמעות מפי החשובים שבממלאי התפקידים שלנו.

אהוד אולמרט: לא כאן ולא היום נדון במה שאין עושים, כי ראוי שנאמץ את המלצתו של נשיא המדינה, וגם בלהט הוויכוח ובמצוקת הלב, ברגעים הקשים נחפש את נקודות המפגש המשותפות לכולנו – על פני הקנטור והוויכוח.

אהוד אולמרט: אבל נרשום נא לעצמנו, שאנחנו צריכים לעשות הרבה יותר כדי לתת תוכן של ממש, במציאות החיים היומיומית, להתחייבות שכולנו משמיעים כאן בלשון נמלצת וכנה לשלמותה ולאחדותה של ירושלים.

אהוד אולמרט: עוד ארוכה הדרך להגשמת כל התחייבויותינו.

אהוד אולמרט: ירושלים היא אכן עיר חופשית לבני כל הדתות.

אהוד אולמרט: היא צריכה להיות עיר השומרת על כל תושביה, מבטיחה את קיומם, דואגת לאיכות חייהם בכבוד ובשוויון ועוסקת באופן מתמיד בהתרחבות, בפיתוח, בבנייה ללא הפסקה, ללא הפוגה, ללא התנצלות, ללא בקשת סליחה, ללא היסוס.

אהוד אולמרט: כי ההיסוס, חס וחלילה, הוא זה שמזמין אותו מאבק שלא תמיד אנו יודעים לעמוד בו במידת הנחרצות המספקת, כדי להגן על עתידה, שלמותה ואחדותה של בירת הנצח שלנו.

אהוד אולמרט: תודה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אהוד אולמרט.

שבח וייס: חברי הכנסת, הישיבה המיוחדת שלנו תימשך.

שבח וייס: בדרך כלל ישיבות מיוחדות של הכנסת בנויות כך, שיש דובר מרכזי של הממשלה, במקרה שלפנינו היה ראש הממשלה, דובר אחד של אחת מסיעות האופוזיציה, הערות אחדות של יושב-ראש הכנסת, ובזה תמה הישיבה המיוחדת.

שבח וייס: הפעם, בגלל אופיו של הנושא, בגלל האורחים שיש לנו כאן, חרגנו, וזה לא תקדים, זו החלטה חד-פעמית, ואפשרנו גם לכל סיעה לשגר דובר אשר ידבר במשך חמש דקות.

שבח וייס: אשר על כן, אנחנו נמשיך בישיבה שלנו, ואני קורא לחברי הכנסת ולאורחים להישאר אתנו, אבל נאפשר לנשיא המדינה שלנו לצאת כעת למשימות הרבות שיש לו עוד היום ותוכננו מראש, אשר גם הן ברובן קשורות עדיין ליום ירושלים.

ש' יעקבסון: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאתו של נשיא המדינה.

ש' יעקבסון: )

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת בנימין טמקין.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת חנן פורת.

שבח וייס: עד חמש דקות לכל דובר.

בנימין טמקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים, לוחמים יקרים היושבים אתנו, אחרי הדברים הנרגשים של חבר הכנסת מוטה גור, והדברים שנאמרו על-ידי הדוברים האחרים, קשה להוסיף מלים בגדול על נושא ירושלים.

בנימין טמקין: אני מעדיף להוסיף פרספקטיבה אישית שלי, כמי שלא היה לו המזל להיוולד במדינת ישראל, כמי שגדל בחוץ-לארץ ובשלב מסוים בחייו עלה למדינה הזאת מתוך תחושה ציונית עמוקה, מתוך רצון לחיות עם עמו במדינתו, בארצו.

בנימין טמקין: ב-1961 הייתי כאן בתור נער בן 15.

בנימין טמקין: ביליתי כאן שנה והייתי בירושלים ההיא, ירושלים המחולקת, ירושלים שעברה מן העולם ב-1967.

בנימין טמקין: חזרתי כעולה חדש אחרי מלחמת ששת הימים.

בנימין טמקין: חייתי עם העם היהודי בגולה את החרדה של ימי הציפייה הנוראה הזאת לקשה מכול, חייתי עם העם היהודי בגולה את השמחה על הניצחון ואת העצב על הנופלים, וחייתי עם העם היהודי כולו את השמחה על מימוש חלומו של העם היהודי לאחדותה ולאיחודה של ירושלים כבירתה של מדינת ישראל, כמרכז ההוויה של העם היהודי כולו.

בנימין טמקין: אנחנו מצווים לשמור על אחדותה של ירושלים ועל ירושלים כבירתה של מדינת ישראל.

בנימין טמקין: אנחנו מאמינים שהדרך לשמור על אחדות זו עוברת קודם כול דרך כבוד לכל תושביה של ירושלים, מכל הדתות, מכל האמונות, מכל הסוגים.

בנימין טמקין: כבוד של שוויון לתושבים הוא יסוד לאחדותה של ירושלים האמיתית והשלמה.

בנימין טמקין: תנאי שני הוא השלום והשלווה לתושביה של ירושלים על כל אזוריה, חלקיה ושכונותיה.

בנימין טמקין: תוספת חשובה, שרק היא תבטיח את אחדותה, את המשכה של ירושלים כבירתה של מדינת ישראל היא ההכרה הכללית על-ידי העולם, ובמיוחד על-ידי העולם הערבי, בהיותה של ירושלים כזו.

בנימין טמקין: התנאי להכרה הכללית ולזו של האומות הערביות, של מדינות ערב, הוא השגת שלום בינינו לבין שכנינו.

בנימין טמקין: השלום הוא חלק אינטגרלי של המאמץ הגדול לשמור על אחדותה של ירושלים ועל ירושלים כבירתה המאוחדת של מדינת ישראל.

בנימין טמקין: בטקס זה אני באמת רוצה להימנע, ולא רק לומר שאני רוצה להימנע, אלא באמת להימנע מכניסה לוויכוח ולפולמוס, ולא אעשה שימוש בנושא ירושלים כדי להצדיק עמדות בנושאים אחרים.

בנימין טמקין: אני מתנגד בכל תוקף להפוך את ירושלים לנשק בוויכוח האידיאולוגי במדינת ישראל בנושאים אחרים, כמו הגולן, אשר משהו נאמר על זה כאן, ולא על שום נושא אחר.

בנימין טמקין: מי שמתעניין באחדותה של ירושלים צריך להיות מעוניין בהשלמת תהליך השלום והכרה אוניברסלית בירושלים כבירתה של מדינת ישראל, ובהשגת השוויון והכבוד לכל תושביה של ירושלים, למען השלום, למען ירושלים, למען כולנו.

בנימין טמקין: תודה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אין פה נציג של הממשלה בדיון כל כך חשוב.

עמנואל זיסמן: יש.

יוסף עזרן: שר השיכון נמצא.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רחבעם זאבי, זה נקרא "ובונה ירושלים".

יוסף עזרן: רבותי, אני מאוד מבקש לכבד את מסגרת הזמן, כדי שנוכל לשתף את כל האורחים הנכבדים בדיון הפורה, השקט והמכובד שלנו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת חנן פורת, חמש דקות.

יוסף עזרן: אפשר לשבח את ירושלים הרבה מאוד בחמש דקות; הרבה מאוד.

חנן פורת: רבותי חברי הכנסת, סגן שר הביטחון מפקדי מוטה גור, חברים, רעים לנשק – ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו, כך אמר דוד בשירו לירושלים בעת שפתח: שמחתי באומרים לי בית ה' נלך.

חנן פורת: הביטוי המיוחד הזה – "שחוברה לה יחדיו" – קיבל משמעות, קיבל ממד שכמוהו כחזון ובשורה בעת שחרורה של ירושלים.

חנן פורת: שלוש חומות נפלו בעת שחרורה של ירושלים.

חנן פורת: חומה אחת מובנה לכול.

חנן פורת: "העיר אשר בדד יושבת ובלבה חומה", כפי שאמרה המשוררת שלנו, נעמי שמר.

חנן פורת: נפרצה החומה והעיר החדשה והעיר העתיקה חברו והיו יחדיו.

חנן פורת: כעיר שחוברה לה יחדיו, אומרים חכמים, שעושה כל ישראל חברים.

חנן פורת: ובאמת, המשכו של המזמור: ששם עלו שבטים, שבטי יה, עדות לישראל להודות לשם ה'.

חנן פורת: הנה עלו שבטים, שבט שמעון ושבט בנימין, שבט דן ושבט נפתלי.

חנן פורת: היכן נפגשים?

חנן פורת: בירושלים בעת עלייה לרגל.

חנן פורת: כעיר שחוברה לה יחדיו, ברובד השלישי, אומרים חכמים, שמחברת לבם של ישראל לאביהם שבשמים.

חנן פורת: ירושלים של מטה וירושלים של מעלה.

חנן פורת: שלוש החומות הללו שנפלו בעת איחודה של ירושלים באו לידי ביטוי מוחשי מאוד בדברים שכתב המפקד שלנו – שגם אם יש לנו היום חילוקי דעות פוליטיים קשים לא נשכח לו את הזכות הגדולה, ההיסטורית, שעומדת לו מעת שחרורה של ירושלים – מוטה גור.

חנן פורת: אני מוצא בדברים שכתב מוטה גור בסוף ספרו "הר-הבית בידינו" את הביטוי המוחשי ביותר לעיר שחוברה לה יחדיו.

חנן פורת: כותב מוטה גור: "קרבתי אל קהל החיילים המתפללים.

חנן פורת: הבחינו בי ופינו לי מעבר.

חנן פורת: הודיתי, אולם נשארתי מאחור.

חנן פורת: בתוך הקהל הגדול רציתי לחוש חוויה פרטית.

חנן פורת: אל התפילה לא הקשבתי.

חנן פורת: הרגשתי בה ובזה הסתפקתי – – – נזכרתי בביקורים המשפחתיים שלנו ליד הכותל לפני עשרים-וחמש שנה, בהליכה בסמטאות הצרות ובשווקים.

חנן פורת: אינני זוכר פרטים, הייתי אז ילד.

חנן פורת: אולם ההתרשמות מהמתפללים ליד הכותל שמורה עמי – – – יהודים לבושי קפוטה ושטריימל, עטורי זקן לבן וארוך – הם והכותל היו כגוף אחד.

חנן פורת: "בפינה הימנית – מרוחק מעט מציבור הלוחמים עמד אדם, לא, לא עמד, הוא כאילו נדבק לאבנים, הוא כחלק מהכותל.

חנן פורת: אבן מאבניו.

חנן פורת: לבוש קפוטה חומה וארוכה, על ראשו מגבעת שחורה, מתחתיה מבצבץ שער מגודל, מאום לא זז.

חנן פורת: לא הראש ולא השיער, לא הגוף ולא הרגליים.

חנן פורת: שתי הידים כפופות וכפותיהן שטוחות לרווחה, צמודות אל האבנים כאילו רוצות לחדור לתוכן.

חנן פורת: " היה זה – אני אומר במאמר מוסגר – מורי ורבי הנזיר הרב דוד הכהן, זכר צדיק לברכה, שהוא, עם הרב צבי יהודה, הגיעו בדרך מופלאה אל הכותל בעיצומו של הקרב.

חנן פורת: יורם זמוש, מ"פ מסייעת, נטל אותם על הג'יפ-תול"ר והעביר אותם דרכנו.

חנן פורת: אני עוד רצתי בעקבותיהם, וכך נפגשנו יחדיו ליד הכותל.

חנן פורת: מוטה מוסיף: "'ננעלתי' אליו כרדאר ולא יכולתי להמיש ממנו את עיני.

חנן פורת: 'נדבקתי' אליו מרחוק כפי שהוא נדבק אל הקיר מקרוב.

חנן פורת: דרכו חשתי את הכותל.

חנן פורת: מבעד לגופו הכמו-משותק הרגשתי את דפיקות הלב היהודי בוקעות מתוך האבן.

חנן פורת: כך עמדנו דבוקים יחדיו מספר דקות – הוא ואני והכותל.

חנן פורת: פניתי לאחור וחזרתי אל רחבת הר-הבית.

חנן פורת: ביקשתי מעמוס" – קצין האג"ם – "לזמן אלי את המג"דים לקבוצת-פקודות.

חנן פורת: אנו נשארים בירושלים".

חנן פורת: משפט אחד, ברשותכם.

חנן פורת: "הוא ואני והכותל".

חנן פורת: הכותל – הנה זה עומד אחר כותלנו – עם כל אותה משמעות רוחנית אדירה כבירה של דורות.

חנן פורת: הנזיר כמבטא-מסמל את העם היהודי לדורותיו, את השורשים.

חנן פורת: ואני – אני המפקד, אני כל הציבור המגוון הזה שעמד באותה שעה ליד הכותל.

חנן פורת: זה לא סיפור מהאגדות, יעידו על כך החברים.

חנן פורת: אכן, עינינו זלגו דמעות.

חנן פורת: הוא ואני והכותל.

חנן פורת: אותה מכת ברק, אותו זרם חשמלי שעבר בעם ישראל כולו בשעה שנשמע קול מבשר "הר-הבית בידינו", בשעה שדבקנו באבני הכותל, אותו אני מבקש בשעה הזאת, בשעה זאת של כל כך הרבה מבוכה, של כל כך הרבה משברים, של כל כך הרבה משגים ופצעים.

חנן פורת: ואני אומר – אני אומר את זה קודם כול לעצמי ולחברי, לכל אלה שנכספים להגיע לירושלים, לדבוק בירושלים וגם להגיע בסופו של דבר אל הר בית-ה' אשר נכון יהיה בראש ההרים – הדרך לעיר שחוברה לה יחדיו, הדרך לשלמותה של ירושלים עוברת דרך לבו של העם, דרך שלמותו של העם.

חנן פורת: לא נוכל לכבוש אותה בלי לכבוש את הלבבות.

חנן פורת: לא נוכל לעשות זאת – לא בכיתה, לא במחלקה, לא בחטיבה, אפילו לא באוגדה, לא בהתגנבות יחידים.

חנן פורת: עם שלם אל עיר שלמה לאחר שנכסף אליה אלפיים שנה.

חנן פורת: והדרך לפריצת החומות של ירושלים ולפריצת החומות שבין ישראל לאביהם שבשמים עוברת דרך פריצת החומות בין הלבבות שלנו, שלפעמים נראים כמעט אטומים זה לזה.

חנן פורת: יהיה רצון, שאת הנטל הזה, את המטען הזה נישא עמנו ביום ירושלים, העיר שחוברה לה יחדיו.

חנן פורת: תודה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת חנן פורת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שלמה בניזרי, בבקשה.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשונה מקודמי, הרשמים שלי ממלחמת ששת הימים הם לא רשמים של לוחם, כמו אלה של חנן פורת, אלא של ילד בגיל שש, שחווה את המלחמה בבית, דרך הרדיו שבקושי היה קיים באותה תקופה.

שלמה בניזרי: הרשמים הם בלתי נשכחים.

שלמה בניזרי: אני מתבונן בפסוקים ובדברי אבותינו, שהביעו את הכמיהה ואת השאיפה להגיע לארץ-ישראל, ובפרט לירושלים בירת הנצח: "כי רצו עבדיך את אבניה ואת עפרה יחננו".

שלמה בניזרי: ורבותינו אומרים בגמרא, שבני-ישראל, כשהיו מגיעים לארץ היו מתגנדרים בעפר האדמה, כל כך קדושה, כל כך חיבה הרגישו לארץ-ישראל ובפרט לירושלים עיר הקודש.

שלמה בניזרי: מי שהיטיב להגדיר את הכמיהה, את הרצון לגור כאן בירושלים, לחיות את האווירה של ירושלים, היה, לפני כאלף שנים, רבי יהודה הלוי, שאמר את האמרה הידועה: לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב.

שלמה בניזרי: נכון, פיסית הם היו מחוץ לארץ, אבל הנשמה שלהם, ההרגשה הפנימית – הרגישו כי מה שיכול לקשר את כל היהודים בכל רחבי תבל, מה שיכול לאחד את כולם זו נקודה אחת מרכזית, שהיא מרכזית לכולם, היא שוכנת בלבו של כל יהודי, וזו ירושלים עיר הקודש.

שלמה בניזרי: המרחקים ביניהם היו עצומים, אבל אותה נקודה מרכזית, ירושלים, מעולם לא השתנתה.

שלמה בניזרי: בירתנו, בירת ארץ-ישראל, לא השתנתה כמו שאנחנו רואים אצל מדינות רבות בעולם, שתהפוכות ההיסטוריה מזיזות את הבירה ממדינה למדינה.

שלמה בניזרי: ירושלים לא כך.

שלמה בניזרי: ירושלים נשארה בירתנו לנצח.

שלמה בניזרי: בשבוע זה אנחנו חוגגים את יום חגה של ירושלים, יום השחרור ה-28.

שלמה בניזרי: חבל רק שבשבוע שעבר היתה אותה תקרית מצערת של הממשלה אשר העיבה ועדיין מעיבה על השמחה, על השמחה על ירושלים השלמה, ששמחתנו לא זוכה לאותה שלמות של שמחה אמיתית כפי שהיינו רגילים כל השנים.

שלמה בניזרי: כל השנים היתה לנו התחושה: ירושלים היא בירתנו לנצח, ירושלים היא בירתנו שלא ניתנת לחלוקה.

שלמה בניזרי: אבל בשבוע שעבר הדליקו לנו "וינקר" ואמרו: רבותי, זה לא בטוח, זה לא בדיוק וזה לא מדויק; דעו לכם, העולם משתנה, העולם מתקדם, העולם נסוג, היו דעות בעבר, יהיו דעות בעתיד, וגם ירושלים לא בטוחה.

שלמה בניזרי: זה דבר שמעיב על שמחתנו.

שלמה בניזרי: אבל את החשבון עם הממשלה ועם הקואליציה בוודאי נעשה בדיון על האי-אמון, כדי שלא להעיב על שמחתנו היום.

שלמה בניזרי: אבל, אני בטוח בדבר אחד, שכאשר השתמש רבי יהודה הלוי בביטויו: לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב, כאשר כל יהודי העולם בכל התפוצות שאפו להגיע לארץ-ישראל, שאפו להגיע לעיר הקודש – גם אבי סיפר שכאשר היו במרוקו, כשרק היו שומעים שמעה של ירושלים, כשרק הגיע נציג מארץ-ישראל, נציג מירושלים עיר הקודש, והיה מביא להם עפר, היו מנשקים את עפר הארץ, כי קראו לירושלים עיר הקודש.

שלמה בניזרי: השתמשו במושג הזה גם קודמי ואמרו: עיר הקודש.

שלמה בניזרי: אם זו עיר הקודש, רבותי, אני חושב שמן הראוי הוא שננהג בקדושה ובטהרה במקום שהוא קדוש.

שלמה בניזרי: אם כבר מסכימים להגדרה שזו עיר הקודש, בואו נוכיח שזו באמת עיר הקודש.

שלמה בניזרי: לא ייתכן שננהג זלזול בעיר הקודש.

שלמה בניזרי: למה אני מתכוון?

שלמה בניזרי: רק השבוע, רק אתמול, ביום חגה של ירושלים נתבשרנו שחברת "מקדונלד'ס" פתחה חנות בירושלים, לרווחת אותם אזרחי ירושלים החפצים במוצריה של "מקדונלד'ס", אבל כולם הדגישו: זה לא כשר.

שלמה בניזרי: אני חושב שמן הראוי שבירושלים עיר הקודש – לפחות לנו היא קדושה קדושה יתירה, הקדושה מתבטאת בכללים מסוימים, שהם שמירת השבת היהודית, שמירת הכשרות, שמירת הצניעות.

שלמה בניזרי: אם בכל הארץ זה לא מתקיים, לצערנו הרב, לפחות בירושלים תהיה התחשבות יתירה.

שלמה בניזרי: לפחות בירושלים, בכבישים שלידם גרה אוכלוסייה דתית או חרדית, שדורשת לסגור את הכביש בשבת והיא מציעה אלטרנטיבה, היא אומרת, אני לא אמנע ממך לנסוע, תיסע בכיוון אחר – לפחות את רגשותינו באותו חלק של ירושלים אנחנו מבקשים לכבד.

שלמה בניזרי: אני נושא תפילה לבורא עולם, שבעזרת השם נזכה שירושלים תמיד תישאר מאוחדת, ועתידים להגיע שערי ירושלים עד שערי דמשק, כי, ברוך השם, היא הולכת ומתפשטת בכיוון הזה, אנחנו רואים, צפונה צפונה.

שלמה בניזרי: כן ירבה וכן יפרוץ, ונזכה באמת להתחדשותה של ירושלים, אמן ואמן.

יוסף עזרן: התפשטות רוחנית.

שלמה בניזרי: נכון, התפשטות רוחנית.

יוסף עזרן: תודה על התיקון.

יוסף עזרן: אכן, כך כתוב במדרש: עתידה ירושלים להתפשט עד שערי דמשק, שנאמר "אפך כמגדל הלבנון צופה פני דמשק".

יוסף עזרן: לבנון זה ירושלים, שמלבין עוונותיהם של ישראל.

יוסף עזרן: ובכן, ההשפעה היא רוחנית ולא התפשטות פיסית.

יוסף עזרן: אנחנו לא רוצים להדאיג מישהו ולא לריב עם מישהו שם למעלה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת הרב שלמה בניזרי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת משה פלד, בבקשה.

יוסף עזרן: אחריו – חבר הכנסת אברהם ורדיגר.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ידידי הצנחנים, אלה שנשארו אתנו, ואחרון – ידידי ומפקדי מוטה גור, החל ממוצאי-שבת, ערב יום שחרור ירושלים הכ"ח, הייתי בירושלים כמעט בכל האירועים שהיו בעיר.

משה פלד: לעת ערב, בטקס הממלכתי בגבעת-התחמושת, שוב שמעתי מפיו של ראש הממשלה, כפי ששמע עם ישראל כולו, כי ירושלים המאוחדת תהיה לנצח בירתו של העם היהודי.

משה פלד: אך האמת היא, ש-28 שנים לאחר שחרורה של ירושלים מרחף סימן שאלה לא קטן על ההגדרה שכולנו כל כך אוהבים להשתמש בה – ירושלים המאוחדת.

משה פלד: אני מציין זאת במיוחד כי השנה, בימי הספירה שבין יום העצמאות ליום שחרור ירושלים, האווירה כבדה.

משה פלד: העצמאות שלנו לא נראית כפי שציפינו ועל ירושלים מתלקח הקרב בדיוק בימים אלה.

משה פלד: עם כל ספירה של יום מיתוספות סיבות לדאגה, ובכל "מבט לחדשות" או מבזק יש כמה ידיעות משביתות שמחה.

משה פלד: קחו למשל את ה"אוריינט האוס", השוכן כמה מאות מטרים בלבד מהמקום שבו שפכו הצנחנים מגדוד 28 את דמם לפני 28 שנים בפריצת הקו העירוני, ומבסס את מעמדו ללא התנגדות ישראלית כבניין הרשמי של ממשלת פלשתין בבירתה ירושלים, ודיפלומטים ואנשי תקשורת עולים אליו לרגל ומתקבלים על-פי כל כללי הטקס.

משה פלד: לא הרחק ממנו שוכנים משרדי התקשורת והסעד, הבריאות והבינוי ושאר גופים גלויים וסמויים של הישות הפלשתינית הצוברת עוצמה רבה והכרה.

משה פלד: קחו למשל את ניסיונם של 97 הסנטורים בראשותו של בוב דול להעביר חוק על העברת שגרירות ארצות-הברית לירושלים ולהביא בכך לקץ ההתנגדות האמריקנית שנמשכה 47 שנים; והנה דווקא ממשלת ישראל עשתה הכול על מנת לצנן את התלהבותם של הנבחרים האמריקנים, מהנימוק שהדבר עלול לפגוע בתהליך השלום.

משה פלד: אם כן, באיזה שלום יכולה לפגוע ההעברה?

משה פלד: אם לאש"ף יש כבר היום יכולת וטו גם על ריבונותנו בירושלים, איזה מין תהליך שלום הוא זה?

משה פלד: הרי מעתה יאחז השיתוק את הממשלה והיא תהיה מנועה מלפעול בתחום שאינו מקבל את הכשרו של חוסייני, שכן אחרת יאיים באינתיפאדה במזרח התיכון כולו.

משה פלד: כבר היום ברור, כי הממשלה נכנסה למלכודת שבה היא מחויבת לוותר נתח אחר נתח מהנכסים ומהעמדות, כדי שתוכל להגשים, ולהמשיך ולהגשים את מה שנקרא תהליך השלום.

משה פלד: גם החלטת הממשלה המתחייבת פומבית שלא יופקעו קרקעות לצורכי בנייה מעלה דאגה בלב כל יהודי החרד למעמדנו כריבוני העיר הנצחית הזאת.

משה פלד: אבל יותר מכול מדאיג אותי תהליך הכרסום בהסכמה הלאומית בערך הנקרא "ירושלים המאוחדת".

משה פלד: הנה, אתמול שמענו כולנו הודעה מבית-מדרשה של מרצ הקוראת לשינוי המצע ולהוצאת המונח "ירושלים המאוחדת" ממצע המפלגה, שהרי הוא כבר לא רלוונטי.

משה פלד: לאורך כל ההיסטוריה שמרו היהודים על הזיקה לירושלים כעל בבת-עינם.

משה פלד: כרסום הזיקה לירושלים המאוחדת בתנועה שחלק נכבד ממנה, ואני מתכוון למפ"ם ול"שומר הצעיר" – מהווה שבר יהודי וציוני מובהק.

משה פלד: כדי להציל את ירושלים חובה להתאגד עכשיו ולצאת למערכת הגנה כוללת על הבירה.

משה פלד: מערכה זו צריכה להתנהל ללא הפסקה ובכל התחומים.

משה פלד: בראש המערכה צריכים לעמוד תושבי ירושלים, וכן הציבור הגדול והנאמן שנשבע כי ירושלים לא תחולק עוד.

משה פלד: היישוב הערבי בירושלים הוא חלק מן הנוף הססגוני של העיר.

משה פלד: אולם התייחסותנו אל התושבים הערבים תהיה בהתאם להתייחסותם אל החוק והשלטון הישראליים.

משה פלד: העולם חייב להכיר, כי ירושלים המאוחדת היא בירת ישראל.

משה פלד: אי-הכרתן של מדינות העולם באקסיומה זו איננה מוסיפה ואיננה מורידה מן הוודאות הבסיסית הזאת.

משה פלד: אני רוצה לסיים בדברים של יהודה קרני, המשורר ששיריו אקטואליים עד היום, ואינני מתכוון למחנה פוליטי זה או אחר.

משה פלד: מלות השיר מופנות אל כולנו: "תשכח ימינכם אשר שכחתם, ירושלים/ תדבק לשונכם לחככם.

משה פלד: / יען כי נתרוקנתם מן המעמקים עד השוליים/ ומצפונותיכם שואג ריקכם.

משה פלד: הרי אתמול ועוד היום בבוקר/ את שם קודשה נשאתם, ולפידה.

משה פלד: / איני יודע מתי עבדתם לשקר/ עם השבועה, או עם הבגידה".

משה פלד: תודה.

יוסף עזרן: תודה רבה.

רחבעם זאבי: אדוני יושב-הראש, אני מעיר שוב על העדר שר של הממשלה.

יוסף עזרן: ישנו סגן השר.

רחבעם זאבי: בשבילי סגן השר הוא יותר מכל השרים.

רחבעם זאבי: אבל צריך להיות שר.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אברהם ורדיגר, בבקשה.

רחבעם זאבי: אתה מוותר על נוכחות שר בממשלה?

יוסף עזרן: אמרתי שאני מוותר?

יוסף עזרן: אמרתי שהנה משחרר ירושלים, סגן שר הביטחון, ידידך האישי – – –

רחבעם זאבי: אתה לא צריך למכור לי את מוטה גור.

רחבעם זאבי: בשבילי הוא יותר מכל 17 השרים.

יוסף עזרן: אני לא מוכר לך אותו, אני פשוט מעריך אותו.

יוסף עזרן: אני מבקש שתבין את זה.

רחבעם זאבי: צריך להיות שר.

רחבעם זאבי: השרים, שיהיו פחות במזנון ויותר במליאה.

יוסף עזרן: אני מבקש, אם אפשר נציגות מכובדת של הממשלה; לא מכובדת, אלא כוונתי לנציגות נוספת.

יוסף עזרן: כבר יש נציגות מכובדת, הרי על זה סיכמנו.

יוסף עזרן: בבקשה, חבר הכנסת ורדיגר.

אברהם ורדיגר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלם לא אשקוט עד יצא כנגה צדקה וישועתה כלפיד יבער".

אברהם ורדיגר: לפני כ"ח שנים, ביום כ"ח באייר התשכ"ז, זכינו בסייעתא דשמיא לשחרורה ולאיחודה של ירושלים, יפה-נוף, משוש כל הארץ.

אברהם ורדיגר: העיר העתיקה והמזרחית שוחררה מכבליו של שלטון זר, השלטון הערבי ההאשמי, אשר באכזריות החריב את העיר העתיקה בחלק היהודי שבה, על בתיה ובתי-הכנסת שבתוכה, ואת האוכלוסייה לקח בשבי, והוכיח את שנאתם העיוורת של השלטונות המוסלמיים ליישוב היהודי ולציון.

אברהם ורדיגר: שערי ירושלים המזרחית היו סגורים בפנינו.

אברהם ורדיגר: הגישה לשריד בית-תפארתנו היתה חסומה בפני כל יהודי באשר הוא יהודי.

אברהם ורדיגר: ובאותו היום הנשגב, כ"ח באייר, נפתחו השמים וכל עם ישראל ראה את מראות אלוקים, כאשר הלוחמים האמיצים, בהקרבה ללא גבול ובחירוף נפש, תקעו שוב את היתד לבניין ירושלים הגדולה והמאוחדת.

אברהם ורדיגר: הכותל המערבי, שריד בית-תפארתנו אשר ממנו לא זזה השכינה לעולמים, התגלה בפנינו ברוב פארו והדרו.

אברהם ורדיגר: עם ישראל, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קשור בירושלים ונאמן לשבועתם של אבותינו – "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

אברהם ורדיגר: ירושלים וקדושתה מעניקות לנו מאורן המזהיר ומהאוויר הזך והטהור אלפי שנים, גם בימינו, בתקופה כה קשה לעמנו במדינתו העצמאית המצפה לביאת המשיח ולבניין בית-הבחירה.

אברהם ורדיגר: שחרור ירושלים לפני כ"ח שנים, חג גאולת ירושלים, אינו רק חג המסמל שחרור מעול זרים, זה יום שחרור מולדתנו והתגלות ה' יתברך לעמו, כי ירושלים היא התמצית של ההוויה היהודית ומאירה כעמוד אש את כל נדודי עמנו במשך אלפי שנים.

אברהם ורדיגר: כך, בגלויות האפלות ביותר, תמיד פני העם מופנות לירושלים בתפילותיו, געגועיו ותשוקותיו.

אברהם ורדיגר: ירושלים טבועה בדמו של עמנו, מעוגנת בדברי ימינו, ואין לשום עם זכות קניין על ירושלים, אשר כולה שייכת לעם ישראל.

אברהם ורדיגר: בכל התפילות אשר פרנסו את החזון המשיחי של היהודי בגלות, ירושלים וציון היו תשוקתם של בני ישראל לעתיד לבוא: "ולירושלים עירך ברחמים תשוב"; "המחזיר שכינתו לציון"; "רחם על ירושלים עירך ועל ציון משכן כבודך"; "והראנו בנחמת ציון עירך ובבניין ירושלים עיר קודשך"; "והביאנו לציון עירך ברינה ולירושלים בית-מקדשך בשמחת עולם" – ועוד ועוד תפילות לאין סוף.

אברהם ורדיגר: ועל אותה ירושלים, כליל תפארתנו ובירתנו הנצחית, קמים עוררין ומנסים להתמקח ולהתווכח למי היא שייכת: האם היא קניינו של עם ישראל?

אברהם ורדיגר: כנראה לגויים חסרות עדיין הוכחות ברורות מי הם הבעלים החוקיים של ירושלים השלמה והמאוחדת, בירת ישראל הנצחית.

אברהם ורדיגר: לכן, רבותי חברי הכנסת, כל כניעה, כל התקפלות כלפי שונאינו אשר רוצים בחיסולנו היא חתירה תחת יסודות בעלותנו הבלתי-מעורערת על ירושלים כולה, ירושלים רבתי.

אברהם ורדיגר: חברי הכנסת, הירייה המחוצפת של פייצל חוסייני, כי אם ישראל לא תחדל להפגין בעלות על ירושלים ותפקיע מאדמותיה, תפרוץ אינתיפאדה ויהיה מרחץ דמים לא רק בירושלים כי אם במזרח התיכון כולו – ג'יהאד נגד ישראל; ובהמשך ההכרזה המחוצפת של חוסייני על בעלות פלשתינית על שכונות ירושלמיות בחלקה המערבי – קטמון, טלביה והשכונות היהודיות שהוקמו לאחר ניצחון ששת הימים ומיגור צבאות ערב – וממשלת ישראל שותקת ואינה מגיבה.

אברהם ורדיגר: אין זה סימן מבשר טובות.

אברהם ורדיגר: במדינה מתוקנת היו מטפלים במחוצף זה ממשפחת רוצחי ישראל ומעמידים אותו לדין על הסתה, לכל הפחות.

אברהם ורדיגר: אין ספק שההיפר-דמוקרטיה היא בעוכרינו.

אברהם ורדיגר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אסיים במדרש הנוגע למתן תורה, לכבוד יום מתן תורה שחל ביום ראשון הבא עלינו לטובה: במדבר סיני, אומר המדרש, בשלושה דברים ניתנה תורה – באש, במים ובמדבר.

אברהם ורדיגר: התורה ניתנה לישראל שיוכלו לקיימה בכל המצבים, בכל התנאים ובכל הזמנים, יחיד ורבים.

אברהם ורדיגר: באש – מסירות נפש של יחיד, אברהם אבינו בכבשן האש.

אברהם ורדיגר: במים – נחשון בן עמינדב ואחריו כל ישראל, כלומר מסירות נפש של כלל ישראל, של רבים.

אברהם ורדיגר: במדבר – מסירות נפש של 40 שנה, הליכה במדבר, כלומר מסירות נפש מתמדת.

אברהם ורדיגר: זו מסירות הנפש שאנו, עם ישראל, מכירים אותה.

אברהם ורדיגר: יש תקופות שבהן קיים צורך במסירות נפש של ממש כדי להציל את ארץ-ישראל.

אברהם ורדיגר: הגענו למצב שבו יש צורך במסירות נפש למען ארץ הקודש וירושלים.

אברהם ורדיגר: ובזכות מסירות נפש וקבלת התורה וקיום מצוותיה נזכה בסייעתא דשמיא לגאולת ירושלים ולבניין בית-הבחירה במהרה בימינו אמן.

יוסף עזרן: חבר הכנסת הרב ורדיגר, תודה.

יוסף עזרן: במדבר, זה מסמל גם את מדבר העמים, כפי שאמר יחזקאל: "והבאתי אתכם אל מדבר העמים".

יוסף עזרן: זאת אומרת שעם ישראל יקיים את התורה גם בגלות.

יוסף עזרן: בבקשה, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רחבעם זאבי: אחריה?

יוסף עזרן: אחריה – חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, ואחריה אדוני.

יוסף עזרן: חברת הכנסת גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הקשר הרגשי, הקשר ההיסטורי, הקשר המסורתי לירושלים הוא אחד הדברים המובנים מאליהם גם בקרב העם היהודי וגם בקרב השכנים הפלשתינים.

תמר גוז'נסקי: זו עובדה היסטורית שכל אחד מאתנו חייב להתמודד אתה.

תמר גוז'נסקי: לכן, כאשר שמעתי חברי כנסת שדיברו לפני, דיברו על הזכויות ההיסטוריות, דיברו על הרגש, דיברו על המסורת ודיברו על המקום של ירושלים בתפילות – הרי כולנו מכירים:

תמר גוז'נסקי: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני – הם התעלמו לחלוטין מהעובדה שבארץ הזאת שבה אנחנו חיים יש עוד אנשים, יש עוד עם שאומר על ירושלים דברים מאוד מאוד דומים.

תמר גוז'נסקי: ומאחר שאנחנו לא יכולים לבוא וליצור את ההיסטוריה מן ההתחלה, אנחנו לא יכולים למחוק אלפיים שנות גלות, אבל גם לא יכולים למחוק את כל מה שקרה באלפיים שנות גלות – לכן יש עובדה היסטורית, שבירושלים חיים היום גם יהודים וגם ערבים, חיים בה ישראלים וחיים בה פלשתינים וחיים בה בני דתות שונות.

תמר גוז'נסקי: לכן הפתרון של אחדות ירושלים במובן המוניציפלי הוא פתרון שמאוד קרוב ללבי.

תמר גוז'נסקי: באמת נראה מאוד אכזרי לחשוב שבירושלים, במרכזה יקימו שוב גדרות תיל ולא יהיה אפשר לעבור מצד אחד של הרחוב לצדו השני.

תמר גוז'נסקי: גם קשה לחשוב על מצב שבו בן הדת היהודית או בן הדת הנוצרית או בן הדת המוסלמית לא יוכל לבוא ולהתפלל במקום המקודש על דתו.

תמר גוז'נסקי: לכן ברור שמוכרחה להיות גישה חופשית למקומות הקדושים בכל הסדר.

תמר גוז'נסקי: אבל, אני שואלת את עצמי שוב ושוב, איך נהפוך את ירושלים זו לעיר שלום?

תמר גוז'נסקי: כי הבעיה של ירושלים איננה שהיא עיר קדושה; זה מובן מאליו.

תמר גוז'נסקי: הבעיה איננה שהיא עיר היסטורית; זה מובן מאליו.

תמר גוז'נסקי: אבל במשך שנים ארוכות מדי היא לא היתה עיר שלום.

תמר גוז'נסקי: אומרים החולקים על דעתי: אבל ירושלים היום היא מאוחדת ושלווה וטוב בה והכול יפה בה.

תמר גוז'נסקי: ואני תוהה ושואלת את עצמי, האומנם?

תמר גוז'נסקי: האומנם המצב היום הוא המצב שנותן לה שלום?

תמר גוז'נסקי: האם לא עדיף שבמקום חלוקה דה-פקטו שקיימת היום, במקום הראייה המאוד-ברורה של מזרח העיר ומערב העיר כפי שזה קיים היום, במקום העימותים שהיו קשים ביותר בעבר, ואינני יודעת מה יקרה מחר, במקום האפליה החמורה ביותר שקיימת בירושלים כלפי תושביה הערבים, במקום להגיע למצבים כמו הפקעות והתנכלויות שגורמות לכך שלא רק הפלשתינים, אלא העולם הערבי והעולם המוסלמי והעולם הנוצרי, כולם מתעוררים ואומרים: מה אתם עושים?

תמר גוז'נסקי: – האם במקום כל אלה לא יהיה קיומנו בירושלים כבירת ישראל, בחלקה המערבי, פי אלף יותר בטוח אם הצד השני יהיה מרוצה ותהיה לו הבירה בחלק המזרחי?

תמר גוז'נסקי: זה לא יפריע לאחדותה של העיר, זה לא יפריע למעבר חופשי, להיפך.

תמר גוז'נסקי: במצב כזה יהיה לשני הצדדים אינטרס עליון לשמור על השלום וההסדר בירושלים שיהיו בה שתי בירות.

תמר גוז'נסקי: עיר מאוחדת תהפוך את ירושלים ללב השלום הישראלי-הפלשתיני וללב השלום בינינו לבין כל העולם הערבי.

תמר גוז'נסקי: אני רק מדמיינת לעצמי ירושלים שחיה בשלום, ירושלים שמהווה את הפתרון האמיתי בין שתי המדינות, את השילוב, את המפגש בין שתי המדינות: מדינת ישראל שתחיה בשלום ובביטחון והמדינה הפלשתינית; איך ירושלים כזאת תיהפך למוקד של העולם כולו.

תמר גוז'נסקי: ואם היום אנחנו יודעים מה רב מספר התיירים שבאים, אז לא נוכל לספור אותם, וכמה בתי-מלון שנקים בשני חלקי העיר, הם לא יספיקו.

תמר גוז'נסקי: העיר הזו תפרח ותשגשג.

תמר גוז'נסקי: לכן, בהקשר זה – הדיון על יום ירושלים – אני לא שותפה לאלה שרוצים להנציח את המצב, אלא אני בעד שינוי ברוח שדיברתי עליה: שתי בירות בעיר מאוחדת, כדי להבטיח את השלום, להבטיח את הביטחון ואת העתיד של שני העמים.

תמר גוז'נסקי: תודה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת זאבי, עכשיו חברת הכנסת סלמוביץ, ואחריה אדוני.

יוסף עזרן: זה הסדר המופיע לפני.

יוסף עזרן: דומני שהמעבר מהדברים ששמענו כעת לדבריך יהיה הרבה יותר הדרגתי, מובן וברור, בלי קולות וברקים, כאשר היא תהיה באמצע.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאז ומתמיד היתה ירושלים עטרת ראשו של העם היהודי.

אסתר סלמוביץ: העיר המקודשת הזו היוותה עבור העם היהודי את פסגת מאווייו, תמצית עולמו הרוחני, וסימלה עבורו את מולדתו, את ארצו – ארץ ציון ירושלים.

אסתר סלמוביץ: תקצר היריעה מלמנות אותם רבבות פתגמים וכל אותם תפילות, שבועות, שירים ואמירות שחיברו ברבות השנים חכמי העם היהודי, מוריו ומשורריו, לכבוד ירושלים עיר הקודש.

אסתר סלמוביץ: מבין כל אותן שבועות שחייבו את עמנו במשך מאות ואלפי שנות ההיסטוריה של העם היהודי עלי אדמות, ידועה יותר מכול השבועה שנשבע העם היהודי לירושלים: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

אסתר סלמוביץ: שבועה זו מבטאת יותר מכול את כמיהתו של העם היהודי לארצו ישראל ולבירתה ירושלים, במשך כל שנות גלותו, ומבטאת את הקשר שאין חזק ממנו אל בירתו, הדומה לקשר ולתלות של אדם באיבר חיוני ביותר בגופו – יד ימינו שעליה לא יוכל לוותר לעולם.

אסתר סלמוביץ: במלחמת ששת הימים, לפני 28 שנים, התגשמה תקוותו הגדולה ביותר של עם ישראל, עם כיבוש העיר העתיקה על-ידי חטיבת הצנחנים, שהביא לאיחוד ירושלים ולהפיכתה לעיר שחוברה לה יחדיו.

אסתר סלמוביץ: בשחרורה של ירושלים באותם ימים ראה עם ישראל את התגשמות כל תקוותיו ומאוויו זה אלפיים שנה.

אסתר סלמוביץ: זכורה לי ההתרגשות הגדולה באותם ימים, שבהם שירתתי כחיילת צעירה בצה"ל.

אסתר סלמוביץ: בשירה "ירושלים של זהב" היטיבה המשוררת נעמי שמר לתאר את המצב באותם ימים.

אסתר סלמוביץ: מאז לא פסקה העיר מלהתפתח, והבנייה המואצת בה הפכה אותה לעיר המרכזית בישראל, כאשר סביבה קמו והתפתחו ערי הלוויין היהודיות: בית-אל, מעלה-אדומים, גבעת-זאב, אפרת וביתר, המחזקות ומבטיחות אותה מסביב.

אסתר סלמוביץ: אולם, חרף פיתוחה וגידולה של ירושלים, עוד רבה הדרך, ויש לעשות עוד רבות לחיזוק מעמדה.

אסתר סלמוביץ: עלינו לדרוש בתוקף מהמדינות המקיימות עמנו יחסים דיפלומטיים להעביר את שגרירויותיהן לירושלים בירת ישראל.

אסתר סלמוביץ: הגיע הזמן שנפסיק לגמגם ונדבר בקול אחד ותקיף, ולא – אנו עלולים להעמיד בסימן שאלה את תקפות מעמדה של ירושלים כעיר שחוברה לה יחדיו.

אסתר סלמוביץ: הסכמתנו, ולו גם בשתיקה, עלולה לפתוח, חלילה, פתח למחשבה ולשאלה, האם ירושלים היא אכן בירתו המאוחדת והנצחית של עם ישראל בארץ-ישראל.

אסתר סלמוביץ: על מנת לבסס ולחזק את מעמדה הכלכלי של ירושלים, יש לפתח בה תעשייה ממשית, ולצורך מימושה של מטרה זו, יש לחוקק חוק ירושלים בתעשייה, אשר יאפשר בניית אקלים יצירתי הולם לבניית תשתית תעשייתית מסיבית.

אסתר סלמוביץ: לצורך זה, אדוני היושב-ראש, אני קוראת לשר התעשייה והמסחר ולשר האוצר לגבש במשותף תוכניות וליזום חיקוק חוק לעידוד התעשייה בירושלים.

אסתר סלמוביץ: כמו-כן, כדי לבסס את מעמדה של ירושלים כמרכז רוחני ומדעי עולמי כיאה לה, יש לפעול למען הפיכתה למרכז כינוסים בין-לאומי.

אסתר סלמוביץ: אין ספק שכבודה ומעמדה המיוחדים של ירושלים מחייבים, מעבר לשיקולים הצרים של כדאיות כלכלית, בניית מרכז קונגרסים הולם ברמה הגבוהה ביותר, שסביבו יוקמו מלונות ושירותים נוספים אשר יפיחו רוח חיים בעיר חשובה ויקרה זו.

אסתר סלמוביץ: אין ספק, אדוני היושב-ראש, כי ירושלים בירתנו הנצחית ראויה לכל מאמץ.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה על ההקפדה על הזמן.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, ידידי סגן שר הביטחון מוטה גור, חברי לוחמי ירושלים, רבי אליהו הכהן, שחי בסוף המאה הי"ז, דורש על השם ירושלים את צירוף המלים "ירושה לעולם", וכך הוא אומר: "נראה לי שנקראה ירושלים על שום שהיא ירושה לישראל לעולם, ואף-על-פי שירושלים בגלות, מסורה בידי גויים, סוף-סוף עתידה הירושה לחזור לבעליה, וזהו ירושלים, לשון ירושה".

רחבעם זאבי: ואכן, חזרה הירושה לבעליה במלחמת המגן והישע בתשכ"ז, כאשר הותקפנו על-ידי חיילי עמון והשבנו מלחמה, עלינו בחומות, ובאנו בשערים, וירדנו בסמטאות, והגענו לכיכרות, ונכנסנו להר-הבית, שריד לתפארת בית-מקדשנו, ודגל ישראל הונף בכל חלקיה של העיר שחוברה לה יחדיו.

רחבעם זאבי: ואחר כך – נבנו שכונות חדשות, נסללו כבישים, נבנה מחדש הרובע היהודי, הורחבה רחבת הכותל המערבי, כמעט כל משרדי הממשלה עלו לירושלים, והיא שבה להיות המרכז המדיני והרוחני של העם היהודי, בירתה של המדינה היהודית.

רחבעם זאבי: כך היה כל עוד האמינו ממשלות ישראל בציונות ופעלו מתוך אמון, אמונה וחזון.

רחבעם זאבי: וכל זה חלף כאשר אלה חלפו ועלתה לשלטון ממשלה פוסט-ציונית, הנתמכת בידי מפלגות אנטי-ציוניות, ומעתה הערבים יוצרים עובדות בירושלים ומקימים מוסדות שלטון ומדינה ברחבי העיר, ודגל אש"ף – הדגל של האויב – מתנופף בגאווה ובתפארת מעל משרדיו של רמטכ"ל האינתיפאדה פייצל חוסייני ב"אוריינט האוס", ובנו של ראש הכנופיה עבד אל-קאדר חוסייני, הלוא הוא אחיינו של המופתי הירושלמי, מקבל שם נציגי מדינות.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה רבין כבר אמר, כי הוא איננו רואה בספר התנ"ך את ספר המפות של מדינת ישראל, אז מה לנו כי נלין עליו שהוא זונח את בירת הנצח שלנו.

רחבעם זאבי: מסופקני אם הוא יודע את מקומה ותפקידה של ירושלים בתפילותינו, וכיצד שמנו את ירושלים בראש שמחותינו בכל שנות הגלות הארורה, וכיצד שרנו את שירי ציון והיינו לציונים בכמיהת הדורות לשוב לעיר-דוד, וכי ב-150 השנים האחרונות יש רוב יהודי בעיר הזאת.

רחבעם זאבי: האם ראש הממשלה יודע, שפרט ליהודים ולצלבנים, אף גורם אחר לא עשה את ירושלים לבירתו, ושבכל שנות השלטון המוסלמי בארץ-ישראל היתה ירושלים עיר זנוחה ודחויה, ואפילו גורלן של רמלה ועכו שפר עליהן יותר כשעשאון לבירת הארץ?

רחבעם זאבי: האם ראש הממשלה יודע, שהמוסלמים מתפללים עם פניהם לעבר מכה, וכשהם עושים זאת בהר-הבית הם מפנים את גבם, אם לא נמוך מזה, לעבר המקום הכי קדוש ליהודים?

רחבעם זאבי: במקרה או בכוונה?

סאלח סלים: מה?

רחבעם זאבי: זיקתנו להר-הבית נדחקת ונמחקת, נאסר על היהודים לעלות להר-הבית שבו שולט הווקף המוסלמי.

רחבעם זאבי: והגדיל לעשות משרד התקשורת, שיצא עם סדרת בולים של המקומות הקדושים לשלוש הדתות:

רחבעם זאבי: הכותל המערבי – ליהודים, הקבר הקדוש – לנוצרים, והר-הבית – למוסלמים.

רחבעם זאבי: שם בממשלה לא יודעים, שהכותל המערבי הוא רק שריד מבית-מקדשנו, שנכבש בידי זרים ונשאר כבוש בידיהם גם תחת השלטון של ממשלת ישראל.

רחבעם זאבי: ממשלת ישראל משלמת מס שפתיים ביום ירושלים.

רחבעם זאבי: בממשלה אמרו כמה משפטים חסרי מהות וזרקו ססמאות לחלל החדר והתקשורת על ריבונות שלנו ועל כוונות פיתוח וכיוצא בזה.

רחבעם זאבי: אבל הצהרות לחוד ומעשים לחוד.

רחבעם זאבי: ירושלים הולכת ונשמטת מאתנו.

רחבעם זאבי: אפילו כאשר עולה יוזמה אמריקנית להעביר את שגרירותם לירושלים – מגמגמת הממשלה המופתעת ומשדרת רחמנות.

רחבעם זאבי: הרשות הפלשתינית, שקיימת בזכותה של ממשלת ישראל, מקיימת מוסד מיוחד הנקרא "הממונה על ענייני ירושלים", הלוא הוא ראש ה"פתח" בגדה המערבית, פייצל חוסייני.

רחבעם זאבי: והפוחז הזה מודיע לנו אתמול, כי הם יתבעו מישראל נכסים וקרקעות גם במערב ירושלים, ולא רחוק היום שיימצאו לו סניגורים בממשלה הזאת.

רחבעם זאבי: ירושלים היא בירת הנצח של עמנו.

רחבעם זאבי: ממשלה באה וממשלה הולכת, אבל העיר הזאת, והכותל הזה, והצריחים הללו, והחומות האלה והר-הבית הזה יישארו לנצח ויישארו שלנו ורק שלנו.

רחבעם זאבי: תודה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: צריכים להקים ועדה לשכר דירה של הכנסת, כי היא עומדת באיזו גבעה מסוימת.

יוסף עזרן: נראה אחר כך למי לשלם את שכר הדירה פה.

יוסף עזרן: בבקשה, חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

יוסף עזרן: עד עכשיו, בחסדי שמים, עברנו את הדיון של הוויה-דולורוזה של ירושלים בשלום.

יוסף עזרן: אני מקווה ומשוכנע שזה ימשיך כך.

עבד-אלוהב דראושה: תלוי בשומעים.

יוסף עזרן: אני אעשה את כל המאמצים שלא יפריעו לך.

יוסף עזרן: אדוני, זכותך לומר מה שאתה רוצה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

יוסף עזרן: סליחה, לא הפריעו לך, אדוני חבר הכנסת.

רחבעם זאבי: הוא הפריע לי ואני החזרתי לו.

יוסף עזרן: אבל עכשיו אתה כבר לא נואם.

יוסף עזרן: בבקשה לא להפריע, חבר הכנסת סלים.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה שהיה אתמול בירושלים סימל בדיוק את המצב הנתון בירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: כאשר בירושלים המערבית היהודים חגגו ושמחו עם מה שקרוי אחדות ירושלים, במזרח העיר, בירושלים המזרחית, היתה שביתה כללית, אבל על כיבוש ירושלים על-ידי ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: זה בדיוק המצב הנתון בעיר הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: העיר הזאת מפולגת כפי שלא היתה מעולם.

עבד-אלוהב דראושה: מי שחושב שהעיר הזאת מאוחדת – הוא טועה ומטעה.

עבד-אלוהב דראושה: אומנם החלק הערבי הפלשתיני נכבש על-ידי ישראל בשנת 1967, אבל העולם הערבי, הפלשתיני, העולם המוסלמי, העולם הנוצרי, העולם כולו אינו מכיר בזכות הכובש לאחדות ירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, כל מי שדיברו כאן על אחדות ירושלים בעצם מטעים את העם הזה, מטעים את עצמם וטועים.

עבד-אלוהב דראושה: ירושלים לא מאוחדת.

עבד-אלוהב דראושה: יש ירושלים המזרחית שהיא פלשתינית, ערבית, מוסלמית ונוצרית; יש ירושלים המערבית שהיא יהודית-ישראלית.

עבד-אלוהב דראושה: אלה הן העובדות.

עבד-אלוהב דראושה: ומי שרוצה להתכחש לעובדות, זכותו לעשות זאת, אבל הוא טועה.

עבד-אלוהב דראושה: ומי שחושב – – –

מרדכי גור: כאזרח ישראל למה לא תאמר: יש עיר אחת ויש בה חלקים כאלה – – –

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר, יש עיר אחת, אבל היא צריכה להיות הבירה של שתי המדינות.

עבד-אלוהב דראושה: ירושלים המערבית – בירתו של העם הישראלי של מדינת ישראל, וירושלים המזרחית – בירתה של המדינה הפלשתינית העצמאית שתקום בגדה המערבית וברצועת-עזה.

מרדכי גור: כל מה שצריך זה לשנות את הטון של ההתקפה – – – למען דו-קיום.

עבד-אלוהב דראושה: אני בעד דו-קיום, אבל לא דו-קיום של כובש ונכבש, אלא דו-קיום של שכנים טובים, שחיים אלה ליד אלה בשכנות טובה.

עבד-אלוהב דראושה: אני נגד גדרות חדשות בתוך ירושלים, שיפרידו בין השכונות הערביות והיהודיות.

עבד-אלוהב דראושה: אבל אי-אפשר להשלים עם כך שישראל תישאר כובשת את העיר המזרחית, שצריכה להיות בירתו של העם הפלשתיני, בירתה של המדינה הפלשתינית העצמאית.

יוסף בא-גד: אין עם פלשתיני ואין מדינה פלשתינית.

יוסף בא-גד: יש עם יהודי בלבד פה בארץ-ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: זה לא יעזור לך.

עבד-אלוהב דראושה: יש 6 מיליוני פלשתינים – – –

יוסף בא-גד: – – –

סאלח סלים: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת הרב בא-גד, אני מבקש ממך, תביט עלי כשאני פונה אליך.

יוסף עזרן: תקשיב לי, אנא ממך.

יוסף עזרן: הרי כשצועקים שומעים, כשמדברים מקשיבים, לידיעתך.

יוסף עזרן: אנחנו מסיימים את הדיון הזה, ובחסדי שמים עברנו ויה-דולורוזה של ירושלים כמעט בשלום.

יוסף עזרן: אנא, לקראת הסוף תן לנו לסיים בצורה מכובדת.

יוסף עזרן: האחרים אמרו מה שאמרו, לא הפריעו להם, תן לו לומר מה שהוא אומר.

סאלח סלים: קריאת ביניים אפשר, אבל אין עם פלשתיני?

סאלח סלים: מי שאומר זאת אין לו מוח, הוא לא רואה – – –

יוסף עזרן: נגמר הסיפור.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, בירושלים המזרחית חיים 165,000 פלשתינים.

עבד-אלוהב דראושה: הם אינם ישראלים, לא רוצים להיות ישראלים.

עבד-אלוהב דראושה: הם פלשתינים, נוצרים ומוסלמים.

יוסף עזרן: איך יקראו לבירה הזאת?

עבד-אלוהב דראושה: יקראו לה: אל-קודס אל-שרקייה, כפי שקוראים לה.

עבד-אלוהב דראושה: ירושלים המזרחית או ירושלים הערבית, אל-קודס אל-ערבייה.

עבד-אלוהב דראושה: בירושלים יש שלוש דתות.

עבד-אלוהב דראושה: לשלוש הדתות יש זכויות בעיר הזאת – למוסלמים, לנוצרים וליהודים.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא בא להתנכר לזכויות של היהודים.

עבד-אלוהב דראושה: יש להם מלוא הזכויות בירושלים המערבית, בכותל המערבי כאתר מקודש ליהודים, כפי שיש זכויות מלאות למוסלמים על הר-הבית, אל-חרם אל-קודסי אל-שריף; ולנוצרים בכנסיית הקבר, כניס אל-קיאמה.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שבעיר הזאת, מי ששואף לדו-קיום אמיתי צריך להכיר בכך שיש שלוש דתות שיש להן זכויות ויש שני עמים: העם הפלשתיני והעם הישראלי, שלכל עם יש זכות בבירה שלו ובחלק שלו, כך שאפשר לחיות בשלום רק על בסיס של הכרה הדדית.

עבד-אלוהב דראושה: מי שחושב שהפלשתינים, הערבים והמוסלמים והנוצרים ישלימו עם כיבוש מתמשך, הוא טועה.

עבד-אלוהב דראושה: נישול לא יחזיק מעמד.

יגאל ביבי: הגיע הזמן: הווטיקן לנוצרים, מכה לערבים וירושלים ליהודים.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר לך שאתה טועה אם אתה חושב שאתה פותר את השאלה הזאת בקלות כזאת.

עבד-אלוהב דראושה: אתה עושה לעצמך עבודה קלה, אבל אני אומר לך שהעיר הזאת, ירושלים המזרחית, מקודשת למוסלמים בדיוק כפי שהיא מקודשת ליהודים.

יגאל ביבי: אז למה אתם מתפללים למכה?

עבד-אלוהב דראושה: אני מתפלל למכה ואני מתפלל גם כן באל-חרם אל-קודסי אל-שריף בהר-הבית.

עבד-אלוהב דראושה: מסגד אל-אקצה ומסגד אל-קובה הם אתרים מקודשים ביותר למוסלמים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יגאל ביבי, אתה רוצה לפתור כעת בעיה אידיאולוגית תיאולוגית?

יוסף עזרן: אנא ממך, הוא סיים את זמנו.

סאלח סלים: זו בעיה של כיבוש, לא בעיה אידיאולוגית.

יוסף עזרן: אנא ממך, תכבד אותי ותאפשר לי למתן את הנושא.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, הפקעות ונישול לא יסיימו את הסכסוך הישראלי-הפלשתיני.

עבד-אלוהב דראושה: וכאשר אנחנו מתקדמים היום בתהליך השלום, אני אומר בצורה ברורה לעם ישראל, גם לכנסת, גם לממשלה: לא יהיה שלום אמת עם המשך כיבוש ירושלים על-ידי ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: ומי שחושב שהוא יכול לעשות שלום עם הפלשתינים, עם הערבים, עם המוסלמים, בלי הכרה בזכויות של הפלשתינים במזרח העיר, טועה.

יגאל ביבי: למי אתה אומר את זה?

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר את זה לך, קודם כול לך, למי שמתנכר לזכויות של הפלשתינים.

יגאל ביבי: תגיד להם.

עבד-אלוהב דראושה: קודם כול אני אומר לך.

עבד-אלוהב דראושה: כי אדם קיצוני שלא מכיר בזכויות של הפלשתינים, לא מכיר אפילו בעם הפלשתיני.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר לך, לאנשי המפד"ל, לאנשי הליכוד, לאנשי הימין, רק עם פתרון שיבטיח שלוש דתות עם זכויות, שני עמים עם שתי בירות, ירושלים המזרחית בירתה של המדינה הפלשתינית העצמאית, ירושלים המערבית בירתה של מדינת ישראל – יוכל האזור הזה לחיות בשלום, בהבנה ובדו-קיום.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אחרון המשתתפים בדיון – חבר הכנסת גדליה גל.

יוסף עזרן: אני מתאר לעצמי שגם חבר הכנסת דראושה לא התכוון לומר, שהאו"ם ישלוט פה בשביל שלוש הדתות.

יוסף עזרן: ראיתם מה שעשה האו"ם לסרייבו, אי-אפשר לסמוך עליו.

יוסף עזרן: נכון, אדוני חבר הכנסת דראושה?

יוסף עזרן: אמרתי שאדוני, עם כל מה שהוא אמר – לשלוש הדתות, לא מתכוון לבינאום.

יוסף עזרן: שהרי האו"ם לא שמר על סרייבו.

יוסף עזרן: ראית את זה.

יוסף עזרן: הוא החריב אותה.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא מתכוון לבינאום.

יוסף עזרן: אנחנו רוצים ירושלים בנויה ושלמה ולא, חס ושלום, חרבה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת גדליה גל, בבקשה.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היתה לי הזכות להימנות עם חיילי חטיבת הצנחנים, חטיבה 55 בפיקודו של מוטה גור, שנטלה חלק בשחרורה ובאיחודה של ירושלים.

גדליה גל: עלינו לירושלים בבוקר היום הראשון למלחמה.

גדליה גל: בדרך חלפנו על פני שרידי המשאיות והמשוריינים הפזורים לאורך הדרך בשער-הגיא, עדות לקרב העיקש של לוחמי תש"ח במלחמתם לפריצת המצור על ירושלים ואבטחת הדרך בין השפלה לעיר, לוחמים שהיו מדריכים שלנו בתנועת הנוער, וחלק מהם לא חזר.

גדליה גל: על אף הזמן הרב שעבר מאז, דמותם עלתה וניצבה לנגד עיני, והיתה לי תחושה של השלמת מעשה; שאת המעשה שהם התחילו בתש"ח ולא סיימו, אנו באים להשלים.

גדליה גל: יציאה למלחמה מלווה בדריכות, במתיחות וגם בפחד.

גדליה גל: בעלייה לירושלים היתה גם התרגשות מיוחדת במינה, התרגשות של שליחות היסטורית.

גדליה גל: היטיב לבטא זאת דוד עתיד, סמל המבצעים בגדודנו, גדוד 28.

גדליה גל: וכך הוא כתב מייד לאחר המלחמה: "בעבר הרחוק,/ געגועים וזמירות בנות אלפיים/ ומין אי-השלמה של ניתוק/ כמו איבר כרות.

גדליה גל: / בעבר הקרוב,/ שיר מוזהב לירושלים/ ושבועיים קשים/ של אבק, ציפייה ודריכות.

גדליה גל: / את קידמת את פנינו עם ערב/ קצת נפחדת וקצת מקווה,/ את קידמת את פנינו עם ערב/ בפגזים והמון אהבה.

גדליה גל: / ונבלענו בתוך רחובותייך דומם,/ בריגוש של בנים השבים לגבולם.

גדליה גל: " בעומדי כאן לפניכם אני חש כדוברם של מאות חברי.

גדליה גל: כדי לספר על לוחמי הצנחנים אני זקוק לזמן רב, אולם בגלל מגבלות הזמן בחרתי לספר על אחד מהם.

גדליה גל: במהלך המלחמה נהרג חיים רוסק, זיכרונו לברכה, חייל בפלוגה ג' של גדוד 28.

גדליה גל: היכרתיו, בחור צנוע, נחבא אל הכלים וחייל למופת.

גדליה גל: בעת הקרבות התמקמה פלוגתו במלון "ריבולי" שבחלקה המזרחי של העיר.

גדליה גל: למקום הגיעו שלושה אוטובוסים ובהם חיילים שבאו כתגבורת להמשך הלחימה.

גדליה גל: הלגיון פתח באש עזה על הרכב, וחיים, זיכרונו לברכה, התנדב לחלץ את אחד הפצועים שנשאר באוטובוס.

גדליה גל: למרות האש המדויקת יצא ממחסה המלון וזינק אל האוטובוס.

גדליה גל: צרור כדורים פגע בו והוא נהרג.

גדליה גל: על מסירתו, פעולתו במלחמה, דבקותו במטרה, הסתכנות למען חבר תוך רצון עז לבצע את המוטל עליו בשלמות האופיינית לו, זכה לציון לשבח מהרמטכ"ל.

גדליה גל: לאחר מותו נולדה בתו, הנקראת דבורה, על שם אמו של חיים.

גדליה גל: בזה לא תם הסיפור.

גדליה גל: חיים רוסק, זיכרונו לברכה, נולד באוקטובר 1937 להוריו דבורה ואברהם, זיכרונם לברכה, בעיר סלוצ'ק שברוסיה.

גדליה גל: אביו, טנקיסט בצבא האדום, נפל בימים הראשונים למלחמה בשנת 1941.

גדליה גל: האם נדדה עם חיים בן הארבע דרך כל רוסיה, בחיפוש מתמיד אחר מחסה ומזון לה ולבנה.

גדליה גל: תוך כדי נדודים מתה האם מרעב, וחיים הילד נדד בין בתי-יתומים בטשקנט ובסמרקנד עד תום המלחמה.

גדליה גל: בהמשך נדודיו הגיע למינכן, ושם מצא אותו קרוב משפחתו, אליהו קפלן, זיכרונו לברכה, חבר מושב אביחיל, שהתנדב והיה חייל בבריגדה היהודית.

גדליה גל: קפלן הביאו לארץ, סייע בקליטתו ואף עזר לו להקים עם אהובה משק באביחיל.

גדליה גל: הייתי מפקדו והערכתיו מאוד כחייל, אבל את סיפור חייו שמעתי רק לאחר מותו.

גדליה גל: אז גם התברר לי, שבלילות, באוהל הסיירים, לאחר יום אימונים מפרך, היה כותב שירים ומושך במכחול.

גדליה גל: רבותי חברי הכנסת, רק בן 30 היה במותו, וראו איזה מסלול חיים.

גדליה גל: בחייו הקצרים קיפל חיים את מסכת העם היהודי בדורות האחרונים.

גדליה גל: במעמד זה רציתי לספר לכם ולו במקצת על חבורת הצנחנים, אותה חבורה שנטלה חלק בכל מלחמות ישראל, ועוד לפני כן באירופה הכבושה.

גדליה גל: יש חשיבות ממדרגה ראשונה לשמר את מורשת הצנחנים.

גדליה גל: ואכן, בשעה זו מתכנסים באודיטוריום כאן בכנסת לוחמי חטיבות הצנחנים, כדי להכריז על הקמת בית מורשת הצנחנים בגבעת-התחמושת.

גדליה גל: בגבעת-התחמושת, שהיא סמל לנחישות, לאומץ הלב ולדבקות במטרה, יהיה הבית שאליו יגיעו, כך אני מקווה, אלפי בני נוער מהארץ ומהעולם, ללמוד ולשמוע על המיוחד והמאפיין את הצנחנים לדורותיהם.

גדליה גל: רבותי חברי הכנסת, ירושלים נבנית וגדלה.

גדליה גל: מאות אלפי תיירים פוקדים את רחובותיה ואתריה ומתהלכים חופשיים בירושלים.

גדליה גל: סערות וויכוחים לא חסרים, והכול תוך כדי בנייה ופיתוח.

גדליה גל: לכולנו ירושלים אחת, ולנצח תישאר מאוחדת בירת ישראל.

גדליה גל: תודה רבה.

יוסף עזרן: אני מודה לך, אדוני.

יוסף עזרן: תם הדיון לציון יום ירושלים, ואני מודה לכל חברי הכנסת שהשתתפו – כמובן גם לנציגי הממשלה – ואשר נענו בחיוב לבקשתו-פנייתו של יושב-ראש הכנסת לנהל את הדיון בסימן של אחדות, כפי שיאה ונאה לעיר שחוברה לה יחדיו, שעושה את כל ישראל חברים.

יוסף עזרן: אנחנו נשמע הודעה של סגנית מזכיר הכנסת, ולאחר מכן נכריז על הפסקה של חמש דקות, קודם כול כדי להפריד בין הדבקים ובין הנושאים, וגם כדי לתת אפשרות לחברי הכנסת לאזור עוז וכוחות לקראת ההתכתשות הבאה בנושא האי-אמון.

יוסף עזרן: תודה.

עבד-אלוהב דראושה: האם אין הודעות סיכום?

יוסף עזרן: אין.

יוסף עזרן: הדיון היה מכובד ושקט וברור.

יוסף עזרן: ואין סיכומים והצבעות, כי הכול ברור ומסוכם ונהיר.

יוסף עזרן: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ש' כרם: הצעת חוק שלילת חנינה למחבלים רוצחים, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – מניעת הנשרת תלמידים וחובת דיווח על נשירה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת משה פלד; הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון – איסור פרסומת סמויה למוצרי טבק בסרטים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת ר' איתן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון – הגנה על בני נוער), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת ר' איתן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת חופשת לידה לעובדת שילדה בלידה אחת יותר מילד אחד), התשנ"ה–1995, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק קיום ימי-עיון והשתלמויות בחופשות בלבד, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות כמורים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כהונת יושב-ראש דירקטוריון חברת החשמל), התשנ"ה–1995, – מאת חבר הכנסת דן תיכון; הצעת חוק לתיקון פקודת השטרות (היסב מגביל), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת רון נחמן; הצעת חוק למניעת הנזקים מעישון מוצרי טבק, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת ר' איתן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (נהיגה ברכב מסחרי בשעות אסורות או עם עומס יתר), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת גדעון פת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מהירות בדרך עירונית), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (שכר שוטרים), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – לידת תאומים), התשנ"ה–1995, מאת חברת הכנסת לימור לבנת; הצעת חוק רכישת זכויות בדירה על-ידי חבר קיבוץ, התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק המועצות הדתיות (העברת תשלומים מהמדינה ומהרשויות המקומיות), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – גמול לחברי המועצה), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי;

ש' כרם: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון), התשנ"ה–1995, מאת חברי הכנסת מ' שטרית וא' דיין; הצעת חוק הספורט (תיקון – ערעור על החלטת מוסד שיפוט פנימי), התשנ"ה–1995, מאת חבר הכנסת דוד מנע; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הגדרת בן-זוג), התשנ"ה–1995, מאת חברת הכנסת יעל דיין.

ש' כרם: ועוד הונחה, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, מטעם ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 55), התשנ"ה–1995.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אני מכריז על הפסקה של חמש דקות.

יוסף עזרן: יצלצלו.

יוסף עזרן: (הישיבה נפסקה בשעה 18:11 ונתחדשה בשעה 18:20.

יוסף עזרן: )

יוסף עזרן: אני מתכבד לפתוח שוב את ישיבת הכנסת.

יוסף עזרן: הנושא על סדר-יומנו הוא: הצעות סיעות הליכוד-מולדת ומפד"ל-צומת להביע אי-אמון לממשלה בשל החלטתה לבטל החלטה קודמת בעניין הפקעת האדמות בירושלים.

יוסף עזרן: ינמקו את האי-אמון: מטעם הליכוד – חבר הכנסת יהושע מצא, מטעם המפד"ל – חבר הכנסת יגאל ביבי.

יוסף עזרן: בבקשה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קשה, למען האמת, אדוני היושב-ראש, לעבור מכנס שקיימנו רק לפני שעה קלה לציון יום חגה של ירושלים לחיי היום-יום של המאבק על חייה של ירושלים.

יהושע מצא: הטרוניה והביקורת שיש לנו כלפי הממשלה קשות, אך אין מנוס, וכך נעשה היום.

יהושע מצא: הגשנו הצעת אי-אמון על הנושא של ירושלים, הגשנו הצעת אי-אמון על מחדלי הממשלה בנושא רמת-הגולן, והיום, אדוני היושב-ראש, השר שחל, אני יכול לומר לראש הממשלה: היום, אדוני ראש הממשלה, בהצבעת האי-אמון ממשלתכם תינצל.

יהושע מצא: וזה לא מפתיע אותך בוודאי, השר שחל.

יהושע מצא: היא תינצל בזכות קולותיו של המיעוט הלא-ציוני בבית הזה, ותרשום זאת, בזכותן של מד"ע וחד"ש.

יהושע מצא: שבוע אחר שבוע, אדוני היושב-ראש, מאז הקמת הממשלה הנוכחית בראשותו של רבין, הממשלה הזאת נשענת ומתקיימת בזכות שתי מפלגות אלה.

יהושע מצא: ללא תמיכת שתי מפלגות אלה היתה הממשלה נופלת, ללא תמיכתן לא היה הציוני מירדר ומגיע אלי סכנות כפי שהוא הגיע.

יהושע מצא: בשבוע החולף, יותר מאי-פעם מד"ע וחד"ש היו אלה שאפשרו לך, ראש הממשלה רבין, להמשיך ולהחזיק בקרנות המזבח למען לא תאבד ממשלתך, ועמה לא תאבד את עולמך הפוליטי.

יהושע מצא: אכן, ניתן להבין, כי מציאות פוליטית שכזאת לא נוחה לראש הממשלה, לא נוחה למפלגת העבודה, כי אתם זקוקים ונזקקים לתרגילי הטעיית דעת הציבור כאוויר לנשימה.

יהושע מצא: אין לכם מנוס, מפלגת העבודה, רבין, השר שחל, אלא לאמץ תכסיסים, לטפול אשמה על אחרים, כדי לשרוד ולקרוא בעיתון איך השר שחל חכך ידיו בשמחה: איך הפלנו אותם בתכסיס.

יהושע מצא: יוצא מן הכלל, תכסיסנות לא חסרה לכם.

יוסף עזרן: הבית הזה בנוי על תכססנות.

יהושע מצא: כן, אדוני, אבל על קיומה של המדינה – תכסיסנות – ועל קיומה של ירושלים, אוי לנו שבזאת מתפאר השר שחל.

יהושע מצא: אבל יש לו מורים, הזוג פרס-רבין.

יהושע מצא: התעלול של השבוע שעבר, אדוני היושב-ראש, של פרס-רבין, חיש מהר התבהר, חיש מהר התבהר התעלול הזה.

יהושע מצא: ומה התבהר לנו, השר שחל?

יהושע מצא: כי היתה כאן כניעה לאותה ועידת מרוקו, אותה פסגה ערבית שאמורה היתה להתכנס.

יהושע מצא: ידעתם שבהתקפלות הזאת אתם תצליחו למנוע אותה.

יהושע מצא: והיתה התקפלות נוספת: הרצון לחדש את המשא-ומתן עם הסורים על מנת לנטוש את רמת-הגולן.

יהושע מצא: בוער לכם בעצמות.

יהושע מצא: וראינו באותו יום איך מגיב ראש הממשלה ומודיע, שבנטישת רמת-הגולן, כן, נפנה יישוב אחד.

יהושע מצא: אבל למה לא את כל האמת, שאתם מתכוונים לנטוש אותה כולה?

יהושע מצא: יישוב אחד.

יהושע מצא: להביא במצוקה 250 משפחות.

יהושע מצא: ובאותו זמן יושב לו פרס אצל המלך חסן במרוקו ומודיע: סוריה – אדמה סורית.

אלי גולדשמידט: סוריה באמת אדמה סורית.

יהושע מצא: רמת-הגולן – אדמה סורית, כולה.

יהושע מצא: ובשם מה הוא מתרץ ומסביר שרמת-הגולן היא אדמה סורית?

יהושע מצא: בשם המוסר.

אלי דיין: חבר הכנסת מצא, אתה יודע את מה הוא ציטט?

יהושע מצא: בשם המוסר.

יהושע מצא: אני מניח שאתה שמעת את הביטוי שלו.

יהושע מצא: המוסר מעיק עליו, המצפון.

יהושע מצא: רמת-הגולן אדמה סורית.

יהושע מצא: המוסר.

יהושע מצא: ולו ישב פה, הייתי שואל את השר פרס: והמוסר של האמא העברייה שאיבדה שם את ילדיה ובניה לא מעיק עליכם?

יהושע מצא: והמוסר של אותם רבבות שנפלו בגמלא לפני אלפיים שנה והקריבו חייהם, ובמטבעות שמצאנו נאמר שהקריבו חייהם לגאולת ירושלים, מוסר זה לא מעיק על פרס?

יהושע מצא: זה לא מעיק עליך, שאתה נתפס לתכסיסנות, השר שחל, ומחכך ידיך בשמחה על איזה תרגיל?

יהושע מצא: אנחנו יודעים איזה ריח יש לתרגילים שלך.

יהושע מצא: ואני אומר לך, השר שחל, מה חסר לפרס: שורשים יהודיים חסרים לו.

יהושע מצא: כי לו היו לו שורשים יהודיים, הוא היה מדבר בשם המוסר היהודי, ולא בשם המוסר, שהוא מוצא שאדמת רמת-הגולן שייכת לסורים.

יהושע מצא: והתבהר עוד דבר, אדוני.

יהושע מצא: פרט לכך שיש כניעה לסורים לגבי רמת-הגולן, התבהר עוד דבר – שיש גם כניעה לחוסייני ידידך.

יהושע מצא: ואני אומר, ידידך.

יהושע מצא: בלשכתך אתה לא נפגש אתו; אצל ששון, על כוסית.

יהושע מצא: אני אומר לך, אדוני השר: היו לנו לקחים בשבוע החולף, היו לנו.

יהושע מצא: כן, לא העלינו על הדעת כי רבין יביא את ממשלתו לשפל עד כדי פגיעה בירושלים בביטול הפקעת הקרקעות ועד כדי שפל של הסכמה לפנות יישובים יהודיים בגולן.

יהושע מצא: אני יודע מה שאתה תאמר שוב: בגין; בגין, זיכרונו לברכה.

יהושע מצא: תיתלו באילן הגדול הזה.

יהושע מצא: אבל אתם לא תעשו את ההבדל בתכסיסנות שלכם, שכן מרחבי סיני שונים מהרמה, שיושבת על הכינרת ומסכנת את קיומנו.

יהושע מצא: אבל אתם תאמרו: בגין פינה.

יהושע מצא: הלוואי שהייתם מגיעים לאותה חשיבה אחראית של בגין.

יהושע מצא: אדוני, אתה דיברת על תאוות השלטון.

יהושע מצא: למדנו לקח.

יהושע מצא: שכחנו לרגע קט שתאוות השלטון לנגד עיניכם, ותמורת אותה תאוות שלטון תעשו הכול, עד כדי הפקרה.

יהושע מצא: וכך נהגתם.

יהושע מצא: הזוג רבין-פרס, אכן ניתן לומר להם: התעליתם בשבוע החולף.

יהושע מצא: את ההתקפלות בביטול ההפקעה הצלחתם לארוז בתכסיסנות ובחיכוך ידיים של השר שחל.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת מצא, ומה עם הזוג נתניהו-לוי?

יהושע מצא: מחורשי אדמה הפכתם להיות חורשי מזימה ומגואלי קרקע הפכתם להיות מקפיאי קרקע.

יהושע מצא: אלה הן עובדות.

יהושע מצא: זה כואב לשמוע, אבל אלה הן עובדות.

יהושע מצא: השר שחל, למען האמת, הוויכוח היום בינינו וביניכם הוא לא על 500 הדונמים.

יהושע מצא: אתם מטעים את הציבור.

יהושע מצא: הוויכוח שלנו הוא על הפקרת ירושלים.

יהושע מצא: לפני שבועיים קיבלתם החלטה שלא להפקיע עוד אדמות בירושלים.

יהושע מצא: ואתם, בתכסיסנות שלכם, בלהט הוויכוח שהיה פה, הצלחתם להשכיח את ההחלטה הכואבת הזאת, את ההחלטה האומללה הזאת שלא להפקיע אדמות בירושלים הריבונית.

יהושע מצא: אומר לכם, השר שחל, שההחלטה הזאת שלא להפקיע עוד חונקת את החיים בירושלים, מפקירה את שכונותיה בדרום, בצפון ובמזרח כאחד.

יהושע מצא: הוויכוח הוא לא על 500 דונם, שפרס הפך אותם לשיכון לחרדים.

יהושע מצא: בושה וחרפה.

יהושע מצא: החלטתו של רבין שלא להפקיע עוד פירושה: לא עוד שכונות יהודיות לחיזוקה הדמוגרפי של ירושלים; לא עוד בנייה יהודית בפרבריה, כי אין אדמה.

יהושע מצא: פסגת-זאב, רמות, גילה, תלפיות-מזרח, תהיינה נתונות לחסדי הפלשתינים ההולכים וקרבים אליהן.

יהושע מצא: ואתה יודע שהם קרבים אליהן.

יהושע מצא: הם קרבים בבנייה הבלתי-חוקית שסוגרת עליהן.

יהושע מצא: כשיש שער מזרח בין פסגת-זאב לגבעת-שפירא, בצורה אומללה, בלי ידיעה, בבורות מוחלטת, אומר השר פרס: שער מזרח?

יהושע מצא: – נבנה שכונה ערבית.

יהושע מצא: פירוש הדבר הפקרת פסגת-זאב וסגירת גבעת-שפירא.

יהושע מצא: האם מישהו מכם יודע על מה אתם מדברים?

יהושע מצא: ההחלטה שלא להפקיע קרקע בירושלים היא כניעה לידידך פייצל חוסייני ולאיומיו בטרור.

יהושע מצא: כשר משטרה לא שמעתיך, אף לא במלה, כשהוא איים בחידוש האינתיפאדה.

יהושע מצא: מלה.

יהושע מצא: לא העמדת אותו במקומו.

יהושע מצא: אתם מייד ממהרים להגיש איזו תביעה על הכרזה זו או אחרת.

יהושע מצא: התובענות שלו בעקבות ביטול ההפקעה של 500 דונם הפכה לחוצפה נוראית.

יהושע מצא: מה הוא תבע אתמול?

יהושע מצא: – את האדמות במערב ירושלים.

יהושע מצא: השר שחל, אולי אתה לא יודע, אבל כנסת ישראל זו, שאתה יושב על אדמתה ברגע זה, בנויה על שיח'-באדר.

רחבעם זאבי: – – – שיח'-באדר.

יהושע מצא: אלה האדמות שהוא תובע.

יהושע מצא: הוא תובע תרתי משמע.

יהושע מצא: הוא תובע לגזול את הריבונות שלנו כאן, בארץ הזאת; הוא תובע לגזול את הריבונות שלנו כאן, בירושלים.

יהושע מצא: תרתי משמע.

יהושע מצא: כאן, אנחנו יושבים על גבעות שיח'-באדר.

יהושע מצא: יסולח לך אם אתה לא יודע זאת, כי לא היית באותם ימים ששיח' באדר התרוצץ בשכונות האלה.

יהושע מצא: ולקחנו אותן בזכות, כי אלה הן אדמותינו.

יהושע מצא: מה עשיתם לנו?

יהושע מצא: מה עוללתם לנו עם אותו הסכם אוסלו אומלל?

יהושע מצא: אני יכול לומר לך, השר שחל, שכלפי ידידיך חוסייני וג'יבריל רג'וב – ועל מוסדות אש"ף שהכרזת שתסגור ארבעה מהם ושוב נעלמת, ולא שמענו, ועדיין פועלים 14 – כלפיהם אתם נוהגים כבנות-יענה ואילו כלפי הישראלים אתם נוהגים כשועלים, כשועל עם התכסיסנות שלו.

יהושע מצא: אבל כלפיהם – בנות-יענה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אנו עדים, תחת הממשלה הזאת, לוויתורים: ויתורים על זכות היותנו כאן, ביטולי הפקעות.

יהושע מצא: אנו עדים לכניעה לתביעות פלשתיניות, לכניעה לתביעות סוריות, ואנו עדים – וזה לא פחות חמור משני אלה – להטעיה של דעת הציבור.

יהושע מצא: וכל זאת עוד לפני הסדרי הקבע.

יהושע מצא: השר שחל, זו ממשלה שבמקום לבצר את מעמדנו בירושלים מאפשרת לרשות הפלשתינית לשפר עמדות תוך כדי החלשת ריבונותנו על ירושלים.

יהושע מצא: קשה, אדוני היושב-ראש, שלא לחשוד כי כאן נרקמת לנגד עינינו מזימה, כי בהסדרי הקבע נמצא עצמנו ללא ברירה נכנעים ללחצי העולם הערבי.

יהושע מצא: אם זו לא מזימה של הזוג רבין-פרס, הרי זו ממשלה שלומיאלית במלוא מובנה של המלה.

יהושע מצא: אני נזכר ברגע זה בסיפור קטן סביב ההטעיות.

יהושע מצא: קראנו זאת השבוע.

רחבעם זאבי: סביב מה?

יהושע מצא: ההטעיות של הממשלה הזאת – להטעות את כנסת ישראל ואת עם ישראל.

יהושע מצא: יושב לו פרס בשבוע שעבר עם עריקאת ועם שלום זינגר, והם מדברים על הבחירות בירושלים, על המפקד, והאם יבחרו תושבי מזרח-ירושלים וכיצד.

יהושע מצא: ופרס מציע לעריקאת: בוא נוליך שולל את כנסת ישראל.

יהושע מצא: אני אחראי למה שאני אומר, במסמכים, זה נכתב השבוע.

יוסף עזרן: איך אתה יודע?

יהושע מצא: – – – בוא נוליך שולל.

יהושע מצא: יש מסמך שפורסם.

יהושע מצא: עריקאת מופתע: מה זה להוליך שולל את כנסת ישראל?

יהושע מצא: אומר לו: תראה – – –

אלי גולדשמידט: איפה זה כתוב?

אלי גולדשמידט: איפה זה כתוב?

אלי גולדשמידט: אני קראתי אותו מאמר שאתה קראת וזה לא מופיע שם.

יהושע מצא: כן, כן.

אלי גולדשמידט: עכשיו אתה מוליך שולל את הכנסת.

יהושע מצא: כעת הוא מפריע לי.

יהושע מצא: כעת הוא מפריע לי.

יהושע מצא: בוא נוליך שולל את הכנסת.

יהושע מצא: איך נוליך שולל את הכנסת?

אלי גולדשמידט: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת גולדשמידט, אנא ממך.

יוסף עזרן: שמענו את ההערה שלך.

יוסף עזרן: לא הפרעתי לך.

יוסף עזרן: אל תפריע לדובר.

רחבעם זאבי: אלי, אתה מאמין לפרס?

רחבעם זאבי: אתה מאמין לשקרן הזה?

אלי גולדשמידט: אני מאמין לו.

אלי גולדשמידט: אתה אל תאמין.

יהושע מצא: הוא מפריע לי.

יוסף עזרן: גנדי, אני מבקש.

יהושע מצא: הלוא הפלשתינים מתעקשים שאת המפקד הם יקיימו באמצעות הלשכה הפלשתינית לסטטיסטיקה, זו שיושבת בירושלים, אחת מ-14 המוסדות הלא-חוקיים.

יהושע מצא: ואומר לו פרס: תשמע, בוא נעשה כאילו.

יהושע מצא: מה זה כאילו?

יהושע מצא: אתה תקיים את המפקד עם נייר בלי הכיתוב "הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של ישראל", בלי הכותרת, ואני אבוא לכנסת ואסביר לעם ישראל שזה מפקד.

יהושע מצא: אני מצטט מלה במלה מ"סוף שבוע" בעיתון "ידיעות אחרונות".

קריאות: – – –

יהושע מצא: לא נעים לכם.

יהושע מצא: אתם חיים מההטעיות.

יוסף עזרן: תתעלם.

יוסף עזרן: אדוני, תסיים את סיפורך.

יהושע מצא: ואז הוא אומר לו: בוא נשחק כאילו.

יהושע מצא: אתם תקיימו מפקד מטעמכם, הפלשתינים, ואני אספר לכנסת שזה מטעם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הישראלית.

אלי גולדשמידט: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת גולדשמידט, אתה מאריך כאורך הגלות את הצגת עמדתו.

יהושע מצא: השר שחל, אתה יוצא ארץ ערבית.

יהושע מצא: אתה יודע מי נפגע?

יהושע מצא: – עריקאת.

יהושע מצא: הוא חוזר ואומר: רגע, מה רוצה שר החוץ הזה?

יהושע מצא: שאני אתן לו יד להוליך שולל את כנסת ישראל?

יהושע מצא: הוא נדהם.

יהושע מצא: על כן, אדוני, אמרתי בדברי לפני כן שזו ממשלה – – –

עמיר פרץ: יהושע, עכשיו אתה מאמין לערבים?

אלי גולדשמידט: כשנוח לו הוא מאמין, כשלא נוח לו הוא לא מאמין.

יהושע מצא: ידידי הטוב, נפל לידיו של חבר הכנסת דן מרידור – – –

רחבעם זאבי: תאמין לי שאני מאמין להם שהם רוצים להשמיד אותנו.

רחבעם זאבי: כך זה כתוב – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת רחבעם זאבי, מה אתה מצפה ממני לעשות עכשיו?

רחבעם זאבי: תוסיף לו חמש דקות.

יוסף עזרן: לא, מספיק.

יוסף עזרן: הוספתי לו.

יוסף עזרן: תאמין לי.

רון נחמן: חבר הכנסת מצא.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רון נחמן, עברת לספסלי האופוזיציה?

רון נחמן: חס וחלילה.

רון נחמן: אני רוצה לקנות את ה"אוריינט האוס".

קריאה: – – –

יוסף עזרן: הרי לכן אמרתי לו את זה, בלשון סגי-נהור.

יוסף עזרן: אדוני יסיים בבקשה.

יוסף עזרן: אנא ממך.

יוסף עזרן: קודם כול, לשבחך ייאמר שהצלחת לעורר את הבית הזה.

יוסף עזרן: הוא היה רדום.

יהושע מצא: כשאתה מספר כיצד מפלגת העבודה מטעה ומביא לזה הוכחות – ודאי שהם יקפצו.

יהושע מצא: אדוני, אני רוצה לסיים בשניים-שלושה משפטים; פחות מחצי דקה.

יוסף עזרן: תודה, תודה.

יוסף עזרן: אנא לסיים.

יהושע מצא: אני מסיים ואומר, כי בין שקנוניה נרקמת על-ידי ממשלת ישראל ובין שזו ממשלה שלומיאלית, עצוב לה לירושלים היום, ביום חגה.

יהושע מצא: עצוב לה.

רון נחמן: זה נכון.

רון נחמן: זה נכון.

יהושע מצא: עצוב לי לראות כי העומדים בראשות הממשלה מסכנים את ריבונותה, ואני הוכחתי זאת.

יהושע מצא: מסכנים את רמת-הגולן, חבר הכנסת גולדשמידט.

יהושע מצא: מוליכים ציבור שולל.

יהושע מצא: רבין אומר, יישוב אחד, והוא מתכוון לכולם.

יהושע מצא: הוא מתכוון שישבו על שפת הכינרת.

יהושע מצא: הם מסכנים את ריבונותנו בארץ הזאת.

יהושע מצא: על כן צריך לומר לרבין ולפרס, שנטשו את המחרשה וסטו מן התלם: אין לנו אמון בכם.

רון נחמן: הביתה.

יהושע מצא: אתם חייבים לרדת מהר ככל האפשר; בבחירות, חבר הכנסת גולדשמידט.

יהושע מצא: אותו ראש ממשלה שהתייצב ברמת-הגולן ואמר: לא יעלה על הדעת שנרד מרמת-הגולן, חייב לקיים בחירות ולא משאל עם, כי זו ממשלה שבמשאל עם תדע להמשיך ולהטעות.

יהושע מצא: בבחירות נתייצב כולנו בצורה גלויה, בלי הטעיה, בלי רמייה, והציבור יאמר את דברו.

יהושע מצא: תרדו ממשאל עם, כי בכוונתכם להטעות את העם במשאל כזה.

דוד צוקר: – – –

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אדוני, מספיק.

יוסף עזרן: הוא סיים.

יוסף עזרן: אנא מכם.

משה קצב: – – – משאל עם הוגן, אחראי, צודק.

יוסף עזרן: חבר הכנסת משה קצב, אני אחליט על זה מייד.

יוסף עזרן: מה אתה רוצה, שעכשיו נקבע?

משה קצב: משאל עם, ירידה מרמת-הגולן – כן או לא.

דוד צוקר: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת דדי צוקר, אנא ממך.

דוד צוקר: שאלת הבהרה.

יוסף עזרן: מה זה הבהרה?

יוסף עזרן: אני מזמין אתכם בכל הכבוד, בדרך-ארץ ובהערכה, לצאת החוצה, על חשבוני, תשתו קפה, תתווכחו ותסתדרו ביניכם.

דוד צוקר: אפשר גם לאכול משהו?

יוסף עזרן: גם תאכל.

יוסף עזרן: רק אל תשכח לכסות את הראש ולברך ברכת המזון, ואז זה על חשבוני.

יוסף עזרן: תודה.

רחבעם זאבי: גם אני יכול?

יוסף עזרן: אתה תמיד מברך, ברוך השם.

יוסף עזרן: אל תשכח להגיד "בונה ירושלים", זו אחת משלוש הברכות דאורייתא.

יוסף עזרן: אני מזמין את חבר הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמענו בשעה הקודמת את דוברי רוב הסיעות הציוניות מדברים בלהט, מתוך אחדות, על ירושלים עיר קודשנו ובירתנו.

יגאל ביבי: זו אחדות שירושלים ראויה לה, עיר שחוברה לה יחדיו, עיר שעושה כל ישראל חברים.

יגאל ביבי: לכל עם יש תאריכים ואירועים שהוא חייב לזכור אותם, חייב ללמוד את לקחיהם וחייב שיהיו לו כעין תמרורים להמשך תפקודו.

יגאל ביבי: יום ירושלים ייזכר בתולדות ישראל לא רק כיום איחוד פיסי של העיר, אלא כיום שבו היתה אחדות לאומית, אהבה אמיתית בין איש לרעהו ובין המפלגות בממשלת האחדות הלאומית.

יגאל ביבי: בירושלים יכול להיות שלום רק אם תהיה שלווה בארמנותינו, בביתנו, בין מפלגותינו.

יגאל ביבי: אך גם יום שני שעבר צריך להיזכר ולהיחרט בזיכרוננו.

יגאל ביבי: אנחנו חייבים ללמוד את הלקח מהחלטת הכניעה ומביטול ההחלטה המינימליסטית על המשך הבנייה בירושלים, החלטה שהתקבלה מרפיון ומחולשה בלתי מובנים של הממשלה.

יגאל ביבי: צר לי שהמפלגות הציוניות לא מצאו את הדרך לאחדות בנושא ירושלים.

יגאל ביבי: יש חושבים שבגלל קמצא ובר-קמצא חרבה ירושלים, אבל שוכחים שהחורבן התחיל 100 שנה קודם לכן, כאשר שני בניה של שלומציון המלכה, הורקנוס ואריסטובלוס, רבו ביניהם ופנו לרומא, פנו למעצמות לפתור את הבעיות שלנו.

יגאל ביבי: כששני אחים רבים, כשהם מתפלגים לשתי מפלגות עוינות, מתחיל בינאום ירושלים, מתחילה התערבות של פומפיוס, מתחילים ההרס והכרסום במעמדה של ירושלים.

יגאל ביבי: הלקחים האלה צריכים להילמד.

יגאל ביבי: ירושלים תהיה מאוחדת אם תהיה כאן אחדות מינימלית בעניינה.

יגאל ביבי: רבותי, אנחנו מדברים על ירושלים, כבר לא על יש"ע, לא על דבר אחר.

יגאל ביבי: בכלל, מי היה מדבר על ירושלים?

יגאל ביבי: ריבונו של עולם, לאן הגענו?

יגאל ביבי: השתגענו?

יגאל ביבי: מה קרה לנו?

יגאל ביבי: על ירושלים, שלא תהיה אחדות של הרוב בבית הזה?

יגאל ביבי: זה יום שני קשה לעם ישראל ואסור לשכוח אותו, ויש ללמוד את הלקח.

יגאל ביבי: הממשלה הוכיחה, לצערי, באמת לצערי, שהיא חסרת חוט שדרה, והיא שבויה, לא יעזור לאיש, בידי דראושה, גוז'נסקי ומרצ.

יגאל ביבי: הגוש החוסם – –

רון נחמן: פרס יותר טוב?

יגאל ביבי: – – חסם את בניין ירושלים ופיתוחה.

אלי גולדשמידט: למה הצטרפתם אליהם?

אלי גולדשמידט: תסבירו את זה.

אלי גולדשמידט: היום אתם מכים על חטא.

רון נחמן: צריך להפיל את הממשלה הזאת לפני שייגרם עוד נזק.

רון נחמן: כל דרך כשרה להפיל אותה, כדי שלא תגרום עוד נזק.

רון נחמן: זה בבחינת הקטנת הנזק.

שאול יהלום: – – –

אלי גולדשמידט: אתם הצטרפתם לדראושה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, שחררת עוד הפעם את הנצרה.

שאול יהלום: התקפלתם בפניהם למען הכיסא שלכם.

יוסף עזרן: חברי חבר הכנסת שאול יהלום.

אלי גולדשמידט: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, אני אקרא אותך לסדר אם לא תפסיק.

יוסף עזרן: תשים לב, אתה פותח תמיד את הוויכוח – אני מצטער – מאז אני יושב פה, עם כל הכבוד.

שאול יהלום: יש לו נקיפות מצפון.

יוסף עזרן: סליחה, מספיק.

יוסף עזרן: הרי לא היית פה.

יוסף עזרן: כבודו רוצה להשלים את כל הערות הביניים, כשלא לא נכח פה?

יוסף עזרן: אל תפריע לחברך.

עובדיה עלי: יש לנו סדר-יום עמוס.

טלב אלסאנע: זו גישה גזענית.

יוסף עזרן: עכשיו אדוני בא להוסיף את הנופך שלו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא את שניכם לסדר.

יוסף עזרן: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: למה אתה לא קורא לו?

יוסף עזרן: גם הוא.

יוסף עזרן: לשניכם אמרתי.

יוסף עזרן: אל תגיד לי: גם הוא.

יוסף עזרן: אדוני, תשתוק.

יוסף עזרן: מספיק.

יוסף עזרן: אתה מתפרע פה.

יוסף עזרן: אתה מתחיל להתפרע.

יוסף עזרן: אי-אפשר כך.

טלב אלסאנע: – – –

יוסף עזרן: שניכם, אמרתי.

יוסף עזרן: אל תעיר לי.

יוסף עזרן: אתה התחלת עוד הפעם עם גזענות.

יוסף עזרן: המלה הזאת מאוד אהובה עליך.

רון נחמן: חבר כנסת יושב בכנסת ישראל ומדבר על גזענות.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שאול יהלום, קראתי אותך לסדר.

יוסף עזרן: גם אותך, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם היית מקשיב לי ולא היית צועק.

יוסף עזרן: בזמן האחרון אתה פשוט לא מקשיב.

יוסף עזרן: אי-אפשר לנהל אתך דו-שיח.

יוסף עזרן: תפסיק.

שאול יהלום: אני באמת אשאר לבד, אבל את חבר הכנסת טלב אלסאנע – – –

טלב אלסאנע: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם אתה שוב לא מקשיב לי, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יוסף עזרן: אתה יודע, כבר הוצאתי אותך פעם אחת והסתדרנו.

יוסף עזרן: מה אתה רוצה שנעשה כעת, נהפוך את זה לחזקה?

טלב אלסאנע: לא, אני מסתפק בפעם אחת.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אני מעריך זאת מאוד.

יגאל ביבי: הממשלה גילתה חוסר רגישות.

יגאל ביבי: שבוע לפני יום ירושלים קיבלה החלטה, שאפשר לקרוא לה החלטה אטומה, חסרת ביטחון, לוקה בעיוורון, וניתקה את עצמה מהשורשים, והיא מצעידה אותנו לתקופה שבה, חס וחלילה, יהיה חוסר ביטחון.

יגאל ביבי: ולשר המשטרה, לצערנו, חס וחלילה, תהיה עבודה רבה.

יגאל ביבי: כשאנו אומרים "בונה ירושלים" בכל תפילותינו – אומנם אפשר להגיד על הממשלה הזאת שהיא לא שומעת הרבה את הברכה.

יגאל ביבי: אני חושב שזו הממשלה היחידה מאז קום המדינה שאין בה אפילו שלושה עם כיפה שיכולים לזמן אחרי הסנדביצ'ים שאוכלים.

יגאל ביבי: ברור שאתם כמעט לא שומעים בישיבות הממשלה את "בונה ירושלים".

יוסף עזרן: גם בלי כיפה כל הזמן אפשר שמזמנים.

יגאל ביבי: לא מזמנים שם.

יגאל ביבי: אתם לא שומעים את המושג "בונה ירושלים", את הברכה.

משה שחל: בחוץ-לארץ הכיפה לא היתה דרושה בשביל לזמן.

משה שחל: תשאל את הרב עזרן, הוא יאמר לך.

יגאל ביבי: אני שמח מאוד לשמוע שבממשלה שלך מזמנים, יש מזומן ויש ברכת המזון ואומרים "בונה ירושלים".

יגאל ביבי: אני שמח לשמוע.

משה שחל: בישיבות הממשלה כבר לא אוכלים סנדביצ'ים.

יוסף עזרן: הם אוכלים כשר, וודאי שהשר שמעון שטרית אומר ברכת המזון.

יגאל ביבי: רבותי, אבל חז"ל אמרו לנו, שאם אנחנו רוצים שה' יבנה את ירושלים, צריכה להיות דרישה מעם ישראל, היתר בנייה מעם ישראל.

יגאל ביבי: הקדוש-ברוך-הוא יכול לסייע לנו אם אנחנו נסייע לעצמנו.

יגאל ביבי: הממשלה הזאת, לצערנו, לא נתנה היתר בנייה לבנות את ירושלים.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לשר שחל, שהתרגשתי מאוד לפני זמן-מה.

יגאל ביבי: פגשתי חבר פרלמנט מצרפת, הוא גם ראש עיריית מונפליה, והוא אמר לי: הייתי אצל האפיפיור בביקור, ואמרתי לאפיפיור, שידע לו, שהווטיקן הוא המקום הקדוש לנוצרים, מכה היא של הערבים וירושלים היא של היהודים.

יגאל ביבי: הייתי רוצה לזכות לראות פעם אחת שר במדינת ישראל שלנו, שר יהודי, לא חבר פרלמנט צרפתי, שיבוא ויגיד: ירושלים עיר קודשנו.

יגאל ביבי: כל היהודים מכל העולם מתפללים לכיוון ירושלים.

יגאל ביבי: זה מרכז העם היהודי.

יגאל ביבי: לא לווטיקן, לא למכה.

יגאל ביבי: תתחילו להיות גאים ביהדות

יגאל ביבי: כם, בבירתכם, שאלפיים שנה אנחנו מתפללים אליה.

יוסף עזרן: תרשה לי, אני לא רוצה לסנגר, אבל ראש הממשלה בנאום הקודם על יום ירושלים אמר: עיר הקודש.

יגאל ביבי: עיר הקודש הוא אמר?

יוסף עזרן: כן.

יגאל ביבי: יופי.

פיני בדש: זה נפלט לו.

רון נחמן: זה נפלט לו בטעות.

יוסף עזרן: רבותי, אם לפעמים יש איזו מלה טובה, בואו לא נקפח אותה.

יוסף עזרן: תבדקו.

שאול יהלום: הוא התכוון עיר הקודש ליהודים?

יוסף עזרן: כן.

יוסף עזרן: בירתו הנצחית של עם ישראל, עיר הקודש.

יוסף עזרן: רבותי, תבדקו את הנוסח, אני זוכר אותו כך.

יוסף עזרן: למה אתם לא רוצים לקבל את האמת ממי שאמרה?

יוסף עזרן: גמרנו.

יוסף עזרן: הוא שאל שאלה, קיבל תשובה.

שאול יהלום: – – –

יגאל ביבי: אני רוצה לשאול את הממשלה: האם אתם לא שומעים?

יגאל ביבי: האם אתם לא שומעים את דראושה, שאמר כאן לפני כחצי שעה מעל הבמה, שבלי שירושלים המזרחית תהיה בירת פלשתין לא יהיה שלום?

יגאל ביבי: האם אתם לא שומעים את השותף שלכם?

יגאל ביבי: רבותי, האם אתם לא קוראים עיתונים?

יגאל ביבי: אתם לא שומעים את חוסייני?

יגאל ביבי: הלוא נפגשת כמה פעמים עם חוסייני אצל ששון.

יגאל ביבי: איך לא קמה היום הממשלה בדברים ברורים?

יגאל ביבי: הוא אומר שטלביה, אולי משכן הנשיא, על זה יהיה גם משא-ומתן.

יוסף עזרן: עם ועדה, לבדוק את שכר הדירה.

יגאל ביבי: על הכנסת, על בניין הנשיא.

יגאל ביבי: יבדקו את העניין.

יגאל ביבי: הדדיות.

יגאל ביבי: אתם לא שומעים?

יגאל ביבי: רבותי, הדבר החמור ביותר – עדיין לא קיבלו את המדינה שאתם מתכננים להם, הם כבר מאיימים: נעשה אינתיפאדה בירושלים.

יגאל ביבי: מאיימים.

יגאל ביבי: רבותי, כניעה שלכם מסכנת את חיי התושבים של מדינת ישראל, מחלישה את כוח העמידה שלנו.

יגאל ביבי: אדוני שר המשטרה, היו לנו הרבה דיונים בוועדת הפנים של הכנסת.

יגאל ביבי: אתה לא רואה 14 משרדי ממשלה פועלים כאן בירושלים?

יגאל ביבי: רג'וב ואנשיו פועלים באלימות כמאפיה בירושלים.

רון נחמן: מחסלים משת"פים.

יגאל ביבי: אתם לא רואים את הבנייה הבלתי-חוקית בירושלים?

יגאל ביבי: לא בונים פה עשרות ומאות בתים בבנייה בלתי חוקית, בלתי מסודרת בירושלים?

יגאל ביבי: אתם לא רואים את זה?

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לשמעון פרס – טוב, אותנו הוא לא ישמע, אבל שישמע את חבריו.

יגאל ביבי: אני פונה אליו שיפסיק לחתור בכל כוחו לקראת השלום המדומה, אבל שישמע מה אומר לו השר צור – שהתבטאויות שלו מחלישות את כוח עמידתנו.

יגאל ביבי: שישמע מה שהשר שטרית אומר לו.

יגאל ביבי: שיירגע.

יגאל ביבי: מה קרה לבן-אדם הזה?

יגאל ביבי: כל בוקר אתה מתעורר, ואיפה הוא היה?

יגאל ביבי: הלילה בעמאן, מחר שם, מחרתיים שם, ורק מוכר.

יגאל ביבי: רבותי, מניות שרק מוכרים יורדות.

יגאל ביבי: אולי תפסיקו למכור, תתחילו לקנות, תתחילו לשמור על המפעל האדיר הזה, שהיה לכם גם חלק בבנייה שלו.

פיני בדש: יש לך טעות.

פיני בדש: כשמוכרים מקבלים תמורה.

פיני בדש: פה זו בחינם.

יגאל ביבי: עם ישראל כבר לא יכול לספוג מכם כל שבוע את המכה השבועית שלכם.

יגאל ביבי: ממש, כל יום, כל שבוע.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, יכול להיות שעם הרוב החוסם שלכם היום לא נצליח להביע אי-אמון.

יגאל ביבי: נגד חוסר האמונה של הממשלה הזאת לא נוכל אולי לגייס את הכוחות ולהביע אי-אמון; חוסר האמונה של הממשלה הזאת בייחודה ובמרכזיותה של ירושלים בחיי העם היהודי.

יגאל ביבי: גם אם לא נצליח להפיל את הממשלה שלכם, שלנו, הציבור בירושלים וכל העולם היהודי מביע לכם אי-אמון, אי-אמון על זה שהפקרתם את כבודה ומעמדה של ירושלים.

יגאל ביבי: אני חייב לפנות לעם בישראל, שרואה את ממשלתו הפוגעת אפילו בירושלים, שיהיה ער יותר לסכנה.

יגאל ביבי: אני קורא לירושלמים שלא להיות שאננים.

יגאל ביבי: כאן, בירושלים – לצאת, למחות, להפגין.

יגאל ביבי: אני מקווה שהנושא הזה יזיז לממשלה.

יגאל ביבי: לסיום, אני רוצה לומר, אתם גורמים קצת לייאוש בעם, לחרדות בעם.

יגאל ביבי: אבל אני רוצה לומר לעם ישראל שלא ידאג.

יגאל ביבי: ממשלה נמצאת, ממשלה הולכת, וירושלים – למרות הממשלה הזאת, למרות מעשיה, למרות חוסר הביטחון שהיא מקנה, יש לנו הקדוש-ברוך-הוא.

יגאל ביבי: וכמו שאמר זכריה: "ואני אהיה לה נאם ה' חומת אש סביב, ולכבוד אהיה בתוכה"; וישעיה: "וגנותי על העיר הזאת להושיעה למעני ולמען דוד עבדי".

יגאל ביבי: אדם בדרך כלל שומר על ביתו, כל שכן הקדוש-ברוך-הוא ישמור על ירושלים.

יגאל ביבי: אני מוכרח לומר עוד דבר תורה.

יגאל ביבי: אנחנו קוראים בתהילים:

יגאל ביבי: "ירושלם הרים סביב לה וה' סביב לעמו".

יגאל ביבי: אנחנו מכירים בירושלים את הר-הזיתים, את הר-הצופים, את הר-המוריה ובתוכו בית-המקדש.

יגאל ביבי: אבל בירושלים נתקדש עוד הר אחד והוא הר-הרצל.

יגאל ביבי: הוא גם הר שמסביבה של ירושלים, של בית-המקדש.

יגאל ביבי: יכול להיות שיש כאן אנשים שלא מרגישים את התחושה של הר-המוריה במידה רבה כל כך, אבל את הר-הרצל, ראש הממשלה, מוטה גור, אנשים שהובילו את מיטב הלוחמים שלהם אל הר-הרצל, שלא רק בכותל בוכים אלא גם שם בוכים – האם הדם הזה במאבק על ירושלים היה לשווא?

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לכם: ירושלים הרים סביב לה וה' סביב לעמו, ואני מקווה שתהיה גם ממשלה שתדאג לעם הזה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: רבותי, מטעם הממשלה ישיב כבוד השר שחל.

יוסף עזרן: בבקשה, אדוני השר.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה לא תיפול היום, הממשלה תקבל אמון.

משה שחל: חבר הכנסת ביבי, היא תקבל אמון מפני ש-80 פעם, שבוע אחרי שבוע אתם הצעתם אי-אמון, והאמון ניתן לממשלה.

משה שחל: והשבוע תקבל הממשלה את האמון, מפני בעצם צריך היה היום להביע אי-אמון באופוזיציה על כל מעשיה לפני שבוע.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אילו היתה פרוצדורה הולמת ומתאימה, צריך היה להגיש הצעת אי-אמון ולהביע אי-אמון באופוזיציה כושלת, בראש אופוזיציה שהוא אופורטוניסט, באופוזיציה שדשדשה לפני שבוע והביאה אותנו עד הלום.

משה שחל: אינני חושב שזה מקרה שחבר הכנסת מצא מסיעת הליכוד לא נשאר באולם לשמוע את התשובה.

משה שחל: הוא ידע שהתשובה לא תנעם לו, האמת לא תהיה נוחה, כי אנחנו לא נצטרך להגיד דברים.

משה שחל: כל מה שעלי לעשות הוא לצטט את חברי הליכוד על מעשיו של ביבי נתניהו, אחד לאחד, כדי להגיד שחבריו הם האומרים כי אין לתת בו אמון.

שאול יהלום: – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת יהלום, תתאפק ותשמע את דברי השר.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

יהושע מצא: כבוד השר, אני כאן.

משה שחל: אני שמח שאתה נמצא כאן.

סאלח טריף: חבר הכנסת מצא נכנס בסערה.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום שני, כ"ב באייר התשנ"ה, 22 במאי 1995, נפל דבר בדברי ימי עם ישראל.

משה שחל: לראשונה מאז הקמתה של מדינה יהודית בארץ-ישראל חבר הליכוד לסיעות מד"ע וחד"ש בברית אידיאולוגית מוזרה ותמוהה, כדי לבטל תוכנית להמשך חיזוקה וביצורה של ירושלים.

משה שחל: בדרך להפלתה של הממשלה מותר – – –

אליעזר זנדברג: – – –

שאול יהלום: – – –

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שחבר הכנסת שאול יהלום יאפשר לי לדבר.

משה שחל: יש לו קול עצום, אבל הוא לא יכול למנוע מהממשלה להביע את עמדתה על דברים שעשית.

משה שחל: אני היום מאשים אותך.

סאלח טריף: חבר הכנסת יהלום.

משה שחל: אני היום אינני מתגונן, אני בא אליך בטענה, ואתה תשמע את כתב האישום בשקט; וגם קצת דרך ארץ.

יהושע מצא: אני מבקש שלא יפריעו לשר.

יהושע מצא: מעניין לשמוע.

שאול יהלום: – – –

משה שחל: אל תעשה את זה.

סאלח טריף: חבר הכנסת יהלום, אני קורא אותך לסדר.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, בדרך להפלתה של הממשלה כנראה בליכוד הכול מותר.

משה שחל: בלהט הזה להגיע לקריית-הממשלה, אליבא דנתניהו, ניתן אפילו למכור את ירושלים.

משה שחל: אני רוצה לומר לכם, חבר הכנסת ביבי וחבר הכנסת יגאל ביבי, להבדיל, וחבר הכנסת מצא, אנחנו עמדנו כסלע איתן מול האו"ם, מול העולם, עד יום שני האחרון – בגללכם – – –

רחבעם זאבי: אתה מאמין במה שאתה אומר?

משה שחל: חבר הכנסת זאבי, אותך אני מכבד.

משה שחל: אני מבקש ממך, החשבון שלי היום הוא עם הליכוד.

יהושע מצא: אני מניח שאתה לא שומע מה שאתה אומר.

סאלח טריף: חבר הכנסת מצא, אתה ביקשת שיקשיבו.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, מאז אני זוכר את הבית הזה, בכל פעם שנשמע בו השם ירושלים היו כל המפלגות הציוניות מתלכדות יחדיו ועושות הכול כדי לחזקה ולבצרה.

משה שחל: היה זה קונסנסוס תמידי, שכולנו היינו גאים בו.

משה שחל: אבל, החל מאותו יום 22 במאי 1995 הכניס ביבי נתניהו את מושגי השוק לבניין הזה.

משה שחל: בשוק של ביבי אפשר למכור הכול.

משה שחל: מי שצועק – מרוויח, מי שדוחף – חוטף.

משה שחל: כדי להגיע לשלטון, כך מסתבר, ימכור אפילו את ירושלים, וכולנו נשלם את המחיר.

משה שחל: מאז ההחלטה על הפקעת הקרקעות בירושלים ידענו ימים של ויכוחים קשים עם העולם כולו.

משה שחל: מדינות ערב התאחדו מחדש נגדנו בחזית שלא ידענו דוגמתה מאז ימי הליכוד.

משה שחל: איש לא האמין אז שאת ביצורה של ירושלים יכשילו לא מאמינים מוסלמים פנאטים, לא מנהיגים ערבים; איש לא האמין אז כי הקולות שיביאו לביטול החלטת הממשלה לא יהיו קולות האייטולות באירן אלא ספסרות ממסדרונות אנשי הליכוד.

משה שחל: חבר הכנסת מצא, ביום אחרי היום ההוא חייך בנימין נתניהו מעל כל עיתון אפשרי, אולם 4,000 זוגות ירושלמים לא חייכו.

משה שחל: אותם זוגות היו אמורים לאכלס את הדירות בירושלים.

משה שחל: הרבה אנשים לא חייכו במדינת ישראל, באשמתכם אתם.

משה שחל: לא יועיל לך – – –

יהושע מצא: איזו דמגוגיה.

משה שחל: בשעות טרם הצבעת האי-אמון באותו יום ניסו חברים בכירים במפלגות האופוזיציה לספר לביבי כי מדובר בירושלים, עובדה שכנראה נשתכחה מלבו.

משה שחל: מה חבל שהוא לא שמע לעצתו המחוכמת של חבר הכנסת רפאל איתן, שאמר לו שלא יעשה את הצעד הזה.

משה שחל: מה חבל שהוא לא שמע לראש עיריית ירושלים חבר הכנסת אהוד אולמרט, שאמר לו מפורשות, כי אינו מסוגל להרים ידו נגד הממשלה ובעיקר בעניין ירושלים, וכי יהיה מוכן בעבור זה לשלם אפילו בכיסאו.

משה שחל: אבל כל זה לא עזר.

משה שחל: ביבי המשיך להביט בערגה ובעיניים נוצצות אל כיסאו של ראש הממשלה.

משה שחל: ברגעים כאלה יכול היה ביבי להעביר חוק להעברת הכנסת לאילת, ואפילו לעקבה, הכול כדי לגעת בכיסא ההוא, שעמד כאן באמצע, להצטלם עליו ולשלוח תמונות לחברים בארצות-הברית.

עובדיה עלי: הוא עוד ישב עליו.

מיכאל איתן: השר שחל, אתה מדבר מהרהורי לבך.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אשרי האופוזיציה שיש מהיושבים בתוכה שדעתם היתה אחראית.

משה שחל: אשרי האופוזיציה שיש בה חבר כחבר הכנסת דוד לוי, למשל, שטען מייד לאחר ההצבעה, כי היתה זו טעות חמורה, הליכוד איבד את זהותו.

משה שחל: אלה דבריו של חבר הכנסת דוד לוי.

משה שחל: חבר הכנסת מיכאל איתן, היושב כאן, אמר שזו טעות איומה.

משה שחל: אני מכבד אותך על יושרך; תמיד אמרתי זאת, על אף כל חילוקי הדעות.

משה שחל: חבר הכנסת משה נסים, שבדרך כלל ממעט לדבר במה שנוגע לאופוזיציה ועל-פי רוב הוא תוקף את הממשלה, אמר, אני מצטט: שיקול מוטעה, איזו שאיפה לסיפוק של הפלת ממשלה; הכול נובע מחוסר ניסיון פרלמנטרי.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אדם חסר ניסיון פרלמנטרי, חסר ניסיון, יהיה ראש ממשלה?

משה שחל: מי שאיננו בעל ניסיון, שחבריו מעידים עליו בתור שכזה, זה האיש שאפשר להפקיד בידיו מדינה?

משה שחל: חבריו הקרובים ביותר, מן האחראיים ביותר בחברי האופוזיציה.

משה שחל: אני מכיר את חבר הכנסת משה נסים שנים, בדרך כלל הוא לא נותן לנו, למתנגדיו, איזו מלה להיאחז בה, והוא אומר על ביבי נתניהו: חסר ניסיון.

מיכאל איתן: לנסים יש בעיה של נכסים.

סאלח טריף: חבר הכנסת מיקי איתן.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, האם מי שחושב עצמו מועמד לראשות הממשלה יכול להרשות לעצמו להיות טירון פרלמנטרי?

משה שחל: האם מי שמתיימר להנהיג את המדינה הזאת חושב כי הידע הפרלמנטרי היחיד הנדרש ממנו הוא לדעת את דרכי הגישה לאולפן הטלוויזיה במשכן או לאתר בעצימת עיניים את חדרי הכתבים?

סאלח טריף: חבר הכנסת חנן פורת, שב בבקשה.

משה שחל: אין ספק כי התנהגות הליכוד באותו יום היתה מכה כואבת בבטנה ובלבה של מדינת ישראל.

משה שחל: התנהגתם כמו בערוץ הקניות – מוכרים הכול למען השלטון.

משה שחל: יומיים מצולמים היטב, וצילומים של מנהיג הליכוד בדרך כלל היו חשובים לו כנראה יותר משלמותה של ירושלים.

שאול יהלום: מי בשלטון?

סאלח טריף: חבר הכנסת יהלום.

משה שחל: אדוני מנהיג הליכוד, אומנם אתה בוגר פקולטה מכובדת למינהל עסקים באחת האוניברסיטאות המכובדות של ארצות-הברית – –

סאלח טריף: חבר הכנסת צוקר, שר בממשלה שלך מדבר, אולי תקשיב?

סאלח טריף: חבר הכנסת בדש.

משה שחל: – – אולם עליך לזכור, חבר הכנסת ביבי נתניהו, שירושלים אינה ביזנס, היא אינה עומדת למכירה.

משה שחל: הגיעה העת שתנהג לפי עצת חכמינו זיכרונם לברכה: איזהו גיבור, הכובש את יצרו.

משה שחל: גם על יצר השלטון עליך להתגבר ולא לתת לו שיוביל אותך למשחקים מסוכנים, כמו ההימור הלא-אחראי על עתידה של ירושלים.

משה שחל: אבל, מי שמוכן לדלג על ירושלים במירוץ לראשות הממשלה, יכול כנראה לדלג על הבחירות עצמן.

משה שחל: שמועות עקשניות המהלכות במשכן הזה ומחוצה לו מספרות, כי ביבי, בשורה של שיחות אישיות עם חבריו, החל בהקמת ממשלת צללים.

משה שחל: על ממשלת הצללים של ביבי מעיב צל כבד, שכן, על-פי אותן שמועות, בכל משרד בממשלתו עומדים לכהן שני שרים.

עובדיה עלי: אדוני השר, אתה פרלמנטר ותיק.

עובדיה עלי: לא אומרים: ביבי.

עובדיה עלי: אתה צריך להגיד: חבר הכנסת נתניהו.

משה שחל: אתה צודק.

משה שחל: אני מקבל את ההערה.

משה שחל: אני חוזר בי וחוזר על המשפטים.

יהושע מצא: למה אתם מבוהלים ממנו?

משה שחל: ובכן, אדוני היושב-ראש, שמועות עקשניות המהלכות במשכן הזה ומחוצה לו מספרות, כי חבר הכנסת ביבי נתניהו, בשורה של שיחות אישיות עם חבריו, החל בהרכבת ממשלת צללים.

משה שחל: על ממשלת הצללים של חבר הכנסת ביבי נתניהו מעיב צל כבד, שכן, על-פי אותן שמועות, עומדים לכהן בכל משרד בממשלתו לפחות שני שרים.

משה שחל: על-פי אותן שמועות נודע, כי רשימת השרים החדשה של חבר הכנסת ביבי נתניהו צפופה ביותר.

משה שחל: אולם, השבוע התגלה כי לפחות משרד אחד עדיין פנוי בממשלתו – משרדו של השר עבד-אלוהב דראושה.

משה שחל: ככל הנראה על משבצת, שאני לא יודע מה היא – ותיקי התנועה?

אסעד אסעד: – – –

משה שחל: חבר הכנסת אסעד אסעד, בחייאתכ.

משה שחל: תן לי.

משה שחל: חבר הכנסת אסעד אסעד, אני לא צריך לשאול.

משה שחל: תן לי לגמור את דברי.

משה שחל: חברי הכנסת, אחרי שפורסמו הדברים – –

אסעד אסעד: איזו רמה?

אסעד אסעד: אני מתבייש ברמה כזאת.

משה שחל: – – בדבר הצעת המשרה המכובדת לחבר הכנסת דראושה, אמר חבר הכנסת ביבי, כי היה מדובר באווירה מבודחת.

משה שחל: אולם מסתבר כי חוש ההומור של חבר הכנסת דראושה לא קלט את הבדיחה.

משה שחל: אני, אגב, לא ידעתי כי חבר הכנסת ביבי נתניהו נוהג לספר בדיחות במסדרונות הכנסת דווקא לחבר הכנסת דראושה, ובדיחות מן הסוג הזה.

משה שחל: במה מדובר?

משה שחל: אם הוא באמת לא התכוון וזו היתה בדיחה, אוי לנו שזה האיש שמתיימר להנהיג את האופוזיציה לראשות ממשלה.

משה שחל: ואם זה היה ברצינות – אוי לנו שכך קונים ומוכרים על חשבון ירושלים.

אסעד אסעד: – – –

משה שחל: חבר הכנסת אסעד אסעד, בזה חבר הכנסת ביבי נתניהו לא יכול לצאת נקי.

משה שחל: ואם הוא מכחיש את הדברים, יש בימינו אלה – ואני מכיר את זה כשר המשטרה, וגם אתה מכיר את זה – מכשירים שבאמצעותם אפשר לבדוק מי אמר אמת.

משה שחל: הציע את זה חבר הכנסת דראושה.

משה שחל: בוא נראה מי דיבר אמת.

משה שחל: אני מציע לחבר הכנסת ביבי נתניהו.

משה שחל: אני רוצה לומר לך, בעניין הזה זה ידבק בו, לא יעזור דבר.

משה שחל: אחת מן השתיים – הוא צחק מחבר הכנסת דראושה?

משה שחל: זו הגישה שלו?

משה שחל: מדוע?

אסעד אסעד: – – –

משה שחל: אני שואל אותך, מדוע?

משה שחל: למה?

משה שחל: חבר הכנסת דראושה הוא אובייקט להתבדחות?

משה שחל: אבל, רבותי חברי הכנסת, היה עוד דבר אחד.

משה שחל: חבר הכנסת מצא, תשמע.

משה שחל: שמעתי את הדברים.

רון נחמן: – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, אומנם הישג נכבד, אבל איפוק.

סאלח טריף: רק חזרת לכנסת, תתאפק ותשמע.

משה שחל: לפני שבוע – – –

אסעד אסעד: אלה הארגומנטים של שר המשטרה?

יהושע מצא: ספר לי על 14 המוסדות.

יהושע מצא: בושה.

משה שחל: אני אענה לך.

משה שחל: תקבל תשובה.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני לא משלים עם זה שלא נותנים לי לדבר.

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן חזר אחרי פגרה מבחירות בהישג גדול.

סאלח טריף: אני מבקש איפוק.

משה שחל: תשמע את העובדות גם אם זה לא נעים לך.

משה שחל: תשמע אותן עד הסוף.

משה שחל: לא נעים.

יהושע מצא: ככה אתה מדבר גם עם פייצל?

סאלח טריף: חבר הכנסת מצא.

משה שחל: חבר הכנסת מצא, אני מבקש.

יהושע מצא: עם פייצל – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת מצא, אני מבקש שלא תפריע יותר.

רון נחמן: אמר ז'בוטינסקי – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן.

משה שחל: מזמן שאתם נמצאים באופוזיציה, חודש אחרי חודש, לצערי הרב, הכנסתם נימה שלא היתה בכנסת ואני לא זוכר אותה זה שנים, נימה של שנאה.

משה שחל: היא לא היתה.

משה שחל: היו ויכוחים בבית הזה; היו דברים קשים מאוד שנאמרו כאן; נימה של שנאה לא היתה.

קריאה: "אלטלנה".

משה שחל: אפשר להתווכח, אני לא חולק על זה.

משה שחל: אפשר לבקר ממשלה, אני לא חולק על זה.

משה שחל: אני שואל אתכם, מה ההיגיון לפצל את העם הזה לכאלה שתומכים בירושלים ולכאלה שלא תומכים?

משה שחל: מי אתם שתבואו ותגידו לנו בעניין הזה ותיתנו ציונים?

משה שחל: במה חלקכם רב משלנו?

משה שחל: אולי מישהו מכם יבוא ויצביע על כל הרשימה.

משה שחל: במה?

משה שחל: בכיבוש ירושלים?

משה שחל: בבנייתה?

משה שחל: בהחלטה על החלת החוק עליה?

משה שחל: שימו לב, גם בדבריך, חבר הכנסת יגאל ביבי ידידי, אפילו אתה לא שמת לב.

משה שחל: אתה בא וטוען על הבנייה הבלתי-חוקית בירושלים כדבר חדש.

משה שחל: האם לא ידוע לך שבעניין זה עיריית ירושלים היא הגוף האחראי?

משה שחל: האם לא ידוע לך שאתה שולט בעירייה?

משה שחל: האם לא ידוע לך שאתה שותף בעירייה?

משה שחל: ואם זו אמת – ואני לא מקבל אותה – וזה איננו נכון – – –

יגאל ביבי: – – –

משה שחל: תן לי לדבר עד הסוף.

משה שחל: אתם איבדתם את העשתונות.

משה שחל: תלמדו שבאופוזיציה נשארים כל עוד העם לא החליט אחרת.

משה שחל: תלמדו את זה.

משה שחל: ישבנו אנחנו וכיבדנו את הבית הזה.

משה שחל: תמכנו בממשלה היכן שהיה צורך להדגים אחדות והתנגדנו רק כאשר היה צורך להתנגד.

משה שחל: על מה אתם מעלים את נושא ירושלים?

משה שחל: אומר חבר הכנסת מצא: תן לי את הרשימה.

יהושע מצא: – – –

משה שחל: אל תפריע לי.

רחבעם זאבי: את ירושלים כבשו מפלגות?

רחבעם זאבי: את ירושלים לא כבשו מפלגות.

משה שחל: לא.

משה שחל: העם הזה כולו.

רחבעם זאבי: את ירושלים שחרר צה"ל.

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי.

משה שחל: לשם מה הפיצול?

משה שחל: חבר הכנסת זאבי, לכן אין לכם שום זכות לבעלות על ירושלים.

משה שחל: אין שום זכות לאופוזיציה.

משה שחל: אתם לא מגינים עליה יותר מאתנו.

יהושע מצא: לכם אין רשות לפרק אותה.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת זאבי לשבת.

סאלח טריף: אני מבקש מחבר הכנסת מצא להתאפק.

סאלח טריף: אני מבקש מחבר הכנסת צוקר ללכת למקומו בשקט.

משה שחל: אביא כמה דוגמאות להתרת הרסן וללשון שבה מותר הכול, בגלל השלטון.

משה שחל: אין שום כבוד, לא לראש ממשלה, לא לשר חוץ, לא לממשלה, לכלום.

משה שחל: לפני שבוע קראתי מכתב שמסרתי היום לחבר הכנסת משה קצב, שנושא את החותם ואת הכותרת של UNITED STATES SENATE, חתום על-ידי אחד הסנטורים הידידים הגדולים ביותר של ישראל, דניאל פטריק מויניהן, שבו הוא כותב בצורה הברורה והמובנת ביותר, ולא לצורך קנטור, בוודאי לא נגד ישראל.

משה שחל: הוא אומר: .

משה שחל: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מצא, אילו היה חצי מכתב מהסוג הזה, אתם הייתם באים ואומרים: בוגד?

משה שחל: סכין?

משה שחל: הדברים ששמעתי אותם השבוע הם מסמרי שיער.

משה שחל: לכן אמרתי, יש בעיה של שנאה שאתם מחדירים אותה בגלל דבר אחד: אתם לא רגילים לשבת באופוזיציה.

משה שחל: 15 שנה הרגילו אתכם לדבר אחד – שלטון בכל מחיר, לכם אפשר למכור הכול.

קריאה: נוריד אתכם.

משה שחל: רבותי חברי הכנסת, אני אינני יודע למי להאמין.

משה שחל: אני אומר לכם שאינני נוטה לקבל אוטומטית כל דבר שנאמר.

משה שחל: יש לי פה מברק שנשלח למשרד החוץ.

משה שחל: הוא לא מסווג.

משה שחל: תרצו העתק – אני אתן לכם.

יהושע מצא: מי חתום?

משה שחל: חתום עליו עופר בבלי, עובד משרד החוץ.

משה שחל: הנדון: פארוק אל-שרע, ריאיון.

משה שחל: הוא כותב על פארוק אל-שרע, שאמר דברים תחת הכותרת: נשיב לידינו את הגולן, תהא אשר תהא מפלגת השלטון בישראל.

משה שחל: הוא אמר שישראל וסוריה מנהלות כרגע משא-ומתן על הסדרי ביטחון סימטריים ומאוזנים בו ישראל – וכן הלאה.

משה שחל: בביקורו בוושינגטון גילה נחישות אמריקנית לתווך ולקדם את התהליך.

משה שחל: הכחיש מכול וכול קיום ערוץ חשאי בלונדון עם באשר אל-אסד.

משה שחל: בתשובה על שאלה, אני מצטט, על המשך התהליך אם יעלה הליכוד לשלטון, אמר: השלום עם סוריה הוא אינטרס ישראלי עליון, הגם שהלחץ הבין-לאומי לא יאפשר לליכוד לעצור את התהליך.

משה שחל: הוא הוסיף, כי ההתנחלויות בגולן הן של מפלגת העבודה, ועל כן הליכוד יוותר עליהן כשם שוויתר על סיני.

משה שחל: עוד בהקשר זה אמר, כי בחודשים האחרונים קיבלה סוריה סימנים כי הליכוד ישתוקק לחתום על חוזה שלום – –

יגאל ביבי: מי זה?

סאלח טריף: פארוק אל-שרע.

משה שחל: – – וכי הוא יודע היטב כי הדבר כרוך בוויתורים על הגולן.

משה שחל: בנושא ה-הוא המשיך – – –

יגאל ביבי: גם השכן שלי כתב לי מכתב.

משה שחל: חבר הכנסת יגאל ביבי, עמד פה חבר הכנסת מצא וציטט בעל-פה, ולא מהכתב.

משה שחל: הוא ציטט מהעיתון "ידיעות אחרונות"; הוא ציטט כתב השמצה בלי להניד עפעף וקבע, כי הממשלה וחבריה ושמעון פרס הם בוגדים, הם מוותרים.

משה שחל: אולי תסביר לי, זאת נורמה פרלמנטרית, כך לנהוג?

משה שחל: אתם לא מקשיבים לעצמכם?

משה שחל: תסבירו לי, על מה?

משה שחל: הרי על ירושלים אנחנו אומרים: אין ויכוח.

משה שחל: אנחנו נעמוד על כך.

יהושע מצא: מה עם הקרקעות?

יהושע מצא: ביטלתם את ההפקעות.

יהושע מצא: ביטלתם או לא ביטלתם?

משה שחל: במה נתפסים?

משה שחל: אומר חבר הכנסת מצא, תן לי את הרשימה של המוסדות.

יהושע מצא: ביטלתם את ההפקעות או לא ביטלתם?

משה שחל: חבר הכנסת מצא, זה עובר כל גבול.

משה שחל: תן לי לומר לך.

יהושע מצא: מה זה, פלייטון?

יהושע מצא: תשיב ברצינות.

סאלח טריף: חבר הכנסת מצא, אני מבקש.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר משהו בקשר לירושלים.

משה שחל: אני אומר, לא מפני שאינני מכיר, אלא מפני שאני כן מכיר.

משה שחל: אני ישבתי בשתי ממשלות אחרות ואני יושב בממשלה הזאת.

משה שחל: שום ממשלה לא עשתה למען ירושלים כממשלה הנוכחית, תאמינו לי, לא בתקציב ולא בדאגה ולא בעמידה.

משה שחל: מנפנפים בעניין המוסדות.

משה שחל: אני העברתי לך את רשימת המוסדות, אדוני היושב-ראש.

יגאל ביבי: ראש העיר לא יודע מה עשיתם בירושלים?

משה שחל: חבר הכנסת יגאל ביבי, תרשה לי, מטעמי נימוס, תן לי לגמור.

יהושע מצא: כמה מוסדות סגרת?

משה שחל: אני מבקש, תן לי לגמור.

יהושע מצא: אני אתן לך.

משה שחל: ובכן, יש בג"ץ.

משה שחל: חבר הכנסת פיני בדש, אני אקח לך את הג'יפ.

סאלח טריף: חבר הכנסת בדש, תיזהר עכשיו.

סאלח טריף: תשב בשקט.

משה שחל: יש בג"ץ, נדונה עכשיו בבית-המשפט עתירה בקשר למוסדות פלשתיניים בירושלים.

משה שחל: חבר הכנסת יגאל ביבי וחבר הכנסת מצא, לאחר בדיקה על-ידי כל הנוגעים בדבר במשרד המשטרה, במשטרת ישראל ובמקומות אחרים שאני לא אפרט אותם, מצאנו שמבחינה משפטית יש ארבעה מוסדות מתוך 14 שניתן להתייחס אליהם במובן המעשי והממשי ולתבוע את סגירתם.

משה שחל: אני רוצה להודיע לכם, לאחר שהעברנו דרישה בכתב, שלושה מתוך הארבעה – או שנסגרו או שהאנשים הוצאו מירושלים.

משה שחל: זה חלק מהתשובה שהמדינה תיתן בבג"ץ.

משה שחל: יש לנו בעיה, ואני אומר אותה בגילוי לב, אין לי סיבה להסתיר אותה, אני לא חושב שבעניין הזה אני צריך להעלים מידע, להיפך.

משה שחל: יש לנו בעיה משותפת שצריך לדון בה.

יהושע מצא: אתם מסתירים מידע.

יהושע מצא: אתם מסתירים מידע.

משה שחל: אני מודיע לך, חבר הכנסת מצא, אם מישהו יאמר לי את זה, אני אומר לך שאני אדרוש אותו ואני אביא אותו כאן לבירור אמיתי.

משה שחל: אני אנהג בכנסת כפי שהכנסת מחייבת.

משה שחל: אני אביא את כל העובדות ואת כל האמת, ואני אציג אותן.

משה שחל: אתה יודע שאם אינני מציג הכול במליאת הוועדה, אצלך, יש סיבות.

משה שחל: אנשים באים אליך ומוסרים לך כל מידע בדיוק כמו שאני מכיר אותו.

יהושע מצא: – – –

משה שחל: יש בעיה עם מי שמונה על-ידי הרשות הפלשתינית במסגרת התפקידים כאחראי להקדשים, לווקף.

משה שחל: אנחנו מטפלים בנושא הזה.

משה שחל: אני עומד על כך שיהיה טיפול.

משה שחל: לכן, אל תנפנפו בדברים האלה כל פעם.

משה שחל: הם אינם קיימים.

משה שחל: תשאל.

משה שחל: אתה רוצה, תגיש שאילתא פורמלית ואני אענה לך פורמלית.

משה שחל: אי-אפשר לנפנף בדברים האלה.

יהושע מצא: שאלה אחת.

משה שחל: אחר כך.

משה שחל: תן לי עד הסוף.

יגאל ביבי: – – –

משה שחל: חבר הכנסת יגאל ביבי – – –

יהושע מצא: אני הוצאתי מכתב לראש הממשלה ולך, בינואר 1995, ובו פרטים על כל 14 המוסדות.

יהושע מצא: עד היום, לא ראש הממשלה ולא אתה אישרתם.

משה שחל: חבר הכנסת מצא, אני אבדוק.

משה שחל: אני עונה על כל מכתב.

משה שחל: אני חושב שאתה טועה.

משה שחל: אולי שלחת את המברק למשרד ראש הממשלה ולא אלי.

משה שחל: אם היית שולח אלי – היית מקבל תשובה.

משה שחל: כשתהיה לי התשובה אני אקרא את כל פרטיה מעל הדוכן.

משה שחל: אין לי מה להסתיר.

משה שחל: בעניין הזה אני חייב להודיע כל דבר.

משה שחל: הכנסת תדרוש – היא תקבל.

משה שחל: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד גם לחבר הכנסת יגאל ביבי: מה אתה בא לומר לי בקשר לג'יבריל רג'וב?

משה שחל: שיעז להניח את כף רגלו בירושלים.

משה שחל: אתה יודע כמה אנשים נמצאים במעצר ועומדים לפני משפט, עצורים עד למשפט?

משה שחל: אל תהיה לי גיבור כזה.

משה שחל: אתם לא עשיתם כהוא-זה מבחינה זאת.

משה שחל: אני רוצה להגיד לך, מבחינת מספר השוטרים שיש בירושלים, יש גידול של 40% בערך, מאז הייתם בשלטון עד לאחר שהגענו.

משה שחל: לכן, אל תדברו דיבורים מהסוג הזה.

יהושע מצא: ג'יבריל רג'וב היה בירושלים.

יהושע מצא: הוא ברח מירושלים.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, בקשר לרמת-הגולן אני רוצה לומר את הדברים הבאים: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, כי אני השבתי על זה לא פעם אחת ולא פעמיים.

משה שחל: אני מציע בכל הכנות לאלה שאינם ותיקים בבית הזה: תלכו ותראו את הדיון על חוק רמת-הגולן.

משה שחל: חוק רמת-הגולן לא הפך את רמת-הגולן לחלק מאדמת ארץ-ישראל.

משה שחל: הוא הוגש מתוך ידיעה ברורה, שאמרו אותה גם ראש הממשלה דאז וגם מי שהיה אז יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, משה ארנס.

משה שחל: הם קבעו אותו ואמרו במפורש: זה פיקדון מפני שאין עם מי לדבר.

משה שחל: כשיהיה עם מי לדבר, החוק לא יהווה שום מניעה, שום מכשול לניהול משא-ומתן.

משה שחל: ראש הממשלה דאז מנחם בגין אמר אז דברים יותר קיצוניים.

יהושע מצא: מה אמר ראש הממשלה?

יהושע מצא: מה אמר רבין?

משה שחל: אל תבהיל אותי.

יהושע מצא: מה אמר רבין?

משה שחל: אל תבהיל אותי.

משה שחל: אל תבהיל אותי.

משה שחל: אני רוצה לומר לכם כך: ביחס לרמת-הגולן הודענו מהיום הראשון, שאם וכאשר נגיע למשא-ומתן עם סוריה ויהיה בידינו הסכם שלום, אנחנו נביא אותו למשאל עם.

משה שחל: הבעיה שלכם היא שאתם מפחדים ממשאל עם כי אתם מפחדים מהשלום.

משה שחל: הבעיה האמיתית של האופוזיציה איננה רוב או מיעוט, אלא זו בעיה שכל התפיסה שלכם התמוטטה.

משה שחל: היא התמוטטה בשטחים, ביהודה ושומרון, היא התמוטטה בעזה, היא התמוטטה לאורך כל הדרך.

משה שחל: אתה בא ושואל אותי מה אמר ראש הממשלה.

רון נחמן: ומה אמרתם ב-1992?

משה שחל: מנחם בגין, זיכרונו לברכה, אמר כאן ערב הבחירות: לא נוותר על אף גרגר של סיני, של חול סיני, והוא עשה את מה שעשה.

משה שחל: אל תנפנפו.

משה שחל: אל תרימו עיניים לשמים.

משה שחל: אתם האחרונים שתעזו לדבר.

יהושע מצא: סיני והגולן – – –

משה שחל: אדוני היושב-ראש, בעניין הגולן אני רוצה למסור את ההודעה הבאה: אם וכאשר נגיע למשא-ומתן עם סוריה, להצעת חוזה שלום שתוסכם על-ידי הממשלה, תובא ההצעה הזאת למשאל עם.

משה שחל: לא ייחתם חוזה שלום עם סוריה לפני הכרעת העם במשאל עם.

משה שחל: לא יבוצע שינוי במצב הנוכחי ברמת-הגולן בטרם תאושר הצעת חוזה השלום במשאל עם.

משה שחל: לכל אלה ששואלים ומשיבים, שום ממשלה לא קיבלה על עצמה הליכה אל העם, שהוא יחליט, לא חברי הכנסת.

משה שחל: אז לא תוכלו; חבר הכנסת יגאל ביבי, חבר הכנסת ביבי נתניהו – לא אתה אלא הוא – לא יוכל להציע תפקיד שרים.

משה שחל: איני יודע עם מי הוא ימלא את הממשלה שלו, אולי עם האשם מחאמיד, אולי עם חבר הכנסת סלים, אולי עם טלב אלסאנע.

יהושע מצא: עוד תעמוד בתור אצלו.

משה שחל: הוא לא יעשה את זה.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שאילו היתה לבית הזה אפשרות, אילו היה בתקנון סעיף כזה, היה צריך להתלכד היום, דווקא ביום ירושלים, ולהגיד לאופוזיציה: טוב היה לכם לולא עשיתם מה שעשיתם לפני שבוע, וטוב היה לכם עוד יותר לולא הגשתם היום את הצעת האי-אמון ה-81.

משה שחל: 81 פעם.

יהושע מצא: בכל שבוע.

משה שחל: ניסיתם, ואתם נכשלים, שבוע אחר שבוע.

יהושע מצא: תגיד להם תודה.

יהושע מצא: תגיד תודה לטלב אלסאנע.

משה שחל: אם אני צריך להכתיר – – –

סאלח טריף: אל תתעמת עם חבריך.

משה שחל: אם אני צריך להכתיר בכותרת את מעשיכם, במיוחד לאחרונה, הייתי אומר, כי נכשלתם.

משה שחל: אתם לא ראויים לאמון העם והציבור.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני מציע לכנסת לדחות את הצעות האי-אמון ולהשאיר את את המלאכה של ניהול המדינה במסירות ובאחריות בידי יצחק רבין וממשלתו.

משה שחל: הם ראויים לאמון הזה, הם מקבלים אותו מדי שבוע, למרות הדמגוגיה, הדיבור ושכיחת האמת של האופוזיציה.

סאלח טריף: תודה לשר משה שחל.

סאלח טריף: אנחנו מתחילים בדיון.

סאלח טריף: חבר הכנסת עובדיה עלי, אתה מוכן?

סאלח טריף: אני מזמין אותך לדוכן.

סאלח טריף: חמש דקות לכל דובר, בבקשה.

סאלח טריף: חבר הכנסת עובדיה עלי, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת עובדיה עלי לדבר.

רון נחמן: אני מצטער על שהשר שחל היה צריך לענות ולא ראש הממשלה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שאתייחס לדברי השר שחל, בכל זאת אני רוצה לומר מלים אחדות על יום ירושלים.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, יום ירושלים הוא יום של חג, ואת זאת אנחנו מציינים גם כאן.

עובדיה עלי: כך נאה לעשות, ירושלים היא על ראש שמחתנו.

עובדיה עלי: אך חגים ומלים גדולות אינם בונים עיר ואינם מחזקים את ירושלים, ואין זה לא מדד ולא סימן לזיקה ולקשר עם ירושלים.

עובדיה עלי: אפילו בתפילות לא סגי, שכן מה שקובע בסופו של דבר אלה המעשים, ומעשיה – אדוני שר המשטרה – או ליתר דיוק מחדליה של הממשלה הזו בעת האחרונה, אינם מחזקים את ירושלים ואינם מבססים את אחיזתנו בה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, למרות זאת אני יכול לומר בלב שקט ובוטח, שירושלים אינה בסכנה, ירושלים תישאר הבירה הנצחית של מדינת ישראל, שכן היא חזקה יותר מאותם חלשים ונרפים היושבים בממשלה זו; אותם חלשים ונרפים, שרוממות ירושלים בפיהם, אך במעשיהם הם שומטים עוד אבן ועוד אבן מחומתה.

עובדיה עלי: הוויתור על האדמות בירושלים והקפאת ההפקעה הם שערורייה ופרק מביש בהיסטוריה של הממשלה הזו.

עובדיה עלי: מעשיה אשר נועדו לגלגל את האשמה על הליכוד הם בבחינת הוספת חטא על פשע.

עובדיה עלי: זו בדיחה.

עובדיה עלי: שמעתי כאן את השר שחל, שאני מעריך ומוקיר אותו מאוד.

עובדיה עלי: הוא לא זקוק למחמאות שלי, אני חושב שהוא מהשרים הטובים בממשלה זו, אולי הטוב שביניהם; אדם יסודי, אדם רציני.

עובדיה עלי: אבל כאשר שמעתי אותך, אני אומר לך שישבתי וצחקתי.

עובדיה עלי: איזה מין דמגוגיה היא זו, לבוא ולומר שהליכוד וחבר הכנסת נתניהו הם שביטלו את ההפקעה.

עובדיה עלי: הרי אתה יודע שזה לא כך.

עובדיה עלי: אתה יודע שליכוד הציע לכם הצעות אחרות.

דוד צוקר: עזוב את השר שחל, תשאל את חבר הכנסת נסים.

שלמה בוחבוט: רק אתם ביטלתם את ההפקעות.

עובדיה עלי: אתם נתלים – – – חלקת לו מחמאות, אתה חושב שסייעתם בידו?

עובדיה עלי: אתם נתלים באילן גדול.

עובדיה עלי: חבר הכנסת נסים, מורי ורבי, אדם רציני, יש באמת להיתלות בו, אבל מה הקשר בין זה לזה?

משה שחל: אני מעריך מאוד את חבר הכנסת נסים.

משה שחל: אלה דברים אמיתיים וכנים.

עובדיה עלי: מי שביטלה את ההפקעה היא הממשלה.

עובדיה עלי: האופוזיציה היא אופוזיציה.

עובדיה עלי: קחו את האחריות על עצמכם.

עובדיה עלי: עשיתם מעשה מביש שאינו במקומו.

עובדיה עלי: תודו בטעות, תישאו באחריות.

סאלח טריף: חבר הכנסת עלי, אני מבקש להפסיק אותך.

סאלח טריף: יש סיבה חשובה להפסיק אותך.

סאלח טריף: חברי הכנסת הנכבדים, זה עתה נכנסה ליציע האורחים משלחת של ועדת החוץ של הפרלמנט הסיני.

סאלח טריף: תרשו לי בשמי ובשמכם לכבד אותם בברכה – – –

עובדיה עלי: למה לך להפסיק אותי באמצע?

עובדיה עלי: מה קרה?

עובדיה עלי: לא יכולת לתת לי לסיים עוד שלוש דקות?

סאלח טריף: אתן לך להשלים את כל הנאום שלך.

סאלח טריף: אל תדאג, מדוע אתה מוטרד?

עובדיה עלי: זה לא מקובל ולא מכובד, תסלח לי, עם כל הכבוד.

סאלח טריף: מה קרה?

סאלח טריף: מה קרה?

עובדיה עלי: באמצע הנאום מפסיקים, על מה?

סאלח טריף: אתה יכול להשלים את הנאום ככל שתרצה.

סאלח טריף: מה הבעיה?

עובדיה עלי: סליחה, עם כל הכבוד, זה לא מקובל, אבל תדבר.

סאלח טריף: אני רוצה לברך ולקדם בברכה את אורחינו, חברי ועדת החוץ של הפרלמנט הסיני היושבים עמנו ביציע האורחים.

סאלח טריף: זו המשלחת הפרלמנטרית הראשונה מסין המבקרת בישראל, ובראשה עומד יושב-ראש ועדת החוץ של הפרלמנט.

סאלח טריף: אני משוכנע כי ביקורם יעמיק את הקשרים בין שני הפרלמנטים ובין שני העמים, ואני מקווה כי יוכלו לעמוד מקרוב על הבעיות הביטחוניות והמדיניות שמדינת ישראל ניצבת מולן.

סאלח טריף: אני מאחל לאורחינו היקרים ביקור פורה ומוצלח, ומקווה כי יהפכו שגרירים של רצון טוב של ישראל במדינתם.

סאלח טריף: ברוכים הבאים.

סאלח טריף: חבר הכנסת עובדיה עלי, בבקשה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כמו בעבר כך גם היום, הליכוד ייתן את ידו ויתמוך ללא עוררין בכל מעשה שתעשה הממשלה הזו אשר יחזק את ירושלים ויעמיק בה את שורשינו.

עובדיה עלי: אני אומר זאת בשמי ובשם הליכוד, ואני אומר זאת בשם העומד בראשה ובשם אחרון המתפקדים של המפלגה הזו: צאו וחזקו את ירושלים, הוסיפו בה שכונות, הרחיבו את יריעותיה, ואנחנו נעמוד מאחוריכם.

עובדיה עלי: אל תשובו אל המתכונת העלובה והמעליבה כאחת: גם לא לעשות, וגם לגלגל את האשמה על אחרים.

עובדיה עלי: נבהלתם מחוסייני, נבהלתם מאחרים, נכנעתם במקום שבו אפילו האמריקנים, שירושלים אינה בירתם, לא נכנעו.

עובדיה עלי: אבל ירושלים חזקה מכם, והיא מצפה לסיום כהונתה של הממשלה הזו, על מנת שתשוב ותתפתח, על מנת שתשגשג תחת ידם של אלה שאינם נבהלים מכל יבבה הבאה מה"אוריינט האוס" ומכל רשרוש המגיע מהמגרב.

עובדיה עלי: נס שחרורה של ירושלים קרה לנו ב-1967, אבל הנס הזה הולך ונמוג בגלל רפיסות דעת וחולשתם של מנהיגים קצרי ראות, המוכנים לעטור לירושלים עטרה של מלים, אך אינם אמיצים דיים לעטור לה עטרה של שכונות יהודיות, שכונות יהודיות חדשות המתפתחות ומתבססות, על מנת להשאירה כבירה נצחית של מדינת ישראל.

עובדיה עלי: רפיסות הדעת והחולשה הן כה מדהימות, עד שהיו קולות שבאו מהממשלה הזו, שקראו לאמריקנים שלא להעביר את שגרירותם לירושלים.

עובדיה עלי: אוי לאוזניים שכך שומעות.

עובדיה עלי: אבל ירושלים, עיר בת 4,000 שנה, יותר חזקה, והיא תוכל להמתין עוד עת קצרה, עד לנפילת הממשלה הזו במהרה בימינו.

עובדיה עלי: הממשלה הזו אינה ראויה לאמון, בשל מעשיה ובשל מחדליה הנוראיים, ומוטב שתעבור מן העולם, ויפה שעה אחת קודם.

עובדיה עלי: אני מקווה שאכן הכנסת תביע היום אי-אמון בממשלה הזו, שיושבים בה נרפים.

עובדיה עלי: אני מאוד מאוכזב מהדברים שאני שומע כאן דווקא מידידים שעשו רבות, שפעלו, שלחמו, ששחררו את ירושלים.

עובדיה עלי: איש כאן לא ייקח, חבר הכנסת אור, לא ממך ולא ממר רבין ולא ממוטה גור ולא מאחרים את התרומה שלהם לשחרור ירושלים.

אורי אור: – – –

עובדיה עלי: עשיתם מעשה גדול, אבל חבל שהנכסים האלה הולכים ונשחקים.

עובדיה עלי: אתם הולכים ומאבדים את הנכס האדיר הזה שהופקד בידינו.

עובדיה עלי: בלי מעשים קשה לראות את ירושלים ממשיכה בהתפתחותה.

אורי אור: אפשר לשאול אותך שאלה?

סאלח טריף: לא.

עובדיה עלי: בבקשה.

עובדיה עלי: ברשות היושב-ראש.

אורי אור: מה שאנחנו עושים, אולי הבנתי.

אורי אור: האם מצפונך נקי בקשר להתנהגות הליכוד בשבוע שעבר בנושא ירושלים?

עובדיה עלי: חבר הכנסת אור, השאלה שלך בכלל לא רלוונטית.

אורי אור: שאלתי אותך שאלה לא לעניין.

עובדיה עלי: כאן דנים על מעשי הממשלה בנושא ביטול ההפקעות.

עובדיה עלי: אני חושב שהעניין הזה של ביטול ההפקעות לא היה במקומו, נבע מחולשה, מישהו חיכה לאיזה סולם שהוגש לו.

עובדיה עלי: אתם גלגלתם את האחריות על האופוזיציה.

עובדיה עלי: דברו על המעשים שלכם.

עובדיה עלי: מה הקשר לאופוזיציה בעניין זה?

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת עובדיה עלי.

סאלח טריף: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת דוד צוקר.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, איזה שילוב מדהים מצא לו הליכוד ביום שבו הכנסת, מדינת ישראל, עם ישראל מצדיעים לירושלים, מנסים לחזק את הקונסנסוס הקיים סביב ירושלים.

עמיר פרץ: והליכוד, במקום לנסות לשכוח את היום שבו ביזה את עצמו, פגע בשותפיו, החליש את ירושלים, שוב הוא בא ומעלה זאת כהצעת אי-אמון בממשלה.

עמיר פרץ: אנחנו מבינים את המבוכה הרבה השוררת בימין.

עמיר פרץ: ונכון שהימין מחפש הזדמנות נוספת להסביר ולהתנצל.

עמיר פרץ: אני רוצה לשאול את אנשי הימין היום, כל השותפים שהלכו אחרי הליכוד באותו יום כשכולם נראו כאן מבולבלים וחסרי ישע, אני רוצה לשאול אותם: למה אתם אומרים בחצי-פה בכל מקום שהכשילו אתכם, שזה היה בניגוד לעמדתכם?

עמיר פרץ: למה אתם אומרים שאתם לא מבינים איך ביבי נתניהו לא מבדיל יותר בין האמצעי לבין המטרה?

עמיר פרץ: נכון, יש כאלה שאומרים שהמטרה מקדשת את האמצעים.

עמיר פרץ: אבל, מה היא המטרה?

עמיר פרץ: האם המטרה היא לחזק את ירושלים או המטרה היא שלטון?

עמיר פרץ: האם להיות בממשלה זה אמצעי כדי להשיג את המטרה, או שהשלטון הפך למטרה?

עמיר פרץ: הליכוד בראשותו של ביבי נתניהו הפסיק להבחין בין האמצעי לבין המטרה והכול השתבש.

עמיר פרץ: אני רוצה להוסיף ולשאול את אנשי הימין.

עמיר פרץ: בעיקר יש לי פה נחת לראות את אחד מחברי הכנסת שאמר זאת בגלוי, חבר הכנסת משה נסים.

עמיר פרץ: יש לי שאלה אליך – – –

משה נסים: אולי גם אני אשאל אותך שאלות?

עובדיה עלי: אתם לא עוזרים לו.

עמיר פרץ: אני בעד.

עמיר פרץ: אבל יש לי קודם שאלה אליך.

עמיר פרץ: אני יודע שאנחנו לא עוזרים לו, אבל אנחנו רוצים לשאול אותו.

עמיר פרץ: אדם שמתגלה ברוב כנותו ואומר את דבריו, צריך לשאול אותו שאלה.

עמיר פרץ: אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת משה נסים: אינך חרד ללכת אחרי ביבי נתניהו?

עמיר פרץ: אינך חרד לתת לביבי נתניהו להוביל את מדינת ישראל למשא-ומתן?

עמיר פרץ: אתה וחבריך שאומרים על פרס ורבין שהם לא יודעים לנהל משא-ומתן, שהם חושפים את כל הקלפים, שהם מציעים הכול?

עמיר פרץ: אינך חושב שמי שדראושה הצליח לתרגל אותו, אסד יקרקס אותו?

עמיר פרץ: אתה לא פוחד אחרי כל מה שקרה בשבוע שעבר להפקיר את מדינת ישראל בימים הכי מסובכים שלה בידי ביבי נתניהו?

עמיר פרץ: אני חושב, שאם יש לך יושר כפי שהתגלה, ואם אתה ממשיך לדבוק בעמדותיך באומץ לב, אתה צריך לבוא, לטובת מדינת ישראל, ולומר: אתם צריכים לשקול מחדש אם המנהיג שבחרתם יכול להוביל אתכם או להוביל את מדינת ישראל.

רון נחמן: העם ייתן לכם את התשובה בקלפי.

דוד צוקר: רק אל תשקלו מחדש.

עמיר פרץ: מי שבלע פיתיון שדראושה שם לו, קשה להאמין שהוא יעמוד בפני פיתיונות של אסד, של אמריקה.

רון נחמן: אתה טובל ושרץ בידך.

רון נחמן: שלוש שנים דראושה מחזיק אותך על הדוכן.

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, בלי איומים ובלי הפרעות.

עמיר פרץ: חבר הכנסת רון נחמן, אנחנו עושים זאת בגלוי.

רון נחמן: גם הציבור יעשה זאת בגלוי.

עמיר פרץ: כן, בוודאי.

עמיר פרץ: חבר הכנסת רון נחמן, אנחנו הולכים לדבר עם אסד בגלוי.

עמיר פרץ: אתם תגידו שאתם לא מדברים עם אסד ולא תדעו איך אתם באים עם הסכם שמחזיר את כל רמת-הגולן.

רון נחמן: הציבור ייתן לכם תשובה.

רון נחמן: מה אמרת לפני שלוש שנים?

רון נחמן: אתה רוצה שאני אזכיר לך? טובל ושרץ בידו.

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, היום אתה במשנה מרץ.

סאלח טריף: אתה אומנם יושב פה יחיד ממפלגתך.

עמיר פרץ: מי טובל ושרץ בידו?

רון נחמן: אתה.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לך, שהתקשיתי לראות איך אנשי הליכוד פתאום מסתערים על רמת-הגולן.

עמיר פרץ: תגיד לי, חבר הכנסת רון נחמן, אתה היית שם?

רון נחמן: כן, הייתי שם.

רון נחמן: יש לך הרבה "אופסיידים".

רון נחמן: אני מכניס רק "גולים".

עמיר פרץ: טוב שהיית.

עמיר פרץ: אני מברך אותך על בחירתך, אבל לא צריך להגזים.

עמיר פרץ: חכה רגע.

סאלח טריף: אריאל עוד לא בליגה הלאומית, אפילו לא בארצית.

סאלח טריף: אני מתכוון לכדורגל.

סאלח טריף: אני בקיא בכדורגל.

עמיר פרץ: חבר הכנסת רון נחמן, זה יפה מאוד, אתה ראש עיר טוב, מנהל את העניין, מגיע לך אמון.

עמיר פרץ: אם הייתי תושב אריאל הייתי תומך בך.

עמיר פרץ: אבל בוא נראה איפה היית.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר, שאתמול ראיתי את אנשי הימין מסתערים על רמת-הגולן וכל הליכוד מחבק פתאום בחום את כל חברי הקיבוצים ברמת-הגולן.

עמיר פרץ: את מי מחבקים בחום?

עמיר פרץ: את הבטן הרכה ביותר של מפלגת העבודה, שבמשך כל ימות השנה הליכוד חובט בה בלי רחמים בצורה מכוערת, תוך כדי הסתה של כל הציבור נגדה.

עמיר פרץ: עכשיו כולם מטפסים לרמה, מחבקים את החלוצים, את הבונים, את מחזקי הארץ.

עמיר פרץ: אתה יודע, חבר הכנסת רון נחמן, בתוך אנשי הרמה שישבת אתם יש כאלה שהסכימו להיכנס לבית-סוהר כדי שלא לשרת ביש"ע, כי הם חושבים שהם צריכים לפנות את רוב היישובים משם.

עמיר פרץ: איך אתה מתחבר ברוב צביעותך לסיטואציה מסוימת, שאתה מנסה להפוך אותה כאילו לכלי?

רון נחמן: גם הם יהודים, הם לא פוליטיקאים.

רון נחמן: אלוהים יסלח להם.

רון נחמן: אתה פוליטיקאי.

עמיר פרץ: הם לא פוליטיקאים.

עמיר פרץ: אלוהים יסלח להם.

עמיר פרץ: לכן, אם הליכוד חושב להפוך אותם קיבוצניקים למניפי הדגל של מדיניות הקיפאון והסטטוס-קוו, מדיניות של הנצחת האיבה והשנאה, מדיניות של עם שעל חרבו יחיה לעולמי עולמים, הוא טועה.

עמיר פרץ: אני רוצה לפנות מכאן לאנשי רמת-הגולן ולומר להם: אל תתפתו אחרי הימין, שמנסה להצית מלחמת אחים בתוכנו.

עמיר פרץ: אל תתפתו אחרי רפול, אחרי הליכוד שמודיע על אלפים שיעלו לחסום בגופם אם תתקבל איזו החלטת ממשלה, של ממשלה חוקית.

עמיר פרץ: אני אומר לאנשי רמת-הגולן: מותר לכם להילחם על הבית שלכם, מותר לכם לאהוב את המקום שבו אתם גרים – –

רון נחמן: טוב שמותר.

עמיר פרץ: – – אבל כשאתם מסתכלים הלילה על הילדים הישנים במיטות, אל תחשבו רק על המקום שבו הם נמצאים, תחשבו על כך שהם צריכים לגדול לימים של שלום, ולא חלילה שמחר הם יצטרכו להמשיך ולהישלח כמו חיילינו להיאבק בטרוריסטים בלבנון.

עמיר פרץ: אני פונה שוב לאנשי רמת-הגולן: אל תתחברו לצבועי הליכוד, אל תתחברו לאויבי השלום.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת דדי צוקר.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת שלמה בניזרי.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ובעיקר חבר הכנסת רון נחמן; חבר הכנסת נחמן, אין פה אף אחד מהליכוד, לכן אני רוצה לשאול אותך, בכנות: האם זה יום להעלות הצעת אי-אמון מטעם הליכוד?

דוד צוקר: תגידו, זה היום להעלות אי-אמון מטעם הליכוד?

רון נחמן: כל יום כשר, כל יום טוב.

דוד צוקר: הרי אתם נראים כמו קטטה.

דוד צוקר: אתם לא נראים כמו מפלגה, אתם נראים כמו איזו קטטה, כמו הפרת הסדר הציבורי.

דוד צוקר: יד איש באחיו, חיים בלעו – והם מציעים אי-אמון.

דוד צוקר: אז מה חשבת שהשר יגיד פה?

דוד צוקר: ודאי שהוא אמר שהוא מציע אי-אמון באופוזיציה.

דוד צוקר: אתם נראים כמו איזו זירת אגרוף בין שני חבר'ה, אף אחד לא יודע על מה הם מתאגרפים, כמו איזו התערבות בשכונה, והקטטה הזאת מציעה אי-אמון בממשלה.

עמיר פרץ: בשכונה הקטטות יותר מסודרות.

דוד צוקר: ברוב המקרים שהיו לי קטטות בשכונה, הבנתי על מה זה.

דוד צוקר: אבל על מה זה עכשיו, אדוני השר?

דוד צוקר: על 20-80, או על 30-70, או על 15-85?

דוד צוקר: האם אתה יכול להגיד לי על מה הקטטה?

דוד צוקר: אז היום הם מציעים אי-אמון בממשלה.

דוד צוקר: מי מציע?

דוד צוקר: עולה מנהיג מפלגה, גרוגי, בשבוע שעבר, מילא, חטף חבטות מהקואליציה, זו לא חוכמה, זה חלק מהחוקים; אבל הוא חטף חבטות מחבריו, מימין ומשמאל, ובעיקר מאחור.

דוד צוקר: תגיד, בגרוגי אפשר לנצח, רון נחמן?

דוד צוקר: האם אפשר כך?

רון נחמן: הוא ינצח.

דוד צוקר: ואני מתחנן, חבר הכנסת עמיר פרץ, אל תבקש להחליף אותו.

רון נחמן: הוא ינצח.

יוסף בא-גד: מה זה גרוגי?

דוד צוקר: עולה חבר הכנסת עמיר פרץ ומבקש להחליף את ביבי נתניהו.

דוד צוקר: אני פונה אליכם בתחינה, על ארבע, על הברכיים: אל תחליפו אותו, הוא מועמד מצוין שלנו.

רון נחמן: אנחנו לא נחליף אותו.

רון נחמן: מאה אחוז.

רון נחמן: והוא ינצח.

דוד צוקר: מאה אחוז.

דוד צוקר: אני רק מבקש, חבר הכנסת נחמן, אל תסיקו מסקנות מהשבוע הזה.

רון נחמן: נכון.

דוד צוקר: עמיר פרץ, אתה מציע להם ללמוד מהניסיון?

דוד צוקר: אני דוחה את ההצעה שלך בבוז.

דוד צוקר: אני לא רוצה שילמדו.

דוד צוקר: אני מציע שהוא יעמוד בראש הקטטה הזאת.

עמיר פרץ: – – –

דוד צוקר: אם להיות ענייניים, אני חושב שהוא נבחר ברוב דמוקרטי; אני חושב שאם דוד לוי לא יזכה למה שהוא ראוי לו, ראוי שהוא יקים מפלגה משלו.

רון נחמן: אתה במחנה לוי עכשיו, נכון?

דוד צוקר: לא, אבל אני אומר לך, אני מתייחס אליכם בתור קטטה, לא בתור מפלגה.

רון נחמן: אני נפעם מההזדהות שלך.

דוד צוקר: מי מעלה את האי-אמון הזה?

דוד צוקר: אתה מבין מי מעלה אי-אמון, אדוני השר?

דוד צוקר: ההחלטה שנפלה בסוף היתה החלטה טובה מאוד.

דוד צוקר: חבל שהגענו לזה, אבל – מפלגה שמבצעת את מדיניות הליגה הערבית.

דוד צוקר: מתי הליגה הערבית ביטלה את הכינוס שלה?

דוד צוקר: אחרי שהליכוד הכריח – מה זה הכריח?

דוד צוקר: – כפה, אנס את הממשלה לבטל את ההפקעה.

דוד צוקר: אפשר היה להיות משוכנעים, חבר הכנסת נחמן, שאתם מבצעים את המדיניות של הליגה הערבית.

דוד צוקר: אוי לאותה בושה, לשיטתכם.

דוד צוקר: צמח מזה דבר אחד טוב, חבר הכנסת אלסאנע, ואת זה אני אומר ברצינות, וזו הלגיטימציה לחבר הכנסת הערבי כאן, התרומה ללגיטימציה הזאת, העובדה שאתם פרטנר חוקי לכל מעשה פרלמנטרי.

דוד צוקר: אל תזלזלו בזה.

דוד צוקר: אני אומר את זה ברצינות, לא בציניות ולא באירוניה.

דוד צוקר: לאירוניה – הם ראויים; לציניות – הם זכאים.

דוד צוקר: אבל לעניין שלכם, כחברי כנסת לגיטימיים כמו כל מפלגה אחרת – CHAPEAU על מה שעשה הליכוד.

דוד צוקר: מה הם מוכיחים לנו?

דוד צוקר: שוב לשיטתם, רק לשיטתם.

דוד צוקר: הם מוכיחים לנו, שירושלים היא הכלי שמגייס הכי הרבה אמוציות, הכי הרבה פאתוס, הכי הרבה רגשות, מביא את הדם לראש, לא בשביל ירושלים.

דוד צוקר: רון נחמן, כל מה שאכפת לכם זה אריאל ושכם.

דוד צוקר: בשביל זה כל המעשה.

דוד צוקר: עוד התנחלות, עוד גבעה שנכבשה על-ידיכם.

דוד צוקר: אם צריך להשתמש בירושלים – תשתמשו בירושלים.

דוד צוקר: אתם נראים כמו תאבי שלטון די בזויים.

דוד צוקר: כל מה שיש לכם זה לעמוד עם הלשון בחוץ ולראות את השלטון ולא להגיע אליו.

דוד צוקר: חברים, יש עוד שנה וחצי.

דוד צוקר: שנה וחצי – זה הרבה זמן.

דוד צוקר: להיראות כל כך רוצים, כל כך תאבים?

דוד צוקר: אתה יודע מה זה מביא לכם, חבר הכנסת נחמן, בעיקר למנהיג הזה שלא יוחלף, הבלתי-מוחלף?

דוד צוקר: ואנחנו נעמוד על זה שהוא לא יוחלף.

רון נחמן: הוא ינצח.

דוד צוקר: אתה יודע מה זה מביא לכם?

דוד צוקר: נורא לא אוהבים לראות מישהו שרוצה כל כך את השלטון.

רון נחמן: נכון, בשביל זה לא רוצים אתכם.

רון נחמן: מכרתם את האידיאלים שלכם כאן, חבר הכנסת צוקר.

רון נחמן: נכון, מרצ?

דוד צוקר: קצת "סטייל".

דוד צוקר: חבר הכנסת רון נחמן, תמליץ לו, לבלתי מוחלף, על קצת סגנון, קצת "סטייל", קצת "קלאסה", לא להיראות כמי שכל מה שמעניין אותו, כל מעייניו, זה איזה שלטון, זה איזה כיסא.

דוד צוקר: זה לא נראה טוב.

דוד צוקר: אז גם לבוא היום בתור קטטה וגם לבקש להביע אי-אמון?

דוד צוקר: מישהו יתייחס לעניין הזה ברצינות?

דוד צוקר: ביבי נתניהו יכול היה להיות פה היום?

דוד צוקר: הרי הוא עסוק שם באיזה ריב, מחליף מהלומות עם דוד לוי.

דוד צוקר: כך אתם נראים, וכך יתייחסו אליכם.

דוד צוקר: אבל, אני לא אהיה שלם בלי לומר דבר אחד לגופו של עניין, לא לגופם של המכים.

דוד צוקר: שאלתה של ירושלים תיפתר אך ורק בפשרה.

דוד צוקר: אפשר לגייס לזה המון התלהמות והמון רגשות, ולשסות איש באחיו.

דוד צוקר: בלי פשרה בתוך העיר הזאת, בלי פשרה בין יהודים לערבים – כי הרי כיכר השוק מלאה, היא לא ריקה כדברי השקר – בלי פשרה בין מי שחיים בה לא יהיה פתרון לא לירושלים, לא למזרח התיכון ולא לסכסוך בינינו לבין הפלשתינים.

דוד צוקר: ייקח זמן גם עד שהמחנה שלנו יבין את זה, שרק בפשרה יש פתרון.

דוד צוקר: מן הליכוד אין לי תקווה.

דוד צוקר: את העניין הזה הם לא הבינו ולא יבינו.

דוד צוקר: הם לא מבינים את זה גם לגבי הגדה, הם לא יבינו את זה לגבי ירושלים.

דוד צוקר: אני אומר את זה לך, אדוני השר.

דוד צוקר: עוד יהיו ויכוחים בנושא הזה.

דוד צוקר: אבל בלי פשרה בתוך העיר הזאת – והשאלה היא לא אחדותה של העיר, את העניין הזה גם הפלשתינים מקבלים – בלי פשרה בתוך העיר הזאת אין תוחלת לפתרון של הסכסוך הישראלי-הפלשתיני.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת צוקר.

סאלח טריף: חבר הכנסת שלמה בניזרי.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת פיני בדש.

רון נחמן: זה ההמשך, השר שחל.

רון נחמן: שמעת מה אומרת מרצ?

רון נחמן: בלי פשרה בתוך העיר לא יהיה פתרון.

רון נחמן: אני לפחות מרוצה מדדי צוקר שאומר את האמת.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו מברכים תמיד: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה".

שלמה בניזרי: היום נכנס לנו ספק גדול.

שלמה בניזרי: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה": האם באמת תמשיך ירושלים להיבנות או נסתפק ב"הבנויה" – כלומר, אם לדייק, במה שכבר בנוי – אבל יותר אי-אפשר לבנות?

שלמה בניזרי: נראה שזה הדיוק שמדייקים בממשלה לנוכח העצירה של הבנייה או ההקפאה של מה שהיה מתוכנן להיבנות.

שלמה בניזרי: רבותי, תמיד לחצו אותנו, כשאנחנו היינו בתוך הקואליציה או תמכנו בממשלה, תמיד איימו עלינו, תמיד שלחו הפגנות, שלחו חזירים הביתה, שלחו מכתבי איום, איומים ברחוב, הפגנות מכל הכיוונים: תצאו מהקואליציה, תפסיקו לתמוך בממשלת הדמים, אתם רק מזיקים.

שלמה בניזרי: תצאו, והממשלה נופלת.

שלמה בניזרי: שום רווח אין בכך שאתם בתוך הממשלה.

שלמה בניזרי: רבותי, זו הדרך שהוליכו אותנו בה במשך שלוש השנים או השנתיים-וחצי האחרונות.

שלמה בניזרי: ובאמת חשבנו לתומנו: אולי אנחנו באמת שורש הבעיה של הממשלה הזאת, שהיא ממשיכה לעשות כל מיני תהליכים שאינם רצויים ואינם לרוחו של העם?

שלמה בניזרי: אז אמרנו: טוב, אולי נוציא את עצמנו ונראה באמת מה יקרה.

שלמה בניזרי: הוצאנו את עצמנו מתוך הממשלה, ואז התברר שלממשלה עדיין יש רוב של 63 חברי כנסת שממשיכים להוביל כל תהליך כפי הבנתם.

שלמה בניזרי: רבותי, המפסידים הכי גדולים מכך שש"ס יצאה מהקואליציה, או מכך שהפסיקה להיות בעמדתה שנקראת "על האופו-אופו-אופוזיציה", על הגדר – אני חושב שזה עם ישראל, ובעיקר המתנחלים.

שלמה בניזרי: עם ישראל הפסיד, כפי שהוכח בשבוע שעבר.

שלמה בניזרי: אילו היתה ש"ס בתוך הממשלה, אילו היה מעמדה של ש"ס כפי שהיה בעבר, היה ראש הממשלה מרגיש בעמדת כוח מספיק חזקה ונחרצת שלא לעשות מה שעשה.

שלמה בניזרי: באה האופוזיציה ולחצה אותו, דחקה אותו לקיר.

שלמה בניזרי: ולא לפני שהם קראו לחבר סיעת ש"ס שאינו מגדיר את עצמו עם סיעתו בתוך האופוזיציה ולא בתוך הקואליציה.

שלמה בניזרי: ומתייעצים.

שלמה בניזרי: מה אומר הבחור הצעיר?

שלמה בניזרי: אמרתי להם: רבותי, אם תשמעו לי, אני אומר לכם – אנחנו נתמוך בכם, אין שום בעיה, אבל אני מבקש ממך, חבר הכנסת נתניהו, אל תעשה את הצעד הזה, אל תדחק את ראש הממשלה וממשלתו, הם לא רוצים במה שאתה רוצה.

שלמה בניזרי: אבל אם אתה תדחק אותו, דע לך, או שהערבים בסוף ייכנעו – ואז אתה איבדת את האידיאולוגיה שלך.

שלמה בניזרי: אמרתי לו: אופוזיציה צריכה לעמוד לפעמים עם מעט אידיאולוגיה.

שלמה בניזרי: אתה לא יכול למכור את כל האידיאולוגיה שלך בשביל כיסאולוגיה, לא ייתכן כזה דבר.

שלמה בניזרי: גם לאופוזיציה צריכה להיות מעט אידיאולוגיה.

שלמה בניזרי: אלה המלים שאמרתי לו.

שלמה בניזרי: אומנם הן לא קיבלו הד תקשורתי חזק מספיק, אבל אלה הדברים.

שלמה בניזרי: הוא אמר לי: אתה בחור צעיר, אומנם חכם אבל בחור צעיר, וזה לא בשבילנו.

שלמה בניזרי: למה?

שלמה בניזרי: אחריו מי דיבר?

שלמה בניזרי: חבר הכנסת רפאל איתן.

שלמה בניזרי: חבר הכנסת רפאל איתן אמר בדיוק אותן מלים שאני אמרתי, וחיזק אותן עוד יותר.

שלמה בניזרי: אמר להם: הנה יש לי הבטחות, בואו נוותר על זה.

שלמה בניזרי: אחר כך דיבר חבר הכנסת ורדיגר, שהוא ידוע בתור איש שבאמת נוטה ימינה.

שלמה בניזרי: הוא אמר אותן מלים.

שלמה בניזרי: ואז דיבר חבר הכנסת ביבי, והוא אמר: לא, צריך להפיל, ממשלת הזדון, טה-טה-טה-טה כרגיל, כאילו הוא נמצא עכשיו בתוך איזו אינתיפאדה.

שלמה בניזרי: ועל מה בסך הכול?

שלמה בניזרי: – על עניין שאתה מאמין בו.

שלמה בניזרי: אז ביבי נתניהו אמר בחיוך רחב: אתה באמת צודק, דבריך אכן נכונים, טוב שאתה מחזק את עמדתי.

שלמה בניזרי: אני קמתי ויצאתי החוצה.

שלמה בניזרי: אבל, רבותי, תדעו לכם:

שלמה בניזרי: השתמשו נגד ש"ס – – –

משה שחל: מי זה היה האחרון?

שלמה בניזרי: חבר הכנסת ביבי.

שלמה בניזרי: הוא היחיד שתמך בחבר הכנסת נתניהו.

שלמה בניזרי: הם היחידים שתמכו, אבל כולם התנגדו באותה ישיבת אופוזיציה.

שלמה בניזרי: ואז יצאתי משם, רבותי, ואמרתי: אני אצביע, אבל, רבותי, משתמשים פה במדינת ישראל, בשלוש השנים האחרונות, במה שנקרא טרור פוליטי.

שלמה בניזרי: מהלכים אימים על כל אזרחי המדינה ומהלכים אימים גם על המפלגות, מהלכים אימים על חברי הכנסת: תדע לך, אם אתה תצביע כך – אפילו אם יש טיפת אידיאולוגיה שאתה רוצה ליישם אותה – אנחנו נבוא אתך חשבון בפריימריס, נבוא עם המפלגה שלך חשבון בבחירות.

שלמה בניזרי: רפאל איתן נשא את קולו: רבותי, זה לא נראה לי.

שלמה בניזרי: הביא גם את המנכ"ל שלו.

שלמה בניזרי: עמדו כולם יחד: בואו נרד מהנושא הזה.

שלמה בניזרי: אבל אמרו: לא, אנחנו לא רוצים.

שלמה בניזרי: רבותי, בסוף זה חזר אליהם כבומרנג, חזר אליהם כבומרנג.

שלמה בניזרי: השתמשתם כל הזמן בהפחדות, הפחדות, הנה גם עכשיו הפחדתם אותנו.

שלמה בניזרי: אני אומר לכם את האמת – קראתי גם את חבר הכנסת רביץ מצוטט באחד העיתונים – כולם לא האמינו בהצבעה הזאת, אלא מה קרה?

שלמה בניזרי: כולנו פחדנו, ידינו היו כבולות; אם אנחנו נצביע עכשיו נגד הצבעת אי-אמון, יבואו ויאשימו אותנו: אתה יודע מה, בגללך לא נפלה הממשלה.

שלמה בניזרי: בגללי?

שלמה בניזרי: חס ושלום, עזוב.

שלמה בניזרי: אתה יודע מה?

שלמה בניזרי: אני פוחד לקחת סיכון.

שלמה בניזרי: רבותי, הגענו למצב כזה, שמפלגות כבר אין להן אידיאולוגיה, חברי כנסת לא יכולים לבטא את האידיאולוגיה שלהם.

שלמה בניזרי: למה?

שלמה בניזרי: – "מה יאמרו".

שלמה בניזרי: הרי כבר אמר החפץ-חיים, עליו השלום, והוא הוזכר פה כמה פעמים: "פני הדור כפני הכלב".

שלמה בניזרי: כשאתה הולך והכלב רץ לפניך, מה קורה?

שלמה בניזרי: הוא כל הזמן מסתכל אחורה לראות היכן האדון הולך והוא מכוון את פניו.

שלמה בניזרי: רבותי, כך בדורנו.

שלמה בניזרי: אנחנו מנהיגים, כל חבר כנסת פה בעצמו אמור להיות מנהיג.

שלמה בניזרי: יש פה ראשי תנועות שאמורים להוביל רעיונות, אבל מה, הם כל הזמן מסתכלים מה יגיד הציבור, מה יגיד העם – יבחרו בי או לא יבחרו בי?

שלמה בניזרי: רבותי, אם יש אידיאולוגיה, אם יש לך אמונה בדבר, תלך בדרכה עד הסוף.

שלמה בניזרי: תוותר, תפסיד את הכיסא שלך, אבל מתוך ניסיון אישי אני יודע דבר אחד: כל מי שדבק באידיאולוגיה שלו, כל מי שדבק בעקרונות שלו, כל מי שדבק בערכים שלו, הוא לעולם אינו מפסיד, הוא תמיד זה שמרוויח.

שלמה בניזרי: לכן, הכאב שלי היום הוא על המתנחלים.

שלמה בניזרי: כשהיינו בתוך הממשלה דאגנו להתנחלויות, דאגנו לצרכים שלהן, דאגנו להעביר כספים, דאגנו לכל התחומים.

שלמה בניזרי: היתה כתובת למתנחלים.

רון נחמן: מה שנכון, נכון.

שלמה בניזרי: הנה, חבר הכנסת רון נחמן יעיד על כך.

שלמה בניזרי: היום יש כתובת?

שלמה בניזרי: למי תפנה בתוך הממשלה?

רון נחמן: לברק.

שלמה בניזרי: הרי אין לך כתובת לפנות.

רון נחמן: לברק.

שלמה בניזרי: לכן, גם אני חוזר על המשפט הראשון, שלקח מפי השר: רבותי, אתם הייתם צריכים להצביע אי-אמון בכם, כי הוא חזר אליכם כבומרנג.

שלמה בניזרי: זה אי-אמון מיותר.

שלמה בניזרי: כבר הגיע הזמן שהאופוזיציה תחכם קצת אם אין שום סיכוי.

שלמה בניזרי: הרי בעבר כשהיה אי-אמון, כל המדינה היתה מזדעזעת והיו מדברים על זה בהתרגשות בציבור.

שלמה בניזרי: היום כשיש אי-אמון כבר יודעים שזאת בדיחה.

שלמה בניזרי: אולי תשנו קצת את האסטרטגיה שלכם?

שלמה בניזרי: אולי תפעלו בשיטות קצת מחושבות?

שלמה בניזרי: תתחילו לשבת.

שלמה בניזרי: ואני מודיע לכם פה: ש"ס לא תחזור על הטעות שלה.

שלמה בניזרי: אנחנו לא נהיה שפוטים, לא של האופוזיציה ולא של הקואליציה.

שלמה בניזרי: בכל הצבעה נדון לגופה ונפסיק לפחוד מהטרור שמנסים להטיל עלינו – בגללכם נפלה, בגללכם לא נפלה.

שלמה בניזרי: אז הנה לא נפלה הממשלה בגללנו, נכון.

שלמה בניזרי: אבל מה קרה?

שלמה בניזרי: הפסדנו עכשיו 500 דונם בתוך ירושלים, כשהנפגע הגדול ביותר – במו-ידינו הזקנו לעצמנו – הוא האוכלוסייה החרדית.

טלב אלסאנע: מה אתה מכה על חטא?

טלב אלסאנע: זה הצעד הכי חכם שהאופוזיציה עשתה בשלוש השנים האחרונות.

סאלח טריף: לשיטתך אולי אתה צודק, אבל לשיטתו לא.

סאלח טריף: לשיטתך אתה מבסוט.

שלמה בניזרי: הציונים שלך.

שלמה בניזרי: אני מזמין אותך עוד מעט לעלות.

שלמה בניזרי: אני רק אומר שוב, שהאופוזיציה צריכה לשנות את האסטרטגיה שלה, שאלמלא כן אני חושב שתצטרכו לשבת באופוזיציה תקופה נוספת.

שלמה בניזרי: אנחנו נוכל להתאים את עצמנו לכל מציאות שתהיה.

שלמה בניזרי: תודה.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת בניזרי.

סאלח טריף: נאום יפה מאוד.

סאלח טריף: אני מזמין אחריו את חבר הכנסת פיני בדש, אולי החכים ממך ונשמע עוד דיון טוב.

סאלח טריף: חבר הכנסת פיני בדש, בבקשה.

סאלח טריף: אני מקווה שעניין הג'יפ הוסדר בסוף עם שר המשטרה ואתה יכול לעלות לדוכן בטוח.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הוא לא דיבר על הג'יפ של ה"ראלי" בשבת, זה משהו אחר.

משה שחל: בגלל השבת – – –

פיני בדש: בשבת ובשבועות – זה "ראלי ניווט" ברמת-הגולן.

פיני בדש: זה לא שייך לג'יפ הזה, זה ג'יפ אחר.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כשעתיים נאם פה ראש הממשלה מעל הדוכן הזה ודיבר על ירושלים המאוחדת, וכמה חשובה ירושלים בירת ישראל לעד, וכמה הם בונים וכמה אתם בונים בירושלים וכמה אתם מפתחים את ירושלים, וכל הזמן דיבר על ירושלים.

פיני בדש: אני שואל, אדוני השר: מדוע העובדות בשטח מוכיחות אחרת?

פיני בדש: מה שקרה עם ההפקעות, ביטול ההפקעות, היה תחילתו של תהליך כניעה, שבעצם נתן לערבים ולפלשתינים אות, שמהיום והלאה יש להם מה להגיד בירושלים, דבר שהוא לא נכון.

פיני בדש: אנחנו מדברים כל הזמן שיש קונסנסוס – – –

סאלח סלים: לא רק בירושלים.

פיני בדש: אוה, תגיד את זה בקול רם, שישמעו.

סאלח סלים: מה, אנחנו לא שווים?

פיני בדש: תגיד את זה בקול רם, שישמעו.

פיני בדש: כל הזמן מדברים שיש קונסנסוס לגבי ירושלים, ומה קרה פה?

פיני בדש: ראש עיר שמתכנן רצף מוניציפלי, צרכים של עיר, מפקיעים לצורכי ציבור – וצריך לזכור שחלק מההפקעות האלה היו שטחים של יהודים, חלק היו בלתי ידועים, וחלק של ערבים – וכשעיר מתכננת לצרכיה, לצורכי פיתוח, לצרכים של חיבור פיסי של העיר המזרחית עם העיר המערבית, הממשלה נכנעה.

פיני בדש: והממשלה נכנעה, דבר שהאמריקנים לא עשו.

פיני בדש: במה שהאמריקנים לא נכנעו, הממשלה נכנעה.

פיני בדש: מה עשו האמריקנים?

פיני בדש: הטילו וטו, אחרי חמש שנים באו"ם, על נושא ירושלים, על נושא ההפקעות.

פיני בדש: הם הבינו את החשיבות של ההפקעות בירושלים, עמדו בכל הלחצים והטילו וטו.

פיני בדש: מה הם מרגישים היום?

טלב אלסאנע: מה שמגיע להם.

פיני בדש: מה מרגישים היום האמריקנים?

פיני בדש: הם פשוט מרגישים "פראיירים", ובצדק.

פיני בדש: הם מרגישים "פראיירים", כי הם עמדו מול כל מדינות ערב והתעקשו להטיל וטו, ובאה ממשלת ישראל ונכנעת, דבר שהם לא עשו.

פיני בדש: לכן, זה לא ייתכן.

פיני בדש: אני חוזר ואומר: שום פלשתיני לא יבוא ויכתיב לנו מה עושים בירושלים.

פיני בדש: אני הופעתי באיזה עימות עם איזה דוקטור מאוניברסיטת ביר-זית.

פיני בדש: הוא אומר: באיזו זכות בכלל אתם מתכננים על האדמות בירושלים?

טלב אלסאנע: מה זה "איזה דוקטור"?

טלב אלסאנע: אין לו שם?

פיני בדש: אני לא זוכר את שמו; לא מפני שאין לו שם.

פיני בדש: אמרתי: בזכות זה שירושלים היא בירת ישראל, ואין לכם מה לחשוב על ירושלים.

חיים דיין: איזה עורך-דין.

סאלח טריף: חבר הכנסת חיים דיין, אתה מפריע לחבר סיעתך.

פיני בדש: מה שקורה בעצם בירושלים: הממשלה מפקחת על הבנייה החוקית.

פיני בדש: כל בנייה שנעשית בצורה מסודרת, בצורה מתוכננת, לפי תוכנית בניין עיר, הממשלה מפקחת ועוצרת, אבל את כל הבנייה הבלתי-חוקית שמתבצעת בירושלים המזרחית, אדוני השר, אתם לא עוצרים.

פיני בדש: את הבנייה הבלתי-חוקית לא עוצרים, וכתוצאה מהחולשה שלא עוצרים את הבנייה הבלתי-חוקית, לומדים את הפטנט, בונים ובונים ובונים בנייה בלתי חוקית – אבל את כל הבנייה החוקית שנעשית ומתוכננת על-ידי עיריית ירושלים עוצרים ובולמים.

משה שחל: חבר הכנסת פיני בדש, בנייה בלתי חוקית היא עניין של הרשות המוניציפלית.

משה שחל: כל פעם שהיתה פנייה למשטרה לתת עיקול – לא היה מקרה שלא עשינו את זה.

סאלח טריף: אני רוצה להעיר לשר המשטרה, שלא בכדי עיריית ירושלים לא ניגשת לטפל בהם, כי היא גם לא עושה להם תכנון, אדוני.

סאלח טריף: לכן, יש אולי הגינות בעירייה.

סאלח טריף: אולי היא לא עושה את תפקידה.

פיני בדש: אדוני השר, אתה בצוות המשא-ומתן.

פיני בדש: הצטרפת.

פיני בדש: אגב, אני שמח שהצטרף לצוות אדם שמכיר את המנטליות מהצד השני, כי כשאתה מנהל משא-ומתן והצד שכנגד מבקש 10, לדוגמה, ואומרים לו: קח 20 – כך לא מנהלים משא-ומתן.

פיני בדש: אם פרס אומר:

פיני בדש: איזה סורי יסכים לקבל פחות מהמצרי – איזה מין משא-ומתן הוא זה?

פיני בדש: ראיתי אתמול קריקטורה ב"מעריב".

פיני בדש: האם ראית את הקריקטורה?

משה שחל: ראיתי.

פיני בדש: זו אמת לאמיתה.

פיני בדש: אמת לאמיתה.

פיני בדש: אדוני השר, אני קורא לך, אתה בצוות המשא-ומתן.

משה שחל: וגם חבר הכנסת שריד.

פיני בדש: לא חבר הכנסת שריד, השר שריד.

משה שחל: השר שריד.

פיני בדש: הוא כבר הוריד אותך לחבר כנסת.

יוסי שריד: אני כבר רגיל להשפלות.

סאלח טריף: חס וחלילה.

יוסי שריד: בשבילי זה כבוד גדול להיות חבר כנסת, יותר כבוד – – –

משה שחל: אגב, חבר הכנסת בדר, זיכרונו לברכה, תמיד טען שלהיות חבר כנסת זה יותר חשוב מכל תואר.

סאלח טריף: זה קודם כול חבר כנסת.

פיני בדש: אדוני השר, גם ערפאת וגם הפלשתינים לפחות מדברים בקול אחד ולא משקרים.

פיני בדש: אני מאמין להם.

פיני בדש: תשמעו מה הם אומרים כל הזמן: ירושלים בירת פלשתין, אנחנו נבנה אבן אבן בירושלים, לא נוותר על ירושלים.

פיני בדש: אתם פשוט לא רוצים לשמוע.

פיני בדש: אני מציע לעצור מייד את המשא-ומתן ולומר: בואו נדבר על ירושלים.

פיני בדש: אתם טוענים שירושלים היא מאוחדת וירושלים היא בירת ישראל – לא מוותרים על ירושלים, בואו נדבר על ירושלים.

פיני בדש: תבהירו להם את הדברים חד-משמעית.

פיני בדש: אם הם הבינו וזה ברור להם חד-משמעית – תמשיכו.

פיני בדש: מה יקרה עכשיו?

פיני בדש: יעל דיין הופיעה אתי אתמול בעימות, והיא אמרה לי: אם נעבור עכשיו לירושלים – המשא-ומתן יתפוצץ.

פיני בדש: בואו נחזיר להם את הכול.

פיני בדש: אחר כך לא תהיה להם ברירה ויהיה עליהם לקבל את הדעה הזאת על ירושלים.

פיני בדש: איזה מין דבר מצחיק הוא זה?

פיני בדש: תחזירו להם את ג'נין, תחזירו להם את שכם, תחזירו להם את כל המקומות האלה, כשהוא לא משתלט לא על עזה ולא על יריחו, ואנחנו רואים מה קורה שם.

פיני בדש: תיתנו להם את ג'נין ואת שכם, ואיפה יתפוצץ הנושא?

פיני בדש: – על ירושלים.

פיני בדש: תעצרו, תשבו היום ותדברו על ירושלים, כדי שזה יהיה ברור.

פיני בדש: ולא נשמע עוד הפעם את פייצל חוסייני אומר: 70% מהעיר המערבית שייכים לנו.

פיני בדש: אומרת לי יעל דיין: אז מה, הוא אמר.

פיני בדש: אבל הם אומרים, הם עושים, הם מכתיבים עובדות בירושלים, ב"אוריינט האוס".

פיני בדש: השב"כ הפלשתיני עובד שם, כולנו יודעים זאת כך או אחרת.

פיני בדש: אני אומר:

פיני בדש: תעצרו את זה היום לפני שיהיה מאוחר.

פיני בדש: אני רוצה לסיים ולומר, שאם אנחנו מדברים על רמת-הגולן, הרי בסך הכול קרה מה שקרה לנו בשבוע שעבר, אם האופוזיציה צדקה, לא צדקה, ויכול להיות שזה גם באשמת האופוזיציה.

פיני בדש: זאת אף שאני יודע, שפרס כבר יום-יומיים קודם נלחם לבטל את ההפקעות.

פיני בדש: אני יודע ממקורות במפלגת העבודה, שפרס אמר מאז הבוקר: בואו ננצל את ההזדמנות, נחזור בנו מההפקעות.

פיני בדש: אתה טוען שמה שאמרו ברדיו לא נכון.

פיני בדש: אני מקבל מה שאתה אומר.

פיני בדש: אבל פרס אמר:

פיני בדש: בואו ננצל את ההזדמנות, כי יש לנו עכשיו "תקל" עם הערבים, הסתבכנו עם העניין, נושא רמת-הגולן עם הסורים יתפוצץ.

פיני בדש: בסופו של דבר מה שקרה הוא שהפסדנו את כל המערכת הזאת, כשמבחינתנו רמת-הגולן זו מכה קשה.

פיני בדש: אנחנו יודעים מה קרה בגמלא.

פיני בדש: זה דבר מקביל למה שקרה במצדה.

פיני בדש: בגמלא נלחמו היהודים על ירושלים, אדוני השר.

פיני בדש: אתה יודע שבגמלא נלחמו כדי להציל את ירושלים.

פיני בדש: מצאו בגמלא את המטבעות, שהסמל של ירושלים והשם של ירושלים מוטבעים עליהן.

פיני בדש: אנחנו יודעים זאת.

פיני בדש: אסיים במשפט האחרון.

פיני בדש: אומרים: כשנפלה גמלא נפלה ירושלים.

פיני בדש: תחשבו, עדיין מוקדם להציל את ירושלים ואת רמת-הגולן.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אברהם שפירא – בבקשה, אדוני.

סאלח טריף: דבר מהמקום.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת סאלח סלים.

אברהם שפירא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעלי מסורת בדקו ומצאו, כי ירושלים נזכרת בתנ"ך 656 פעם וציון כשם נרדף לירושלים מוזכרת יותר מ-150 פעם.

אברהם שפירא: לעומת זאת, להבדיל אלף הבדלות, בקוראן לא נזכרת ירושלים אפילו פעם אחת.

אברהם שפירא: המנהיגות המייסדת את המדינה, האבות המייסדים נשאו עמם עדיין מטען רוחני שספגו אותו בבית הוריהם, מההווי היהודי המיוחד בעיירה היהודית.

אברהם שפירא: הם היו מודעים לתנ"ך ולחשיבותו כבסיס לחיי העם בכל המישורים.

אברהם שפירא: גם אם הם סטו מדרך התורה ולא קיימו את המצוות המעשיות, הרי עדיין היתה בהם לחלוחית של יהדות.

אברהם שפירא: לא צריך להיות מומחה גדול בספרות הציונית כדי לדעת, שמנהיגי הציונות, מאז ייסודה של תנועה זו, עשו בתנ"ך שימוש רב, רב מאוד, לביסוס הרעיון של בית לאומי לעם היהודי.

אברהם שפירא: לצערנו, בשנים האחרונות לא עושים זאת, לא מזכירים את התנ"ך, לא עושים בו שימוש, ולא חלילה משום שחל איזה פיחות שהוא בערכו של התנ"ך בעיני העם והעולם, אלא משום שקם לנו דור של מנהיגים שאינו מצוי בכתבי הקודש, ששפת התנ"ך לא מדברת אל לבם ולא מובנת להם.

אברהם שפירא: זהו דור שגדל במערכת חינוך שהצטיינה בהתנכרות למורשת ישראל.

אברהם שפירא: מצאתי לנכון להקדים דברים אלה, שכן לא שמעתי בשנים האחרונות את דובריה הרשמיים של המדינה עושים שימוש והסבר בתנ"ך.

אברהם שפירא: יש הטיעון הזה, כפי שהצגתי בראשית דברי, שירושלים אינה מוזכרת בכלל בקוראן, אפילו לא פעם אחת.

אברהם שפירא: הם הבינו שירושלים היא של יהודים.

אברהם שפירא: לא מסוגלים להבהיר קבל עם ועולם את מהות קשרינו ההיסטוריים לירושלים, קשרים שלא נותקו מעולם מאז בחר ה' בציון, לעומת הקשרים הרופפים של האסלאם בירושלים.

אברהם שפירא: אדוני היושב-ראש, מדוע להסתיר את האמת?

אברהם שפירא: פניתי לאופוזיציה, ויש כאן עד שלי, ידידי חבר הכנסת רפאל איתן.

אברהם שפירא: דווקא מפני שמכירים את הממשלה הזאת, כשמר רבין מוקף מצד אחד במרצ ומצד שני בחד"ש ובמד"ע, אמרתי: אין לתת יד להצבעה בעד ערבים, יש לתת יד לממשלה, אין להצביע אתם.

אברהם שפירא: אמר לי חבר הכנסת רפאל איתן: אם מר רבין יבטיח לי שהוא בונה ב-500 דונם, אמליץ בפני הסיעה – והוא יושב פה – שלא לעשות זאת.

אברהם שפירא: גרמתי לזה שמר רבין אישית טלפן אליו.

אברהם שפירא: האופוזיציה יכולה היום להכות על לבה.

אברהם שפירא: עד שמר רבין החליט על אותם 500 דונם, זה היה לו מאוד קשה.

אברהם שפירא: הוא היה מוקף מימין ומשמאל בממשלה שלו שלא לעשות את זה.

אברהם שפירא: אנחנו נתנו להם אפשרות לרדת מהסולם.

אברהם שפירא: היום אנחנו באים להצביע אי-אמון.

אברהם שפירא: אצביע אי-אמון רק בגלל דבר אחד: אם הממשלה היתה נופלת, מר רבין לא היה נשאר יתום, בתוך שבוע הוא היה מרכיב קואליציה חדשה, קואליציה של יהודים, קואליציה שלא היתה מכתיבה ואומרת לו: אם לא תמסור עד 1 ביולי את יהודה ושומרון – אנחנו יוצאים.

אברהם שפירא: קואליציה זו היתה אומרת לו: על שבת אנחנו עוזבים אותך, אבל לא על יהודה ושומרון.

אברהם שפירא: קואליציה זו היתה תומכת בו בנושא ירושלים.

אברהם שפירא: הוא היה מקים בתוך שבוע ימים קואליציה ומתפטר משני השותפים, גם ממרצ, גם מחד"ש וממד"ע.

אברהם שפירא: איני רוצה להאריך.

אברהם שפירא: הרגשנו רע מאוד לפני שבוע.

אברהם שפירא: אנחנו יודעים שהקב"ה, ישראל וירושלים – שלושתם מתחילים באות יו"ד.

אברהם שפירא: שם ה' מתחיל באות יו"ד, ישראל מתחילה באות יו"ד וירושלים מתחילה באות יו"ד.

אברהם שפירא: רק כשחרב בית-המקדש חיסל ה' את האות יו"ד משמה של ירושלים.

אברהם שפירא: מה קרה לנו?

אברהם שפירא: במקום להתאחד כיהודים מחקנו את היו"ד לפני שבוע, ורק בשביל להפיל את הממשלה, בשביל היצר הזה, עשינו "פוקר" עם ירושלים.

אברהם שפירא: אני מקווה שזה ילמד אותנו שלא נשחק בדבר לאומי כזה לידיים של השמאל.

אברהם שפירא: אומנם, אני מצביע אי-אמון רק בשביל ההחלטה, כי מר רבין היה יכול להישאר עם קואליציה הרבה יותר מפוארת.

אברהם שפירא: תודה.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חבר הכנסת סאלח סלים, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת אלכס גולדפרב.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לאחר ששומעים את דברי הרב שפירא – אז אני נהנה שהוא מאוכזב, וגם חבר הכנסת עובדיה עלי, שאמר שהוא מאוכזב.

סאלח סלים: צורת הדיבור הזו, שממשלה נשענת על ערבים, זה מביש.

סאלח סלים: אם במדינה אירופית היו אומרים שממשלה נשענת על יהודים, הייתם הופכים פה את העולם ומדברים על אנטישמיות ועל מה לא.

סאלח סלים: מה אפשר להגיד?

סאלח סלים: ממשלה נשענת על ערבים.

סאלח סלים: הערבים הם לא בני-אדם?

סאלח סלים: זה לא גזענות?

סאלח סלים: מה הסיפורים האלה?

סאלח סלים: אנשי דת שמאמינים באלוהים מדברים כך?

סאלח סלים: איזה דת?

סאלח סלים: אל איזה אלוהים מדברים כך?

סאלח סלים: הרי הערבים הם אנשים – – –

חיים דיין: – – –

סאלח סלים: גזענות.

סאלח סלים: אנחנו מדברים על גזענות?

סאלח סלים: אל תגיד לי מה זו גזענות.

סאלח סלים: אתה מייצג את ערפאת – זו גזענות.

סאלח סלים: אפילו פה שמענו הרבה יותר גזענות כשאמרו: אנחנו לא – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת חיים דיין, שב בבקשה.

סאלח סלים: זה סופר-גזענות.

סאלח סלים: חברי כנסת מהבית הזה אמרו, שהם מתנגדים לממשלה הזו בחריפות, אבל קשה להם להרים את האצבע עם האצבע של הערבים.

סאלח סלים: מה זה אם לא גזענות?

סאלח סלים: מה זה האצבע של הערבים?

סאלח סלים: אנחנו פה חברי הכנסת לכל דבר, לא יעזור לכם.

סאלח סלים: יש לנו ציבור, יש לנו אזרחים שבחרו בנו.

סאלח סלים: אנחנו הצלחנו בשבוע שעבר ואתם נכשלתם, ואתם תמשיכו להיכשל.

סאלח סלים: לא יעזור לכם, כי תהליך השלום יתקדם גם בזכותנו.

יוסף בא-גד: זו לא גזענות, זה ניגוד אינטרסים, ואתם צריכים לפסול את עצמכם.

יוסף בא-גד: זאת האמת.

סאלח סלים: למה?

סאלח סלים: אנחנו אזרחים ישראלים לכל דבר, ואנחנו חלק מהעם הערבי הפלשתיני.

סאלח סלים: האינטרס שלנו כפול.

סאלח סלים: הגיע המצב עד כדי כך שחבר כנסת – – –

יוסף בא-גד: זה כפול, לזרוק אותנו לים ולהשמיד אותנו.

סאלח סלים: זה שקר.

סאלח סלים: 40 שנה דיברתם על השמדה, אבל מי שהושמד זה העם הפלשתיני.

סאלח סלים: אתם מכרתם כל הזמן שקרים שרוצים להשמיד את העם היהודי, אבל בפועל זרקו והשמידו את העם הפלשתיני.

יוסף בא-גד: שמעת על דיזנגוף ועל בית-ליד?

יוסף בא-גד: מי עשה את זה, אנחנו?

סאלח סלים: חבר כנסת אחד שעמד פה רוצה לשנות את התפילה של המוסלמים.

סאלח סלים: לא שמעתי דברים כאלה.

סאלח סלים: הוא לא רוצה שהמוסלמים יתכופפו.

סאלח סלים: איך זה יכול להיות?

סאלח סלים: אני לא מבין מה שהולך בכנסת הזאת.

סאלח טריף: לפעמים יש הצעות לשיפור.

סאלח טריף: צריך לקבל אותן ברוח כזאת.

סאלח סלים: הכנסת הזאת מחליטה בשביל מדינת ישראל.

סאלח סלים: אבל אתם מתנהגים כאילו אתם מחליטים לעולם.

סאלח סלים: מה קרה לכם?

סאלח סלים: כאילו אנחנו מעצמה ואנחנו מחליטים איפה תהיה מדינה זו ומדינה אחרת.

סאלח סלים: לשנות צורת תפילה, עד כדי כך?

סאלח סלים: לכן, אנחנו ניצחנו, וכשאני אומר שניצחנו בשבוע שעבר, זאת אומרת תהליך השלום ניצח.

סאלח סלים: היהודים והערבים ניצחו, ולא אלה שהם נגד תהליך השלום, אתם שיושבים בצד הזה.

סאלח סלים: ואני אומר פה לכבוד השר, שאנחנו מברכים את הממשלה על החלטתה הנבונה, ונמשיך לתמוך בממשלה הזו כדי שתמשיך להתקדם בתהליך השלום, כי השלום הוא אינטרס ליהודים ולפלשתינים יחד.

סאלח סלים: חזרת הממשלה מהחלטתה, לפי מחשבתנו ודעתנו היא החלטה נבונה.

סאלח סלים: אדוני השר, אני פונה גם אליך.

סאלח סלים: אני חושב שבתוך מפלגת העבודה יש אנשים, אומנם לא רבים, שלא רואים רחוק יותר מהאף שלהם, או שהם מעוניינים לקלקל את תהליך השלום.

סאלח סלים: מה פתאום מביאים היום את ההצעה בעניין ההפקעה, בזמן שתהליך השלום נמשך?

סאלח סלים: ובמיוחד כשיש בהסכם אוסלו – לדון בשלב מאוחר יותר על ירושלים.

סאלח סלים: מה הכוונה?

סאלח סלים: זו החלטה מוטעית מיסודה, החלטה מכוונת כנראה של חלק ממפלגת העבודה שרצו לשבש את תהליך השלום.

סאלח סלים: הצד הימני של הבית הזה בוודאי ייהנה מהצעות כאלה.

משה גפני: בדמשק או בקהיר הפסיקו לבנות מפני שיש תהליך שלום?

סאלח סלים: תבנה באדמה שלך; לא לכבוש אדמה של אחרים.

סאלח סלים: פה הולכים לבנות על אדמה כבושה של אנשים.

סאלח סלים: זה ההבדל.

משה גפני: בירושלים?

סאלח סלים: בירושלים, כן.

סאלח טריף: חבר הכנסת סלים, אני מציע שתתרכז בדבריך.

סאלח טריף: אני לא רוצה שיהיו כאן חילופי דברים.

סאלח סלים: אני מנסה קצת לנמק, מה יש?

סאלח טריף: הזמן לרשותך.

רחבעם זאבי: איך הגיעו הערבים לירושלים, הם קנו אותה?

רחבעם זאבי: הם כבשו אותה בחרב.

רחבעם זאבי: והערבים קיבלו את זה במתנה?

סאלח סלים: הערבים חיים אלפי שנים בירושלים.

סאלח סלים: ההבדל הוא שמדינת ישראל כבשה את ירושלים לפני 28 שנים, אבל הערבים חיים בה אלפי שנים.

סאלח סלים: הערבים לא כבשו אותה בכוח, לא כבשו אותה בנשק.

רחבעם זאבי: לא.

רחבעם זאבי: הם באו והיהודים נתנו להם אותה במתנה.

סאלח סלים: מתי?

סאלח סלים: ירושלים היא של היהודים?

רחבעם זאבי: רק של היהודים.

סאלח סלים: רק של היהודים.

משה גפני: – – –

סאלח סלים: ירושלים נכבשה לפני 28 שנים.

משה גפני: לא.

רחבעם זאבי: ירושלים שוחררה מידי הפולש הירדני שפלש לארץ לא שלו.

סאלח סלים: ירושלים המזרחית תהיה בירתה של מדינת פלשתין, ולא יעזור שום דבר אחר.

סאלח סלים: כי הכנסת של ישראל – – –

רחבעם זאבי: והבירה של ישראל תהיה מכה.

רחבעם זאבי: זה השכל שקיבלת בחד"ש.

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, אודה לך – – –

סאלח סלים: בירתה של מדינת ישראל תהיה מערב ירושלים.

רחבעם זאבי: ואנחנו נהיה במזרח מכה.

סאלח סלים: אתה תמשיך לכבוש.

סאלח סלים: אתה יודע דברים אחרים חוץ מלכבוש ולכבוש ולכבוש?

סאלח סלים: אלה המחשבות שלכם, לכבוש ולכבוש ולכבוש את עירק ואת – – –

משה גפני: חבר הכנסת סלים, אין לנו טענות אליך.

משה גפני: יש לנו טענות לממשלה שמסתמכת על מה שאתה מדבר.

משה גפני: אין לנו טענות אליך.

סאלח סלים: אני חושב שהממשלה הזו הוכיחה שהיא מעוניינת בהתקדמות תהליך השלום.

סאלח סלים: אני פונה כאן לממשלה, לא רק להשעות, אלא לבטל בכלל את ההחלטה של ההפקעה, ולא להפקיע יותר, כי אלה שטחים שנכבשו בכוח.

משה גפני: מה עם יפו?

סאלח טריף: חברי הכנסת, אני איאלץ להוסיף לו זמן.

רחבעם זאבי: הוא מדבר כבר עשר דקות.

סאלח טריף: אם אתה נהנה מדבריו, אני אוסיף לו זמן רק בגללך.

סאלח סלים: לא, נטו שלוש דקות.

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, אתה לא משאיר בידי ברירה אלא להוסיף לו.

סאלח טריף: אתה נהנה מדבריו, מתווכח אתו.

רחבעם זאבי: אני לא מתווכח אתו.

רון נחמן: – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, עוד לא בירכתי אותך.

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, אנא ממך.

רחבעם זאבי: הוא מדבר כפול.

סאלח טריף: אני מציע לך לא להתווכח עם ההיגיון של היושב-ראש, לפחות כשהוא יושב כאן.

סאלח טריף: עכשיו אני מנהל את הישיבה.

סאלח טריף: כשאשב מולך נתווכח.

רחבעם זאבי: אני לא מתווכח, תן לו ותוסיף לו.

רחבעם זאבי: יש לנו זמן.

סאלח טריף: אני אוסיף לו כראות עיני, כמו שאני מוסיף בהגינות לכל אחד שצריך להוסיף לו.

סאלח טריף: תסמוך עלי בעניין הזה, אני לא מקפח אותך.

רחבעם זאבי: אני לא זוכר שהוספת לי.

סאלח סלים: אדוני השר, כל זמן שהממשלה הזו תתקדם בתהליך השלום תראו בנו תומכים בה.

סאלח סלים: אל תסמכו על הימין, כי הימין והשלום הם אינטרסים מנוגדים זה לזה.

סאלח סלים: לא יכול להיות.

סאלח סלים: לא יכולה להיות התקדמות בתהליך השלום וגם לרצות – – –

אברהם שפירא: למה רצית להפיל את הממשלה?

סאלח טריף: איך אתם רוצים שהוא יפסיק לדבר?

סאלח טריף: הוא חייב לסכם.

סאלח טריף: חבר הכנסת שפירא, תעזור לי בבקשה.

סאלח טריף: קדימה.

סאלח טריף: מלות הסיכום שלך, ואתה גם לא יכול להמשיך לתת תשובות.

סאלח סלים: התקדמות בתהליך השלום בהחלט תביא לרוגז בצד הימני של הבית הזה.

סאלח סלים: לא יכולים להיות שניהם ביחד – או שמרצים את הימין או שמתקדמים בתהליך השלום.

סאלח סלים: לא יכולות להיות התקדמות בתהליך השלום וגם הפקעה.

סאלח סלים: לא יכולות להיות התקדמות בתהליך השלום וגם התנחלויות.

סאלח סלים: צריך לנקות את השטח שם ולהחזיר אותו לבעליו, התושבים הפלשתינים, במקום שתקום מדינה פלשתינית עוד מעט, ולא יעזור לאף אחד.

רון נחמן: תחזור על זה עוד הפעם.

סאלח סלים: תקום מדינה פלשתינית בכל השטחים שנכבשו בשנת 1967.

סאלח טריף: זה מה שרצית לשמוע, חבר הכנסת נחמן?

סאלח טריף: שמעת בהדגשה הפעם?

סאלח סלים: זה מה שיהיה.

רון נחמן: חשוב מאוד שיגיד את זה.

רון נחמן: לא יעזור לליכוד, ולא כנסת ישראל תחליט אם תקום מדינה פלשתינית או לא.

סאלח טריף: חבר הכנסת סלים, מה קורה אתך היום?

סאלח טריף: מספיק.

סאלח טריף: חבר הכנסת אלכס גולדפרב, בבקשה.

רון נחמן: סגן השר אלכס גולדפרב.

סאלח טריף: סגן השר אלכס גולדפרב.

רון נחמן: אתה פוגע בו.

סאלח טריף: אתה צודק ואני מצטער, אבל קודם אמרו – לא היית פה – לשר יוסי שריד, שהכי חשוב זה התואר חבר הכנסת.

רון נחמן: זה נכון, אבל – – –

אלכס גולדפרב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת רון נחמן, אני מברך אותך על הצלחתך בבחירות באריאל.

אלכס גולדפרב: אני גם מברך את המועמד שלנו.

אלכס גולדפרב: זכינו במנדט אחד נטו ליעוד.

אלכס גולדפרב: אם יעוד הצליחה להכניס מנדט אחד ביהודה ובשומרון בימים אלו, סימן שעוד הצלחות רבות לפנינו.

רון נחמן: כמה מועמדים הכניס הליכוד?

אלכס גולדפרב: חבר הכנסת אברהם שפירא, אני מברך על הדברים החשובים שאמרת כאן.

אלכס גולדפרב: חברי האופוזיציה, נמצאים פה רבים, חבר הכנסת גנדי, חבר הכנסת רון נחמן, בדיון חשוב כזה על אי-אמון של האופוזיציה, אי-אמון על הפאשלה שהם עשו בשבוע שעבר – כי אם לא היו מעלים את ההצעות החכמות שלהם בתמיכתם בסיעות שהגישו את האי-אמון, היום לא היינו עומדים בפני מצב של הקפאה בירושלים.

תמר גוז'נסקי: הם רצו להציע אי-אמון בעצמם אבל לא מצאו סעיף בתקנון, אז הציעו אי-אמון לממשלה.

רחבעם זאבי: אתה רואה מי בעלת הברית שלך?

רחבעם זאבי: מי השותפה שלך?

אלכס גולדפרב: חברת הכנסת גוז'נסקי, היום זה היום.

אלכס גולדפרב: היום הם מציעים אי-אמון בעצמם.

אלכס גולדפרב: כי אם החוכמה שלהם לא היתה נשפכת בשבוע שעבר, לא היינו מגיעים למצב הזה.

אלכס גולדפרב: היו ממשיכים לבנות את ירושלים.

אלכס גולדפרב: בעזרת הליכוד, סיעתכם, הצליחו להקפיא לקדנציה זו את פיתוח ירושלים, ובזה אתם יכולים להתבייש, ואתם באמת מתביישים.

אלכס גולדפרב: ללא עזרתו של הליכוד היתה היום הפקעת הקרקעות עובדה מוגמרת, וממילא האי-אמון הנוכחי לא היה עולה לדיון.

אלכס גולדפרב: טוב היה עושה זה שקורא לעצמו "המחנה הלאומי" אם היה יוצא ומודיע נחרצות, שבעניין חיזוקה וביסוסה של ירושלים אין כל מחלוקת בעם, ומצביע עם הממשלה בעד הפקעת הקרקעות.

אלכס גולדפרב: במקום זאת לא הצליח הליכוד להבחין בין החלטה שיש לגביה קונסנסוס לאומי לבין הזדמנות נוספת להפיל את הממשלה.

אלכס גולדפרב: כמו שאמר לי אחד מחברי הכנסת של המתקראים "המחנה הלאומי" – לא חשוב, אדוני השר, עם מי ללכת, גם עם אש"ף, העיקר להפיל את הממשלה.

אלכס גולדפרב: נותר לנו להצטער על שהמפלגות המתיימרות להנהיג את העם היו מוכנות לכל תבשיל פוליטי, ולו השפל ביותר, כדי לנסות להפיל את הממשלה, וזאת בלי לחשוב על טובת המדינה ועל חיזוק ירושלים וריבונות ישראל עליה.

אלכס גולדפרב: לפני שבוע הביאה תאוותם לשלטון לביטול הליך אמיץ שנקטה הממשלה, הליך שכל-כולו נועד לפיתוחה ולביסוסה של ירושלים, בירת ישראל.

אלכס גולדפרב: אתמול שיגר פייצל חוסייני תביעה נוספת, תביעה להחזיר מבנים וקרקעות של פלשתינים במערב ירושלים.

אלכס גולדפרב: צוותים בראשותו עוסקים היום ברישום נכסים במערב ירושלים.

אלכס גולדפרב: כמובן, כל הקשת הפוליטית דוחה תביעות אלו, אולם האם התביעות האש"פיות אינן ניסיון נוסף של שליחיהם לסחוט את ממשלת ישראל, סחיטה שאפשרו אותה סיעות האופוזיציה?

אלכס גולדפרב: והדבר המפתיע הוא הצעת האי-אמון היום.

אלכס גולדפרב: היא אבסורד, היות שהסיעות שהביאו לביטול ההפקעה הן אותן סיעות שמגישות היום את האי-אמון בממשלה.

אלכס גולדפרב: אותי מעניין עד היכן יכול האבסורד להגיע.

אלכס גולדפרב: אולם, היות שמדובר בעתיד עם ישראל, חיזוקו וביטחונו, הייתי מציע לחברי במחנה הלאומי למשוך את הצעת האי-אמון ולחשוב כיצד לתקן את המהלך השגוי של השבוע שעבר.

אלכס גולדפרב: הצעת האי-אמון אינה מובילה למקום כלשהו.

אלכס גולדפרב: היא רק מחזקת את הכוחות היוניים בממשלה.

אלכס גולדפרב: אולי כדאי להן, לסיעות המחנה הלאומי, לכל אלו שעתידה של ירושלים חשוב להם, "לעשות חושבים", לוותר על כותרת בעיתון, והרי זו התוצאה היחידה של האי-אמון, ולתת לנו לעשות את עבודתנו בשקט.

אלכס גולדפרב: שהרי פיתוחה של ירושלים, ריבונותה של ירושלים והרחבתה חשובים לנו; חשובים לנו יותר מכותרת בעיתון.

אלכס גולדפרב: לסיכום, חבר הכנסת אברהם שפירא, אתה אמרת היום דברים חשובים מאוד.

אלכס גולדפרב: כל אותם אנשים שיושבים כאן בשקט או שאינם נמצאים כאן, אלו היושבים באופוזיציה וצועקים ואחר כך הולכים לדרכם ולא שותפים בעשייה, הם אלו שההיסטוריה תשפוט אותם.

אלכס גולדפרב: כי הם היו יכולים לתמוך ולהצטרף ולבלום את הסחף לכיוון של הקמת מדינה פלשתינית.

אלכס גולדפרב: מדינה פלשתינית לא תקום.

אלכס גולדפרב: מדינה פלשתינית לא תקום, כי אנחנו לא ניתן שהיא תקום.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חבר הכנסת יוסף בא-גד, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

סאלח טריף: יש לנו אחריו עוד שניים.

סאלח טריף: בבקשה, חבר הכנסת בא-גד.

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, כבוד שר התחבורה, כיליד מוצא-תחתית, בואכה ירושלים, כאדם שסבל על גופו את כל מוראות מלחמת השחרור בתש"ח, שאלתי את עצמי את השאלה: איך זה קרה שבמלחמת השחרור לא הצליחו "ההגנה", אצ"ל ולח"י לכבוש את ירושלים העתיקה?

יוסף בא-גד: אם להזכיר לכם, הפלמ"ח פרץ את שער ציון ונכנס פנימה, ונאלץ לעזוב באותו לילה.

רחבעם זאבי: נכנס בשביל לצאת.

יוסף בא-גד: נכנס בשביל לצאת?

יוסף בא-גד: זה חידוש.

יוסף בא-גד: לא לכבוש?

רחבעם זאבי: זה לא חידוש.

רחבעם זאבי: נכנס בשביל להביא תגבור.

יוסף בא-גד: למה הוא לא נשאר בפנים?

רחבעם זאבי: זו היתה הפקודה של מפקד מרחב ירושלים.

רחבעם זאבי: תשאל את האלוף שאלתיאל, זיכרונו לברכה.

יוסף בא-גד: מעניין.

סאלח טריף: אלו אולי דברים שצריך לברר בתנועה לפעמים.

יוסף בא-גד: אולי תחכים אותי, מדוע האצ"ל, שגם הם ניסו לכבוש את שער שכם, לא הצליחו להבקיע?

רחבעם זאבי: תשאל את אנשי האצ"ל.

תמר גוז'נסקי: אולי נעשה סמינר?

יוסף בא-גד: מדוע אנשי לח"י, שיצאו, ואני זוכר זאת, ליד הדואר ברחוב יפו, ושם התפוצצה פצצה במכונית, לא הצליחו לכבוש?

יוסף בא-גד: כיצד זה ניסו "ההגנה", אצ"ל ולח"י ולא הצליחו?

יוסף בא-גד: הלוא דבר הוא.

יוסף בא-גד: במלחמת ששת הימים קיבלתי את התשובה על כך, תשובה ברורה.

יוסף בא-גד: הגמרא אומרת, ש"ס ירושלמי, בבא קמא, פרק ז', הלכה ז': "דאמר ר' יהושע בן לוי: 'ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו', עיר שמחברת ישראל זה לזה".

יוסף בא-גד: ומוסיף ה"פני משה": "דכשעולין לתוכה נעשים הכול כחברים וכולן שווין זה לזה".

יוסף בא-גד: זה כוחה של ירושלים – האחדות.

יוסף בא-גד: כאשר עמד הלח"י לפרוץ דרך שער יפו, הם לא יכלו להצליח כי היתה סכנה שכל אחד יאמר: כולה שלי.

יוסף בא-גד: וירושלים לא נתחלקה לשבטים.

יוסף בא-גד: אבל במלחמת ששת הימים, כאשר פרץ צה"ל המאוחד והמלוכד דרך שער האריות ונתקיים בו "הן עם כלביא יקום וכארי יתנשא", ומובא ברד"ק לשמואל ב', "וילך דוד וכל ישראל" – אומר רד"ק: "ולא ילכוד אותה אלא מי שהיה מלך על כל ישראל".

יוסף בא-גד: דבר מדהים, כשהיינו מלוכדים במלחמת ששת הימים, כשהיתה ממשלת אחדות לתקופה קצרה, אם זכור לכם, ירושלים נפלה לפנינו בסייעתא דשמיא, בזכות הקדושים, כפרי בשל בלי שתכננו.

יוסף בא-גד: ולכן מסקנה, שלוש פעמים בתנ"ך מופיע הביטוי "יחדיו": בעקדת יצחק, "וילכו שניהם יחדו", אברהם ויצחק, ואומרים חז"ל "כאיש אחד בלב אחד", זה לעקוד וזה להיעקד – דבר פשוט, אב הולך לשחוט את בנו, וילכו שניהם יחדיו, במסירות נפש, למען הרעיון; דרך מה שיהיה בימים הקרובים, הלילה ליל ראש חודש סיוון, ושלושת ימי ההגבלה מתחילים, ובמוצאי-שבת, חג מתן תורה – "ויענו כל העם יחדו ויאמרו כל אשר דבר ה' נעשה ונשמע", יחדיו בקבלת תורה; דרך "ירושלם הבנויה כעיר שחברה לה יחדו".

יוסף בא-גד: מעקדת יצחק יחדיו – "וילכו שניהם יחדו", דרך קבלת תורה "ויענו כל העם יחדו", דרך ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו – זה כוחו של עם ישראל.

יוסף בא-גד: לכן, אני מאוד חושש, שהיות שעכשיו אנחנו לא יחדיו, גם על אותו דבר שהיה בקונסנסוס לאומי, בלי ויכוח, שמענו פה הערב דברים איומים, מין חלוקה של ירושלים, מחבר הכנסת דדי צוקר.

יוסף בא-גד: דברים מחרידים.

יוסף בא-גד: אם גם לזה לא יהיה יחדיו, אוי ואבוי לנו.

יוסף בא-גד: החשש שלי, והלוואי שאתבדה, הממשלה הולכת להסכם שלום.

יוסף בא-גד: כולם רוצים שלום.

יוסף בא-גד: אנחנו חושבים שזה הסכם אבדון, אבל לשיטת הממשלה, יגמרו הכול, יחזירו את רמת-הגולן, ייתנו את יהודה ושומרון, ואז יגידו הערבים: לא, בלי ירושלים לא נגמור.

יוסף בא-גד: יגיד כבוד ראש ממשלתנו: תראו, אחרי שכבר החזרנו את זה, ויתרנו פה, ויתרנו שם, בגלל צ'ופצ'יק קטן של איזה רחובות לא נקיים – אני לא רוצה להשתמש בביטוי אחר – בגלל זה נפוצץ את כל ההסכם?

יוסף בא-גד: תהיו רציניים, באמת, עזבו אותנו, ממילא זה מקום של המוסלמים, מי צריך את הרחובות האלה, לנו יש עיר מודרנית ויפה, בואו נעזוב את זה.

יוסף בא-גד: בגלל זה לפוצץ את ההסכם?

יוסף בא-גד: זה חשש גדול.

יוסף בא-גד: זה הפיתיון הגדול של הערבים, שהם נותנים לעסק ללכת, והזכירו את ירושלים.

יוסף בא-גד: לכן אני אומר לכם, ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו.

יוסף בא-גד: כל התכנונים שלכם בסופו של דבר, בעזרת השם, לא יתקיימו, כי עם ישראל חי לנצח.

סאלח טריף: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת צחי הנגבי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, באותו יום שהתקיימו בו כנסים ומסיבות על-ידי העם היהודי, על מנת לבטא את חשיבותה של ירושלים, התקיימו גם דיונים וכנסים בצד הפלשתיני, בצד הערבי, על מנת לבטא את המעמד המיוחד, את החשיבות ואת הקשר ההדוק עם מזרח-ירושלים.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת היא, וזה מה שצריכה הממשלה לשאול את עצמה, לאן פניה מועדות.

טלב אלסאנע: אין אפשרות אחרת; או שלום עם מדינות ערב, עם העולם הערבי, עם העולם האסלאמי, כדי שמדינת ישראל תהפוך חלק מן המזרח התיכון – היא לא יכולה להמשיך לחיות כאן ולחשוב כאילו היא חיה באירופה.

טלב אלסאנע: על מנת לחיות כאן כחלק מהמזרח התיכון היא צריכה להתנהג בצורה שתאפשר את החיים האלה.

טלב אלסאנע: הדרך היחידה האפשרית היא דרך ההכרה בזכויות של הערבים לעצמאות, להגדרה עצמית, בגדה המערבית, ברצועת-עזה, ובמיוחד במזרח-ירושלים.

טלב אלסאנע: אני מעלה תביעות רבות.

טלב אלסאנע: עולים כאן נואמים רבים ומתחילים לדבר על חשיבותה של ירושלים המאוחדת.

טלב אלסאנע: אני שואל את עצמי אם הם מתעלמים מהדרישות ומהתביעות של הצד הפלשתיני.

טלב אלסאנע: האם הם מתעלמים מהמעמד המיוחד שיש לירושלים לגבי המוסלמים והנוצרים?

טלב אלסאנע: האם הם מתעלמים מהזיקה שיש להם למקומות הקדושים בירושלים?

טלב אלסאנע: מדוע הם חושבים שהאמונה שלהם בזכויות שלהם בירושלים חזקה מהתביעות ומהזכויות של הפלשתינים המוסלמים והנוצרים במזרח-ירושלים?

טלב אלסאנע: מדוע הם סבורים שהמוסלמים הם שיוותרו על הזכויות שלהם?

טלב אלסאנע: מדוע לא מצליחים להבין, שבאותה אמונה, אם לא יותר, שהיהודים תובעים זכויות, גם הפלשתינים תובעים זכויות?

טלב אלסאנע: יש התנגשות כל כך חזיתית וקשה בדברים שלא נוגעים לבני-אדם אלא לדברים הקדושים, ביחס למהות דתית שעליה לא ניתן לנהל משא-ומתן – אם לא תהיה הבנה הדדית, התוצאה תהיה התנגשות חזיתית.

טלב אלסאנע: דווקא בשבוע שעבר התעלה הליכוד על עצמו, גילה חוכמה, שגם במזרח-ירושלים אפשר לגלות עמדה יותר גמישה מאשר מפלגת העבודה, והוא נרתם להצעת אי-אמון שהגשנו.

טלב אלסאנע: אם הליכוד הוא נגד הפקעת אדמות במזרח-ירושלים, אני לא מבין מדוע מפלגת העבודה צריכה להיות קיצונית מהליכוד בעניין הזה.

טלב אלסאנע: מדוע לא לעשות צעד שני ולהגיד שהם בעד תהליך השלום, בעד קידום השלום?

טלב אלסאנע: יכול להיות שמפלגת העבודה לא צריכה כל הזמן להיאחז במה שעשה בגין, במה שעשו בקמפ-דייוויד, כדי להצדיק את מעשיה.

טלב אלסאנע: אם היא רוצה להיאחז במשהו, הנה יש להם העמדה של הליכוד שנותנת לגיטימציה.

טלב אלסאנע: אבל, לדעתי, לא צריך לחפש צידוקים במעשיו של הליכוד; צריך לחפש צידוקים במעשים שיקדמו את השלום, שהוא חשוב לכל הצדדים כאן, חשוב גם ליהודים וגם לערבים.

טלב אלסאנע: לא יעלה על הדעת להמשיך לדבר על שוויון בתחום המוניציפלי, לדבר על גישה שוויונית במתן שירותים לאזרחים הערבים במזרח-ירושלים, כשמצד שני בפועל דואגים להפקיע את האדמות, מפקיעים יותר מ-80% מהאדמות ודואגים לפרק את המבנה החברתי, לפגוע במבנה הכלכלי, בבסיס הכלכלי של האוכלוסייה הערבית במזרח-ירושלים.

טלב אלסאנע: לאחר הפקעת האדמות שלהם הופכים אותם לשרידים של החברה, מתנהגים אליהם במדיניות של אפרטהייד.

טלב אלסאנע: אילו מדינה אחרת היתה מתנהגת כלפי האזרחים שלה בצורה הזו, היתה קמה צעקה בכל העולם.

טלב אלסאנע: אבל מאחר שמדובר במדינת ישראל, העולם מוכן לסלוח, העולם מוכן לעבור על זה בשתיקה, ואפילו ארצות-הברית יכולה להשתמש בזכות הווטו.

טלב אלסאנע: ממשלת ישראל, שהגיעה להסכם עם הפלשתינים והיא מעוניינת בקידומו של ההסכם הזה ובהגשמתו והיא מעוניינת להעניק תוכן ולצקת תוכן בהסכם הזה, צריכה להבין, שבלי להודות ולהכיר בזכויות של העם הפלשתיני במזרח-ירושלים כחלק מהשטחים שנכבשו ב-1967, וכי דינה של מזרח-ירושלים כדין יריחו מבחינת המעמד המשפטי וכדינה של רצועת-עזה – בלי להכיר בזכותו של העם הפלשתיני במזרח-ירושלים לבירתה העתידית של המדינה הפלשתינית, לא יהיה שלום באזור.

טלב אלסאנע: אם יוותרו הפלשתינים, העולם הערבי לא יוותר.

טלב אלסאנע: ראינו מה היתה התוצאה כשהפקיעו 530 דונם בלבד; ראינו איזו אחדות התגלתה בעולם הערבי.

טלב אלסאנע: ראינו את הכעס שעבר בין התושבים הערבים בעולם הערבי.

טלב אלסאנע: אפילו בירדן – ראינו שרק לאחרונה הגיע השגריר הירדני, ו-60 חברי פרלמנט ירדנים דרשו את החזרתו של השגריר.

טלב אלסאנע: ועידת פסגה היתה אמורה להתקיים, כששנים לא היתה ועידת פסגה.

טלב אלסאנע: כל זה בעקבות הפקעה של 530 דונם.

טלב אלסאנע: לכן, נתאר לעצמנו ונסיק את המסקנות, מה ההשלכות שיכולות להיות להמשך הניסיון להפקיע ולנשל את האזרחים הפלשתינים מזכויותיהם במזרח-ירושלים.

טלב אלסאנע: לדעתי, צריך להתחיל להבין ולהתרגל לזה שמזרח-ירושלים היא חלק מהשטח שנכבש ב-1967, וללא נסיגה בסופו של דבר והכרה בזכויות של הפלשתינים במזרח-ירושלים, לא יהיה שלום באזור כולו, כי ירושלים, מזרח-ירושלים במיוחד, יש לה מעמד מיוחד לפלשתינים, לערבים ולאומה המוסלמית.

רפאל איתן: לעולם לא.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת צחי הנגבי.

טלב אלסאנע: אתה יכול להמשיך להגיד את זה תמיד, אבל זה לא יעזור לך.

טלב אלסאנע: אתה יכול להמשיך לנאום כאן, אבל עובדה היא.

טלב אלסאנע: אמרת את הדברים האלה לגבי עזה, וראינו מה התוצאה; אמרת את הדברים האלה לגבי הגדה, ורואים את התוצאה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אלסאנע, אמרתי תודה.

טלב אלסאנע: אמרת את הדברים האלה לגבי הגולן.

טלב אלסאנע: הכוח של השלום, הכוח של התהליכים החברתיים, הכוח של הרצון לקדם את השלום חזק יותר מהרצון שלך להמשיך עם הכיבוש, להמשיך עם שפיכות הדמים.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת אלסאנע.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת צחי הנגבי.

סאלח טריף: לפני האחרון – חבר הכנסת רענן כהן.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להצטרף לדבריו של חבר הכנסת איתן, שליווה את ירידתו של חבר הכנסת טלב אלסאנע מן הדוכן הזה בקריאה: "לעולם לא".

צחי הנגבי: לעולם לא תזכה, לא אתה ולא חבריך, חבר הכנסת טלב אלסאנע, לחזות בהתגשמות ולו של מקצת הדברים שאמרת כאן.

טלב אלסאנע: בשבוע שעבר זכינו בזכותכם, לא?

צחי הנגבי: הלוואי, ידידי חבר הכנסת רפאל איתן, שהייתי כל כך בטוח שאכן המלים האלה, "לעולם לא", די בהן כדי לעצור את כניעתה וקנייתה של הממשלה על-ידי המפלגות הלא-ציוניות בכנסת.

תמר גוז'נסקי: אתה מתכוון לאגודת ישראל, אני מבינה.

צחי הנגבי: אני מתכוון אלייך.

תמר גוז'נסקי: אגודת ישראל היא לא ציונית.

צחי הנגבי: אגודת ישראל ציונית לטעמי.

צחי הנגבי: הלוואי שהיה בכם קורטוב של הרגש הלאומי, הדתי והציוני של אגודת ישראל, ובוודאי של חבר הכנסת אברהם שפירא.

צחי הנגבי: יש לעתים, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, קריאת תיגר נגד הליכוד על כך שהוא, באמירותיו כנגד המפלגה שאת משתייכת אליה וכנגד מפלגת מד"ע, מבטא רגש של גזענות.

צחי הנגבי: אנחנו תמיד דוחים על הסף ובשאט נפש את האמירה הזאת.

צחי הנגבי: אני רואה בך יהודייה, בת העם שלי, ואני מתנגד לדרכך ואני מתנגד שהמפלגה שלך תכתיב לממשלה שלי את דרכה.

צחי הנגבי: אין לזה קשר לגזענות, אין לזה קשר לעניינים אתניים.

תמר גוז'נסקי: מה זה "הממשלה שלי"?

צחי הנגבי: ממשלת ישראל.

תמר גוז'נסקי: של רבין?

צחי הנגבי: כן.

צחי הנגבי: היא ממשלה שלי.

תמר גוז'נסקי: אז למה אתה מגיש נגדה אי-אמון?

צחי הנגבי: כי אני לא מאמין בה.

צחי הנגבי: כל עוד היא לא הוחלפה על-ידי ממשלה שאני חש כלפיה אמון, היא ממשלתי.

צחי הנגבי: חבר הכנסת דראושה וחבר הכנסת האשם מחאמיד וחבר הכנסת סלים וחבר הכנסת טלב אלסאנע הם שותפים למאבק, מאבק הפלשתינים, שסופו – אם יעלה בהצלחה – לקרוע נתחים מארצי, והם ערבים.

צחי הנגבי: אינני חושב שהמאבק שלי נגדם נוגע בכלל לעמדתם או לדתם או לעדתם.

צחי הנגבי: חבר הכנסת סאלח טריף איננו יהודי, וכל הכרעה שהוא מקבל מקובלת עלי, כי הוא בן למפלגה שחרתה על דגלה אותן מטרות של המכנה המשותף של הליכוד ושל המפלגה שלו, שהוא גדול מכל המפריד.

צחי הנגבי: כמוהו חבר הכנסת סגן השר נואף מסאלחה.

צחי הנגבי: גם כלפיו לא יכולה להיות לי טענה.

צחי הנגבי: אבל, שתי המפלגות האלה, מפלגתך, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ומפלגת מד"ע, חרתו על דגלן להגשים את יעדי שונאי ישראל.

תמר גוז'נסקי: לא היה ולא נברא.

צחי הנגבי: בשבוע שעבר בכנסת, נדמה לי לראשונה בתולדותיה של הכנסת, הן גם הצליחו להחזיק בגרוגרתו של ראש הממשלה, להשפיל אותו עד עפר, להוכיח את אפסותו וחדלונו, את היותו אדם חלש וחסר כושר מנהיגות.

צחי הנגבי: אבל, מה שיותר חמור מזה – הם הצליחו לקעקע לראשונה בבית הזה את מעמדה של ירושלים.

תמר גוז'נסקי: – – –

צחי הנגבי: אתמול הייתי בקיבוץ אלרום; קיבוץ ששייך לתק"ם, כל חבריו הצביעו למפלגתך, אדוני היושב-ראש.

צחי הנגבי: היינו שם, חברי סיעת הליכוד.

צחי הנגבי: זה היה מעמד עצוב לראות את האנשים האלה, ששוגרו על-ידי כל ממשלות ישראל ליישב את חבל הארץ היפהפה, המדהים שיש לנו, והם חשים שהבולדוזרים כבר מתחילים להתקרב אל בתיהם.

תמר גוז'נסקי: אתה זוכר את ימית?

צחי הנגבי: אני אמרתי להם, שאני חושב שבאותו חדר, אתמול באלרום, הייתי היחיד שכבר ראה את הבולדוזרים מנקרים עם ה"ציפור", ככה זה קרוי, ומהרסים ומחריבים יישובים.

תמר גוז'נסקי: – – –

צחי הנגבי: אמרתי להם: תפסיקו להיות נאיבים, תפסיקו לומר ברדיו השכם והערב שאתם מאמינים לממשלה הזאת.

תמר גוז'נסקי: מי הרס את ימית?

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, האם אוכל לקבל את הגנתך, לראשונה מאז התחלתי לדבר?

סאלח טריף: אני אבקש מחברת הכנסת תמר גוז'נסקי להואיל להתאפק ולאפשר להגיד דברים.

צחי הנגבי: האם אתם, שהצבעתם למפלגה הזאת, שראש הממשלה שלכם התייצב בקצרין כמה ימים לפני הבחירות ונשבע בדם לבו: מי שירד מרמת-הגולן יפקיר את ביטחון ישראל – מה נשאר מאמירותיו אלה של מר רבין?

רון נחמן: המפקיר.

צחי הנגבי: מה נשאר מן המפקיר הלאומי הזה, שלאומיותו מופקרת, ואין לו אפילו קורטוב היכולת לבוא ולומר: אלה ואלה הנימוקים שבעטיים שיניתי את מדיניותי.

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: עד היום הוא לא היה אפילו פעם אחת, לא באלרום, לא בקצרין, לא אצל משפחה אחת מ-12,000 המשפחות שהוא מוכן להפוך למרמס רק כדי להצליח לקבל רבע חיוך מאסד, שאולי זה יציל את הבחירות שהוא יודע שהוא הולך להתרסק בהן.

צחי הנגבי: שימי לב, חברת הכנסת גוז'נסקי – –

תמר גוז'נסקי: – – –

צחי הנגבי: – – לאן דרדרתם, את וחברייך, את האדם שהיום עמד מעל הבמה וחגג אתנו את יום איחוד ירושלים, את יום שחרור הגולן.

צחי הנגבי: לאן הגענו, שבירושלים הבירה – – –

תמר גוז'נסקי: מי הרס את ימית?

תמר גוז'נסקי: בגין הרס את ימית.

סאלח טריף: חברת הכנסת גוז'נסקי.

רחבעם זאבי: – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, פעם אחת אתה, פעם היא.

סאלח טריף: חבר הכנסת מצא, אני מבקש לא להפריע לנו היום.

סאלח טריף: אודה לך אם תואיל לסכם.

צחי הנגבי: לאן הגענו ששר החוץ של מדינת ישראל, לפני שהחל משא-ומתן, לפני שהחלה הידברות ישירה כלשהי, אפילו חשאית, הוא כבר קובע מסמרות: הגולן הוא אדמה סורית, אנחנו שמחים להיפטר ממנה.

צחי הנגבי: אני שואל אתכם, האיש הזה השתגע?

יהושע מצא: אני אגיד לך, צחי, המוסר הציבורי הפריע לו.

יהושע מצא: היו לו ייסורי מצפון; הוא אמר.

צחי הנגבי: רבותי, האיש הזה השתגע.

צחי הנגבי: גם אם היה אומר את זה חבר כנסת רגיל, הייתי אומר שזאת אמירה שמוטב היה למחוק אותה מדברי ימי הכנסת.

תמר גוז'נסקי: מי הרס את ימית?

צחי הנגבי: אדם שממלא תפקיד הכי רגיש, הכי דרמטי היום במשא-ומתן, שר החוץ, הוא כבר מכר הכול עוד לפני שהחלה שיחה ראשונה בין פקיד בכיר בלשכת שר החוץ או ראש הממשלה לבין רבע תת סגן עוזר בממשל הסורי.

צחי הנגבי: הוא קבע כבר שהאדמה היא אדמה סורית.

צחי הנגבי: ומהי המסקנה אם האדמה היא אדמה סורית?

צחי הנגבי: שאנחנו כובשים, שאת הכובשים האלה יש לסלק, ובכל מקרה כל תביעה שלנו, אפילו לשיטתו, תביעה לסידורי ביטחון, תביעה לנורמליזציה, תביעה למערכת יחסים, היא בחזקת מתת חסד שהסורים ייאותו לתת לנו מכיוון שגזלנו אדמה לא לנו.

צחי הנגבי: היום אמר שר החוץ שדבריו הוצאו מהקשרם.

צחי הנגבי: אני שמעתי את הדברים האלה במו-אוזני.

צחי הנגבי: רבותי שרי הממשלה, אף אחד מכם לא קרא לסדר את שר החוץ.

צחי הנגבי: אף אחד מכם לא אמר לו לשתוק, לסכור את פיו.

צחי הנגבי: כל הממשלה הזאת כולה משתפת פעולה עם דברי השר הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, נא לסכם.

צחי הנגבי: לכן, לא רק שאין לנו אמון בממשלה, יש לנו אמון מוחלט בציבור שקרוב מאוד יום הדין.

צחי הנגבי: הממשלה הרעה והחטאה הזאת תסיים את דרכה.

צחי הנגבי: אנחנו מקווים שהיא תסיים את דרכה לפני שהיא תוביל אותנו לדרך שאין ממנה מוצא.

תמר גוז'נסקי: מה קרה בימית?

שבח וייס: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, הוא כבר שתי דקות מעבר לזמן.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת צחי הנגבי יסיים ממש.

שבח וייס: את תאפשרי לו לסיים ונתקדם הלאה.

יהושע מצא: מי שישב בישיבת ממשלה לא מתנהג כך.

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, אתה צריך לסיים.

שבח וייס: תן משפט סיכום וזהו.

רענן כהן: – – –

שבח וייס: אני החלפתי את סגן יושב-ראש הכנסת לפני דקה וחצי.

שבח וייס: היתה לו עוד דקה.

צחי הנגבי: חבר הכנסת רענן כהן, אתה הדובר האחרון.

צחי הנגבי: אתה לא הקשבת לדברים.

צחי הנגבי: חבר הכנסת כהן, מכיוון שאתה הדובר האחרון – – –

שבח וייס: לא, לא.

שבח וייס: נא לסיים.

שבח וייס: למה לנו ויכוח.

שבח וייס: זמנך תם.

שבח וייס: אני אאפשר לך לומר עוד משפט או שניים ונמשיך.

צחי הנגבי: על העוול שאתם ביצעתם לירושלים לפני שבוע שום הצבעת אי-אמון לא תוכל לכפר.

צחי הנגבי: על מכירת הגולן בעבור רווח אלקטורלי עתידי שום כנסת לא תוכל לכפר.

צחי הנגבי: אולי היום תשרדו ותעברו את הצבעת האי-אמון הנוספת הזאת, אבל היום נמחק עוד יום ממצבת הימים המקרבת אתכם לקץ הימים הפוליטי.

צחי הנגבי: כעת חיה, ב-29 באוקטובר 1996, לכל המאוחר, תסיימו את שליחותכם, וממשלה לאומית ציונית תבוא במקומכם.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת צחי הנגבי.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת רענן כהן, אחרון הדוברים.

שבח וייס: לאחר מכן תשובת הממשלה, אם היא תחפוץ בכך, ואחר כך הצבעה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לפנות לחברי מהליכוד ולשאול אותם: איך אתם לא מתביישים להעלות היום הצעת אי-אמון?

רענן כהן: לממשלת ישראל יש מדיניות ברורה בנושא ירושלים – ירושלים מאוחדת בריבונות ישראל.

רענן כהן: אחדות ירושלים ומעמדה עומדים בראש סדר העדיפויות שלנו.

רענן כהן: הממשלה הזאת התחייבה שלא להגביל את פיתוחה של ירושלים, ומה קרה?

שבח וייס: חבר הכנסת כהן, רק רגע.

שבח וייס: חברי הכנסת, תקשיבו לנואם האחרון.

שבח וייס: אי-אפשר ככה.

שבח וייס: בואו לא נסחוב את הדברים יתר על המידה.

שבח וייס: זה לא יפה להפריע.

רענן כהן: מה קרה?

רענן כהן: אתם עצמכם בעצם מכרתם את ירושלים.

רענן כהן: אין לכם שום קווים.

רענן כהן: אין לכם שום אידיאולוגיה.

רענן כהן: חשפתם את פרצופכם האמיתי.

רון נחמן: מה האידיאולוגיה שלך?

רענן כהן: אתה אל תדבר על אידיאולוגיה.

רענן כהן: ראינו מה שעשיתם בירושלים.

רון נחמן: מה האידיאולוגיה שלך?

שבח וייס: אני חושש שבארבע הדקות שנותרו לו הוא לא יספיק לפרוס את כל האידיאולוגיה שלו.

רענן כהן: הליכוד פגע בקונסנסוס של מדינת ישראל לגבי ירושלים.

רענן כהן: הליכוד עשה את המעשה אולי הנורא ביותר בכנסת הזאת.

רענן כהן: תאוות השלטון היא בעיניכם מעל לכול, מעל לכל תפיסת עולם, מעל לכל אידיאולוגיה.

רענן כהן: אני יכול להעיד על עצמי, שדיברתי עם כל הסיעות בכל דרך.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני קורא לכם לרגיעה, כדי שנוכל לסיים את הקטע הזה בסדר-יומנו.

שבח וייס: יש לנו גם סדר לילה.

רענן כהן: אין סיעה שלא פנינו אל חבריה וביקשנו מכמה חברים שלפחות יימנעו, כדי שלא להיכנע.

רענן כהן: אבל תאוות השלטון היתה לנגד עיניכם, ואתם עמדתם בדרככם ובשלכם.

רענן כהן: אני רוצה לומר, שפניתי באותו יום לחברי חבר הכנסת קצב, זה היה בשעה 10:00.

רענן כהן: פניתי אליו מתוך הערכה וכבוד ושאלתי אותו.

רענן כהן: הוא אמר לי שאכן, סיעת הליכוד כולה מחליטה להצביע בעד הצעת האי-אמון, אפילו שהיא מצטרפת בכך לחד"ש ולמד"ע.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פונה לחברי הכנסת ולשרים לשבת במקומותיהם, להפסיק לדבר.

שבח וייס: חברי הכנסת טמקין, האשם מחאמיד, סאלח טריף, נואף מסאלחה, זבולון המר, שאול יהלום, אנא שבו איש איש במקומו.

שבח וייס: סגן יושב-ראש הכנסת סאלח טריף, אתה צריך לעזור לי, כי עד לפני עשר דקות אתה ניהלת את הישיבה הזאת.

שבח וייס: חברים, רבותי, חבר הכנסת חגי מירום והשרים.

רענן כהן: יתירה מזאת, גם ראש הממשלה פנה לחבר הכנסת רפול ולראשי סיעות, כדי להגיע למצב שנוכל להתמודד עם השאלה הזאת.

רענן כהן: מה חשבתם?

רענן כהן: שאתם תקבלו את השלטון ותוכלו לעשות מה שבלתי ניתן לעשותו?

רענן כהן: אני מקווה שהיום למדתם שיעור, שיעור שלא יכולתם לקבל אותו בשום דרך אחרת.

רענן כהן: קבלת הצעות הליכוד משמעותה הפסקת תהליך השלום, חידוש הטרור, חידוש האינתיפאדה וסכנת מלחמה.

שבח וייס: רבותי.

שבח וייס: רק שנייה, חבר הכנסת רענן כהן, תן לי לנסות להרגיע את הציבור.

שבח וייס: חברי הכנסת, חברי הכנסת חגי מירום, דדי צוקר, האשם מחאמיד, סילבן שלום – שבו במקומותיכם.

שבח וייס: חבר הכנסת אורון, נא לשבת.

שבח וייס: צלצלנו, רבותי, הביאו את זה בחשבון.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן, תמשיך.

שבח וייס: יש לך עוד דקה.

רענן כהן: אני רוצה לומר, שקבלת הצעות הליכוד משמעותה לעם ישראל ייאוש ואובדן תקווה.

רענן כהן: אני רוצה לומר לחבר הכנסת ביבי נתניהו – – –

שבח וייס: רגע, רגע, אני מבקש לסגור את הדלתות.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: חבר הכנסת אורי אור, תעזור לי עם חגי, כי הוא לא שומע אותי.

שבח וייס: קח אותו ביד וזהו.

רענן כהן: אני רוצה לומר לחבר הכנסת ביבי נתניהו, יושב-ראש הליכוד: אני חושב שהגעת יותר מדי מוקדם לתפקיד הזה.

רענן כהן: אתה באמת צריך לקבל הרבה שיעורים בפוליטיקה, כי גילית את חוסר יכולתך בחיים הפוליטיים.

רענן כהן: נדמה לי שצדק חבר הכנסת דוד לוי שאמר, כי אתה צריך לקבל שיעורים במדיניות וגם לא להיות טירון פוליטי.

רענן כהן: נדמה לי שלמדתם משהו מן המקרה הזה.

רענן כהן: אני מקווה כך.

רענן כהן: אני פונה לליכוד, שבפעם הבאה ילמד לקח מן המקרה הזה, ולא יעשה את מה שעשה.

שבח וייס: רבותי, נא להירגע.

שבח וייס: חבר הכנסת בא-גד, שב במקומך.

רענן כהן: תודה לחבר הכנסת יהושע מצא.

רענן כהן: תאמין לי שאתם יכולים להתבייש על המעשה הבלתי-נכון, הבלתי-פוליטי, הבלתי-הגיוני, על המעשה המטופש שעשיתם, ובכך פגעתם בעם ישראל, באחדות ירושלים ובמדינת ישראל.

רענן כהן: לכן אתם לא ראויים להיות בשלטון.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת רענן כהן.

שבח וייס: האם הממשלה רוצה להשיב?

שבח וייס: – לא.

שבח וייס: נא לשבת, עוברים להצבעה.

שבח וייס: רבותי, שבו, זו הצבעת אי-אמון, הצבעה חשובה.

שבח וייס: שבו איש איש במקומו.

שבח וייס: רבותי, נא לשבת.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן, נא לשבת, אתה מפריע לי.

שבח וייס: מה קורה כאן?

שבח וייס: חברי הכנסת קצב ובדש, שבו.

שבח וייס: אנו יושבים.

שבח וייס: חברי הכנסת, הצעות סיעות הליכוד-מולדת ומפד"ל-צומת להביע אי-אמון לממשלה בשל החלטתה לבטל החלטה קודמת בעניין הפקעת האדמות בירושלים.

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: שימו לב, שלא תהיינה אחר כך אי-הבנות.

שבח וייס: בדקו את עצמכם.

יהושע מצא: אדוני ראש הממשלה – – –

שבח וייס: עוד לא, חבר הכנסת מצא.

שבח וייס: אחר כך.

שבח וייס: הצבעה מס' 1 בעד ההצעות להביע אי-אמון לממשלה – 42 נגד – 54 נמנעים – אין הצעות סיעות הליכוד-מולדת ומפד"ל-צומת להביע אי-אמון לממשלה לא נתקבלו.

שבח וייס: רבותי, 42 תומכים, 54 מתנגדים, אין נמנעים.

שבח וייס: אני קובע שהצעות האי-אמון נדחו.

שבח וייס: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום שלנו.

שבח וייס: חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 6), התשנ"ד–1994

שבח וייס: אנו עוברים להצבעה על הצעת ההחלטה על חלוקת הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 6), התשנ"ד–1994, הצבעה בלבד.

שבח וייס: אנחנו עוברים להצבעה.

שבח וייס: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה – 68 נגד – אין נמנעים – אין

שבח וייס: כדי למנוע אי-הבנות, ומכיוון שיש כאן הסכמה; יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון היה צריך לקרוא את ההחלטה, לכן, למען הפרוטוקול: בהתאם לסעיף 121 לתקנון הכנסת ועל-פי הצעת ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, מחליטה הכנסת להרשות לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת להביא בפניה רק חלק מהצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 6), התשנ"ד–1994, דהיינו את סעיף 2 בלבד.

שבח וייס: שבו במקומותיכם.

שבח וייס: נתקן את זה למען ההיסטוריה.

שבח וייס: עוד הפעם הצבעה.

שבח וייס: מי בעד, חברים?

שבח וייס: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה – 52 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוץ והביטחון בדבר חלוקת הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 6), התשנ"ד–1994, נתקבלה.

שבח וייס: 52 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שבח וייס: אני קובע שההצעה אושרה על-ידי הכנסת כדין.

שבח וייס: אנו עוברים להמשך סדר-היום.

שבח וייס: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שבח וייס: הצעת חוק יישום ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות לרשות הפלשתינית (תיקוני חקיקה והוראות שונות), התשנ"ה–1995, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

שבח וייס: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן, אני צריך את הקשבתך.

שבח וייס: בוא לכאן, תתייצב בזירה.

שבח וייס: כדי למנוע אי-הבנות, אם יש סיכום והסכם שההצבעות על כלל ההסתייגויות תהיינה באופן מרוכז, תסביר לנו ונבדוק אם זה בהתאם לתקנון.

שבח וייס: גם יושב-ראש ועדת הכנסת כאן, ומייד נסדיר את העניינים.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הסיכום בינינו לבין חברי מהליכוד, משה קצב, יושב-ראש סיעת הליכוד, וחבר הכנסת מיכאל איתן, היה, שאנו מתחילים מרגע זה בדיון.

רענן כהן: ההצבעה תהיה הצבעה אחת, בסוף כל ההסתייגויות, כאשר הדיון הזה יסתיים.

שבח וייס: למען הסדר הטוב וכדי למנוע אי-הבנות, זה צריך לעבור אישור של ועדת הכנסת.

שבח וייס: ידעתם על כך ואתם יודעים זאת.

שבח וייס: בינתיים נקיים את ההסדר, ויושב-ראש ועדת הכנסת ימצא דרך לאסוף את הוועדה, או שיציע לנו הצעה אחרת.

שבח וייס: גם בבוקר דיברנו על כך.

): כבר עברנו את העניין הזה, ויש לנו ניסיון לא קל עם הנושא הזה, כאשר חבר כנסת אחד רואה עצמו נפגע.

): אני מודיע כאן, שאאסוף את ועדת הכנסת בתוך חצי שעה לדיון על הנושא הזה, על מנת לאשר זאת.

שבח וייס: בינתיים אני מקיים את ההסכם.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

מיכאל איתן: איזה הסכם?

מיכאל איתן: איזה הסכם?

שבח וייס: תשאל את חבר הכנסת רענן כהן, ואם זה לא מוסכם תבואו אלי שוב.

שבח וייס: למה צריך לצעוק, אני לא מבין.

שבח וייס: לא מתחת לדוכן יושב-ראש הישיבה.

שבח וייס: בבקשה, יושב-ראש ועדת הכספים, דבר בטובך.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק המונחת לפניכם מטרתה ליישם את ההסדרים שנקבעו בהסכם שנחתם באוגוסט 1994 עם הרשות הפלשתינית.

גדליה גל: הסכם זה נחתם – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, שרים, חברי הכנסת מיכאל איתן ונעמי בלומנטל, תקשיבו בבקשה.

שבח וייס: אדוני שר האוצר.

שבח וייס: חברי הכנסת.

שבח וייס: אם רוצים לקיים כאן דיון, יש לנו כורסאות נוחות למדי מאחורי הקלעים.

שבח וייס: אני מבקש מכם, בואו נכבד את המליאה.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסכם זה נחתם בעקבות ההסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו, ומטרתו להעביר לרשות הפלשתינית סמכויות באזור יהודה ושומרון בתחומי החינוך והתרבות, הבריאות, הרווחה והתיירות.

גדליה גל: בתחום המיסוי הועברו הסמכויות בקשר למיסוי ישיר, דהיינו מס הכנסה, וכן בקשר למס ערך מוסף, להבדיל ממסי היבוא, אשר הסמכויות לגביהם לא הועברו לרשות הפלשתינית.

גדליה גל: במסגרת ההסכם הוסכם על העברת כספי מס הכנסה ומס ערך מוסף לרשות הפלשתינית, כפי שהוסכם גם בהסכם שמתייחס לעזה ויריחו.

גדליה גל: הצעת החוק מתייחסת בעיקרה להסדר סטטוטורי של העברת הכספים האמורים.

גדליה גל: ללא קיומו של חוק זה, אי-אפשר מבחינה חוקית להעביר כספים לרשות הפלשתינית.

גדליה גל: השינוי העיקרי שהכניסה ועדת הכספים במהלך דיוניה בהצעת החוק מתייחס לקיזוז כספים שהרשות הפלשתינית חייבת לישראל, מתוך הכספים שעל ישראל להעביר לרשות הפלשתינית.

גדליה גל: בהצעת החוק המקורית נקבע, כי שר האוצר רשאי להורות על קיזוז מן הסכומים המועברים לרשות הפלשתינית של חיובים כספיים שהרשות הפלשתינית חייבת למדינת ישראל ולתאגידים שבשליטתה או בניהולה, למשל חברות ממשלתיות כגון "בזק" או חברת החשמל.

גדליה גל: ועדת הכספים הציעה להרחיב את סמכויות הקיזוז גם לאותם מקרים שבהם הרשות הפלשתינית חייבת כספים לכל גורם, גם אם איננו המדינה או חברה ממשלתית, למשל מוסד רפואי כמו בית-החולים "הדסה", שאיננו ממשלתי.

גדליה גל: במקרים מסוג זה מותנית אפשרות הקיזוז בתנאים ובהסדרים שיקבע שר האוצר.

גדליה גל: כמו-כן ברצוני להסב את תשומת לבכם לתיקון טכני שאנו מבקשים להכניס בנוסח סעיפים 1 ו-13 להצעת החוק, המתייחס לשם של ההסכם שנחתם עם הרשות הפלשתינית.

גדליה גל: מתברר, בהתאם ל"כתבי אמנה" מס' 1068 שפורסמו בימים אלה, שהשם הפורמלי בעברית של ההסכם הוא: "ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות ואחריות" ולא "הסכם בדבר העברה מכינה של כוחות ואחריות", כפי שתורגם בתחילה.

גדליה גל: ולפיכך מתבקש תיקון טכני זה בנוסח הסעיפים האמורים.

גדליה גל: חברי הכנסת, אני מבקש מכם לתמוך בהצעת החוק ולהצביע בעדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

גדליה גל: אם תהיינה הסתייגויות, ודומני שיש שתיים-שלוש הסתייגויות, הרי אשיב עליהן במהלך הדיון.

שבח וייס: יש ארבע הסתייגויות.

שבח וייס: לגבי סדר הדיון, האם היתה הסכמה שמדברים קבוצות-קבוצות?

שבח וייס: טוב, עשר דקות.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים אורון, יש לך עכשיו אפשרות להשמיע שתי הסתייגויות.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת צוקר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מתחילים דיון שכנראה יימשך אל תוך הלילה – – –

שבח וייס: אל תוך הבוקר.

חיים אורון: אל תוך הבוקר, אל תוך היום שלמחרתו.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, יש לי הרגשה שזה יהיה קצר יותר מכפי שזה נראה עכשיו, בראשיתו של הערב.

שבח וייס: לפי התוכנית כאן, אפשר להמשיך את הדיון עד שתקום מדינה פלשתינית.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, בואו נראה מה קורה.

חיים אורון: כל פעם שתהליך השלום צובר מומנטום מסוים ומתקדם בקצב מסוים, מחנה הימין כולו תזזית.

חיים אורון: הם מאוחדים וחוגגים כאשר התהליך תקוע.

חיים אורון: כאשר אין עם מי לדבר, כאשר המצב מסתבך – – –

שבח וייס: מה זה?

שבח וייס: איזה להט.

שבח וייס: אני מבקש, כל הדיבורים הקולניים – לא במליאה.

שבח וייס: אני מבקש מהסדרנים לא רק לסגור את הדלתות, אלא לבקש שיצאו מן הפרוזדורים לחדר האטום וישבו שם בנחת.

חיים אורון: כאשר בונים ומוסיפים עוד לבנה קטנה, או יותר גדולה, הימין מתבלבל כולו.

חיים אורון: מה מוצע כאן?

חיים אורון: מוצע, שמדינת ישראל תעביר סכומי כסף וסמכויות על-פי ההסכם, על-פי מה שבעצם מבחינות רבות היינו צריכים לעשות לאורך כל שנות הכיבוש.

חיים אורון: לאורך כל שנות הכיבוש היתה מדינת ישראל צריכה להעביר סכומי כסף לפלשתינים, ולא העבירה אותם.

חיים אורון: היה הסכם שהתחיל באוסלו ונמשך בקהיר, ועכשיו, כאשר מתברר שמתקדמים בו, הימין כמרקחה.

חיים אורון: התחילו, אולי, אני מקווה שיותר מאשר סימנים של התקדמות בתהליך עם סוריה.

חיים אורון: כל סרבני השלום יוצאים מכל החרכים.

חיים אורון: האחד אומר: זאת תהיה פקודה בלתי חוקית בעליל, וקורא כחבר כנסת לסרב פקודה, וקורא לחיילי צה"ל שלא לקבל את מה – אם וכאשר – שהרשות האזרחית המוסמכת תורה לעשות.

חיים אורון: ומייד, כמובן, קם מישהו אחר בליכוד ואומר: הוא לא מדבר בשמי.

חיים אורון: קם אחד מהליכוד ואומר: רצועת-עזה – אנחנו לא רוצים לחזור אליה בכלל.

חיים אורון: שואלים את חבר הכנסת בנימין נתניהו: מה אתה מציע לעשות עם רצועת-עזה?

חיים אורון: יש לו כל מיני תשובות.

חיים אורון: מה אתה מציע לעשות?

חיים אורון: ראש הממשלה לשעבר, יצחק שמיר, בדרך כלל פיו ולבו שווים, אמר:

חיים אורון: אני מציע לחזור לרצועת-עזה.

חיים אורון: הוא לא קורא את הסקרים, חבר הכנסת טמקין, שחבר הכנסת נתניהו קורא ולכן יודע – את זה לא צריך להגיד – כי רוב הציבור לא רוצה לחזור לרצועת-עזה.

חיים אורון: אבל, שמיר לשיטתו, נאמן לתפיסת הליכוד אומר: לא.

חיים אורון: ג'באליה היא חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל, כמו קלעת-נמרוד.

חיים אורון: קלעת-נמרוד היא "היאחזות נמרוד".

חיים אורון: אלה הם חלקים שהם לבה של המולדת.

חיים אורון: האחד אומר כך, השני אומר אחרת.

חיים אורון: מתי הם מלוכדים, מתי יש להם עמדה אחידה?

חיים אורון: – כשרכבת המשא-ומתן נתקעת, כשאי-אפשר לזוז לשום כיוון, או באשמתנו, יותר טוב אם זה באשמת הצד השני, ואז חגיגה.

חיים אורון: למה הם עושים את כל המאמצים שלא נגשים את מה שמדינת ישראל התחייבה לו על-פי הסכם שאושר במליאת הכנסת?

חיים אורון: מה שמובא היום לכנסת הוא יישום של פרק בהסכם שהכנסת אישרה אותו, ואי-ביצועו משמעותו הסתלקותה של מדינת ישראל מביצוע ההסכם.

חיים אורון: אל תחשוש, חבר הכנסת טמקין, ההסכם יאושר.

חיים אורון: אנחנו נבלה פה כמה שעות וההסכם יאושר.

שבח וייס: יש לי הרגשה שבהרכב הזה יש הסכמה גדולה מאוד לדבריך.

חיים אורון: אני חושב שיתברר במהלך הערב, אדוני היושב-ראש, שגם כאשר אנשי האופוזיציה יידרשו להתמודד עם תוכנו של ההסכם הזה, יהיו להם מעט מאוד נימוקים – הם ישמיעו הרבה מאוד נימוקים.

חיים אורון: אני בטוח שירושלים תהיה לא רק על ראש שמחתנו היום, ביום ירושלים, גם על ראש שמחתנו לאורך כל הלילה.

חיים אורון: למה?

חיים אורון: כי זה נושא שתמיד, כאשר אין מה להגיד ביחס לשלב הקונקרטי שבו נמצא המשא-ומתן, אפשר להגיד: אבל ירושלים.

חיים אורון: אבל, פייצל חוסייני אמר מתוך ידיעה שזה הנושא שבאמצעותו אפשר לעשות מאמץ, שאני בטוח שלא יצלח, לתקוע את המשא-ומתן.

חיים אורון: כי מה שהאופוזיציה רוצה במהלך השנתיים האחרונות, לא משנה באיזה נושא, לא משנה באיזו סיטואציה, לא משנה מה הנושא שעומד על סדר-היום – היא מבינה שהרכבת הזאת נוסעת למחוז חפץ שהיא לא רוצה שנגיע אליו.

חיים אורון: וזה לגיטימי.

חיים אורון: לכן, יש פה הצעה, איך אומרים חברי הכנסת סילבן שלום, מיכאל איתן ופיני בדש?

חיים אורון: – המסמך הזה הוא הצעת חוק לכינונה של מדינה פלשתינית.

חיים אורון: למה לא הייתם באים ואומרים: אנחנו מציעים לחזור מהרעיון של עזה-יריחו תחילה, על זה מדובר, ומציעים למדינת ישראל לחזור שנתיים לאחור, ולשלוח את חיילי צה"ל לג'באליה, ואת הצנחנים לשאטי, ואת המסתערבים לח'אן-יונס.

חיים אורון: למה אתם לא מציעים את זה?

חיים אורון: הם לא מציעים כי הם מבינים, שגם לשיטתם וגם לקהלם זה מראה עד כמה חסרת תוחלת המדיניות שהם לכאורה תומכים בה.

חיים אורון: ואז מציירים שדים: מדינה פלשתינית עליך.

חיים אורון: ואנחנו אומרים – ואדוני היושב-ראש, אני מסתכל סביבי, לאמירה הזאת יש עכשיו רוב באולם – אנחנו אומרים: נכון – – –

שבח וייס: אם לא, אז רן כהן יוסיף וישכנע.

חיים אורון: לאמירה הזאת יש פה רוב: נכון, סופו של התהליך הזה הוא כינונה של מדינה פלשתינית, אני בטוח, רק בתנאי שהיא תחיה בצד מדינת ישראל בשלום, יכול להיות באיזו מסגרת קונפדרטיבית, פדרטיבית, עם חיבור כלשהו עם ירדן.

חיים אורון: מה האלטרנטיבה שמציעים לנו?

חיים אורון: האלטרנטיבה האמיתית היחידה היא להמשיך ולשלוט בכל רחבי השטחים הכבושים, מתוך רצון להנציח את המדיניות ואת הקו של שלטון על עם אחר בניגוד לרצונו, בתהליך בלתי פוסק של סכסוך שהולך ומתעצם.

חיים אורון: הוא רק משנה את שמו.

בנימין טמקין: ביבי נתניהו אומר שיש לו תוכנית משלו לפתרון העניין.

בנימין טמקין: הוא אמר שיש לו פלשתינים שמוכנים ללכת – – –

חיים אורון: חבר הכנסת טמקין, בסיבוב הבא ננסה לחפש מי הם הפלשתינים שאמרו לחבר הכנסת נתניהו שהם יכולים להיות פרטנרים.

חיים אורון: ואולי, אולי יהיו גילויים הלילה.

בנימין טמקין: אולי ניתן לו את כל הלילה?

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת רן כהן ינסה לשכנע את חברי הכנסת אורון וטמקין.

שבח וייס: ואחרי זה חבר הכנסת דדי צוקר ינסה לשכנע את שניכם.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת רן כהן, סיבוב ראשון, עשר דקות לרשותך.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, היום הזה אנחנו באים להוסיף נדבך שיסלול את הדרך להשלמתו של השלב השני בהסכם בין מדינת ישראל לבין העם הפלשתיני, לבין הרשות הפלשתינית, שאני מאוד מקווה, אפילו קצת יותר ממקווה, אולי בטוח, שאנחנו נצליח להשלים אותו עד 1 ביולי – לערוך את הצבא מחוץ לריכוזי האוכלוסייה הפלשתינית, להשתחרר ממנה ולשחרר אותה מאתנו, ובסתיו לערוך בחירות דמוקרטיות ראשונות בהיסטוריה של העם השכן הזה, שיהיו פרי הסכם עם העם היהודי ועם מדינת ישראל, ולא פרי טובה של מדינה ערבית כלשהי.

רן כהן: וגם זה יהיה נדבך לקיומה של השכנות הטובה בין מדינת ישראל לבין המדינה הפלשתינית שתקום לידה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר, שהיום עמדנו בפני מחזה גרוטסקי, כמעט אבסורדי.

רן כהן: האופוזיציה, שהסתבכה בפלונטר בשבוע שעבר, שהוציאה את הממשלה מפלונטר עצמי, באה היום להגיש אי-אמון על הפלונטר שהיא עצמה יצרה.

רן כהן: ואין דבר יותר מביע אי-אמון באופוזיציה מאשר הבעת אי-אמון על פלונטר שהיא עצמה ניסתה לסבך בו את הממשלה והצילה אותה.

בנימין טמקין: נדמה לי שגם משה נסים ודוד לוי ואחרים חושבים כך.

רן כהן: כן, נכון.

רן כהן: בהחלט, יש כמה אנשים בליכוד ובימין, ודרך אגב, מספרם הולך וגדל, שמגיעים לידיעה ולמסקנה הזאת.

רן כהן: דרך אגב, חבר הכנסת טמקין, היום מנסים להאשים את כלי התקשורת, שהם העוינים; כאילו הם המציאו את זה.

בנימין טמקין: האם הם לא מכירים במנהיגותו של ביבי נתניהו?

רן כהן: אולי אני אסיים את הנאום שלי היום דווקא בנושא הזה של מנהיגותו של חבר הכנסת ביבי נתניהו ומרידתו של חבר הכנסת דוד לוי.

רן כהן: אבל אני רוצה לומר, שאם יש עונש אמיתי שמגיע למנהיגי הליכוד, הוא זה שאנחנו נהיה לצדיקים שמלאכתם נעשתה בידי אחרים.

רן כהן: באמת, בדרך מוזרה, כמה שרים, אולי בעזרת פקידים, עשו טעות והסתבכו, ובאו מלאכי השרת האלה מהאופוזיציה ועשו את מלאכתנו והצילו את הממשלה מהפלונטר שהיא היתה בו.

רן כהן: מדוע בעצם הם ניסו לעשות את הפלונטר הזה?

רן כהן: משום שמה שמדריך את האופוזיציה מהיום הראשון שנסלל המסלול הזה של הסכמי אוסלו איננו נתיב אלטרנטיבי.

רן כהן: רבותי, אנחנו היינו אופוזיציה הרבה מאוד שנים.

רן כהן: אבל באנו ואמרנו: רבותי, לנו יש דרך, אנחנו מציעים הידברות עם אש"ף, אנחנו מציעים פשרה טריטוריאלית, אנחנו אומרים מדינה פלשתינית ליד מדינת ישראל.

רן כהן: כאשר התנגחנו עם העמדות של הליכוד והימין, לא באנו לנסות ולטרפד את תוכניתם, אלא באנו לנסות ולהציע ולשכנע בתוכניתנו.

רן כהן: מה עושה הליכוד?

רן כהן: מלאכי החבלה.

רן כהן: מה עושים היום, למשל, שליחיו של הליכוד בארצות-הברית?

רן כהן: מה עושים היום קדושי שליחי הליכוד והימין בארצות-הברית?

רן כהן: ארבעה אנשים עם משכורות ענק, עם הוצאות ללא גבול, עוסקים רק בשני דברים: איך לחבל בכך שהרשות הפלשתינית תקבל כסף, ואיך לחבל בכך שיהיה איזה סיכוי לסידורי ביטחון בין ישראל לבין סוריה, כאשר יושג הסכם על רמת-הגולן.

רן כהן: נעזוב לרגע את רמת-הגולן.

רן כהן: איך האנשים הללו לא מרגישים עד לאיזה עומק של שפלות הם מגיעים, כאשר שכנים שלנו, אנשים שנבראו בצלם, בני אדם שחיים רבע שעה מאשקלון, ללא תעסוקה, רעבים, ללא ביוב, ללא חשמל, ללא מערכת בריאות, אמורים להסתייע על-ידי אומות העולם בקבלת כספים שהעולם רוצה לתת להם.

רן כהן: ויהודים בלי לב, בלי נשמה, בלי רגש – אני כבר לא מדבר עכשיו על בלי רצון לשלום – מסתובבים במסדרונות הקונגרס והסנאט כדי לשכנע גויים רחוקים שלא לעזור לשכנים קרובים.

רן כהן: מדוע?

רן כהן: כדי לעזור ל"חמאס" ול"ג'יהאד האסלאמי".

רן כהן: כי יודעים, שאם תהיה תעסוקה, אם תהיה בריאות, אם יהיה חינוך ואם יהיו כבישים ואם תהיה תרבות בעזה, יהיו פחות מחבלים.

רן כהן: וראה זה פלא, אתה מגיע לאבסורד המדהים: ערפאת, הרשות הפלשתינית, מערכת הביטחון הפלשתינית, המשטרה, כולם היום, ארבעה חודשים, בנמרצות, רודפים אחרי טרוריסטים, מגיעים למסגדים, לשכונות שלהם, כדי לעצור טרור.

רן כהן: והימין הישראלי רוצה בעזה רעב, רוצה בעזה מצוקה, משום שתקוותו של הימין הישראלי נשארה: עזה רעבה ומורדת, ג'באליה מפוצצת ורוצחת.

רן כהן: זאת תקוותו של הימין הישראלי, ולכן הוא בא היום לנסות ולטרפד את החוק הזה, חוק שלא בא לעשות שום טובה, חוק שבא להחזיר לפלשתינים מסים שמשלמים פלשתינים, הם רק עוברים דרך ישראל.

רן כהן: אבל גם כאן מלאכי החבלה, ששלחו את השליחים הללו לארצות-הברית, מנסים לעשות אותו מעשה בישראל ולחבל בסיכוי שיתקיים כאן שלום.

רן כהן: אגב, אותו הסכם עם הפלשתינים, לא רק שהוא מוליד היום פירות של שלטון פלשתיני שרודף אחרי טרור פלשתיני ועוצר אותו; אותו הסכם לא רק הוביל להסכם שלום עם ירדן, אלא אותו הסכם מראה היום שחר של סיכוי להגיע להסכם של שלום וביטחון אמיתיים עם העצומה, עם הגדולה שבמדינות, שיכולה היום לאיים על מדינת ישראל – אין לה סיכוי לנצח אותה, אבל היא יכולה לאיים עליה – עם סוריה, שיכולה גם להדביר את הטרור של ה"חיזבאללה".

רן כהן: וכאן נקשר המעגל של הימין הישראלי – לקיים טרור מעזה ולהמשיך את הטרור בסוריה מלבנון.

רן כהן: אני באמת פונה לדוד לוי ושואל אותו שאלה לסיום: דוד לוי, הרי היה לך חלום להדביר את המצוקה ולהתערב, על-ידי מעורבות בליכוד, כדי להגביר את השוויון החברתי ולהתגבר על המצוקה החברתית.

רן כהן: אתה לא רואה איך ההנהגה הזאת של הליכוד – איך ביבי נתניהו – מתעתעת בך?

רן כהן: מה אתה עוד עושה שם כשאנחנו עושים גם שלום, גם חינוך, גם תעסוקה, גם התיישבות, גם צדק חברתי?

רן כהן: אין לך מה לעשות שם.

רן כהן: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת רן כהן.

שבח וייס: חבר הכנסת דוד דדי צוקר.

שבח וייס: אחרי שחיים אורון ורן כהן ניסו לשכנע את בני טמקין, דליה איציק וענת מאור בצדקת דרכם ולא הצליחו, תעשה את זה אתה.

דוד צוקר: אני מתחיל בכיוון אחר.

בנימין טמקין: מה נשאר לו לחיים אורון אם השמיטו את השם שלי מרשימת המסתייגים?

שבח וייס: כן, אתה באמת לא רשום אצלי.

ענת מאור: אחרי בלומנטל היה צריך להיות טמקין.

שבח וייס: רבותי, הרי אני לא מטפל בזה.

שבח וייס: יש מזכירות ויש סגנית המזכיר.

שבח וייס: תבררו את זה בדרכים המקובלות.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השעה עכשיו היא 21:45, ובדיוק עכשיו מתחילה תוכניתו האחרונה לעונה זו של גידי גוב.

דוד צוקר: הסיכוי שצופים בנו עכשיו ירד דרמטית, ובצדק, לא משום שדברי חבר הכנסת כהן, ובוודאי דברי חבר הכנסת צוקר, אינם מעניינים ואינם ראויים לתשומת לב, אלא משום שבאמת מתחילה עכשיו אחת מתוכניות הטלוויזיה, אדוני היושב-ראש, אולי היותר אינטליגנטיות, היותר משעשעות.

שבח וייס: על-פי המלצתך אני עוד מעט הולך לראות את התוכנית של גידי גוב.

שבח וייס: סגנית היושבת-ראש, את מוכנה להחליף אותי?

בנימין טמקין: גם המניות של חברי הכנסת אוהדי "מכבי חיפה" ירדו קצת.

דוד צוקר: תיכף נדבר על העניין הזה.

דוד צוקר: אני חושב, שחבר הכנסת כהן, שעכשיו הולך מכאן ומשאיר אותנו לבדנו, עושה זאת בצדק.

דוד צוקר: אבל אם נאמר רגע משהו ברצינות, אני רוצה להצטרף לכ-10,000 איש שחתמו על עצומה שקראה לגידי גוב לשוב בעונה הבאה ולהופיע ולהגיש את התוכנית שלו.

דוד צוקר: אני מצטרף לזה ברצינות גדולה וללא שמץ של אירוניה.

שבח וייס: על משקל "מחכים לגודו" יהיה "מחכים לגידי".

שבח וייס: מחכים לגידו גוב.

דליה איציק: אני הולכת לראות את גידי גוב.

דוד צוקר: את צודקת מאוד.

שבח וייס: אתה מגרש את הקהל שלך.

דוד צוקר: לא, אני ממליץ לאנשים ללכת להצגה הכי טובה בעיר.

דוד צוקר: אנחנו לא ההצגה הכי טובה בעיר, גידי גוב הוא הצגה הרבה יותר טובה.

דוד צוקר: מאוד הייתי רוצה לראות אותו.

דוד צוקר: ענת, גם את הולכת?

ענת מאור: אני צריכה להחליף את היושב-ראש, ואחר כך אני צריכה לדבר, אחריך.

שבח וייס: ואז אני אחליף אותך.

דוד צוקר: טמקין, אל תרגיש את עצמך כבול לנאום ההיסטורי שלי.

בנימין טמקין: אני נשאר פה עד הסוף המר.

ענת מאור: אני אמשיך להאזין גם מכאן.

דוד צוקר: זה נראה כמו ישיבה של מזכירות מרצ.

דוד צוקר: אנחנו יכולים להחליט פה עכשיו על כמה דברים.

דוד צוקר: אני רוצה לצרף את קולי לקולם של אלה שקראו לחברה שמפיקה, לזכיין שמפיק את גידי גוב, לעוזי פלד, להחזיר אלינו את גידי גוב.

דוד צוקר: יושב גידי גוב במהרה אלינו בעונה הבאה, ומוטב מהר ככל האפשר.

דוד צוקר: ועתה לנושאים שוליים יותר, פחות חשובים, אם כי עומדים ברומו של עולם מטעם לא לגמרי ברור.

דוד צוקר: הצעת החוק הזאת, שהובאה למליאה ומובאת לאישור בקריאה שנייה ושלישית, היא חלק מתפיסה של הקואליציה הזאת שעניינה ניסיון לפיתוח מערכת יחסים חדשה לגמרי באזור כולו בכלל ובינינו לבין הפלשתינים בפרט.

דוד צוקר: בכל מהלך התקופה הזאת, בשנתיים – – – חבר הכנסת אביטל, זה פה, אלא אם כן אני רוצה להמליץ לך: לפני כארבע דקות החלה תוכניתו האחרונה של גידי גוב לעונה; מצוינת, טובה, משעשעת, אינטליגנטית, יותר טובה מהדיון כאן, כך שאתה פטור.

דוד צוקר: מבחינתי אתה פטור.

שמואל אביטל: אני מבין שאני יכול לנסוע לנגב, אתה תדבר עד הצהריים.

ענת מאור: ממילא לא תצא לפני שיעברו עוד שעתיים.

דוד צוקר: לא, אני שולח אותך לתוכנית של גידי גוב.

שמואל אביטל: לא למזנון?

דוד צוקר: ובמשך השנתיים הללו מאז הסכם אוסלו, שכאמור, החקיקה הזאת היא אחד מביטוייו המובהקים, התנהל בבית הזה, גם בבית הזה, ויכוח, דיון ציבורי, לעתים חריף, לעתים נוקשה, אבל ויכוח ציבורי אמיתי, אידיאולוגי, בין שני זרמים בתנועה הציונית לגבי טיב מערכת היחסים בינינו לבין הערבים, בינינו לבין הפלשתינים, וההכרעה שנפלה ב-1992 היא באמת החלטה שבסדר הגודל ההיסטורי שלה, בסדר החשיבות ההיסטורית שלה, משולה להכרעות שהיו ב-1947 – אם כי אז לא היתה הכרעה, היה ויכוח, פעם ראשונה, על החלוקה – ב-1948, ב-1977, עם הגעתו של סאדאת.

דוד צוקר: זה ויכוח באותו סדר גודל היסטורי.

דוד צוקר: ובשנתיים האחרונות, סהדי במרומים אם שמעתי פעם אחת באופן רציני, עמוק, אלטרנטיבה ליכודית למה שאנחנו עשינו.

דוד צוקר: אני מניח שמה שעשינו, ההיסטוריה תבחון אותו.

דוד צוקר: צריך להיות אדם לא רציני או חסר ניסיון היסטורי לחלוטין כדי לחשוב שכל מה שעשתה הקואליציה במערכת היחסים עם הפלשתינים והעולם הערבי נקי משגיאות.

דוד צוקר: הוא בוודאי רצוף שגיאות.

דוד צוקר: המגמה מאוד ברורה, מאוד מקובלת עלי, אבל בוודאי – גם שגיאות באמצע.

דוד צוקר: אבל שנתיים עולה לכאן, למשל, ראש הליכוד פעם אחר פעם אחר פעם אחר פעם, ושואלים אותו: אבל מה אתה מציע?

דוד צוקר: פשוט תבוא ותאמר לנו מה אתם מציעים כחלופה.

דוד צוקר: נניח ששגינו ונניח שכל מעשינו תחילתם וסופם בשגיאה, שום דבר לא נכון, אבן לא יושבת על אבן, תבואו ותגידו לנו מה אתם מציעים בנושא עזה.

דוד צוקר: תבואו ותציעו: חוזרים או לא חוזרים?

דוד צוקר: מעולם לא שמעתי מראש הליכוד תשובה רצינית אחת; לא תשובה שמקובלת עלי, לא תשובה שאני מסכים אתה, אבל תשובה שממנה מבינים: זו חלופה.

דוד צוקר: לא שמעתי.

דוד צוקר: מה אתם מציעים ביו"ש?

דוד צוקר: מה אתם מציעים בגולן?

דוד צוקר: חזרו פה חברי כנסת מהאגף שלנו חזור ושאול, חזרו עיתונאים, בלי קשר למקורות הפוליטיים שלהם ולהשקפתם, חזור ושאול, מאיזה כיוון שאתה לא רוצה, ושאלות הגיחו מכיוונים בלתי צפויים: תבואו ותאמרו לנו מה אתם מציעים כחלופה?

דוד צוקר: נניח שההסדר הזה באמת לא מחזיק מעמד, נזק מתחילתו ועד סופו, מה אתם מציעים כאלטרנטיבה?

דוד צוקר: אני לא שמעתי כאן במשך שנתיים תשובה רצינית אחת.

בנימין טמקין: הוא הופיע בטלוויזיה ואמר שיש לו תוכנית.

דוד צוקר: ואז הוא הופיע עם תוכנית מדינית.

דוד צוקר: ושים לב, חבר הכנסת טמקין, מאז הוא הופיע עם תוכנית מדינית הוא קיבל עצה, והוא מציית לה ציות ללא תנאי, לא לחזור על המלים "תוכנית מדינית", כלומר לא להציע שום חלופה.

דוד צוקר: ההנחה של ראש הליכוד היא לתת לקואליציה לעשות את השגיאות שלה, וכל קואליציה עושה שגיאות – ואל תציע שום דבר כאלטרנטיבה, שכן אלטרנטיבה מסוגלת להרחיק ממך אנשים מן המרכז, אנשים מן הימין, או אנשים דתיים, או אנשים חילונים.

דוד צוקר: הוא מציית לעניין הזה כפוליטיקאי מתוכנת נטול עמדה, חף מהשקפה, חסר תזה מרכזית שסביבה הוא בונה או מנסה ללכד מחנה פוליטי, והוא מנסה, שוב באותו אופן מתוכנת – – –

בנימין טמקין: אבל הוא מופיע יפה, לא?

דוד צוקר: אני רוצה לומר שיש שאלה גדולה לגבי איכות הופעתו, גברתי היושבת-ראש, של חבר הכנסת נתניהו ובאיזו מידה היא משפיעה – איכות במובן של השפעה.

דוד צוקר: אינני מאמין, שאם אתה חסר השקפה, אם אתה חסר עמדה, אם אתה נקי מתזה, אתה מסוגל לעבור.

דוד צוקר: אינני מאמין בזה.

דוד צוקר: אם הייתי משמש כיועץ פוליטי, הייתי מבקש מאנשים אחרים בליכוד להופיע, לא מהטעם של התכנים אלא מהטעם שהם אמינים יותר, שיאמינו להם יותר.

דוד צוקר: כי אם אין לך מה לומר, אתה משדר את זה.

דוד צוקר: אתה יכול לדבר שעה, אבל אם אין לך מה להגיד, הצופה קולט את זה, המאזין קולט את זה, הקורא קולט את זה.

דוד צוקר: לכן, בתשובה על שאלתך, חבר הכנסת טמקין, לפי דעתי, איכות ההופעה שלו במובן של יכולת לשכנע, במובן של העברת האמת הפנימית, היא איכות ירודה ביותר.

דוד צוקר: אני חושב, שהליכוד היה מיטיב לעשות, לשיטתו, לשלוח, ונמצא פה חבר הכנסת מיכאל איתן – מאשר את חבר הכנסת נתניהו, מן הטעם הפשוט: אתה יכול לא לשים את חבר הכנסת איתן, אבל לא תאמר עליו שהוא לא מדבר מתוך שכנוע פנימי, מתוך אמונה עמוקה, ונדמה לי שהצופה – שוב, אני מדבר עכשיו נניח כיועץ חיצוני ללא שכר – יקלוט בסוף את האמינות שלך.

דוד צוקר: אתה משוכנע ממה שאתה אומר או שאתה לא משוכנע ממה שאתה אומר.

דוד צוקר: חבר הכנסת ביבי נתניהו, לפי דעתי, משדר עמדה חסרת משוכנעות פנימית, נטולת אמת.

דוד צוקר: אם אתה נטול אמת, הדבר הזה מתברר חיש קל.

דוד צוקר: נקודה נוספת שאני רוצה לומר היא להתמודד עם הטענה הנשמעת השכם והערב, חזור וטעון, ולא שהיא לא צודקת או כן צודקת, היא פשוט לא נכונה עובדתית, והיא בשאלה – של מי הכסף.

דוד צוקר: החקיקה הזאת מדברת על העברת סכומים ניכרים מקופת האוצר הישראלית אל קופת האוצר של הרשות הפלשתינית, וצריך לחזור רק על העובדות, צריך לחזור ולהדגיש רק את האמת ולא שום דבר אחר, ותסמוך על האמת.

דוד צוקר: צריך לחזור ולומר: הכסף הזה איננו של משלם המסים הישראלי.

דוד צוקר: צריך לחזור ולומר: אף שקל לא יצא מכיסו של אף תושב או אזרח ישראלי.

דוד צוקר: כל השקלים הללו לא יצאו מכיסך, גברתי היושבת-ראש, לא מכיסו של חבר הכנסת איתן ולא מכיסי שלי.

דוד צוקר: שום שקל לא שייך לי.

דוד צוקר: מדובר בהעברת כספים שרובם מסים עקיפים – גם מסים ישירים, אבל רובם מסים עקיפים של מוצרים, שירותים, עבודה של הפלשתינים בישראל.

דוד צוקר: לכן, צריך לחזור ולומר, ונגד הטענות של הליכוד בתחום הדמגוגיה הסוציאלית – יש להודות שכבר לא חוזרים על זה כל כך הרבה משום שהטענה הזאת לא תפסה גובה, משום שאיש כמעט לא האמין בה, אבל צריך לחזור ולומר, מול טענות הליכוד שפה מדובר בהשקעת כסף ישראלי באויב הפלשתיני צמא הדם, האכזר, השואף להשליכנו אל הים – צריך לחזור ולומר: שום שקל, אדוני האזרח, שום שקל, גברתי האזרחית, לא נלקח מכיסך שלך.

דוד צוקר: לסיום, אני אמלא עכשיו אחר ההמלצה שלי לחברי הכנסת קודם לכן, ואלך לראות את תוכניתו של גידי גוב.

דוד צוקר: אמרתי שזאת ההצגה הטובה ביותר בעיר, גם אני מבקש לכבד אותו בנוכחותי.

דוד צוקר: זה עוזר לי לגמור בדיוק עשר דקות אחרי שהתחלתי ולאפשר לחבר הכנסת טמקין למלא את מקומי.

ענת מאור: לצערי, אנחנו כבולים בפרוטוקול ולא נוכל.

ענת מאור: אבל אם יתאפשר לתקן את העיוות הזה – – –

בנימין טמקין: – – –

דוד צוקר: אז מה קורה עכשיו?

ענת מאור: אני מזמינה את חבר הכנסת מיכאל איתן, ולאחר מכן תהיה ההסתייגות שלי – עד שיחליפו אותי.

ענת מאור: חברי הכנסת פורז, דיין, חזן, גולדשמידט, שלום – אינם באולם.

ענת מאור: חבר הכנסת מיכאל איתן, בבקשה.

מיכאל איתן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מקיימים הלילה דיון בהצעת חוק שהמשמעות שלה, פעם נוספת, העברות לרשות הפלשתינית.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים בחוק שממשלת ישראל יזמה והביאה לכנסת, על מנת שהכנסת תיתן לה הרשאה לקחת מאוצר המדינה כספים ולהעביר אותם לרשות הפלשתינית.

מיכאל איתן: אני שואל: איפה מצאו את הפטנט הזה, שלפיו לוקחים כסף מכספי משלם המסים, כספי מס ההכנסה בישראל, ומשקיעים אותו במקום שבו קיים שלטון של מי שחרתו על דגלם ובאמנתם את השמדתה של מדינת ישראל?

מיכאל איתן: הדברים פשוטים מאוד.

מיכאל איתן: יש פה אנשים חכמים.

מיכאל איתן: שמעתי את חבר הכנסת דדי צוקר.

מיכאל איתן: אני שואל אותו: דדי צוקר, אש"ף חרת על דגלו את השמדת מדינת ישראל.

מיכאל איתן: יש לו אמנה שבה הוא מחויב להשמיד את מדינת ישראל.

מיכאל איתן: הוא לא שינה את האמנה שלו.

מיכאל איתן: אולי הוא דחה את ביצועה.

מיכאל איתן: איך זה יכול להיות שאתם מביאים לנו הצעה שאומרת:

מיכאל איתן: אנחנו ניקח מהכספים שלנו מאות מיליונים ונעביר אותם לאנשים האלה?

מיכאל איתן: אני יכול להבין שהייתם אומרים: אנחנו תובעים בתמורה כל מיני דברים, למשל ביטול האמנה הפלשתינית לפני שמעבירים להם כסף.

מיכאל איתן: הרי אם הם ייקחו את הכסף, יקנו בו נשק, ישתמשו בו להגשמת האמנה הפלשתינית, להשמדת מדינת ישראל, לא תוכלו אפילו להגיד שרימו אתכם, כי זה כתוב.

מיכאל איתן: הם אומרים: רק אתמול קיבלה הממשלה החלטה חשובה – ואני תומך בה – החלטה שאומרת שירושלים תישאר מאוחדת בריבונות ישראל.

מיכאל איתן: זאת היתה אולי אחת השעות הבודדות, אבל היפות של הממשלה.

מיכאל איתן: היא קיבלה החלטה שכל העם עומד מאחוריה.

מיכאל איתן: כמה פעמים זה קרה?

מיכאל איתן: תראו, ממשלות בדרך כלל, גם כשהן שנויות במחלוקת, לכל ממשלה יש רגעים גדולים לא מעטים, שבהם כל העם מתלכד סביבה.

מיכאל איתן: אנחנו באופוזיציה, אבל הממשלה היא גם ממשלה שלנו.

מיכאל איתן: אנחנו רואים את זה כדבר חיובי שיש לנו אפשרות שהממשלה מבטאת גם את הדברים שאנחנו מאמינים בהם, ואתמול היה יום כזה.

מיכאל איתן: הממשלה קיבלה פה-אחד החלטה שתומכת באחדותה של ירושלים, בריבונות ישראל על ירושלים העיר המאוחדת.

מיכאל איתן: והנה היום אתם, הממשלה שקיבלה אתמול את ההחלטה, וראש הממשלה שדיבר כל כך יפה כאן היום, אומרים: בואו ניתן כסף לערפאת.

מיכאל איתן: מה ערפאת אומר שהוא יעשה?

מיכאל איתן: – שהוא ייקח לנו את ירושלים.

מיכאל איתן: אז איך אתם נלחמים להגנתה של ירושלים ולשמירת ריבונותנו כאשר אתם מממנים, נותנים כוח, נותנים כסף, נותנים נשק למי שאומרים: אנחנו ניקח מכם את ירושלים, המטרה שלנו היא לקחת מכם את ירושלים?

מיכאל איתן: הממשלה פשוט לא יודעת מה היא רוצה.

מיכאל איתן: אין לה מושג.

מיכאל איתן: אם היא רוצה לשמור על ירושלים, היא היתה צריכה לבוא לערפאת ולומר לו: דע לך, כל זמן שאתה מקבל מאתנו כסף, כל זמן שאתה מקבל מאתנו סיוע, אתה לא יכול להשמיע הצהרות שמטרתן פגיעה במדינת ישראל, פגיעה בירושלים.

מיכאל איתן: אולי אני נשמע תימהוני.

מיכאל איתן: אולי אני נשמע איזה אדם חסר דעת.

מיכאל איתן: אבל אני רוצה שאתם תשאלו את עצמכם שאלה.

מיכאל איתן: נניח לרגע אחד שישראל תודיע שהיא לא מכירה בוושינגטון כבירת ארצות-הברית.

מיכאל איתן: האם ארצות-הברית תיתן לנו סיוע של סנט אחד?

מיכאל איתן: האם זה ייתכן שברית-המועצות היתה מקבלת סיוע כל כך נדיב מארצות-הברית בזמן שהיא היתה במלחמה קרה מולה?

מיכאל איתן: הרי אלה דברים שלא ייאמנו.

מיכאל איתן: הם לא ייאמנו.

מיכאל איתן: הם כל כך פשוטים.

מיכאל איתן: לא צריך להיות פיקח יותר מדי כדי להבין אותם.

מיכאל איתן: לא צריך להיות גאון.

מיכאל איתן: זה דבר פשוט, שכל ילד מבין אותו.

מיכאל איתן: לוקחים כסף של מדינת ישראל ונותנים אותו למישהו.

מיכאל איתן: תבדקו מי זה?

מיכאל איתן: מה הוא רוצה?

מיכאל איתן: מה הוא יעשה בכסף?

מיכאל איתן: מה הן המטרות שלו?

מיכאל איתן: והוא אומר: המטרות שלי הן שחרור ירושלים, המטרה שלי היא הגשמת האמנה הפלשתינית, המטרה שלי היא איחוד עם ה"חמאס", המטרה שלי היא השגת כל המטרות של האומה הפלשתינית.

מיכאל איתן: המשמעויות של כל המלים האלה הן קריאת תיגר על קיומנו.

מיכאל איתן: נכון, הוא חתם אתכם על הסכם.

מיכאל איתן: הוא חתם על הסכם.

מיכאל איתן: אבל הוא אומר לבני עמו: מה אתם רוצים ממני?

מיכאל איתן: חתמתי על הסכם, אני מקבל כסף, אני מקבל הכול, אבל לא ויתרתי על שום מטרה.

מיכאל איתן: למה אני צריך להילחם?

מיכאל איתן: ניסיתי מ-1967, או יותר נכון מ-1964.

מיכאל איתן: בשנת 1964 קם ארגון אש"ף ושם לו למטרה לשחרר את השטחים של המדינה הפלשתינית, שהם האמינו בה, ולהקים מדינה פלשתינית.

מיכאל איתן: שנים הוא ניסה לכבוש והוא לא הצליח במילימטר אחד.

מיכאל איתן: הוא לא הצליח לשים שם דגל של אש"ף.

מיכאל איתן: הוא היה צריך לברוח עד לתוניס.

מיכאל איתן: לא רק שהוא לא הגיע לתל-אביב, לא רק שהוא לא הגיע לירושלים, אלא אפילו בסביבה הוא לא יכול היה להיות, וגם בתוניס לא היה לו שקט מאתנו.

מיכאל איתן: הוא אומר: רבותי, ניסיתי בדרך ההיא, לא הצלחתי.

מיכאל איתן: עכשיו, בלי הרבה מאמצים, בלי קורבנות, אני מגיע לכל מקום; ולא רק זה, אלא היהודים עוד נותנים לי כסף ואני מודיע מה אעשה בכסף בבוא העת.

מיכאל איתן: לכן, מלכתחילה כל ההחלטה הזאת היא החלטה פשוט מטופשת.

מיכאל איתן: בארצות-הברית, כשאזרח מקנדה עובר את הקו ועובד בארצות-הברית – הוא משלם בארצות-הברית מס הכנסה לאוצר האמריקני.

מיכאל איתן: בישראל יש עובדים מתאילנד.

מיכאל איתן: מה יש, האם תאילנד היא מדינה לא סימפתית?

מיכאל איתן: האם התאילנדים אינם נחמדים?

מיכאל איתן: האם ערפאת יותר נחמד מהם?

מיכאל איתן: אבל כשעובדי תאילנד עובדים בארץ ואנחנו מנכים מהם מס הכנסה, זה הולך לאוצר המדינה.

מיכאל איתן: זה כסף של אוצר המדינה.

מיכאל איתן: פה פתאום יש איזו חוכמולוגיה.

מיכאל איתן: מעבירים.

מיכאל איתן: אמרתי: טוב, אם אתם רוצים להעביר – לפחות תקבלו משהו בתמורה; התחייבויות, מעשים.

מיכאל איתן: אבל מה שוות ההתחייבויות?

מיכאל איתן: יצחק רבין עמד פה ואמר מלים נרגשות.

מיכאל איתן: באמת, באיזה רגע היה לי פשוט רצון להגיד לו: יישר כוח, יישר כוח, אחרי שאני כל כך מתנגד לו.

מיכאל איתן: הוא דיבר פה היום במלים שנגעו ללבי בזכות ירושלים.

מיכאל איתן: רציתי להגיד לו: יישר כוח.

מיכאל איתן: אני לא יודע מה לעשות.

מיכאל איתן: כשהוא עומד כאן על הבמה ומדבר על ירושלים בלהט ומתוך הלב – כך זה נראה לי – אני פשוט אומר:

מיכאל איתן: הבן-אדם הזה מבטא את מה שאני חושב.

מיכאל איתן: אבל כשהוא יורד, פתאום אני שואל את עצמי: רגע אחד, מה קורה לו?

מיכאל איתן: מה קורה לו כשהוא צריך לקבל החלטות?

מיכאל איתן: הרי זה אותו יצחק רבין שחתם באוסלו לערפאת שיתקיים דיון על מעמד ירושלים.

מיכאל איתן: אני רוצה להבין: האם זאת ירושלים שהוא עמד כאן ודיבר עליה בלהט?

מיכאל איתן: ואני, לרגע התפתיתי להאמין לו כשהוא אמר שירושלים היא לא למשא-ומתן, אין פשרה על ירושלים, לא יהיה מיקח וממכר על ירושלים?

מיכאל איתן: אבל ערפאת מראה לכולם גם מכתבים.

מיכאל איתן: כולנו כאן ראינו את הסכם אוסלו.

מיכאל איתן: שם כתוב: ישראל מתחייבת לקיים משא-ומתן על ירושלים.

מיכאל איתן: אני שואל: לאיזה רבין אני מתייחס?

מיכאל איתן: מי זה רבין האמיתי?

מיכאל איתן: הרבין הזה שעומד פה ונותן לעם, אחרי יום ירושלים, להרגיש קצת טוב, קצת אחדות, קצת מטרה משותפת, קצת לאומיות, קצת שורשים, קצת מסורת, קצת דבקות במה שדורות של יהודים נלחמו עליו, האם זה רבין האמיתי?

מיכאל איתן: או שמא זה אותו רבין שחתם לערפאת בעט שלו שירושלים תהיה למשא-ומתן, שנקיים דיון על ירושלים?

מיכאל איתן: מה זה?

ענת מאור: חבר הכנסת איתן, הרשימה התארכה.

מיכאל איתן: האם אפשר לעמוד כאן, והאם אפשר לעמוד באוסלו, לחתום על מסמך שם ולדבר כאן כפי שמדברים?

מיכאל איתן: והעם שותק?

מיכאל איתן: והכנסת שותקת?

מיכאל איתן: מי זה הרבין הזה?

ענת מאור: חבר הכנסת איתן, ברשותך.

מיכאל איתן: תוסיפי לי עוד הסתייגות.

מיכאל איתן: אני מייד מסיים את הנקודה.

ענת מאור: לא, הרי אנחנו הולכים לפי הסדר.

מיכאל איתן: אותו רבין הביע מורת רוח מהעברת השגרירות האמריקנית לירושלים; ולא לירושלים המזרחית, רחמנא ליצלן, אלא לירושלים המערבית.

מיכאל איתן: אותו רבין אמר: זה יכול לקלקל את התהליך, הערבים יתרגזו.

מיכאל איתן: כלומר, הערבים יתרגזו שמעבירים שגרירות לירושלים המערבית.

מיכאל איתן: כלומר, אסור להרגיז את הערבים.

מיכאל איתן: על רקע זה אפשר גם להבין את הדברים של פייצל חוסייני, שאומר: מה פתאום?

מיכאל איתן: יש לנו טלביה, קטמון, יש לנו תביעות על ירושלים.

מיכאל איתן: צריך לזכור, שעל-פי החלטת האומות המאוחדות הוכרזה ירושלים כעיר בין-לאומית.

מיכאל איתן: כשהערבים יבואו ויגידו: אנחנו רוצים לדון על מעמד ירושלים, וישראל תשב ליד שולחן המשא-ומתן, הם יביאו את החלטת האו"ם.

מיכאל איתן: וישראל התחייבה להתחיל במשא-ומתן.

מיכאל איתן: האם אפשר לבוא ולהגיד למישהו: אני מתחייב לקיים אתך משא-ומתן, ואחר כך לבוא למשא-ומתן ולהגיד שזה לא למיקוח?

מיכאל איתן: תסבירו לי: מה אתם עושים?

מיכאל איתן: אני לא מבין.

מיכאל איתן: התחייבתם לקיים משא-ומתן בהסכם אוסלו, במסגרת הסדר הקבע.

מיכאל איתן: זה יהיה בעוד שנה, בעוד שנה וחצי.

מיכאל איתן: בעוד שנה וחצי יבוא ערפאת עם ההתחייבות שלכם ויגיד: בואו נשב עכשיו על הסדר הקבע, ויתחיל משא-ומתן על ירושלים.

מיכאל איתן: יבוא רבין ויגיד: רגע אחד, נכון שהתחייבתי לקיים משא-ומתן, אבל העמדה שלי היא שאני לא נותן דבר.

מיכאל איתן: יגיד לו ערפאת: תשמע, אתה הולכת אותי שולל.

מיכאל איתן: הכול יתמכו בו.

מיכאל איתן: יבוא ערפאת עם מדינות העולם ויגידו לרבין: התחייבת לקיים משא-ומתן.

מיכאל איתן: משא-ומתן בתום-לב זה משא-ומתן שאתה מקיים לגופו של עניין.

מיכאל איתן: אתה לא יכול להגיד: אני בעד משא-ומתן, אני אקיים אתכם משא-ומתן.

מיכאל איתן: הרי ערפאת לא רצה לחתום על הסכם אוסלו אלא ובתנאי שרבין יחתום לו שיהיה משא-ומתן על ירושלים.

מיכאל איתן: עכשיו יבוא ערפאת ויגיד: הבטחתם לי שיהיה משא-ומתן, לכן הסכמתי לחתום.

מיכאל איתן: כשאתם התחייבתם למשא-ומתן, התחייבתם למשא-ומתן לגופו של עניין.

מיכאל איתן: אתם לא יכולים היום לבוא ולהגיד: העמדה שלנו – כלום.

מיכאל איתן: זה לא משא-ומתן, רימיתם אותי.

מיכאל איתן: והוא יהיה צודק בנקודה הזאת.

מיכאל איתן: זה שהוא רימה אותנו בעשרים נקודות אחרות – זה סיפור אחר.

מיכאל איתן: אבל בנקודה הזאת.

מיכאל איתן: לכן, קשה לי מאוד להבין איך רבין מדבר היום על ירושלים כאשר הוא העלה אותה כנושא למשא-ומתן; איך רבין מדבר היום על ירושלים כשהוא הביע מורת רוח – "זה ירגיז את הערבים שחס וחלילה תהיה שגרירות ארצות-הברית במערב ירושלים".

מיכאל איתן: במערב ירושלים.

מיכאל איתן: מעמדה של ירושלים, דובר בו רבות.

מיכאל איתן: אני לא רוצה להוסיף עוד נקודות.

מיכאל איתן: אבל יש נקודה אחת שחשוב להדגיש אותה.

מיכאל איתן: כמה זמן עוד יש לי?

ענת מאור: נשארה לך דקה.

מיכאל איתן: בהמשך אדבר על כך.

מיכאל איתן: מעמדה של ירושלים אינו רק עניין בינינו לבין הפלשתינים.

מיכאל איתן: הפלשתינים חלקם מוסלמים וחלקם נוצרים.

מיכאל איתן: הבעיה שלנו בנושא ירושלים היא בעייתו של העם היהודי מול, בין השאר, הנצרות והאסלאם.

מיכאל איתן: העם היהודי נמצא בירושלים, והעדיפות שלו והעליונות שלו בירושלים מבטאות את היותו הבסיס, הגזע שממנו יצאו הנצרות והאסלאם.

מיכאל איתן: שתי הדתות האלה, נציגיהן, אנשיהן שלטו בירושלים וניסו להטביע את חותמם על ירושלים.

מיכאל איתן: בזמנו של קונסטנטין הגדול, שהיה קיסר ביזנטיון, במאה השלישית לספירה, נדמה לי שאמו הגיעה לירושלים והיא שחזרה את כל האירועים שאירעו לישו, בנתה כנסיות על מנת להנציח את טביעת האצבע של הנצרות בירושלים.

מיכאל איתן: במאה השביעית – – –

ענת מאור: חבר הכנסת איתן, זה באמת תיאור היסטורי מאלף.

מיכאל איתן: אני מסיים את המשפט.

מיכאל איתן: במאה השביעית המוסלמים בנו את מסגד עומר, שכן רצו להטביע את חותמם על ירושלים.

מיכאל איתן: היום באו היהודים שחוגגים 3,000 שנה לירושלים – – –

ענת מאור: זה בשנה הבאה, ב-1996.

מיכאל איתן: כן, ב-1996 יחגגו.

מיכאל איתן: אם זה בדיוק 3,000 שנה – אני לא מבטיח לך.

מיכאל איתן: חוגגים 3,000 שנה, דרך אגב, רק לשלטון יהודי בירושלים, כי ירושלים לא היתה ירושלים.

מיכאל איתן: אנחנו גם כבשנו אותה מהיבוסי.

מיכאל איתן: אבל אין יבוסי.

מיכאל איתן: שרדנו 3,000 שנה.

מיכאל איתן: ירושלים היתה אתנו, אנחנו חוגגים 3,000 שנה, וכל מה שאני רוצה לומר ברגע זה, יש בכך אמירה כלשהי לגבי היחסים בין הדתות.

מיכאל איתן: אנחנו לא רוצים לפגוע בנוצרים, ואנחנו מכבדים את אמונתם ומכבדים את מקומות הקודש שלהם.

מיכאל איתן: אנחנו לא רוצים לפגוע במוסלמים, אנחנו מכבדים את דתם ואת מקומות הקודש שלהם בירושלים.

מיכאל איתן: אבל אנחנו, היהודים, ש-3,000 שנה שרדנו, שירושלים היא שלנו, שמאתנו, מאמונתנו יצאו שתי הדתות האלה, בריבונותנו בירושלים – אנחנו באיזה מקום אומרים לשתי הדתות האלו: תזכרו, היהודים, היהדות, ירושלים שאתם כל כך מאמינים בה בסופו של דבר ובתחילתו של דבר היא עיר יהודית, היתה ותהיה.

מיכאל איתן: לעולם קשה להתרגל לכך.

מיכאל איתן: לכן, גם כאשר החליטו על הקמת מדינה ליהודים, אותם נאורים וסובלנים לאחר אושוויץ, לאחר מלחמת העולם השנייה, אמרו, טוב, ניתן להם כג'סטה, שתהיה להם איזו מדינה שם בארצם.

מיכאל איתן: אבל את ירושלים לא נתנו.

מיכאל איתן: ירושלים, הם החליטו, תהיה עיר בין-לאומית.

ענת מאור: חבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: אני אמשיך אחר כך – על הנושא הזה.

מיכאל איתן: לסיכום הנקודה הזאת אני רק אומר: המאבק על ירושלים יחייב את כולנו לליכוד לאומי.

מיכאל איתן: הוא לא מאבק פשוט.

מיכאל איתן: אני מקווה מאוד, שבמאבק הזה כולכם תהיו כמו רבין של היום ולא כמו רבין שחתם על ההסכם האומלל עם ערפאת.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

ענת מאור: אחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

אלי גולדשמידט: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, אדוני השר, נדמה לי שרק אדוני השר וחבר הכנסת פיני בדש נוכחים, והיושבת-ראש.

מיכאל חריש: הקשבתי לאופוזיציה, עכשיו אני אקשיב לקואליציה.

אלי גולדשמידט: אני פשוט לא מסוגל להבין מתי מדברים ברצינות ומתי מתחילה ההצגה.

אלי גולדשמידט: יש הצעת חוק.

אלי גולדשמידט: אני חושב שכנסת שמכבדת את עצמה, או חברי כנסת שמכבדים את עצמם ועולים על הדוכן, באיזה מקום יתייחסו למה שכתוב בחוק, לאמת שיש בתוך החוק הזה, ולא ינסו להסוות אותה דרך אמירות מהסוג ששמענו בנאום האחרון.

אלי גולדשמידט: מה היה המצב לפני הסכם אוסלו?

אלי גולדשמידט: הרי החוק שעומד לפנינו עוסק בהסדרים כספיים בין הרשות הפלשתינית לבין מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: לפני הסכם אוסלו, לפני שפינינו את עזה, ברוך השם, ונדמה לי שברוך השם שפינינו את עזה על דעת מרבית חברי הבית, כל העול הכלכלי של רצועת-עזה, של שירותי הבריאות, של שירותי החינוך, של כל המערכות, של 800,000 איש, היה מוטל על תקציב מדינת ישראל באמצעות תקציבי הממשל הצבאי; בכסף, לא בדברים אחרים.

אלי גולדשמידט: ביום שעזבנו את רצועת-עזה מישהו אחר לקח את האחריות לאותם שירותים – לאותם שירותי חינוך, לאותם שירותי בריאות, לאותם שירותי תברואה, לאותם שירותי ניקיון.

אלי גולדשמידט: חיים שם 800,000 איש.

אלי גולדשמידט: בא הנה איש הליכוד ואומר: אתם מעבירים כסף לפלשתינים.

אלי גולדשמידט: איזה כסף אנחנו מעבירים?

אלי גולדשמידט: אנחנו מעבירים מתוך מס ההכנסה שמנכים במקור לעובדים פלשתינים.

אלי גולדשמידט: 75% מזה אנחנו מעבירים לרשות הפלשתינית בדין.

אלי גולדשמידט: זה בדיוק התחליף למה שהיה קודם.

אלי גולדשמידט: הרי אותם תושבים חיים ברצועת-עזה.

אלי גולדשמידט: מה המטרה של מס הכנסה בכל מקום בעולם?

אלי גולדשמידט: מה המטרה של מס הכנסה במדינת ישראל?

אלי גולדשמידט: למה אני והיושב-ראש והשר וכל אזרח במדינת ישראל משלמים מס הכנסה, משלמים את זה בתור תרומה?

אלי גולדשמידט: באמצעות מס ההכנסה יוצרים תקציב, בין היתר.

אלי גולדשמידט: זה אחד המקורות המרכזיים, ועם התקציב הזה מממנים חינוך, בריאות, שיכון, את כל הדברים האלה.

אלי גולדשמידט: מאין תממן הרשות הפלשתינית את כל הדברים האלה אם לא מתשלומי מס ההכנסה של התושבים הפלשתינים?

אלי גולדשמידט: אז באים ועולים על הדוכן ומהלכים אימים על כל הציבור: הנה, מדינת ישראל, רחמנא ליצלן, מעבירה כסף.

אלי גולדשמידט: עוד מעט היו אומרים: שולחים את היד לכיס שלך, אזרח, מוציאים ממנו שקלים ומעבירים את זה לפלשתינים, רחמנא ליצלן.

אלי גולדשמידט: אין שקר גדול מזה.

אלי גולדשמידט: זה כסף שלהם, שמיועד לשירותים שלהם, ואני לא רוצה לעשות השוואה כלשהי בין רמת השירותים שניתנת לתושבי רצועת-עזה, לפלשתינים, לבין זו של תושבי מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: אבל, אם ההיגיון הפשוט הזה לא משכנע את חבר הכנסת מיכאל איתן, והוא חושב שהפלשתינים צריכים לממן את שירותי הבריאות והחינוך של תושבי מדינת ישראל – כי זה מה שהוא מציע; הוא אומר שמס ההכנסה שלהם יישאר במדינת ישראל ויממן אותו, אותי ואת כולנו, ולא אותם עצמם.

אלי גולדשמידט: אם ההיגיון הכלכלי לא מדבר אל לבו, ההיגיון של השכל הישר שנהוג בכל מדינה מתוקנת, אני פונה לנושא אחר, שלדעתי הוא ברמה של קונסנסוס.

אלי גולדשמידט: הרי כל אחד מאתנו יודע, שברגע שהעוני, הניוול, המצב של משפחות עם ילדים שנמצאים בתת-תנאים, במצב כלכלי נורא, ברצועת-עזה – אם התופעה הזאת לא תצא ולא תעבור מן העולם, זו הקרקע הטובה ביותר להצמחת טרור.

אלי גולדשמידט: כי הרי ברגע שמצבם הכלכלי של אנשים הוא כזה שהם לא מסוגלים להביא לחם לילדיהם, וילדיהם לא יקבלו שירותי חינוך מינימליים, אלמנטריים, מה יקרה לאותם אנשים?

אלי גולדשמידט: לא יהיה להם מה להפסיד.

אלי גולדשמידט: הם ילכו למסגדים – גם כך הם הולכים למסגדים – הם ישמעו את המנהיגים הדתיים שלהם – וגם כך הם שומעים אותם – ולכוס התרעלה הזאת יהיו אוזניים קשובות, כי הם אנשים רעבים.

אלי גולדשמידט: האם חבר הכנסת מיקי איתן רוצה שיהיו 800,000 רעבים ברצועת-עזה, זה באמת מה שהוא רוצה?

חיים אורון: כן.

אלי גולדשמידט: הוא שיבח קודם את ראש הממשלה שדיבר על ירושלים באופן שנגע ללבו.

אלי גולדשמידט: אם יש לו היושר להגיד את הדברים האלה על ראש הממשלה, איפה היושר האינטלקטואלי?

אלי גולדשמידט: מה אתה רוצה, חבר הכנסת מיקי איתן, שכל התושבים הפלשתינים של רצועת-עזה יגוועו ברעב?

אלי גולדשמידט: מה יקרה אז?

אלי גולדשמידט: מה יקרה מבחינת הטרור?

אלי גולדשמידט: זה מה שאתה רוצה?

אלי גולדשמידט: רק בשביל להראות שהממשלה לא בסדר אתה מוכן להרעיב את תושבי רצועת-עזה?

אלי גולדשמידט: זה תורם משהו לפריימריס בליכוד?

אלי גולדשמידט: מה זה עושה?

אלי גולדשמידט: תבוא ותבקר את העובדה שעשינו הסכם עם ערפאת, תגיד שאנחנו עושים את הדברים הכי גרועים בעולם.

אלי גולדשמידט: זכותך, אתה אופוזיציה.

אלי גולדשמידט: אבל לומר – להרעיב את האנשים האלה, לקחת את כספם ובכסף שלהם לממן את הכבישים במדינת ישראל, זה מה שרוצה מיקי איתן?

אלי גולדשמידט: בשם מה, בשם מי?

אלי גולדשמידט: בשם עקרונות הליכוד?

אלי גולדשמידט: בשם ז'בוטינסקי?

אלי גולדשמידט: בשם איזו אידיאולוגיה הוא מציע את זה כאן?

מיכאל איתן: איזה כסף לוקחים מהם?

אלי גולדשמידט: לא שמעת את דברי ועכשיו אתה עונה?

מיכאל איתן: שמעתי אותך.

אלי גולדשמידט: אני אומר לך, חברי חבר הכנסת מיקי איתן, לא אחת אמרתי על הדוכן הזה, בנוכחותך ולא בנוכחותך, שיש לי אתך יריבות פוליטית קשה מאוד, אבל אני מעריך את היושר האינטלקטואלי שלך.

אלי גולדשמידט: אמרתי את זה בהרבה מקומות.

אלי גולדשמידט: אני לא מהסס גם כלפי יריבים פוליטיים להגיד דברים שאני חושב שהם נכונים, גם אם הם מחמיאים להם.

אלי גולדשמידט: למה אתה חושב שהפלשתינים תושבי עזה, מעבודתם, צריכים לממן את הכבישים במדינת ישראל, על-ידי כך שמס ההכנסה שלהם יממן את הכביש לכוכב-יאיר או לדגניה?

מיכאל איתן: למה התאילנדים?

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת מיקי איתן, למרבית המדינות יש אמנות לכפל מס, ואתה יודע את זה טוב מאוד.

אלי גולדשמידט: יש אמנות עם ארצות-הברית, עם אירופה ועם הרבה מדינות.

אלי גולדשמידט: כך נוהג העולם המתוקן.

אלי גולדשמידט: כשלא היית באולם שאלתי, ואני לא רוצה לחזור, כי אני אומר את הדברים בפעם שנייה.

אלי גולדשמידט: ולו מן הטעם של מניעת טרור, למנוע הרעבה של אותם אנשים – – –

מיכאל איתן: דמי חסות.

אלי גולדשמידט: אל תגיד לי דמי חסות.

חיים אורון: רק מהבלו על דלק ומהבלו על סיגריות שאנחנו מוכרים להם מקבלים את כל הכסף הזה, ששדדנו אותו 25 שנה.

חיים אורון: 25 שנה הם שילמו מסים, והכסף נשאר בישראל.

מיכאל איתן: – – –

חיים אורון: המסים שהם משלמים פה הולכים אלינו.

אלי גולדשמידט: אמרתי כשלא היית כאן, תתקוף את הממשלה מבחינה מדינית, תתקוף אותה מכל סיבה שאתה רוצה, אבל שאלתי, בשם איזה דגל אתה רוצה להרעיב 800,000 איש ברצועת-עזה, איזה דגל אידיאולוגי אתה משרת בזה, את הדגל האידיאולוגי של אלה הרוצים שיהיה טרור מעזה?

אלי גולדשמידט: הרי אתה לא רוצה בזה.

אלי גולדשמידט: אני יודע שאתה לא רוצה בזה, אני יודע שאתה חרד מזה.

אלי גולדשמידט: אתה רוצה שהם ירוצו למסגדים ויהפכו כולם טרוריסטים, לזה אתה רוצה להביא אותם?

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה לדבר על כבשת הרש, אבל על-פי הנתונים ששמעתי ברדיו משטרסלר, העורך הכלכלי של "הארץ", אנחנו עוד מעט מגיעים לרמת הכנסה לאומית של תושבי אירופה המערבית, לפי החשבון הכולל שהוא עשה.

אלי גולדשמידט: ובמרחק של קילומטרים אחדים חיים אנשים ברמת הכנסה של סומליה, של אתיופיה, של המדינות הכי נחשלות באפריקה.

אלי גולדשמידט: מה זה תורם לך מבחינה מדינית?

אלי גולדשמידט: מה זה תורם לאידיאולוגיה של הליכוד?

אלי גולדשמידט: להיפך, לשיטתך, אתה רוצה לתת להם אוטונומיה, אתה צריך להיות מרוצה מהדבר הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: תרשה לי, אדוני היושב-ראש, קודם נתנו גם לחבר הכנסת מיקי איתן.

אלי גולדשמידט: עוד הסתייגות אחת, ואני אסיים בעוד שתיים-שלוש דקות.

שבח וייס: זה לא כל כך הוגן כלפי אלה שממתינים.

שבח וייס: תרכז את דבריך בדקה.

אלי גולדשמידט: אם כך, לא על חשבון הסתייגות.

אלי גולדשמידט: כיוון שחבר הכנסת מיקי איתן ניצל את רשות הדיבור שלו גם כדי לדבר על נושא ירושלים בהרחבה, אני רוצה להגיד לך משהו.

מיכאל איתן: זה קשור לעניין.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר לך ולאנשי הליכוד דבר אחד.

אלי גולדשמידט: היתה לנו גם שיחה מחוץ למליאה בעניין הזה.

אלי גולדשמידט: יש אפשרות להפוך את נושא ירושלים לנושא שנוי במחלוקת בין שתי המפלגות הגדולות.

אלי גולדשמידט: זה אסון למדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: אתם לא מרפים, אתם ממשיכים כל הזמן לנסות באופן מלאכותי, ללא שום הצדקה, להטיל רפש בעמדת מפלגת העבודה וממשלת ישראל והקואליציה הנוכחית כלפי ירושלים.

אלי גולדשמידט: אני לא אומר שהם נאמנים לירושלים פחות מאשר מפלגת העבודה, אני לא אומר שאתם נאמנים פחות מאשר השלטון הנוכחי.

אלי גולדשמידט: אבל אתם לא נאמנים בגרם אחד יותר מהשלטון הזה לשלמותה ולאחדותה של ירושלים.

שבח וייס: נא לסיים.

אלי גולדשמידט: מה שאתם עושים במסע הדמגוגי, השחצני, השפל כלפי ראש הממשלה, כלפי ממשלת ישראל בנושא בירושלים זה אך ורק דבר אחד: אם אי-פעם, חס ושלום, יקרה משהו לריבונות השלמה שלנו על ירושלים, ההיסטוריונים יציינו את הימים האלה, את הימים שאתם הטלתם ספק בירושלים ובמחויבותנו לאחדותה של ירושלים.

אלי גולדשמידט: אתם יוצרים את התקוות בלב העולם הערבי, שבזכות המחלוקת שאתם זורעים בעם הם יוכלו אי-פעם להגשים את החלום שלהם שירושלים תהיה בירתם.

אלי גולדשמידט: וכך באופן האבסורדי ביותר אתם מדברים גבוהה גבוהה בזכות אחדותה של ירושלים, ואילו בפיצול שאתם זורעים בתוך העם הזה, בצורה הדמגוגית שאתם פועלים בה, אתם תורמים לפיצולה של ירושלים.

אלי גולדשמידט: זה לא רק עניין ההצבעה עם מפלגות חד"ש ומד"ע בשבוע שעבר, לא רק זה, זה הדיבור הבלתי-אחראי שלכם.

אלי גולדשמידט: היום אתם מדברים כך על ירושלים, מחר תדברו כך על צה"ל.

אלי גולדשמידט: כל קודש הקודשים של המדינה הזאת – אתם תבואו ותשמיצו ותגידו שהשלטון הזה פוגע בקודש הקודשים, בעוד אתם עושים את זה בדברי חוסר האחריות שלכם לכל אורך הקו.

אלי גולדשמידט: אני חושב שהציבור די אינטליגנטי להבין את הרמייה שלכם ואת הניסיון לעשות דה-לגיטימציה לשלטון הזה באמצעים הפסולים ביותר.

אלי גולדשמידט: מישהו כבר אמר שעל קמצא ובר-קמצא חרבה ירושלים.

אלי גולדשמידט: אני מקווה שאולי רגע אחד תתעשתו ולא תחזירו הנה את קמצא ובר-קמצא.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת גולדשמידט.

שבח וייס: אתה הצגת עכשיו שלוש הסתייגויות, נשארו לך עוד שש.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת סילבן שלום, יש לך עשר דקות.

שבח וייס: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא היום הוא מיסוי, נושא כלכלי, חוק שאמור לטפל בכל הקשר הכלכלי בינינו לבין האוטונומיה.

סילבן שלום: אבל, לצערי הרב, אולי אחרוג ממנהגי ולא אדבר כרגע בעניין הכלכלי בלבד אלא אתייחס יותר להשלכות המדיניות.

סילבן שלום: ההשלכות המדיניות של ההסכם הזה, לפי דעתי, מובילות אותנו לכך שמדינה פלשתינית תקום בעתיד הלא-רחוק, לפי המגמה המסתמנת עכשיו.

סילבן שלום: למה אני מתכוון?

סילבן שלום: רק אתמול אמר פייצל חוסייני, שהוא תובע אדמות במערב ירושלים.

סילבן שלום: הוא אמר: אתם תתבעו במזרח, אנחנו נתבע במערב.

סילבן שלום: הרי כל הדבר הזה מופרך מעיקרו, אבל הוא נועד לדבר אחד: כשבסופו של דבר נגיע לעניין ירושלים, יבואו ויאמרו: או.

סילבן שלום: קיי.

סילבן שלום: , אתם תוותרו על האדמות במזרח, אנחנו נוותר במערב.

סילבן שלום: ואז יש כאילו שוויון, הכול בסדר, אין בעייתיות.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, כשאתה נותן לאריה או לזאב כבשה לאכול, הוא לא שבע, הוא רוצה עוד אחת ועוד אחת ועוד אחת.

סילבן שלום: הוא לא מסתפק בעזה, אחרי עזה הוא רוצה את חברון, אחרי חברון הוא רוצה את שכם, אחרי שכם הוא רוצה את כל יהודה ושומרון, ולאחר מכן את מזרח-ירושלים, ועכשיו הוא כבר רוצה את מערב ירושלים.

בנימין טמקין: – – –

סילבן שלום: תן לי רגע.

בנימין טמקין: אתה לא עונה על השאלה שלי.

שבח וייס: הוא לא חייב.

שבח וייס: הוא יכול לענות בהתנדבות.

סילבן שלום: לאותם פלשתינים יש כרגע מצב, שמבחינתם יכולות להיות זכויות לגיטימיות לא רק במערב ירושלים.

סילבן שלום: מה עם יפו, לא היו שם ערבים?

סילבן שלום: לא היו שם בתים?

סילבן שלום: לא היו שם בניינים?

סילבן שלום: לא היו שם חנויות?

סילבן שלום: מה עם חיפה?

סילבן שלום: מה עם רמלה?

סילבן שלום: מה עם לוד?

סילבן שלום: מה עם באר-שבע, שבה גדלתי, שם אין להם תביעות?

סילבן שלום: הרי התביעות הן אין-סופיות.

סילבן שלום: זה יתחיל עם תביעות על רכוש, ולאחר מכן – החזרת הפליטים.

סילבן שלום: הרי אתם לא מרגישים מה שאתם עושים.

סילבן שלום: צעד אחר צעד אחר צעד – – –

בנימין טמקין: – – –

חיים אורון: למה לא לתת להם את הכסף שמגיע להם?

בנימין טמקין: עוד לא ענית לי על עזה.

סילבן שלום: בבדיחה של החזרת הכסף אומרים: אנחנו מחזירים להם את הכסף – – –

בנימין טמקין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת טמקין, כשהפרעת לחבר הכנסת רן כהן הרגשתי שזה מתואם.

שבח וייס: כאן זה לא מתואם.

שבח וייס: מה לעשות?

סילבן שלום: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת אורון, בנושא הכלכלי – למה לא להחזיר להם את הכסף?

סילבן שלום: זו הבדיחה הכי גדולה ששמעתי.

סילבן שלום: בנושא מס ערך מוסף זו בכלל בדיחה.

סילבן שלום: אבל ניקח את מס הכנסה.

סילבן שלום: עשרות אלפי ישראלים עובדים בלונדון.

סילבן שלום: האם ממשלת הוד מלכותה שולחת לירושלים בכל חודש שיק על המסים שהיא גובה?

חיים אורון: יש הסכם כפל מס.

סילבן שלום: בארצנו עובדים עשרות אלפי רומנים.

סילבן שלום: האם ישראל שולחת בכל חודש שיק לבוקרשט עבור הכספים שהיא גובה מהרומנים כאן?

חיים אורון: מה עם הבלו על הדלק?

סילבן שלום: לכן, כל הססמה הזאת היא כדי לאחז את עיני הציבור שלא מבין את העניין.

סילבן שלום: אומרים: גובים מהם את המסים, למה לא להחזיר להם?

סילבן שלום: בכל מקום בעולם עושים טובה לעובדים זרים שעובדים במדינה שלך.

סילבן שלום: עושים טובה.

סילבן שלום: להחזיר כסף?

סילבן שלום: האם אנחנו מחזירים לרומנים בכל חודש שיק עבור המסים שגובים מהפועלים הרומנים?

סילבן שלום: יש פה עשרות אלפי פועלים רומנים, פועלים תאילנדים.

סילבן שלום: איפה נשמע כדבר הזה?

סילבן שלום: מנסים לטהר את השרץ ולהעביר בכל חודש 20 מיליון שקלים מכספי משלם המסים לרשות הפלשתינית.

סילבן שלום: השבוע, בשיטות ההסתדרותיות המפא"יניקיות החליטו לתת הלוואה על חשבון העתיד בסכום של 132 מיליון שקל.

רון נחמן: לא כסף, הלוואה.

סילבן שלום: 132 מיליון שקל, הלוואה שלעולם לא מחזירים אותה וגם לא יחזירו אותה.

סילבן שלום: הרי אתם רגילים לתת תמיד הלוואות שלא מחזירים אותן.

סילבן שלום: הלוואות לקופת-חולים, למשל, ניתנו עד ינואר 1996.

סילבן שלום: אני שאלתי: למה עד ינואר 1996?

סילבן שלום: למה לא עד ינואר 1997?

סילבן שלום: התשובה היא, שאם זה יהיה עד ינואר 1997, חבר הכנסת רון נחמן, בינואר 1997 יבוא שר אוצר חדש, וממשלה חדשה, שתתבע את החזר הכסף.

סילבן שלום: אבל בינואר 1996 – מוחקים.

סילבן שלום: כמו שמחקו עד היום ימשיכו למחוק גם להסתדרות, גם לקופת-חולים וגם לרשות הפלשתינית.

סילבן שלום: הבנת את זה, גזבר ההסתדרות, חבר הכנסת חיים אורון?

סילבן שלום: הבנת למה לא צריכים לעשות את זה?

סילבן שלום: לנו יש בעיה קשה.

סילבן שלום: במשך כל השנים התרענו שזה מה שהולך להיות.

סילבן שלום: הרי אמרנו, חברת הכנסת ענת מאור, שיקרה כל מה שקורה עכשיו.

סילבן שלום: אמרנו שתדברו עם אש"ף.

סילבן שלום: הרי אמרנו את זה.

ענת מאור: אנחנו אמרנו את זה.

סילבן שלום: אתם לא הייתם הגורם הדומיננטי.

סילבן שלום: מפלגת העבודה, שהיושב-ראש נמנה עם בכיריה, והשר חריש, אמרו שלעולם לא ידברו עם אש"ף, וזה כתוב במצע.

סילבן שלום: אבל אנחנו אמרנו, שמאחורי רבין עומד פרס, מאחוריו עומדים שריד, דראושה וערפאת.

סילבן שלום: הרי פרסמנו מודעת בחירות כזאת.

סילבן שלום: לצערי הרב, פסלו לנו אותה.

סילבן שלום: אמרנו.

סילבן שלום: אמרנו שתרדו מרמת-הגולן, שהממשלה תרד מרמת-הגולן.

סילבן שלום: הם אמרו: גם לעת שלום לא נרד מרמת-הגולן.

סילבן שלום: אבל אנו אמרנו.

סילבן שלום: אמרנו: יומרץ רבין.

סילבן שלום: כל הדברים האלה קורים.

סילבן שלום: והנושא המדיני איננו הנושא הבלעדי.

סילבן שלום: כאשר אתם "פמפמתם" בעניין הכלכלי, כספים לשכונות ולא להתנחלויות, הרי אמרנו שמה שיקרה הוא, שתיקחו את כל הכספים, תכפילו, תשלשו, תרבעו, תחמשו, תששו, תשבעו, תתמנו – אני לא יודע כמה – ולמי תעבירו את זה?

סילבן שלום: הרי אמרנו שתעבירו את זה לקופת-חולים.

שבח וייס: איך זה יצא כשתגיע ל-11?

סילבן שלום: אני לא יודע.

סילבן שלום: בכל מקרה, אמרנו שתיקחו את כל הכספים ותעבירו לקיבוצים ולקופת-חולים ולהסתדרות ול"הסנה", לקרנות הפנסיה.

סילבן שלום: הרי את כל הדברים האלה אמרנו לציבור הבוחרים.

סילבן שלום: הכול אמרנו.

סילבן שלום: אם הייתי יכול להביא את מודעות הבחירות, הייתי מראה איך צדקנו בדבר אחרי דבר.

ענת מאור: אמרתם את זה, ובכל אופן 44 מנדטים לעבודה ו-12 למרצ ורק 33 לליכוד.

סילבן שלום: 32.

ענת מאור: והנה, כל מה שאיימתם מתממש וההישגים אדירים.

סילבן שלום: אבל הציבור לא רצה את זה.

סילבן שלום: מה שאת אומרת זה גם לרצוח וגם להגיד שאני יתום.

סילבן שלום: זו הולכת שולל.

סילבן שלום: הרצחת וגם ירשת?

סילבן שלום: הרי לא יכול להיות מצב שבו מפלגת העבודה תגיד לפני הבחירות שאנחנו לא דוברי אמת, שכשאמרנו שהם ידברו עם אש"ף לא דיברנו אמת, וכשאמרנו שתרדו מרמת-הגולן לא אמרנו אמת, וכשאמרנו שהכסף ילך לקיבוצים זו לא היתה אמת.

סילבן שלום: הציבור האמין לכם יותר ולא לנו, האמין שאתם דוברי האמת ולא אנחנו אולי.

סילבן שלום: לאחר מכן תעשו את ההונאה הכי גדולה שהיתה בהיסטוריה.

סילבן שלום: הרי כל מה שאמרנו, משפט אחרי משפט, היה צודק מההתחלה ועד הסוף.

סילבן שלום: אלא שב-1992 הציבור לא רצה, לצערי הרב, להאמין לנו.

סילבן שלום: הוא לא רצה להאמין; ביכר להאמין לכם.

סילבן שלום: וכשהאמין לכם, קיבל את הצרה הצרורה הזאת שנקראת ממשלת עבודה-שמאל.

סילבן שלום: לא היתה ממשלה כה שנואה בישראל כמו הממשלה שלכם.

סילבן שלום: מעולם לא היתה.

סילבן שלום: אין לכם מושג מה קורה אתכם ברחוב.

סילבן שלום: היינו עכשיו בקברו של רבי שמעון בר-יוחאי, בהילולה במירון.

סילבן שלום: לא היה לכם שם נציג אחד לרפואה.

סילבן שלום: אפילו אחד לא הגיע.

סילבן שלום: בחגיגות המימונה, חוץ מיושב-ראש הכנסת שבח וייס, שהוא מתקבל, הייתי אומר, באהדה על-ידי הציבור, כי הוא אישיות ממלכתית – אף אחד אחר לא מעז אפילו להגיע למימונה.

שבח וייס: אצל חבר הכנסת רפי אלול היתה כל המדינה.

סילבן שלום: כשהגיע השר שטרית וכשהגיע ראש הממשלה לגן-סאקר, הורידו אותם בבוז.

רון נחמן: חבר הכנסת שלום, אתה רוצה שהם יגיעו למירון, תשלח את חבר הכנסת אורון.

רון נחמן: מה מגדלים בלהב?

סילבן שלום: אני לא מדבר על זה.

סילבן שלום: אני מדבר על העניין המדיני.

סילבן שלום: למה זה סימפטום לנפילה שלכם מהשלטון?

סילבן שלום: אני הרגשתי את זה גם לפני 1992.

סילבן שלום: הרגשנו את הדבר הזה.

סילבן שלום: כשבאנו אז לחגיגות המימונה – ואנחנו תמיד באים, כי זה קהל של עם ישראל שבדרך כלל תומך בליכוד – הרגשנו את העניין.

סילבן שלום: היום אנחנו מרגישים בדיוק את הצד השני.

סילבן שלום: מרגישים את משב הרוח המרענן מבחינתנו, ואתם מרגישים שאין לכם האפשרות להגיע לשם, להראות את הפרצוף שלכם שם.

סילבן שלום: אתם יודעים בדיוק מה דעת הקהל לגבי ממשלתכם.

סילבן שלום: ולמה?

סילבן שלום: כי אתם עושים בדיוק ההיפך ממה שהתחייבתם עליו.

סילבן שלום: זה הכול.

סילבן שלום: והציבור איננו אידיוט.

סילבן שלום: בהתחלה נטה הציבור להאמין.

סילבן שלום: כשדיברו על שינוי בסדרי עדיפויות הוא חשב שזה יהיה.

סילבן שלום: כשאמרו לו, כספים לשכונות ולא להתנחלויות, והוא ראה שהקפיאו בהתנחלויות – הוא חיכה.

סילבן שלום: אני רוצה להעלות פעם אחת את הנושא של ההתנחלויות על סדר-היום הציבורי.

סילבן שלום: יושב כאן נציג מחוז יש"ע, נציג אותנטי, חבר הכנסת רון נחמן.

סילבן שלום: כשאתם דיברתם כל הזמן על כספים להתנחלויות, חלק גדול מהציבור שלנו, לצערי הרב, קנה את הססמה הזאת.

סילבן שלום: כשבאנו ערב הבחירות 1992, נאמר לנו: אתם לא נותנים לשכונות וכדומה.

סילבן שלום: אבל בואו נבחן כמה כסף ניתן להתנחלויות.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, ההתנחלויות קיבלו מדי שנה כ-1.5 מיליארד שקלים ולפעמים עד 2 מיליארדי שקלים.

סילבן שלום: אז זה היה 1.5% עד 2% מהתקציב.

סילבן שלום: זה לא סכום קטן.

רון נחמן: מה זה קיבלו?

סילבן שלום: אבל בעצם למה ניתן הכסף הזה?

סילבן שלום: האם ניתן לאנשים לכיס?

שבח וייס: אתה צריך לסיים.

שבח וייס: אבל אתן לך עוד חמש דקות.

סילבן שלום: עוד הסתייגות.

סילבן שלום: למה ניתן הכסף?

סילבן שלום: האם הוא ניתן לאנשים לכיס?

סילבן שלום: גרות שם משפחות.

סילבן שלום: יש שם ילדים קטנים?

סילבן שלום: צריך טיפת-חלב?

סילבן שלום: אם לא היו בונים טיפת-חלב באריאל, היו בונים אותה בפתח-תקווה.

סילבן שלום: אם לא היו מקימים גני-ילדים ובתי-ספר באפרת, היו מקימים אותם בירושלים.

סילבן שלום: אם לא היו עושים במעלה-אדומים, היו עושים במבשרת.

סילבן שלום: כל שירותי הבריאות, החינוך והרווחה והשירותים המוניציפליים היו ניתנים לתושבים בכל מקרה.

סילבן שלום: הם לא היו עוברים לגור בחלל.

סילבן שלום: אם הם לא היו גרים ביו"ש, הם היו מצטרפים למתגוררים בתחומי "הקו הירוק".

סילבן שלום: לכן העניין של נתינה הוא משפט לא נכון.

סילבן שלום: כשאומרים "נתנו", זה דבר שאין לו אחיזה.

סילבן שלום: לכן אתה צודק, חבר הכנסת רון נחמן.

רון נחמן: לא נתנו.

סילבן שלום: אין נתינה.

סילבן שלום: יש מצב מסוים, השקעה ביו"ש שניתנה כדין לאזרחים.

סילבן שלום: השקעה בקופת-חולים, למי היא הולכת?

סילבן שלום: לחולים?

סילבן שלום: השקעה בקיבוצים, למי היא הולכת?

סילבן שלום: לכלל האזרחים?

סילבן שלום: למי?

סילבן שלום: ועל אילו סכומים מדובר.

ענת מאור: – – –

סילבן שלום: מה זה התנועה הקיבוצית?

סילבן שלום: היא צריכה לקבל עשרות מיליארדים?

סילבן שלום: למה?

ענת מאור: היא צריכה לקבל.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: למה?

ענת מאור: אני אענה לך בצורה מסודרת.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: למה, חברת הכנסת ענת מאור?

ענת מאור: – – –

סילבן שלום: אני רוצה לומר לך – – –

ענת מאור: – – –

שבח וייס: יש לי הצעה, חבר הכנסת סילבן שלום.

שבח וייס: אתה זרקת לה אתגר.

שבח וייס: מכיוון שחברת הכנסת ענת מאור תדבר אחריך, אני מתאר לעצמי שהיא תעמוד באתגר.

סילבן שלום: היא תענה, אבל קודם כול אני אומר את טיעוני.

רון נחמן: כתוב בתנ"ך: ושילמת לקיבוצים ומחקת את חובותיהם – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן – – –

רון נחמן: ולקחת את קרקעותיהם; כתוב, כתוב בתנ"ך.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן.

סילבן שלום: אני רוצה לומר לך, חברת הכנסת ענת מאור: את אומרת שזה מגיע לתנועה הקיבוצית.

סילבן שלום: הרי יש עכשיו מצב שבו חברייך מסתובבים בין חלק מחברי הליכוד בוועדת הכספים, לא עם כולם אבל עם חלק הם נפגשים כדי לשכנע אותם לתמוך בהסדר.

סילבן שלום: הם לא עושים את זה כי הם צריכים את הקולות שלנו.

סילבן שלום: הרי לכם, לקואליציה יש רוב.

סילבן שלום: הם עושים את זה כדי שלא תהיה התנגדות עזה מצדנו.

ענת מאור: – – –

סילבן שלום: תני לי רגע.

סילבן שלום: נפגשנו אתם; אני נפגשתי אתם.

סילבן שלום: הם אמרו לי שהם מעדיפים להיפגש עם חלק מהחברים.

סילבן שלום: נפגשתי.

סילבן שלום: אני שואל אותם והם אומרים לי: אנחנו רוצים לעשות הסדר חובות.

סילבן שלום: אמרתי: כבר היה הסדר.

סילבן שלום: אומרים: ההסדר הזה לא הצליח.

סילבן שלום: טוב, על כמה מדובר?

סילבן שלום: – מדובר על 6 מיליארדי שקלים.

סילבן שלום: אני אומר: איך 6 מיליארדים?

סילבן שלום: אני יודע שהחובות שלכם זה 16 מיליארד.

סילבן שלום: לא, לגבי השאר נסתדר עם מימון עצמי.

סילבן שלום: אני שואל: איך?

סילבן שלום: – חלק הארי זה האדמות.

סילבן שלום: אני אומר: סליחה, אבל האדמות האלה שייכות לכם?

סילבן שלום: הרי את יודעת, או אולי את לא יודעת, ואני אומר לך: יש הסכם חכירה, שאולי כדאי שתראי אותו פעם אחת, הסכם חכירה בין מינהל מקרקעי ישראל לבין הקיבוצים והמושבים, שקובע, בסעיף 18 סעיף קטן (ג) – את שומעת?

סילבן שלום: סעיף 18 סעיף קטן (ג) להסכם החכירה קובע בצורה מפורשת: עם שינוי ייעוד הקרקע תוחזר הקרקע לבעלות מינהל מקרקעי ישראל.

סילבן שלום: מה יותר ברור מזה?

סילבן שלום: צריך להיות משפטן כדי להבין את המשפט הזה?

סילבן שלום: כל אידיוט מבין, שאם משנים את ייעוד הקרקע מקרקע חקלאית לקרקע לבנייה – זה צריך לחזור.

ענת מאור: – – –

סילבן שלום: תעני לי אחר כך.

שבח וייס: שנייה.

שבח וייס: חברת הכנסת מאור, את תוכלי להתמודד עם העניין.

סילבן שלום: מה אומרת התנועה הקיבוצית?

סילבן שלום: להם יש טיעונים שאולי את לא יודעת אותם.

סילבן שלום: אני אלמד אותך מה הם אומרים.

ענת מאור: – – –

סילבן שלום: תני לי רגע.

סילבן שלום: הם אומרים: אולי אתה צודק לגבי סעיף 18(ג), אבל אנחנו שמרנו על הקרקע הזאת 40 שנה.

סילבן שלום: אני לא עוסק בשאלה אם בתקופה הזאת עיבדתם את הקרקע או לא.

סילבן שלום: נגיד ששמרתם על הקרקע 40 שנה, נגיד שזה נכון.

סילבן שלום: אני אומר, תיקח את תעריף השמירה הגבוה ביותר לשעה בארץ, תכפיל אותו – כפול 24 שעות ביממה, כפול 365 יום בשנה, כפול 40 שנה, לא תגיע לאחוז אחד ממה שהולכים לתת, אפילו לא לאחוז.

סילבן שלום: אבל נותנים.

סילבן שלום: את יודעת מה כל הבעיה?

סילבן שלום: כשאתם עושים את הפעולה הזאת, חלק מחברי באים – – – ההמשך בפעם הבאה.

שבח וייס: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

שבח וייס: אחריה – חבר הכנסת פיני בדש.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת ולמאזינים, שאנחנו בעצם דנים בחוק יישום ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות לרשות הפלשתינית.

ענת מאור: החוק הזה בא להביא לידי יישום את השלב השני והחשוב של ההסכם, הסכם העקרונות, עדיין לא הסכם שלום, עם הפלשתינים, כן, עם אש"ף, שהוא אולי אחד ההישגים הגדולים בתולדות הסכסוך.

ענת מאור: בתוך שנתיים-שלוש שנים הביאה הממשלה להסכם שלום עם ירדן.

ענת מאור: הממשלה הביאה להסכם עקרונות עם אש"ף, ויש סיכוי שעכשיו מצפון לא תיפתח הרעה אלא תבוא הבשורה.

ענת מאור: זו ממשלה, שכאשר שם העם את הפתק ונתן את אמונו בה, הוא לא העלה בדעתו שכאלה יהיו הישגיה בתקופה כל כך קצרה.

רון נחמן: בגלל זה הוא יפיל אותה.

ענת מאור: שלום זה מבנה עדין ורגיש וחשוב.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, עכשיו אני מתחילה לענות לך על טענות שהעלה חבר הכנסת סילבן שלום.

ענת מאור: הציבור לא יפיל את הממשלה, שכן הציבור, למרות כל מה שאמר חבר הכנסת סילבן שלום, הוא לא עיוור.

ענת מאור: הוא רואה את ההישגים החשובים, עם הקשיים ועם הבעיות.

ענת מאור: לא רק שהוא לא מתגעגע ל-1992 ולשנים שקדמו לה, אלא כאשר יש פעולות טרור ומנסים לכרסם ולהוריד את החוסן של הציבור ושל העם – בכל זאת בשעה של הכרעה הוא יזכור והוא ידע את הדברים שהממשלה הזאת השיגה, קודם כול בתחום הסכם השלום ובתחום הסכם העקרונות עם הפלשתינים, ובהמשך בתחום החברתי.

ענת מאור: חבר הכנסת סילבן שלום בא ותיאר כאילו לקחו את הכספים והעבירו אותם למקומות אחרים.

ענת מאור: מיליון וחצי הורים יודעים, שבתקופת שלטון הליכוד ילדיהם חזרו הביתה מבית-הספר בשעה 12:00.

ענת מאור: השביתו תורה מילדי ישראל.

ענת מאור: עכשיו הילדים לומדים עד 14:00-13:00.

ענת מאור: הורי הסטודנטים הישראלים ידעו שעשרות אלפים נאלצו ללמוד בחוץ-לארץ.

ענת מאור: שר החינוך וועדת החינוך והתרבות עשו מהפכה שקטה, והמכללות יעניקו תואר.B.A; אתה יודע זאת טוב מאוד.

רון נחמן: – – –

ענת מאור: קופת-חולים זה עניין פרטי?

ענת מאור: זה 3 מיליוני מבוטחים.

ענת מאור: חבר הכנסת סילבן שלום עומד ומתקיף וטוען ושואל, לאן העבירו את הכספים?

ענת מאור: מהבטון ומהכבישים שבהתנחלויות העבירו אותם לבריאות.

ענת מאור: עשינו חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

ענת מאור: קרנות הפנסיה – 700,000 מבוטחים.

ענת מאור: מי פתר את הבעיה הזאת אם לא הממשלה הזאת?

ענת מאור: נשים בישראל שהשתכרו משכורת נמוכה והיו פערי שכר – עשרות אלפי המורות, האחיות והעובדות במקצועות פארה-רפואיים.

ענת מאור: לעמוד פה ולתאר כאילו לממשלה הזאת יש מה להסתיר?

ענת מאור: חבר הכנסת גדליה גל, לא אחת אני חלוקה על המדיניות; אני חושבת שצריך לצמצם עוד פערים.

ענת מאור: אולם בהשוואה לעבר, ההישגים הם מלאים.

ענת מאור: וביחס להצעת החוק שלפנינו, לגבי הסעיף העיקרי של העברת כספים והטיעונים שאנחנו מעבירים כספים שלנו, חשוב שכולנו כחברי כנסת וכל אזרח ואזרחית ידעו: מדינת ישראל לא עושה שום טובה לפלשתינים.

ענת מאור: אנחנו מעבירים כספים שמגיעים להם בדין.

ענת מאור: בקורס לפני 17 שנה, אצל ד"ר מיכאל שלו, כשעשו את החישובים התברר, שהמדינה גבתה כסף מכל עובד ועובדת פלשתינים; ההסתדרות גבתה מהם כסף – דמי ארגון ודמי ביטוח ודמי בריאות.

ענת מאור: ומדוע הכספים האלה לא מגיעים להם בדין?

ענת מאור: איזו טובה אנחנו עושים?

ענת מאור: יש סגר, יכול להיות שמטעמים ביטחוניים צריך לעשות אותו, אם כי אני חושבת שהממשלה צריכה כל העת לבדוק ולהגדיל את מספר מקומות העבודה והאישורים בישראל, תוך כדי הפעלת אמצעי ביטחון.

ענת מאור: הרעב באוטונומיה יהיה אבי כל חטא.

ענת מאור: כאשר יש סגר יש מובטלים.

ענת מאור: אנחנו שכחנו מהו המושג דמי אבטלה, או לחלופין פיצויי פיטורים?

ענת מאור: האם במדינה מתוקנת אלה לא מגיעים לכל עובד ועובדת?

ענת מאור: זה נמשך כבר 27 שנים.

ענת מאור: לכן אני חושבת שהבעיה עם הסעיף היא שלא נעביר יותר מדי, כי החוק אומר שישראל רשאית להעביר עד 75% מן המס שנגבה, ויש ויכוח גדול על גובה המס.

ענת מאור: בחוק היטל השוואה שהממשלה הביאה לכאן היתה ההצעה של הממשלה להעביר פחות מדי, והתביעה של ועדת העבודה והרווחה היתה להעביר כדת וכדין.

ענת מאור: אני רוצה לדבר על נושא נוסף, שלא מובא בהצעת החוק הזאת אבל הוא חלק מהסדר הביניים, כי עכשיו, בשלב ב', יישום הבחירות של הפלשתינים כחלק מהסכם האוטונומיה הוא הדבר החשוב ביותר.

ענת מאור: הסיעה שלנו, סיעת מרצ, שנפגשה עם ראש הממשלה, שמחה לשמוע על המאמצים הגדולים שנעשים.

ענת מאור: אני מעריכה מאוד את ראש הממשלה, את שר החוץ ואת כל מי שנותן ידו כדי לעשות הסכם של מתן אוטונומיה והעברת סמכויות.

ענת מאור: נוסף על סמכויות החינוך והפנים, מועברות עכשיו סמכויות נוספות של חקיקה ובתחומים נוספים.

ענת מאור: באותה עת צריך לאפשר את הבחירות, את ההיערכות ואת ההתארגנות אליהן.

ענת מאור: צריך לדלל את כוחות הצבא בלי לסכן אף מתיישב שיושב שם.

ענת מאור: אלה דברים חשובים ביותר, וצריך לקדם אותם.

ענת מאור: אני רוצה להסב תשומת לב לתביעה שלנו, שעל מנת שהנושא של הרשות הפלשתינית יוכל להיות מיושם ללא מכשולים מיותרים, אין מנוס מפינוי יישובים שהם עקב אכילס באותו תהליך.

ענת מאור: אין די בהעברת כספים.

פיני בדש: צריך לפנות גם את נגבה.

ענת מאור: צריך לפנות את כפר-דרום וצריך לפנות את נצרים ואת היישוב בלב חברון.

ענת מאור: מי שמשווה בין נצרים לנגבה לא יודע מהי היסטוריה ומהי מדינת ישראל.

ענת מאור: מעבר לכל מחלוקת פוליטית שהיא לגיטימית, ההשוואה הזו היא בלתי לגיטימית.

ענת מאור: או שהיא דמגוגיה, או שהיא אי-הבנה ציונית מהותית, חבר הכנסת פיני בדש.

ענת מאור: לעולם לא אגיד שצריך לפנות את עומר, ולעולם לא אומר דבר על תל-שבע.

ענת מאור: מעבר למחלוקת על קו הגבול, כבר ראינו איך אתם באופוזיציה הצבעתם נגד ירושלים.

ענת מאור: אנחנו התנגדנו להפקעות.

ענת מאור: סיעת מרצ התנגדה לכל הפקעת קרקע בירושלים.

ענת מאור: אמרנו זאת, התנגדנו לכך בממשלה, תבענו לבנות בירושלים גם לערביי מזרח-ירושלים, לא העזנו להגיש אי-אמון לממשלה על העניין.

ענת מאור: חד"ש ומד"ע עשו זאת, ואתם, פיני בדש, האופוזיציה שעכשיו עומדת ומטיפה מוסר לראש הממשלה על נאמנות לירושלים – אתם גרמתם לביטול ההפקעות, אתם גרמתם להתבזות הזו.

פיני בדש: הם סגרו את זה בבוקר.

ענת מאור: לשיטתנו לא צריך היה בכלל להפקיע, אבל אתם לחצתם לעשות כן.

ענת מאור: אתה מדבר עכשיו על נגבה?

פיני בדש: – – –

ענת מאור: עומד חבר הכנסת סילבן שלום, וכמנהגו לא יכול לעלות ולשאת דברים בלי לדבר על הסדר הקיבוצים.

ענת מאור: אני מצטערת שהוא יצא, אבל אני צריכה לומר שאין אמת במידע שמסר, ראשית לגבי החובות.

ענת מאור: בוודאי, אנשים בודקים את גודל החובות, את היקפם, את הפעולות שנעשו בבנקים.

ענת מאור: שנית, לגבי הקרקעות, יש פה עיוותים גדולים.

ענת מאור: בכלל, הוא קורא את חוק מקרקעי ישראל – ואני בעד כיבוד כל חוק – אך חוק, כידוע, ניתן גם לשנות.

ענת מאור: זה לא תנ"ך, אלו לא עשרת הדיברות.

ענת מאור: יש חוק שהוא חוק שלפיו אנשים הם אריסים.

ענת מאור: ביהדות אסור להיות עבד.

ענת מאור: מי שלא משתחרר אחרי שש שנים, הוא עבד נרצע.

ענת מאור: חבר הכנסת סילבן שלום, טוב שחזרת.

ענת מאור: בעניין הקרקע אמרת דברים חמורים ביותר.

ענת מאור: יש חוק, אבל אם החוק הוא מעוות, חובתה של הכנסת לשנות זאת.

ענת מאור: כידוע לך, יש אומנם חוזה חכירה ל-49 שנים, אבל אתה יודע כמה קיבוצים וכמה מושבים יושבים על קרקע עם חוזה חכירה לשלוש שנים?

סילבן שלום: מה כתוב בסעיף 18(ג) של הסכם החכירה?

ענת מאור: אין שום משמעות למי שמעבד את האדמה.

ענת מאור: מה הם, כלבי שמירה?

ענת מאור: מה זה, פיקדון?

ענת מאור: זה מקום עם שייכות, עם עיבוד אדמה, עם ביטחון.

ענת מאור: מדובר על תפיסת השייכות והבעלות על הקרקע, בלי לפגוע במושג קרקע לאומית.

ענת מאור: אתה יודע כמה קיבוצים היו בעצם בעלי הקרקע, ומתוך תפיסה של התנגדות, הם מכרו את הקרקע בזמנם והעבירו אותה לקרן-הקיימת לישראל?

סילבן שלום: הם מכרו וקיבלו כסף.

ענת מאור: פרוטות של אז.

ענת מאור: גדולי עורכי-הדין אומרים היום, שהתפיסה של בעלות ושייכות ביחס לקרקע צריכה להשתנות.

סילבן שלום: מה כתוב בהסכם החכירה?

ענת מאור: חבר הכנסת סילבן שלום, לא היית כאן קודם כאשר דיברתי.

ענת מאור: זה לא תנ"ך, אלו לא עשרת הדיברות.

ענת מאור: מה שכתוב לא נכון.

ענת מאור: אתה יודע שהשר דאז שרון הוא זה שיזם את התקנות ואת השינויים.

ענת מאור: הוא זה שיזם את 553, הוא זה שאמר שניתן יהיה להסב שינוי ייעוד קרקע בהיקפים יותר נרחבים.

ענת מאור: 441 היה עוד לפניו.

ענת מאור: נוסף על חוק מינהל מקרקעי ישראל יש תקנות, יש מושגים.

ענת מאור: את כל זה הציבור לא יודע, אבל אתה יודע זאת טוב מאוד.

ענת מאור: מתוך רצון שלא יהיו קיבוצים במרכז שיהפכו לספקולנטים, הסכמנו שיהפכו זאת ל-666 וקיבלנו על עצמנו מגבלות.

ענת מאור: חלק מהקרקע שייך לנושא העזרה ההדדית.

סילבן שלום: ממש תודה רבה.

ענת מאור: נכון, נכון.

ענת מאור: אתה כאיש כלכלה יודע טוב מאוד, שחלק מהסדר הקיבוצים הוא החזרה של התנועה הקיבוצית לצמיחה ולכושר ייצור, דבר שהוא לטובת המדינה.

סילבן שלום: חבל שלא היית כאן ב-1989.

סילבן שלום: אני הייתי כאן לא כחבר כנסת אלא כעוזר שר.

ענת מאור: ותמכת בזה.

סילבן שלום: אני לא תמכתי.

סילבן שלום: אל תשתמשי בססמאות.

ענת מאור: אלו לא ססמאות, זו אמת.

שבח וייס: אחד אחד.

סילבן שלום: אני מכיר את הבניין הזה הרבה שנים.

ענת מאור: חבר הכנסת סילבן שלום, אני יודעת שיש הרבה חברי כנסת מסיעתך אשר מכבדים את ההסדר.

ענת מאור: אני שמחה שאותו עימות שהיה בשעתו אינו קיים.

ענת מאור: תראה איך ראשי עיירות הפיתוח לשעבר מסיעתך לא נותנים לערוך הפרדה בין התנועה הקיבוצית לבין עיירות הפיתוח, בין הביזוריות לבין הפיזור, כדי שלא הכול ילך למרכז.

ענת מאור: אני חושבת שזה אחד ההישגים הגדולים של הממשלה הזו, וראוי וחשוב שתשלים אותו בהקדם.

ענת מאור: המפגשים אתכם חשובים, על מנת שלא להטעות, ועל מנת להביא אינפורמציה בדוקה לציבור.

ענת מאור: לא אוכל לחזור על כל הישגי הממשלה שפירטתי אותם, אבל אתה יודע על הארכת יום החינוך, על רשת הכבישים, על ההשקעה בחינוך, על המכללות האזוריות, על חוק ביטוח בריאות, על שיקום קופת-חולים למען 3 מיליוני מבוטחים.

ענת מאור: מאחר שזמני עבר, אני רוצה לסיים בנושא שהיה עליו ויכוח עם פיני בדש.

ענת מאור: אני רוצה להוסיף ולומר, כי לא רק שההשוואה שלו בין נגבה לבין כפר-דרום ונצרים אומללה, אלא אני רוצה להזכיר, שכאשר היו מפוני סיני וכאשר הוחלט על הסדר השלום עם מצרים, ראש הממשלה מטעם הליכוד הוא זה שהוביל, הביא ויצר את הדינמיקה של פינוי סיני ופינוי ימית, ואני מעריכה אותו על כך.

ענת מאור: היום, כאשר מדברים על כפר-דרום ועל נצרים, אתה משווה זאת ליישובים בתוך "הקו הירוק"?

פיני בדש: גם מנהיגים טועים.

פיני בדש: בעבר נגבה היתה כפר-דרום.

ענת מאור: אני רוצה לסיים בפנייה לראש הממשלה בנושא המתיישבים ברמת-הגולן, שכן כל איש ואשה, כל מתיישב וכל קשר לאדמה הוא דבר חשוב ביותר.

ענת מאור: לפיכך, אני מברכת מאוד על ההתקדמות שחלה עם סוריה, ומקווה שאכן הוא ישיג את ההסכם המיוחל.

ענת מאור: בה בעת חובה לפתוח ערוצי הידברות, ערוצי מידע וערוצי תקשורת.

ענת מאור: חובה להידבר עם כל יישוב ברמת-הגולן, להבהיר, להסביר, לשמוע מהם הצרכים ולהיענות להם.

ענת מאור: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחברת הכנסת ענת מאור.

שבח וייס: חבר הכנסת פיני בדש, ואחריו – חבר הכנסת דן תיכון.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת חיים אורון.

שבח וייס: אתה רוצה להעלות שתי הסתייגויות או יותר?

פיני בדש: שתיים, אנחנו עייפים.

שבח וייס: החלטה נבונה.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, צריך לחשוב היטב למי מעבירים כסף באמצעות הצעת החוק להעברת כסף לרשות הפלשתינית.

פיני בדש: את הכסף אנו מעבירים לערפאת.

פיני בדש: מה עושה ערפאת היום?

פיני בדש: היום הוא בעזה וביריחו, אך אינו שולט ב"חמאס", אינו שולט בפעילות החבלנית הנעשית שם, אינו מונע פיגועים בשטחים ואינו מבצע שום פעולה של פירוק נשק, ואנו הולכים לחזק אותו על-ידי העברת כספים.

פיני בדש: הרי אנו יודעים שהיו הבטחות של מדינות העולם להעביר כסף לרשות הפלשתינית.

פיני בדש: משום-מה הפסיקו מדינות העולם להעביר תקציבים, כי ערפאת התעקש שכל הכסף יעבור דרכו, ולא ילך להשקעה ישירה בתשתיות וביצירת מקומות עבודה.

פיני בדש: הוא מתעקש.

פיני בדש: הכסף הראשוני שהועבר אליו לא הופנה לא לתעסוקה, לא לתשתיות, אלא לחיזוק מעמדו, להוספת שוטרים, והוא חיזק את המשטרה הפלשתינית כדי שתשמור ותגן עליו.

פיני בדש: הוא חי בתנאי פאר, וכל שאר התושבים שם חיים בתת-רמה.

פיני בדש: הם הבינו, לא כמונו.

פיני בדש: אנחנו חוקקנו חוק במיוחד כדי להעביר לו עוד כסף ועוד כסף, אבל העולם הבין – ואין כסף.

פיני בדש: מעבירים לו במסגרת הבטחות לסיוע רק ישירות להקמת מפעלים, רק ישירות לסלילת כבישים, להקמת מערכות ביוב ומים.

פיני בדש: וכל עוד הוא לא יסכים לקבל את התנאים האלה של העברה ישירה של הכספים האלה, ישירות לתשתיות, לא מעבירים לו אגורה.

פיני בדש: אבל מי?

פיני בדש: אנחנו ה"פראיירים" היחידים שממשיכים ומעבירים כסף לערפאת.

פיני בדש: מה קורה לנו בעזה?

פיני בדש: אני כתושב עומר, כל לילה כמעט נגנבת לנו מכונית.

פיני בדש: לאן מגיעות המכוניות?

פיני בדש: – לעזה.

פיני בדש: אלפי מכוניות חונות, אדוני היושב-ראש, בחנייה של הרשות הפלשתינית.

פיני בדש: הם לא מחזירים את המכוניות.

פיני בדש: הם מציעים עסקות ברטר: תשלמו 30% ממחיר המכונית שגנבנו או שתפסנו, ותקבלו את המכוניות חזרה.

פיני בדש: הנזק הכלכלי מגנבת המכוניות הוא אדיר – כ-30,000 מכוניות נגנבות.

פיני בדש: תכפילו ב-70,000-60,000 שקל, ותגיעו לנזק הכלכלי האדיר שגורמים תושבים ואזרחים של רצועת-עזה: גם גונבים לנו את המכוניות, גם מסרבים להחזיר אותן, גם דורשים כופר על החזרת המכוניות וגם אנחנו צריכים להעביר להם כסף?

פיני בדש: למי אנחנו מעבירים כסף?

פיני בדש: חבר הכנסת אורון, אנחנו מעבירים לערפאת, שהתחייב לבטל את האמנה הפלשתינית, לבטל את זכות השיבה, לבטל עוד הרבה מאוד דברים, ועברה שנה וחצי והוא לא ביצע זאת.

פיני בדש: אפשר לפחות להתנות התניות מסוימות לפני שמעבירים כספים ולפני שמחזקים אותו.

פיני בדש: יש לי הצעה.

פיני בדש: אני לא נמנה עם אלה שחושבים שצריך לחזור לעזה.

חיים אורון: למה?

פיני בדש: אני מעולם לא אמרתי; עוד לפני שהחזירו את עזה, אמרתי שאין לנו מה לחפש שם.

פיני בדש: יש גם כאלה שחושבים, שכמו שעזה והרצועה מגודרות – להשאיר אותן מגודרות, לא לתת לאיש אחד לעבור ולעבוד בארץ, ולפתוח את הגבול עם מצרים.

פיני בדש: אם יש כל כך הרבה מדינות ערב שצועקות ודואגות לפלשתינים ולרצועה – יטפלו בהם הן.

פיני בדש: למה אנחנו צריכים לטפל בהם?

פיני בדש: ישברו את הראש ויטפלו בהם.

פיני בדש: יהיה רצף קרקעי בין עזה והרצועה – כפי שזה מגודר – למצרים.

פיני בדש: ידאגו להם כל מדינות ערב, למעלה מ-20 מדינות ערב, לתעסוקה, ידאגו להם לעבודה, ידאגו להם כבני עמם.

פיני בדש: אבל מה קורה בפועל?

פיני בדש: המצרים לא נותנים לאיש לעבור, להגיע למצרים.

פיני בדש: אם הם לא רוצים לטפל, אנחנו צריכים לטפל?

פיני בדש: אנחנו צריכים להעביר להם את הכספים?

פיני בדש: אנחנו צריכים לחזק אותם?

פיני בדש: שישברו את הראש, שיתבשלו במיץ, שהערבים ידאגו להם, שמדינות ערב תדאגנה להם.

פיני בדש: אנחנו יצאנו משם, ישברו הם את הראש.

פיני בדש: יבנו להם תעשייה, יבנו להם תשתיות, והם יטפלו בהם.

פיני בדש: למהלך הזה היו הוצאות אדירות: הקמת גדר אלקטרונית, כבישים, הוצאות אדירות היו באזור ההוא.

פיני בדש: מישהו צריך לממן אותן.

פיני בדש: נוסף על זה אנחנו צריכים להעביר עוד כספים, מכספי הציבור, מכספי האזרחים פה?

פיני בדש: כל כסף שמועבר היום לרצועת-עזה, חלקו הולך לפעילות בירושלים ולפעילות ב"אוריינט האוס".

פיני בדש: מנין מגיע הכסף לכל הפעילות שמתבצעת היום ב"אוריינט האוס"?

פיני בדש: וקביעת העובדות בירושלים, וכל המאבק בירושלים – מנין מגיע הכסף?

פיני בדש: הכסף עושה סיבוב.

פיני בדש: אנחנו מעבירים לערפאת לעזה, וזה מגיע לירושלים למאבק כנגד ההפקעות, בקביעת עובדות בירושלים, ב"אוריינט האוס".

פיני בדש: הדעת פשוט לא סובלת זאת.

פיני בדש: אנחנו הופכים להיות בדיחה.

פיני בדש: מעבירים כסף כנגד עצמנו.

פיני בדש: אני חושב, שצריך לעצור כל מהלך, גם כספי, גם מדיני, כמו שאמרתי קודם בנאום שלי בנושא האי-אמון, ולעבור לשלב של הדיון על ירושלים.

פיני בדש: קודם כול נבוא ונדבר על ירושלים.

פיני בדש: כל הזמן ערפאת מדבר: ירושלים בירת פלשתין, אבן אבן נבנה את הדרך לירושלים, לא נוותר על ירושלים.

פיני בדש: גם אמרתי היום שפייצל חוסייני אמר אתמול, כי 70% מירושלים המערבית שייכים להם גם כן.

פיני בדש: ובסופו של דבר, כל זמן שלא ייקבע גורל ירושלים – – –

סאלח טריף: אדוני, צריך לברך את חבר הכנסת רון נחמן לפני שהוא הולך הביתה.

פיני בדש: אפילו אשתי התקשרה לאחר שקראה בעיתון וביקשה ממני לברך אישית את חבר הכנסת רון נחמן, שקיבל 85% בבחירות לרשות המקומית.

סאלח טריף: רק שר האוצר זכה בזה מקרב חברי הכנסת הנוכחים.

פיני בדש: אני חושב שאתה מתחרה באסד בסוריה, וזה מתחיל להדאיג אותי.

פיני בדש: אחוזים כאלה מקבלים רק במדינות ערב.

פיני בדש: אני מקווה שאתה לא דיקטטור באריאל.

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, תדע לך, הוא פשוט הזכיר את הנשיא אסד, כי מספרים על אחת ממערכות הבחירות בסוריה, שכשהגיעה תוצאה גבוהה – 99.9% – אחד האזרחים בא לאשתו ואמר: תשמעי, אני טעיתי.

סאלח טריף: שם אין לך ברירה, צריך לסמן כן או לא.

סאלח טריף: מה עשית?

סאלח טריף: סימנתי "לא".

סאלח טריף: אמרה לו: אוי ואבוי, מה יעשו לנו?

סאלח טריף: בוא נחזור.

סאלח טריף: הם חזרו למקום הבחירות ושאלו אותם מה אתם רוצים.

סאלח טריף: אמרו: אנחנו טעינו.

סאלח טריף: אמרו לו: תשמע, הפעם תיקנו את זה, בפעם הבאה תיזהר.

פיני בדש: רפול סיפר, שכשהוא היה רמטכ"ל הוא ביקר במצרים ושאל: איך זה שבבחירות אצלכם מגיעים ל-98%–100%?

פיני בדש: אין כאלה שמצביעים נגד?

פיני בדש: אמרו לו: יש, אבל אנחנו סופרים רק את קולות אלה שמצביעים בעד.

פיני בדש: אלה שמצביעים נגד – אנחנו לא סופרים.

פיני בדש: אנו מצטרפים לברכות.

רון נחמן: מההרכב הנוכחי, מקרב בעלי התפקידים, כמה הם ראשי ערים – הדובר, היושב-ראש ואנוכי.

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, אתה ראש עיר טוב, לכן נבחרת ברוב גדול ללא קשר לבחירות של אסד.

פיני בדש: ראשי ערים הם אנשים שנבחרו אישית ומטפלים יום-יום בכל הבעיות, גם בבעיות של כלכלה, בבעיות של רווחה, בבעיות של חינוך, בבעיות של ביטחון, מטפלים בכול.

פיני בדש: כאשר מגיעים לפה ודנים בנושאים האלה, לפחות אנחנו יודעים על מה מדובר.

פיני בדש: אחזור ואסיים את הנושא של ההעברה הכספית, אני חוזר לעניין הזה.

פיני בדש: כמו שאמרתי קודם לכן, יש לעצור את התהליך ואת הדיונים על הסכם אוסלו, לעצור את כל השלבים ולעבור לשלב האחרון – על ירושלים.

פיני בדש: לדבר על ירושלים.

פיני בדש: ערפאת אומר כל הזמן אותו דבר, שירושלים היא בירת פלשתין, ואנחנו פשוט מסרבים לשמוע, מסרבים להקשיב, כמו בת-יענה.

פיני בדש: ויש כאלה שאומרים, שאם נדון היום על ירושלים, חבר הכנסת רון נחמן, כל המשא-ומתן יתפוצץ כי הערבים לא מוכנים לוותר על ירושלים.

פיני בדש: בואו נמסור את הכול, נלך למהלך הקבע, נחזיר את ג'נין, נחזיר את שכם, נחזיר את כל המקומות, ואז לא תהיה לערבים ברירה והם יצטרכו להסכים לגבי ירושלים.

פיני בדש: אלה פשוט חלמאים, הם לא מכירים את המנטליות הערבית, הם לא מבינים במה מדובר.

פיני בדש: אם הם מדברים על ירושלים, או.

פיני בדש: קיי., צריך לעשות את זה עכשיו, שיהיה ברור שירושלים מאוחדת, שירושלים לא ניתנת לחלוקה, שאין מה לדבר בכלל על ירושלים, לא בנושא הקרקעות ולא בנושא ההפקעות.

פיני בדש: אחר כך נמשיך בדיונים; אחרי שאתה תוכיח את עצמך, שאתה שולט בעזה ובמה שקורה, וכשיש פיגוע, גם פיגוע כזה עולה הרבה מאוד כסף, לא נראה את כל הריקודים על הגגות ואת שרפת דגלי מדינת ישראל ואת השמחה ליד הבית של המתאבד.

פיני בדש: בהתחלה כאשר ראו את התמונות האלה אנשים חשבו שזה באירן, אולי בלבנון.

פיני בדש: זה בסך הכול בעזה, מדינה שעשו אתה הסכם שלום.

פיני בדש: אז אנחנו צריכים עוד להעביר להם מיליונים?

פיני בדש: חבר הכנסת רון נחמן, העבירו להם עכשיו מקדמה של 102 מיליון שקל, עוד לפני העברת החוק.

פיני בדש: חברת הכנסת ענת מאור, אני בטוח שחבר הכנסת רון נחמן יסכים אתי, יש לו כאב גדול מאוד על הכסף שהולך לקיבוצים.

פיני בדש: אני בטוח שתסכים אתי שהכסף שמיועד ללכת לרשות הפלשתינית – ילך לקיבוצים.

סאלח טריף: כסף קטן.

פיני בדש: מה זה כסף קטן?

פיני בדש: הם מתחילים בנאגלות של 100 מיליון שקל.

פיני בדש: במשך שנה, שנתיים, שלוש שנים, יגיעו למיליארדים שהקיבוצים צריכים אותם.

פיני בדש: אבל לזה אתה בטח לא תתנגד, חבר הכנסת רון נחמן.

רון נחמן: אני בעד הפניית כל אגורה מהפלשתינים לקיבוצים.

רון נחמן: אין שום בעיה.

פיני בדש: אסיים באווירה של תמימות דעים עם חבר הכנסת רון נחמן.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: ראשי הערים פה מחלקים כספים.

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, בהזדמנות החגיגית הזאת תרשה לי לברך אותך מכל הלב, מתוך זה שאני מעריך את פועלך באריאל, אף שלא הזמנת אותי מעולם באופן אישי, למרות קרבת המקום.

סאלח טריף: אבל זו הזדמנות שתזמין, ונבוא לברך אותך במקום ולהגיד לך: יפה מאוד עשית את זה, וכל הכבוד.

סאלח טריף: תמשיך להצליח ולעשות חיל.

רון נחמן: תודה רבה.

סאלח טריף: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא מצליח להבין, עולים פה חברי הכנסת מהאופוזיציה, ולפיני בדש יש תביעות מערפאת – – –

פיני בדש: בכלל לא; מהממשלה שלי, לא מערפאת.

חיים אורון: אמרת.

חיים אורון: יש לו תביעות מערפאת: אם הוא יעשה את זה ואת זה, אז נראה.

חיים אורון: כאילו העמדה שלו והעמדה שלהם כלפי ההסכם וכלפי מה שקורה קשורה בשאלה, מהי בדיוק עמדתו של ערפאת.

חיים אורון: יש לי הרגשה ברורה, שגם אם ערפאת יצטרף לצומת, או לפחות ליעוד – –

פיני בדש: אם הוא יצטרף לצומת – – –

חיים אורון: – – והוא, ערפאת, נשבע על כל המצע של צומת – אני מתרשם שפיני בדש בעצם לא יסכים שנתקדם בתהליך השלום.

חיים אורון: כי מה שמפריע לו זו לא השאלה אם יש או אין אמנה פלשתינית.

סאלח טריף: האמת היא, שאם הוא יצטרף ליעוד, הוא יפתור שם בעיה של הפיכות חצר.

פיני בדש: עם יעוד הוא יסתדר.

חיים אורון: עם יעוד הוא יסתדר, בסדר.

חיים אורון: לא מפריעה לו גם השאלה מה בדיוק יקרה לו.

חיים אורון: אתם, כל האופוזיציה, מתנגדים לכל התהליך הזה.

רון נחמן: נכון.

רון נחמן: כמו שאתם בעד.

חיים אורון: מאה אחוז.

פיני בדש: האם זה סוד?

חיים אורון: לנו יש תביעות מהפלשתינים.

חיים אורון: אנחנו רוצים שיתקיימו כמה וכמה תנאים כדי שהתהליך יימשך.

חיים אורון: לכן, זה בכלל לא שייך אם הפלשתינים ימלאו את כל תביעותיכם.

חיים אורון: אתם לא מחפשים שום תביעה.

חיים אורון: אתם מחפשים תירוץ למה לא להתקדם.

פיני בדש: מדוע לא עוברים ישר לנושא ירושלים?

חיים אורון: אתם מחפשים תירוץ למה לא להתקדם.

חיים אורון: ואתה הלוא אמרת למה לא עוברים לדיון על ירושלים.

חיים אורון: אתה רוצה עכשיו דיון על ירושלים כדי שלא יהיה תהליך.

פיני בדש: סימן שאתם רוצים לחלק את ירושלים.

חיים אורון: לא.

פיני בדש: אם אין ויכוח על ירושלים בין הפלשתינים לביניכם – – –

חיים אורון: פיני בדש, אני מבקש ממך, אני לא הפרעתי לך, אל תפריע לי, מה עוד שיש לי פה היתרון גם של המיקרופון וגם של הזמן.

חיים אורון: למה לך בשעה הזאת?

חיים אורון: הרי אתם לא רוצים לנהל משא-ומתן על ירושלים בשביל לפתור את בעיית ירושלים.

חיים אורון: אתם רוצים לנהל משא-ומתן על ירושלים בשביל לתקוע את התהליך.

חיים אורון: ומבחינת

חיים אורון: כם כל נושא, כל עילה ראויה כדי לתקוע את התהליך.

חיים אורון: חברי הכנסת עולים בזה אחר זה ומסבירים את הגזלה הנוראה שאנחנו גוזלים את כספי הפלשתינים.

חיים אורון: אפילו קצת בושה כבר אין לנו.

חיים אורון: קצת.

חיים אורון: לאורך כל השנים גבינו מע"מ, והוא נשאר אצלנו.

חיים אורון: קנו דלק, אסור היה להביא דלק ממקום אחר, ובדין היה אסור.

פיני בדש: – – –

סאלח טריף: כן, פיתחנו את עזה.

חיים אורון: על הדלק יש מס, לעתים של 100%.

חיים אורון: לא קיבלנו.

חיים אורון: הכול נשאר אצלנו.

חיים אורון: שנה ועוד שנה ועוד שנה.

רון נחמן: מה נותנים המצרים לפלשתינים בעזה?

חיים אורון: חבר הכנסת רון נחמן, כבר תקופה ארוכה אני לא רוצה להתווכח אתך.

חיים אורון: גם עכשיו אני לא רוצה להתווכח אתך.

רון נחמן: אני שואל שאלה: מה נותנת מצרים כתרומה לשלום בעזה?

חיים אורון: מצרים לא רוצה לתרום לשלום בעזה.

חיים אורון: המצרים לא תורמים לשלום בעזה.

חיים אורון: ואנחנו יצאנו מעזה כי עשינו טובה לעצמנו.

חיים אורון: פיני בדש חושב שיצאנו מעזה ועשינו טובה לפלשתינים.

חיים אורון: עשינו טובה לעצמנו.

חיים אורון: כל כך עשינו טובה לעצמנו שאף אחד לא רוצה לקבל את עזה, לא המצרים ולא הירדנים.

חיים אורון: היו כל מיני הצעות.

חיים אורון: אנו חיים ליד עזה.

חיים אורון: ועזה, או שתהיה חלק ממדינה פלשתינית עצמאית או שהיא תהיה בתוכנו, כמו קוץ במדינת ישראל.

חיים אורון: אני מעדיף שהיא תחיה לצדנו ולא בתוכנו.

חיים אורון: ואתם רוצים בכוח.

חיים אורון: אתה תסביר לי שגונבים לך.

חיים אורון: אני לא רוצה שיגנבו, לא בעומר, לא ברהט ולא בבאר-שבע.

חיים אורון: גנבו פעם מעזה, גנבו פעם מהגדה, וגנבו פעם בתוך מדינת ישראל.

חיים אורון: ולא ראיתי שכאשר גנבו אמרנו שלא מעבירים להם מסים.

חיים אורון: זה אינטרס עליון שלנו שבעזה תהיה פחות אבטלה.

חיים אורון: יש שם יותר מ-40% אבטלה, כי בנינו משק שכולו נשען עלינו, בכוונה, מחנה עבודה גדול שיעבוד אצלנו עבודה זולה.

חיים אורון: היום המדיניות הזאת הגיעה אל עברי פי פחת.

חיים אורון: והתשובה היחידה למדיניות הזאת היא להמשיך ולהיפטר מרצועת-עזה ולתת לפלשתינים לקיים בה את אורחות חייהם בעצמם.

חיים אורון: אנו חייבים להחזיר להם חלק מהמסים שאנו גובים מהם.

חיים אורון: אני אומר יותר מזה: אם, ברצינות, אנו רוצים להגביר את העצמאות של רצועת-עזה ולהקטין את התלות שלה בנו, אנו צריכים להיות מוכנים להשקיע גם כספים שהם מעבר למה שאנחנו גובים מהם.

חיים אורון: כי זה באינטרס שלנו.

חיים אורון: אין לנו אינטרס יותר מהותי ברצועת-עזה מאשר עלייה ברמת החיים שם וירידה ברמת האבטלה והקטנת מספר המשפחות במצוקה.

חיים אורון: זה אינטרס ישראלי עליון.

חיים אורון: ואז המשטר הפלשתיני ברצועת-עזה יתייצב והיכולת שלהם להתמודד עם הטרור תגבר.

חיים אורון: כל המהלכים האלה הם בכיוון של מה שמדינת ישראל צריכה, מנקודת המבט שלה, לא על-פי צורכי הפלשתינים.

חיים אורון: בוודאי זה עולה בקנה אחד עם צורכי הפלשתינים.

חיים אורון: כי כל הסכם אוסלו ומה שבא אחריו זה בעצם ניסיון למצות את המשותף באינטרסים שבינינו לבין הפלשתינים.

חיים אורון: כל הסכם שיהיה בנוי על יתרון לאחד הצדדים לא יחזיק מעמד.

חיים אורון: ואני חושב, שבשבועות האחרונים הולכת ומתחזקת התפיסה, גם בקרב הרשות הפלשתינית, שהצורך להתמודד עם הטרור הוא צורך שלהם, והצורך להשתלט על ה"חמאס" הוא צורך שלהם.

חיים אורון: והצורך להתמודד עם הנושאים הללו הוא אינטרס משותף לנו ולפלשתינים.

חיים אורון: רק כאשר מתקיים שיתוף האינטרסים הזה אנחנו יכולים גם להתקדם בתהליך השלום.

חיים אורון: וזה מה שמוציא את האופוזיציה מהכלים.

חיים אורון: ככל שאנחנו מתקדמים בתהליך השלום, אם בחזית הפלשתינית ואם בחזית הסורית, הם בעצם מאבדים את בסיס הטיעונים שלהם והולכים ומחריפים את ההשמצות, הולכים ומחריפים את ההתקפות.

חיים אורון: אבל הם יודעים, שככל שיתקדם תהליך השלום, הסיכוי שלהם להשפיע ולשכנע את הציבור ילך ויקטן.

חיים אורון: הסיכוי שלהם גדל ככל שהתהליך תקוע, ככל שהפרטנר אפשר לדבר אתו פחות, ככל שחזית הסירוב גדלה.

חיים אורון: ככל שחזית הסירוב נפרצת, אנו נמצאים במעלה, והם בתחושה שהשטיח נשמט מתחת רגליהם.

חיים אורון: אני חושב שהחוק המוצע פה הוא עוד נדבך במהלך הזה, נדבך חשוב, ואני משוכנע, שבסופו של דבר הכספים יועברו, וטוב שיועברו, ולכשיועברו הם ישמשו קודם כול למטרות שעולות בקנה אחד עם האינטרסים שלנו.

סאלח טריף: תודה, חבר הכנסת חיים אורון.

סאלח טריף: חבר הכנסת רן כהן.

סאלח טריף: חבר הכנסת דדי צוקר.

סאלח טריף: חבר הכנסת פורז.

סאלח טריף: חברת הכנסת ענת מאור.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק שאנו דנים בה, חוק יישום ההסכם בדבר העברה מכינה של סמכויות לרשות הפלשתינית, היא ציון דרך מאוד משמעותי בכל המהפך.

ענת מאור: להערכתי, לפני שלוש שנים בחודש כזה, כשקיימנו את מערכת הבחירות, והשמאל, ממשלת העבודה ומרצ, אמרו – אנחנו נעלה לשלטון על מנת להביא לשלום באזור הזה, איש לא האמין ולא פילל, שבתוך פחות משלוש שנים יהיה הסכם חתום עם ירדן, שמאחוריו קיום יחסים, כינון יחסי כלכלה, תרבות, חינוך, מפגשים, יש סיכוי לפריצת דרך מצפון ויש הסכם על לב הסכסוך, עם הפלשתינים.

ענת מאור: כידוע, לעבור לשלום זה תהליך, שלום הוא לא גן של ורדים, אבל אותה נחישות ואותו אורך רוח ואותו אומץ שהיו לנו לכל המלחמות כולן, לא ייתכן שלא יהיו לנו לשלום.

ענת מאור: והם, אלה שעסקו בטרור ורצו בחיסולה של מדינת ישראל, היום השתכנעו והבינו, שבלי שהם יתמודדו באופן נחוש עם ה"חמאס" ועם הטרור הפנימי שלהם לא יהיה אפשר לכונן את הסדר הביניים.

ענת מאור: ובאותו הסדר ביניים – אנחנו יודעים זאת מיציאתן של המדינות כולן לעצמאות – הביסוס הכלכלי הוא התשתית.

ענת מאור: אנחנו יודעים מיציאתן של מדינות, שאלה שהמריאו הן אלה שידעו לבסס כלכלה ומנהיגות וחינוך ותרבות, והיו מדינות שכשלו ביום השני שלאחר המהפכה; יצאו לעצמאות וכשלו בביסוס ובבניית תהליך היישום של המדינה.

ענת מאור: הפלשתינים, ביחס לתקופה שבה הם נבחנו, בהחלט השיגו לא מעט.

ענת מאור: אבל אם מחנות הפליטים יהיו מחנות של רעב, ואם עזה ויריחו וכל שטחי האוטנומיה לא יצליחו לעשות פריצת דרך של תיעוש, של חקלאות יותר משגשגת, של בנייה, הרי שהם לא יצליחו לבנות באופן אמיתי וממשי את מוסדות האוטונומיה.

ענת מאור: לפיכך, קודם כול אנחנו צריכים בכנסת הזאת לחזק את התביעה למדינות התורמות: אין די בלחצים שלחצתם עלינו לדבר עם הפלשתינים, לעשות פה הסדר, אם עכשיו אין פריעת השטרות והעברה של כספים של המדינות התורמות ויצירת מנגנונים, כדי שיוזמים מהמדינות התורמות יוכלו לבוא, להשקיע ולפתח יוזמות בתוך השטחים.

ענת מאור: אי-אפשר לשבת באירופה או בארצות-הברית ולבחון את הפלשתינים.

ענת מאור: צריך להיות בשטח ולסייע בידיהם.

ענת מאור: חלקנו אינו שום טובה.

ענת מאור: זו מחויבות בגין כספים שנגבו מן הפלשתינים, וחבר הכנסת איתן, בתור חבר ועדת הכספים, יודע זאת טוב מאוד.

ענת מאור: יש האומדים זאת במיליארד, ויש – ב-2 מיליארדים.

ענת מאור: חובתה של הממשלה להעביר את הכספים שמגיעים להם בדין.

ענת מאור: כאשר מישהו מפוטר מעבודתו, ולו גם בגין סגר, חובתנו לתת לו פיצויי פיטורים או דמי אבטלה.

ענת מאור: לכן אני תומכת מאוד בהצעת החוק.

ענת מאור: אני רוצה להוסיף, שבלי שנפנה יישובים אחדים, שהם כעצם באותו תהליך של העברת סמכויות, לא נוכל להתקיים.

ענת מאור: אני מבקשת, אדוני השר, שתעביר לראש הממשלה: פינוי נצרים וכפר-דרום והיישוב בלב חברון הוא צו השעה עכשיו.

ענת מאור: הנושא הבא הוא נושא זכויות האדם בשטחים.

ענת מאור: בזמן הממשלה שלנו, שעשתה כה רבות, לא יכול להיות שבמחסומים ובמגע בין חיילים לבין אזרחים עדיין נשמע כל כך הרבה תלונות.

ענת מאור: נכון, הרבה קודם, אך לא די.

ענת מאור: אני רוצה לפנות לממשלה שתפעיל את מלוא סמכותה כנגד מפירי החוק מקרב המתיישבים.

ענת מאור: הנושא הזה חייב לבוא על פתרונו, ולפני ששלב הביניים יקודם.

ענת מאור: אני רוצה לפנות לממשלה, שביחס לבחירות הפנימיות בקרב הפלשתינים, שהן שלב הכרחי באוטונומיה, אכן כל הפרטים יסוכמו עד 1 ביולי – אני מעריכה את המאמצים להסדיר זאת – והבחירות תצאנה לפועל עד גמר 1995.

ענת מאור: אני רוצה לפנות לממשלה, שתפסיק את כל ההפקעות, כפי שהתחייבה בנושא ירושלים, ולא תחזור על טעויות כאלה.

ענת מאור: התקפות הליכוד לגבי ירושלים היו דווקא כשאנחנו מציינים היום את יום ירושלים, ואילו הנאום של ראש הממשלה היה נאום מרגש, ודמויות המופת שהוא צייר – אשכנזי מניר-דוד וחיילים ולוחמים אחרים, שחירפו נפשם ונפלו על שחרור ירושלים – הם אות לעובדה שירושלים היא עיר אחת, בירה אחת ועיר מאוחדת של מדינת ישראל.

ענת מאור: יש ניסיון להטיל דופי בממשלה, בעבודה ובמרצ, כביכול ירושלים שייכת למחנה הלאומי.

ענת מאור: ירושלים היא שלנו לא פחות משלהם, ודווקא בשל כך אני רוצה להזכיר ביום זה את תוכניתו של יעקב חזן, זיכרונו לברכה, שב-1981 הגיש לוועידת מפ"ם את תוכנית ירושלים שלו, שדיברה על בירה אחת, עיר אחת, עיר מאוחדת, ועל אוטונומיה רבה מאוד למיעוטים שבתוכה.

ענת מאור: זה הייחוד וזה המיוחד בירושלים.

ענת מאור: זו לא רק עיר קדושה, שזה אחד הדברים החשובים שבה; היא עיר שיכולה וצריכה להביא לידי ביטוי את השילוב שבין הדתות כולן, את אחוות העמים, את הסובלנות, את התרבות האנושית במיטבה.

ענת מאור: רק בירה אחת ועיר אחת שתיתן מידת אוטונומיה מאוד גדולה למקומות הקדושים, לחינוך, לתרבות, לייחודיות של הנצרות ושל האסלאם, זה הפתרון שישמור אותה כמרכז שאין שני לו בעולם.

ענת מאור: אני רוצה לעבור לנושא הגולן, שהוא אקטואלי.

ענת מאור: אני חושבת שהאמירה של חבר הכנסת פלד, איש התק"ם, היתה אמירה חמורה ביותר היום.

ענת מאור: התק"ם כתנועה מיישבת והקיבוץ הארצי כתנועה מיישבת, שיש להם אחריות לאנשים ולהתיישבות ולמסר – לבוא ולפנות אל המתיישבים שיעזבו את התק"ם ויצאו נגדה?

ענת מאור: בשם מי?

ענת מאור: בשם מה?

ענת מאור: למי יש אחריות יותר גדולה?

ענת מאור: וקדם לו בדברים חמורים ביותר חבר הכנסת לנדאו, שקרא לחיילי צה"ל להפר פקודה.

ענת מאור: הימין, הכיסאות האלה שלו ריקים, וזה מעיד על ריקנות ועל ססמאות השווא – – –

רון נחמן: לא, לא, לא, אנחנו פה.

רון נחמן: אנחנו המרכז.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, תודה שהסבת את תשומת לבי, כי אני מוקירה את העימותים המכובדים שעשינו גם אצלך בעיר אריאל – –

רון נחמן: קיבלו אותך יפה?

ענת מאור: יפה מאוד.

רון נחמן: את רואה?

ענת מאור: – – וגם בקדומים.

ענת מאור: ואני רוצה להגיד לך: זאת היתה חוויה מרגשת, כי לשבת בפני 600 תלמידות, ואני הודיתי להם על ההזמנה – – –

רון נחמן: קיבלו אותך יפה?

ענת מאור: קיבלו יפה והקשיבו יפה והעריכו את הדברים וכיבדו אותם, גם אם חלקו עליהם.

ענת מאור: וזה סגנון המחלוקת שצריך להיות.

רון נחמן: זה כמו מה שאני עושה עם שר התעשייה.

ענת מאור: נכון, ואני מעריכה זאת.

ענת מאור: אגב, תלמד להתנהג כך גם כלפי התנועה הקיבוצית.

ענת מאור: תוריד קצת את הטון.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, אני פונה אליך בהזדמנות זו ומבקשת להוריד קצת את הטון בכל המחלוקת על התנועה הקיבוצית ועל דברים אחרים שבהם אתה מחריף.

ענת מאור: תתנהג בעניין הזה כמו שהיה בעניין העימות בקדומים ובאריאל.

רון נחמן: אין בעיה.

רון נחמן: הכסף הפלשתיני לקיבוצים.

ענת מאור: אני רוצה להתייחס עתה לסרבנות של הקיבוץ.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, אנחנו כמחנה שמאל, כמחנכים וכהורים, התנגדנו לכל יישוב מעבר ל"קו הירוק", ולי אישית היתה דעה לגבי תוכנית אלון, אבל אמרנו לבנים שלנו לא לסרב, לא להצטרף ל"יש גבול" ולא להיות בתנועת הסרבנות.

ענת מאור: אנחנו, שהושמצנו על-ידי פרופסור ליבוביץ ועל-ידי תנועות אחרות, אמרנו: נתמודד פוליטית, אבל לעולם אין לסרב לפקודה, רק אם היא בלתי חוקית בעליל והיא לא מוסרית.

ענת מאור: ואתה יודע זאת.

ענת מאור: כל אנשי "שלום עכשיו" אמרו זאת וכולנו כמחנכים אמרנו זאת.

ענת מאור: אני יודעת שחזרו אלי חניכים שלי מהצבא ואמרו לי: כיצד חינכת אותנו ואת רוצה שנלך לשטחים?

ענת מאור: ואמרתי להם: זאת הדמוקרטיה.

ענת מאור: אנחנו נעשה ברמה הפוליטית ככל שלאל ידנו להחליף את השלטון – והצלחנו – ולפנות את השטחים.

ענת מאור: אבל, רק בדרך דמוקרטית.

ענת מאור: עכשיו, חבר הכנסת לנדאו קורא לחיילים לסרב לפקודה?

ענת מאור: אני מוקיעה זאת, ואני מעריכה את אנשי הליכוד שהתייצבו נגד זה, וכולכם צריכים להתייצב.

ענת מאור: על כל החלטה שהממשלה הזאת תקבל, על כל הסדר, אפשר לחלוק, אפשר להיאבק, זכותכם להפגין.

ענת מאור: אבל מה שיוחלט צריך להיות מיושם, ולא להרים יד על אף חייל צה"ל.

ענת מאור: לבסוף, אני פונה אל ראש הממשלה ולממשלה להידבר עם המתיישבים בגולן.

ענת מאור: יזמתי פגישה פה בכנסת ביום רביעי עם פרופסור נורית קליאוט, שעשתה מחקר על המחדלים החמורים לגבי פינוי סיני.

ענת מאור: היום התראיין אלוף-משנה במילואים שמואל אלבק, בתיווך שלי, בתוכניתה של דליה יאירי בנושא דרך קבלת ההחלטות החמורה של הממשלה הקודמת בעניין הפינוי והפיצויים.

ענת מאור: כל מתיישב ומתיישבת, כל נער, כל ילד, הם אנשים שמוכרחים לצמצם אצלם את טווח האי-ודאות, את טווח החרדות ואת טווח האי-ידיעה מה ילד יום.

ענת מאור: מוכרחים להידבר אתם בתוך הטווח הזה של בין סודיות ובין דיסקרטיות, שהיא מובנת במשא-ומתן.

ענת מאור: אבל לעשות זאת בערוץ היחיד, ברדיו, בטלוויזיה, בליל שבת?

ענת מאור: נציגי ראש הממשלה חייבים לבוא עמם בדברים, להקשיב, לשמוע ולהיענות למה שהם מבקשים, לא מעבר לכך, לא לכל דבר, אבל קודם כול לפתוח את ערוצי התקשורת.

ענת מאור: אני מקווה שאכן כך ייעשה.

ענת מאור: תודה רבה.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אלי דיין – איננו.

סאלח טריף: חברת הכנסת נעמי חזן – איננה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו מהנמצאים – חבר הכנסת איתן.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים אלה, בעוד ימים ספורים, אנחנו מציינים מלאות 13 שנה לניסיון של הליכוד, של ממשלת הליכוד, לפתור אחת ולתמיד את בעיות הטרור של מדינת ישראל, את הבעיה הפלשתינית.

אלי גולדשמידט: לפני 13 שנה הליכוד, בראשותו של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, בראשות אריאל שרון שר הביטחון, בראשות הרמטכ"ל רפאל איתן, ולא הליכוד, צה"ל בראשות הרמטכ"ל רפאל איתן – –

אליעזר זנדברג: אל תערב את צה"ל עם פוליטיקה.

אלי גולדשמידט: – – בנו את התוכנית הגדולה, הגרנדיוזית, אחת ולתמיד, ב"זבנג וגמרנו", של פתרון הבעיה הפלשתינית, ושלחו את צה"ל ללבנון, למרחק של 40 ק"מ, שהפך ברבות הימים, ולא אחרי הרבה ימים, למבואות ביירות.

רון נחמן: יש לך טעות.

אלי גולדשמידט: אתה רוצה להצדיק את מלחמת לבנון, חבר הכנסת רון נחמן?

אלי גולדשמידט: כשאתה תבוא לדוכן תצדיק את מלחמת לבנון.

אלי גולדשמידט: עכשיו לי יש רשות הדיבור, ותרשה לי.

רון נחמן: אתה העברת אותם מביירות למרחק של 40 ק"מ מתל-אביב.

סאלח טריף: חבר הכנסת רון נחמן, חשבתי שאחרי שבירכתי אותך תשב בשקט.

אלי גולדשמידט: אני מזכיר לך, חבר הכנסת רון נחמן, שאתם אכן ניסיתם לפתור את הבעיה הפלשתינית ואת בעיית הטרור בהצלחה כל כך מרשימה, כל כך פנומנלית, שאני לא בטוח שאפילו אתם השתחררתם מהטראומה הנוראית שיצרתם לנו, למדינת ישראל ולציבור הישראלי בנושא הזה.

אלי גולדשמידט: כל מה שאתם מסוגלים להגיד, כל מה שהימין מסוגל להגיד, כל מה שהימין מסוגל לומר לקואליציה הזאת, לממשלה הזאת, זה רק מה לא לעשות, רק מה לא בסדר, רק מה השלילה.

אלי גולדשמידט: ברגע ששואלים את אנשי הימין: מה אתם כן מציעים לעשות?

אלי גולדשמידט: הם משתתקים, כי אין להם תשובה.

אלי גולדשמידט: כיוון שפוליטיקאי בדרך כלל משתדל ויש לו מיומנות דיבור, אזי כדי שהוא לא יימצא נעדר תשובה, מתחילים למצוא תשובות שהם עצמם מבינים שאין להן שחר.

אלי גולדשמידט: מה הם מציעים?

אלי גולדשמידט: הם מציעים, למשל, לשמור על שליטתנו הביטחונית בעזה.

אלי גולדשמידט: כשאתה שואל אותם: איך שולטים באופן ביטחוני על עזה ולא בדרך אחרת מלהחזיר את צה"ל לעזה?

אלי גולדשמידט: הם אומרים: לא, נשלוט בעזה.

אלי גולדשמידט: להגיד: נחזיר את הצבא לעזה – את זה הם לא אומרים, כי זה לא טוב לפריימריס, זה לא טוב למעמד של הליכוד.

אלי גולדשמידט: חס וחלילה, העם ידע את האמת, שביבי נתניהו, על-פי תוכניתו המדינית הגאונית, רוצה בעצם להחזיר את הצבא לעזה.

אלי גולדשמידט: אני יכול להגיד, שחבר הכנסת בני בגין, אחד מ-32 חברי הכנסת של הליכוד, הוא היחיד שאומר את האמת שלהם.

אלי גולדשמידט: הוא אמר וחזר ואמר שהוא מתנגד לפינוי עזה.

אלי גולדשמידט: לזכותו.

אלי גולדשמידט: אפשר להתנגד, אפשר להתווכח אתו, אבל הוא לא הסתתר, הוא לא התחבא מאחורי מלל ומסך מלים.

אלי גולדשמידט: הליכוד רוצה להחזיר אותנו לסמטאות של ג'באליה.

אלי גולדשמידט: הליכוד, אם הוא יעלה, חס ושלום, לשלטון, אם הוא יקיים את מה שהוא מבטיח, אלא אם הוא יחליט לאמץ את דרכה המדינית של הממשלה הזאת ולהמשיך אתה – אבל אם הוא אכן מתכוון לבצע את מה שהוא מבטיח, המשמעות של הדברים היא, שיום אחרי הבחירות ב-1996 – ואני מקווה שאני מדבר באופן היפותטי, וזה לא יקרה, והליכוד לא יחזור לשלטון – – –

ענת מאור: ועוד איך לא יחזור.

אלי גולדשמידט: אבל הציבור צריך לדעת, שאם הליכוד חוזר לשלטון – ויש כל המילואימניקים שיש להם הזיכרונות הקשים והלא-סימפתיים מג'באליה – הסיוט הזה חוזר.

אלי גולדשמידט: צריך לדעת שהסיוט של ללכת בתוך ג'באליה, לחטוף בקבוקי תבערה, לחטוף יריות, לחטוף בלוקים על הראש, לרוץ אחרי מאות ואלפים של המונים מוסתים – זה מה שהליכוד מציע.

אלי גולדשמידט: הוא לא מציע משהו אחר, כי אין לו משהו אחר להציעו, אלא אם הוא בא ומאמץ את התוכנית המדינית של מפלגת העבודה.

אלי גולדשמידט: ממה נפשך?

אלי גולדשמידט: או שתבואו ותגידו את האמת, שאתם, חבר הכנסת סילבן שלום, רוצים לחזור לעזה, תגידו את זה, זאת לא בושה להגיד אמת, זאת בושה לא להגיד את האמת.

אלי גולדשמידט: והרי אתם רוצים שלא יהיה טרור ואתם טוענים שהממשלה הזאת לא שומרת על הביטחון האישי.

אלי גולדשמידט: מה אתם מציעים?

אלי גולדשמידט: אתם מציעים כרגע שנרעיב את תושבי עזה, שנהפוך את תושבי עזה לאנשים מוסתים וטרוריסטים, ובכך להכין, בצורה כזאת, את הקרקע, כדי שאם תחזרו, חס ושלום, לשלטון, תחזירו את הצבא לתוך 800,000 אנשים עוינים ושונאים.

אלי גולדשמידט: זה המסר של הליכוד לעם ישראל.

אלי גולדשמידט: יש לי חדשות לליכוד.

אלי גולדשמידט: גם אני מתעמת מפעם לפעם עם חברי כנסת מן הימין בפני תלמידים, בפני ציבורים שונים.

אלי גולדשמידט: הם תמיד אומרים שהעם אתם.

אלי גולדשמידט: הם יודעים בוודאות גמורה שהעם תומך בליכוד.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לשאול את חברי הליכוד: איך הם מסבירים, שמאז הסכם אוסלו לא היה שום סקר דעת קהל שבו פחתה התמיכה במהלך השלום של הממשלה מתחת לרוב של למעלה מ-50%?

אלי גולדשמידט: או – אני לא אגיד את זה בדרך השלילה, כי אולי לא הבינו אותי.

אלי גולדשמידט: בכל הסקרים שהתפרסמו בעיתונות הישראלית, הציבור תומך בתהליך השלום ברוב מוחלט.

אלי גולדשמידט: בואו נראה את הסקר מהשבוע שעבר שהתפרסם ב"ידיעות אחרונות".

אלי גולדשמידט: הסקר הזה שאל, האם בעקבות הדיון, הפיאסקו של הליכוד מלפני שבוע בהתחברות הנפלאה הזאת עם דראושה ועם חד"ש בעקבות – – –

סילבן שלום: סליחה, אבל מה אומרת ההתחברות?

סילבן שלום: אתם יום-יום מתחבקים ומתנשקים אתם.

סילבן שלום: אז מה אתה רוצה מאתנו?

אלי גולדשמידט: אז אתם רציתם גם לנסות את זה פעם.

אלי גולדשמידט: בעקבות האירועים של השבוע שעבר נשאל הציבור בסקר דעת קהל ב"ידיעות אחרונות", האם הוא חושב שצריך להקדים את הבחירות לכנסת.

אלי גולדשמידט: מרבית הציבור, נדמה לי ש-60% או למעלה מזה, אני לא רוצה לומר מספר לא מדויק, אבל בוודאות יותר מ-50%, אמרו שהם מתנגדים להקדמת הבחירות.

אלי גולדשמידט: תגיד לי, חבר הכנסת סילבן שלום, אם כל הציבור אתכם, למה רוב הציבור לא רוצה להקדים את הבחירות?

אלי גולדשמידט: זה סקר שפורסם ב"ידיעות אחרונות", ואתם הרי כל הזמן מסתמכים על סקרים.

אלי גולדשמידט: זאת אומרת, שאתה שואל את השאלות המהותיות, לא את השאלות ביבי או רבין.

אלי גולדשמידט: בסיפור הזה של השאלה מי יותר פופולרי בשלב מסוים ברמה האישית יש הרבה עיוותים.

אלי גולדשמידט: שמיר ובגין קיבלו במהלך הקדנציה שלהם 20% וירדו מתחת לזה, ואחר כך זכו בבחירות.

אלי גולדשמידט: כי פופולריות אישית לא תמיד תואמת עמדות פוליטיות.

אלי גולדשמידט: דרך אגב, גם בסיפור הזה עשו בדיקה בבית-הספר "אליאנס" בחיפה, ורבין קיבל שם יותר אחוזים, הוא עצמו, מאשר ביבי ורפול גם יחד.

אלי גולדשמידט: גם זה התפרסם באחד משני עיתוני הערב, סקר שהתפרסם לפני שבועות מספר.

אלי גולדשמידט: אבל בוודאות, כשאתה שואל את השאלה המהותית, רוב הציבור תומך בתהליך השלום בסקרים, רוב הציבור תומך באי-הקדמת הבחירות.

אלי גולדשמידט: אם כל כך רע לציבור, אם הוא חושב שהממשלה הזאת היא ממשלת עיוועים, כמו שאתם באים אחת לשבועיים עם אי-אמון ואומרים את זה כאן, תסביר לי, חבר הכנסת סילבן שלום, למה הציבור לא רוצה בחירות מוקדמות?

אלי גולדשמידט: אם כל כך רע לו, למה הוא רוצה שהמצב יימשך?

סילבן שלום: אחת לשבוע.

אלי גולדשמידט: אני אתן לך את התשובה.

אלי גולדשמידט: הרי את התשובה שלך אתה תיתן כשאתה תעמוד על הדוכן, אם תתייחס לשאלה הזאת.

אלי גולדשמידט: אני אענה לך: כי הציבור יודע את הבלוף – שאין לכם אלטרנטיבה.

אלי גולדשמידט: יש לו דאגות לגבי תהליך השלום.

אלי גולדשמידט: הוא מוטרד, הוא יודע שיש פה אי-ודאויות, אבל הוא יודע שזאת האלטרנטיבה היחידה.

אלי גולדשמידט: אין שום אלטרנטיבה אחרת.

אלי גולדשמידט: אתם מסוגלים רק להגיד: לא, לא, לא.

אלי גולדשמידט: בעבר היו שלושת הלאווים של חארטום; לכם יש עשרת הלאווים של ביבי נתניהו.

אלי גולדשמידט: לא לזה, לא לזה, לא לזה.

אלי גולדשמידט: תשאל את ביבי נתניהו, מה כן?

אלי גולדשמידט: בעד ירושלים מאוחדת – זה בקונסנסוס.

אלי גולדשמידט: בעד שלטון על כל ארץ-ישראל, לזה הפלשתינים יסכימו.

אלי גולדשמידט: בעד שלום עם סוריה עם כל רמת-הגולן, לזה הסורים יסכימו.

אלי גולדשמידט: בעד לשמור על שליטה ביטחונית בעזה בלי לחזור לעזה, עם לחזור לעזה; מבולבל לחלוטין.

אלי גולדשמידט: פעם אחת עשה חבר הכנסת ביבי נתניהו טעות.

אלי גולדשמידט: הוא חטף על זה מחבריו בליכוד, לא מדוד לוי, מאחרים.

אלי גולדשמידט: הוא ניסה להסביר את תוכניתו המדינית.

אלי גולדשמידט: באו אליו חברים מהליכוד ואמרו לו: תעשה לנו טובה, אל תגיד מהי התוכנית המדינית שלך, רק תתקוף את הממשלה.

אלי גולדשמידט: ביום שאתה אומר את התוכנית המדינית שלך אנחנו מאבדים את כל המניות שלנו.

אלי גולדשמידט: אין לכם תוכנית מדינית, יש לכם רק שלילה של מה שאנחנו עושים.

אלי גולדשמידט: הציבור אינטליגנטי והציבור מבין, והדבר הזה משתקף בסקרים, כמו שאמרתי בשאלות המהותיות.

אלי גולדשמידט: הציבור רואה את הפרוספריטי הכלכלי שחלק ממנו – לא כולו, חלק ממנו – נובע מתהליך השלום.

אלי גולדשמידט: כל פתיחת השווקים, ואנחנו בצמיחה שאין דוגמתה בשום מקום באירופה ובארצות-הברית.

אלי גולדשמידט: דווקא בנוכחות ידידי שר התעשייה והמסחר מיכה חריש אני מוכרח לספר משהו.

אלי גולדשמידט: יצאנו בסיור של ועדת הכספים לאזור באר-שבע.

אלי גולדשמידט: היינו במפעל "מוטורולה" בערד, ואחרי זה הגענו לקריית-התעשייה שהוקמה בשנתיים על-ידי מיכה חריש, ופגשנו שם את ראש עיריית באר-שבע, שהוא איש הליכוד, רגר.

אלי גולדשמידט: הוא אמר בנוכחות חברי הכנסת דן תיכון, גדליה גל, מיכה חריש, עובדיה עלי ואנוכי, ונדמה לי שגם חבר הכנסת פיני בדש היה שם: מה שהממשלה הזו עשתה למען באר-שבע בתעסוקה, בתעשייה, בפרוספריטי, בהפסקת ההגירה השלילית, בהגדלת האוכלוסייה עוד ב-40,000 תושבים, מרביתם עולים, עם אחוז אבטלה נמוך, לא עשו 15 שנה קודם לכן.

אלי גולדשמידט: אמר את זה איז'ו רגר, איש שלכם.

אלי גולדשמידט: אבל, אתה לא מבין, חבר הכנסת שלום, למזלנו את הבחירות לכנסת לא מכריעים הנאומים כאן.

אלי גולדשמידט: בסופו של דבר, כל אזרח ישראלי ילך לקלפי, וכשהוא ישים את הפתק שלו בקלפי, הוא ינסה לשאול את עצמו, אם יום אחר כך הוא הולך לעשות מילואים בעזה, אם ביבי נתניהו יהיה ראש ממשלה.

אלי גולדשמידט: הוא ישאל את עצמו, אם כתוצאה מזה שכל תהליך השלום יקרוס, תפרוץ מלחמה.

אלי גולדשמידט: הוא ישאל את עצמו, אם כתוצאה מזה שתהליך השלום יקרוס, כל המערכת הכלכלית, הנושא של החרם הערבי, הנושא של הייבוא האין-סופי של מכוניות מיפן ומקוריאה, הנושא של התעסוקה, הנושא של הורדת האבטלה, של המלחמה באינפלציה, הנסיעות לחוץ-לארץ – כל הדברים האלה ייעלמו לו יום אחרי הבחירות.

אלי גולדשמידט: אני מבטיח לך, חבר הכנסת סילבן שלום, אתם תנאמו בשנה וחצי הקרובה ותגידו שהעם אתכם, וביום הבחירות העם לא יהיה אתכם, אלא אם תאזרו עוז ותאמצו את התוכנית המדינית של הממשלה הזאת, מה שאני מניח שלא תעשו.

סאלח טריף: חבר הכנסת סילבן שלום, יש לך אתגר לבוא ולהשיב לחבר הכנסת גולדשמידט.

סאלח טריף: בבקשה.

סאלח טריף: כולך מחויך, אפשר להשיב בנחת.

סילבן שלום: אני מחויך למשמע דבריו של חבר הכנסת גולדשמידט, שהיתה בהם סתירה לדברים שהוא אמר קודם לכן.

סילבן שלום: הוא אומר: מה אתם מתבשמים מהסקרים?

סילבן שלום: כל הזמן אתם מדברים על סקרים, כל הדיבור שלכם הוא על סקרים, ובעצם כל הטיעון שלו היה שהציבור לא רוצה בחירות, וזאת על סמך סקר של "ידיעות אחרונות".

סילבן שלום: אז תחליט, סקרים זה דבר נכון או לא נכון?

מיכאל חריש: אתה בעד "ידיעות אחרונות" או נגד "ידיעות אחרונות"?

סאלח טריף: אל תשאל שאלות עדינות, אדוני השר.

סילבן שלום: חבר הכנסת גולדשמידט, אם אתה חושב שהסקר שפורסם ב"ידיעות אחרונות" בדבר רצונו של רוב העם באי-הקדמת הבחירות הוא נכון, קרי, אתה גם מסכים לשאלות אחרות בסקר שמופיעות שבוע לפני, שבוע אחרי, שביבי מוביל על פני רבין במירוץ לראשות הממשלה.

סילבן שלום: או שזה נכון וזה נכון, או שזה לא נכון וזה לא נכון.

סילבן שלום: מאחר שאני מכיר את עורכת הסקרים, ד"ר מינה צמח, אני מעריך אותה כאישיות מקצועית דגולה, אני מעריך שגם זה נכון וגם זה נכון.

סילבן שלום: זה לא תרתי דסתרי.

אלי גולדשמידט: אז למה הציבור לא רוצה בחירות?

סילבן שלום: נוצר מצב, שנכון לעכשיו, אם היו בחירות, הציבור מעדיף כרגע את נתניהו.

סילבן שלום: יכול להיות שהוא לא חושב כרגע שצריך להקדים את הבחירות בגלל זה.

סילבן שלום: אבל, עוד הפעם, זה לא אומר שב-1996 הציבור יכריע לפי מה שהוא אמור להכריע.

סילבן שלום: אתה צריך להבין דבר אחד: מה שקרה לכם ב-1992 זה נס.

סילבן שלום: לעולם לא יהיה לכם שוב רוב חוסם.

סילבן שלום: כל הדברים הכי טובים קרו לכם וכל הדברים הכי גרועים קרו לנו.

סילבן שלום: וגם אז הגעתם בקושי ל-61.

סילבן שלום: ה-61 נפל בשנייה האחרונה.

סילבן שלום: אתה צריך לדעת את העניין.

סילבן שלום: אני הייתי כאן ביום האחרון של הספירה; כידוע לך, המנדט שלי עוד התנדנד, ובאותו יום היה ברור שיהיה אולי או 60 או 61, כי אם דראושה עובר את אחוז החסימה, יש לכם 61.

סילבן שלום: אם לא, מנדט אחד שלו הולך לעבודה ומנדט שני הולך אלינו, ואז זה 60:60.

סילבן שלום: והוא עבר את אחוז החסימה ב-500 קולות, אני חושב.

סילבן שלום: הוא קיבל 40,000 ומשהו קולות, אבל – 500 קולות מעל לאחוז החסימה.

סילבן שלום: זה הכול.

סילבן שלום: לכן, אני רוצה לומר לך: יש מצב של רוב במשך 20 שנה פלוס של מפלגות לאומיות פלוס הליכוד פלוס הדתיים, שמקבלים בערך 65-64 מנדטים.

סילבן שלום: זה קרה כל הזמן.

סילבן שלום: גם ב-1984, שכביכול היה תיקו שהביא לממשלת האחדות – 60:60, זה היה תיקו מלאכותי.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי עזר ויצמן והורביץ שהלכו עם פרס, הלכו על תקן של לעשות סדר בתוך הליכוד.

סילבן שלום: הייתי אז כתב לענייני מפלגות שסיקר את שתי המפלגות האלה.

סילבן שלום: אני הסתובבתי גם בעצרות של ויצמן וגם בעצרות של יגאל הורביץ, זיכרונו לברכה, שבהן גם הם וגם אנשיהם ביקשו מהם כיוצאי הליכוד שיצאו לדרך חדשה, לדרך עצמאית, לבוא ולעשות סדר חזרה בתוך הליכוד.

סילבן שלום: אף אחד לא העלה בדעתו בכלל שהם ילכו עם העבודה.

סילבן שלום: אבל הם הלכו עם העבודה ועשו תיקו של 60:60.

סילבן שלום: אבל תמיד היה מצב של 65-64 – הליכוד, הימין והדתיים, לעומת 56-55 של מפלגת העבודה ומפלגות השמאל.

סילבן שלום: לכן, הנס שקרה לכם ב-1992 לא יקרה שוב.

סילבן שלום: אפשר לבוא ולומר, שאם כך הייתי בכלל צריך להיות נגד בחירה ישירה לראש ממשלה, שהרי ברור שנהיה בשלטון.

סילבן שלום: אבל לי נמאס שמה שקובע זה האם מפלגה דתית תלך אתנו או תלך עם מישהו אחר.

סילבן שלום: לכן אני בעד בחירה ישירה לראש הממשלה.

סילבן שלום: אבל, לעצם העניין שאנחנו דנים בו עכשיו.

סילבן שלום: אפשר לבוא ולהגיד כל דבר על שלום.

סילבן שלום: אבל האם אתה, שאני באמת מעריך אותך, חושב שמה שאתם עושים עכשיו עם אש"ף זה שלום?

סילבן שלום: האם אתה חושב שמה שעשיתם כ"עזה תחילה" הצליח?

סילבן שלום: הרי אין אף אחד בעולם שחושב שזה הצליח.

סילבן שלום: הרי אמרתם: נעשה את זה כמודל.

סילבן שלום: כשעמד כאן ראש הממשלה, כשעמד כאן שר החוץ שלכם הוא אמר:

סילבן שלום: בואו נעשה מודל של עזה ויריחו תחילה ונבחן את העניין.

סילבן שלום: אם זה יצליח – נמשיך; אם לא נצליח – נעצור.

סילבן שלום: מישהו חושב שזה הצליח?

סילבן שלום: הרי הכול יודעים שזה לא הצליח.

סילבן שלום: זה לא הצליח מסיבות רבות, אולי גם מסיבות אובייקטיביות.

סילבן שלום: אבל באופן מעשי מה שאנחנו רואים הוא, שעזה הפכה להיות מרכז טרור.

סילבן שלום: יש הזרמת נשק בלתי פוסקת מהגבול המצרי לעבר עזה.

סילבן שלום: יש הטפה במסגדים יום-יום לפעולות רצח בתוך ישראל.

סילבן שלום: שרפת דגלי ישראל היתה כבר לדבר משעמם, כשערפאת מצדו לא עושה דבר.

סילבן שלום: עמד כאן שר החוץ פרס ואמר: מה אתם רוצים, שחיילינו ימשיכו לרדוף אחריהם במחנות הפליטים?

סילבן שלום: – ערפאת יעשה בשבילנו את העבודה.

סילבן שלום: הוא עושה את העבודה?

סילבן שלום: הוא בכלל משתדל לעשות את העבודה?

סילבן שלום: אז ברוך השם עכשיו אין פיגועים.

סילבן שלום: צריכים להודות יום-יום על כך, ואני מקווה שלא יהיו פיגועים בעשר השנים הבאות, במאה השנים הבאות.

סילבן שלום: אבל, אנחנו רואים שעזה הופכת להיות מרכז טרור יום-יום.

סילבן שלום: אם אתה יודע, ואתה איש התנועה הקיבוצית, ליד רצועת-עזה יש קיבוצים של הנגב המערבי.

סילבן שלום: תשאל אותם מה קורה שם למכוניות שעוברות יום-יום.

סילבן שלום: כמעט כל יום יש יריות מנשק קל.

סילבן שלום: אתה יודע את זה?

סילבן שלום: זה לא מתפרסם בכלל, כי לא קורה שום דבר.

סילבן שלום: כשהיה הפיגוע האחרון בכפר-דרום אמרו תושבי כפר-דרום, שהיו ארבעה מקרי ירי לפני הפיגוע הגדול, ואף אחד לא היה שומע עליהם בכלל אם לא היה קורה אותו פיגוע שקרה, לצערנו.

סילבן שלום: אני רוצה לומר לך, אתה עכשיו הולך להמשך של מה שאתה קורא לו תהליך שלום.

סילבן שלום: תאמין לי שכולנו בעד שלום.

סילבן שלום: אפשר לבוא כאן, אתה תגיד מה שאמרת, ואתם תבואו לעם, והעם ידע שאתם הולכים למלחמה וכדומה.

סילבן שלום: אלה דברים שאולי עד 1973 או עד 1977 הפחידו באמת את הציבור.

סילבן שלום: עד 1977 כל הציבור חשב שביום שבגין עולה לשלטון יש מלחמה.

סילבן שלום: זכור אותו מאמר עצום, ענק, של אהר'לה בכר.

סילבן שלום: אהרן בכר, זיכרונו לברכה, אתה זוכר אותו במקרה גם מעיתון מסוים שלא אזכיר את שמו, כתב ב-1977 משהו ענק.

סילבן שלום: היה לו טור פרופיל והוא כתב:

סילבן שלום: הכנתי את הנעליים הגבוהות, הכנתי תיק רחצה שבו יש משחת גילוח, סכין גילוח, משחת שיניים ומברשת שיניים, ואני מחכה בכל רגע לשמוע את הדפיקה על הדלת.

סילבן שלום: זה מה שאנשים האמינו.

אלי גולדשמידט: אחרי חמש שנים היתה מלחמה בלבנון.

סילבן שלום: זה מה שאנשים האמינו, לא רק לעצם המלחמה.

סילבן שלום: הוא האמין שבאים לעצור אותו כעציר פוליטי כי אסור לו לכתוב את מה שהוא כותב.

סילבן שלום: אנשים האמינו בשטיפת המוח גם של עצמם וגם של שאר הציבור, שזה מה שהולך לקרות.

סילבן שלום: כשאתה מדבר על מלחמה חמש שנים לאחר מכן הרי אתה יודע שזו היתה מלחמת מגן.

סילבן שלום: הרי אתה יודע שאלמלא אותה מלחמה היו קורים מקרים הרבה יותר גרועים בגבול הצפון.

סילבן שלום: עצם העובדה שהיום בגבול הצפון יש שקט יחסי היא תוצאה מאותה מלחמה, שבאמת תבעה המון קורבנות, שאולי לא צפו אותם, ולא חשבו שהיא תביא לקורבנות רבים כל כך.

סילבן שלום: אבל, כשאתה הולך להסכם שלום אתה רוצה שבסוף השלום תהיה שלווה ויהיה ביטחון.

סילבן שלום: שלווה וביטחון.

סילבן שלום: איש תחת גפנו ותחת תאנתו.

סילבן שלום: היום מה אתה אומר?

סילבן שלום: – אני יוצא ממרכזי הערים.

סילבן שלום: רק היום דנו בוועדת הכספים, במקרה לא היית, אבל יושב כאן יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גל, בתוכנית "קשת צבעים ב'".

אלי גולדשמידט: למה אתה אומר שלא הייתי?

סילבן שלום: היית?

אלי גולדשמידט: כבר פעם שנייה אתה לא שם לב.

סילבן שלום: נכון, ישבת אפילו לידי.

סילבן שלום: אני מצטער.

סילבן שלום: גם הזכרת לי שביום חמישי ישבת לצדי.

סילבן שלום: נכון, היית.

סילבן שלום: הוא ישב בצד שמאל שלי.

סילבן שלום: אני לא יכול לזכור את היושבים בצד שמאל שלי.

סילבן שלום: מה אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש?

סילבן שלום: דנו היום ב"קשת צבעים ב'".

סילבן שלום: מאחר שהישיבה חסויה, והיושב-ראש הכריז עליה כחסויה ואסור לפרסם ממנה פרטים, אני רק אומר, שזה דיון על העלות הכלכלית של יציאת צה"ל ממרכזי הערים, שזה לא דבר סודי, זה דבר ידוע.

סילבן שלום: צה"ל עומד לצאת ממרכזי הערים.

סילבן שלום: בעצם מה אתה רוצה?

סילבן שלום: מה אתה רוצה שיקרה?

סילבן שלום: להפוך את מה שקורה בעזה למצב שנחיה אתו לאורך זמן בכל יהודה ושומרון?

סילבן שלום: אתה רוצה שמה שקורה בעזה יהיה גם בחברון, גם בבית-לחם, גם בשכם וגם בג'נין?

סילבן שלום: ואת רמאללה שכחתי באמצע.

סילבן שלום: נכון שחברון היא לא בתוכנית, דוחים אותה למועד יותר מאוחר, כי היא באמת העיר הכי מסוכנת, הייתי אומר.

סילבן שלום: אבל, האם מישהו מצפה שיציאת צה"ל ממרכזי הערים תביא לשקט ולשלווה שם או שתהפוך כל אזור כזה למרכז טרור כמו שקיים היום?

סילבן שלום: אני לא מהלך אימים.

סילבן שלום: הרי כשאמרנו שהיציאה מעזה תביא למצב של יצירת מרכז טרור לא האמינו.

סילבן שלום: עכשיו אני לא אומר שצריכים להישאר בעזה.

סילבן שלום: אבל היציאה מעזה חייבת להיות מלווה במצב שבו הצד השני רוצה ללכת לקראת שלום, מוביל לקראת שלום.

סילבן שלום: הבטיח שיבטל את האמנה הפלשתינית; עשה את זה?

סילבן שלום: – לא עשה, גם לא דורשים ממנו היום.

סילבן שלום: הבטיח שידביר את הטרור.

סילבן שלום: הרי עמד כאן שר החוץ ואמר: נגמרו מאה שנות טרור.

סילבן שלום: זכור לך?

סילבן שלום: אחרי זה הוא טען שלא אמר בדיוק.

סילבן שלום: כן אמר.

סילבן שלום: מאה שנות טרור – ישבתי כאן ושמעתי אותו – הגיעו לסיומן.

סילבן שלום: בלי לעשות ספירה של נפגעים, מתי היה כך ומתי היה אחרת, אתה יודע שמספר הנפגעים מאז לא רק שלא ירד, אלא עלה עשרות מונים על מה שהיה קודם.

סילבן שלום: אם לוקחים את כל תקופת האינתיפאדה, באופן יחסי המספר שהיה מאז הסכם אוסלו הוא יותר גבוה מכל התקופה שהיתה עד אז.

סילבן שלום: באופן מוחלט, אם אני אקח את הפיגועים שהיו בלונדון ובארגנטינה, שבוצעו על-ידי ה"חמאס" והאירנים, שמייחסים אותם לתוצאה של הסכם אוסלו, יוצא שמספר הנפגעים באופן מוחלט יותר גבוה מאשר כל תקופת האינתיפאדה.

סילבן שלום: לכן, מה אני רוצה לבוא ולומר?

סילבן שלום: אפשר ללכת לשלום.

סילבן שלום: הרי אתם אמרתם: אנחנו הולכים לדרך חדשה, לא הצלחנו בדרכים האחרות.

סילבן שלום: אומנם הבטחנו לציבור שלא נדבר עם אש"ף, אבל אין דרך אחרת.

סילבן שלום: הם לא אוהבים אותנו, הם שונאים אותנו, הם הורגים בנו.

סילבן שלום: הם לא רוצים אותנו, בואו ניפרד.

סילבן שלום: איש תחת גפנו ותחת תאנתו.

סילבן שלום: אני אומר לכם: אם ההיגיון הזה הוא היגיון נכון, הוא צריך לעבור לאורך כל הדרך.

סילבן שלום: מה יקרה מחר אם יקרה אותו דבר בגליל?

סילבן שלום: ואני לא מהלך אימים, אבל גם שם יש 900,000 ערבים.

סילבן שלום: יתחילו לזרוק בקבוקי תבערה וליידות אבנים ולירות ולהרוג ולעשות אינתיפאדה.

סילבן שלום: מה נעשה אז?

סילבן שלום: לפי אותו פתרון נצא גם מהגליל?

סילבן שלום: הרי אז יהיה להם גבול משותף עם מדינה פלשתינית עתידית.

סילבן שלום: הרי אתם לא מתכוונים לזה.

סילבן שלום: אומרים: מהגליל לא.

סילבן שלום: למה מהגליל לא?

סילבן שלום: אומרים: כי הגליל שייך לנו, יהודה ושומרון – לא.

סילבן שלום: אני אומר:

סילבן שלום: למי שייכים יהודה ושומרון?

גדליה גל: בגליל הם אזרחי ישראל.

גדליה גל: על מה אתה מדבר?

סילבן שלום: נכון מאוד.

סילבן שלום: גם בירושלים הם אזרחי ישראל, אבל זה לא מונע מהם לעשות את הפעולות.

סאלח טריף: יש הבדל גדול.

סילבן שלום: אני לא חושב שיש הבדל.

סילבן שלום: אבל טוב שנדע שמפלגת העבודה חושבת שיש הבדל בין הגליל לבין ירושלים.

סילבן שלום: אם אתה חושב שיש הבדל, טוב שהציבור ידע.

סאלח טריף: יש הבדל בין ערבים שגרים בגליל, שהם תושבי מדינת ישראל מאז 1948, לבין אלה שמ-1967.

סילבן שלום: אתה צודק.

סילבן שלום: כשאני מדבר על הגליל, אומרים: הגליל הוא שלנו, יהודה ושומרון – לא.

סילבן שלום: אני שואל: למי שייכים יהודה ושומרון?

גדליה גל: לתושבי הגליל נתנו אזרחות.

סילבן שלום: למי שייכים יהודה ושומרון?

סילבן שלום: יש למישהו ריבונות עליהם?

סילבן שלום: שלטה שם ירדן מ-1946 עד 1967.

סילבן שלום: רק שתי מדינות בעולם הכירו בריבונות הירדנית על יהודה ושומרון.

סילבן שלום: מי הן?

סילבן שלום: – בריטניה, ששלטה שם עד 1946 ומסרה את השטח הזה לעבדאללה, והמדינה השנייה היתה פקיסטן, שהיתה אז קולוניה בריטית.

סילבן שלום: שום מדינה אחרת בעולם לא הכירה בריבונות הירדנית.

סילבן שלום: אבל, מעבר לכך, ב-1987 הודיע המלך חוסיין עצמו, שהוא מתנתק מיהודה ושומרון.

סילבן שלום: לכן יש עכשיו חבלי ארץ שלאף אחד אין ריבונות עליהם.

סילבן שלום: האם יש לנו תביעה פחות צודקת, פחות לגיטימית?

אלי גולדשמידט: יש 2 מיליוני אנשים.

סילבן שלום: מנין אתה יודע שיש 2 מיליונים?

סאלח טריף: אומרים, עכשיו יש כבר יותר.

סילבן שלום: מנין אתה יודע שיש 2 מיליונים?

סילבן שלום: עומד כאן פרס ואומר: 2 מיליונים.

אלי גולדשמידט: עם עזה.

סילבן שלום: איך אתה יודע?

אלי גולדשמידט: איך אתה יודע שבמדינת ישראל חיים 5.5 מיליונים?

סילבן שלום: יש מפקד אוכלוסין.

סילבן שלום: מישהו עשה שם מפקד?

סילבן שלום: מישהו יודע כמה אנשים גרים שם?

סילבן שלום: לא.

סילבן שלום: בעבר גרו בכל יהודה ושומרון 1.1 מיליון; אחרי כן עלה המספר ל-1.5 מיליון.

סילבן שלום: עם ההגזמות שלכם עכשיו, כדי להלך אימים עם הדחליל, הגיע המספר כבר ל-2.5-2 מיליונים.

מיכאל איתן: נותנים למאות אלפים להיכנס.

סילבן שלום: אף אחד לא יודע כמה גרים שם.

סילבן שלום: כל מספר שתגיד זה "בינגו".

סילבן שלום: אבל בוא נלך לשיטתך.

סילבן שלום: אומרים שבעזה גרים 800,000 ערבים.

סאלח טריף: אתה מדבר כבר רבע שעה.

סאלח טריף: אתן לך עוד דקה כדי לגמור.

סילבן שלום: אני כבר גומר.

סילבן שלום: אומרים שיש 880,000 ערבים בעזה.

סילבן שלום: כמה גרים ביהודה ובשומרון – 900,000?

סילבן שלום: מיליון?

סילבן שלום: 1.1 מיליון?

סילבן שלום: 1.2 מיליון, לשיטתך.

סילבן שלום: בסדר?

סילבן שלום: כמה גרים בגליל?

סילבן שלום: 900,000 או מיליון.

סילבן שלום: למה ל-1.2 מיליון – לשיטתך, לפי דעתי אין שם 1.2 מיליון – למה להם מגיעה מדינה ולמיליון איש לא מגיעה מדינה?

אלי גולדשמידט: אתה לא מביא בחשבון את עזה?

סילבן שלום: עזה היא שטח אחר, היא כבר בחוץ, היא כבר לא אצלנו.

סילבן שלום: למדינה צריך להיות שטח טריטוריאלי.

סילבן שלום: אין שום מדינה בעולם – – –

אלי גולדשמידט: – – –

סאלח טריף: אני מבקש, בלי שאלות נוספות.

סאלח טריף: חבר הכנסת סילבן שלום יסכם בחצי דקה נוספת את דבריו.

סילבן שלום: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הנדיבות.

סילבן שלום: בדרך כלל הוא יודע לנהל את הדיונים ברוח טובה.

סילבן שלום: אין שום מדינה בעולם שאין לה רצף טריטוריאלי.

סילבן שלום: איך יכולה להיות מדינה שחלק אחד שלה בעזה וחלק שני ביהודה ובשומרון?

סילבן שלום: מה הם יעשו, יעופו ממקום אחד לשני?

סילבן שלום: אצלנו כבר מוכנים לעשות להם כבישים, שרק להם מותר יהיה לעבור בהם.

סילבן שלום: ואיפה יעבור הכביש הזה?

סילבן שלום: – ליד באר-שבע.

סילבן שלום: אמרתי, אני מקווה שהוא לא יעבור ליד הבית של אמא שלי, שלא יזרקו שם אבנים.

סילבן שלום: רוצים להכניס את זה בתוך באר-שבע.

סילבן שלום: לסיכום, באמת משפט אחרון.

סילבן שלום: אנחנו רוצים שלום, אבל אתם הלכתם לניסוי שנכשל.

סילבן שלום: בואו לכאן ותודו, בואו מול פני העם ומול פני הציבור ותגידו: ניסינו ונכשלנו, אנחנו מוסרים את המושכות למישהו אחר, טוב מאתנו.

סילבן שלום: אני בטוח שזה מה שיהיה ב-1996.

סילבן שלום: כשנגיע לבחירות בחודש נובמבר 1996, בנימין נתניהו יהיה ראש ממשלת ישראל.

סילבן שלום: תודה רבה.

סאלח טריף: אני מודה לחבר הכנסת סילבן שלום.

סאלח טריף: אני מודה לכולכם, ובראש ובראשונה לאדוני שר ההתעשייה והמסחר.

סאלח טריף: אני מכריז שחבר הכנסת מיקי איתן יהיה ראשון הדוברים בהמשך הדיון.

סאלח טריף: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, 30 במאי 1995, בשעה 15:00.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: לילה טוב.

סאלח טריף: ישיבה זו נעולה.