ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 214, 1994-05-11 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת, יום רביעי, א' בסיוון התשנ"ד, 11 במאי 1994.

שבח וייס: בראשית הישיבה אני מבקש להודות בשם הכנסת למשרד ראש הממשלה, למשרד החוץ ולמדפיס הממשלתי על העמל הרב שהשקיעו בעיצובו של ההסכם לצורת חוברת בתרגום העברי; מלאכה קשה מאוד.

שבח וייס: היינו בלחץ של זמן, והם בכל זאת סייעו לנו מאוד לגרום לכך שלחברי הכנסת תהיה שהות לעיין בהסכם במידת האפשר.

משה נסים: איך אפשר להספיק לעיין?

משה נסים: האם זה רציני?

שבח וייס: בנסיבות שנוצרו, אני חושב שפתרנו את זה באופן סביר.

שבח וייס: אנחנו עוברים לדיון שהוא בוודאי חשוב מאוד, ואני מקווה שכולנו יחד נשמור על הקולקטיב הזה ששמו פרלמנט כדי שהדיון יתנהל בצורה סבירה.

שבח וייס: אני מזמין את ראש הממשלה למסור את הודעת הממשלה.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעוד שלושה שבועות תציין מדינת ישראל מלאות 27 שנים למלחמת ששת הימים.

יצחק רבין: שנות דור חלפו מאז אותו בוקר קיץ של 5 ביוני 1967, כאשר פקודת "סדין אדום" הניעה את המטוסים, את הטנקים, את חיילי הרגלים, במלחמת מגן צודקת, שהישגיה הצבאיים היו מן הגדולים בתולדות ישראל.

יצחק רבין: בתום המלחמה, שבמהלכה נפלו 800 מטובי בנינו ובנותינו, חנו כוחות צה"ל על גדות תעלת-סואץ, על גבול הירדן ובמרומי רמת-הגולן.

יצחק רבין: נוהגים לומר, שהכישלון הוא יתום ולניצחון יש שותפים רבים.

יצחק רבין: לניצחון הגדול במלחמת ששת הימים היו שותפים מאות אלפי חיילי צה"ל, וכל אחד מהם ראוי גם היום לתודה ולהוקרה על שהדפו את סכנת הכיליון מפתח ביתנו.

יצחק רבין: שניים מן השותפים הבכירים לניצחון ההוא ולעיצוב דמותה של מדינת ישראל בשנים שלאחר מכן היו חיים בר-לב ואהרן יריב, זיכרונם לברכה.

יצחק רבין: השבוע ליווינו אותם למנוחת עולמים.

יצחק רבין: הרבה מן המשותף היה בין חיים בר-לב ואהרל'ה יריב.

יצחק רבין: שניהם בני דור אחד, הדור שנאבק להקים את המדינה והדור שבנה אותה מהמסד.

יצחק רבין: גם חיים בר-לב, גם אהרל'ה יריב, שירתו את המדינה בשעותיה הקשות, כחיילים, כמפקדים, כחברי כנסת, כשרים.

יצחק רבין: תמיד עמדו לשירות הציבור כשליחיו.

יצחק רבין: חיים בר-לב, רמטכ"ל מלחמת ההתשה, היה מן הטובים שבמפקדי צה"ל בכל הזמנים והתגלה בגדולת מצביאותו לאורך מלחמת ההתשה וברגעים המרים במלחמת יום הכיפורים.

יצחק רבין: אהרן יריב, קצין וג'נטלמן, שירת במלחמת ששת הימים כראש אגף המודיעין.

יצחק רבין: כרמטכ"ל שהיה צרכן המודיעין באותם ימי מערכה עלי להודות, כי המודיעין היה מושלם ביותר, חלומו של כל מפקד.

יצחק רבין: צה"ל ידע אז כמעט כל מה שצריך לדעת על צבאות ערב.

יצחק רבין: הלוואי שכך יהיה תמיד.

יצחק רבין: חלקו של המודיעין, ואהרל'ה יריב בראשו, היה מכריע בניצחון הגדול של ששת הימים.

יצחק רבין: אט אט פורשים חברינו מארץ החיים, ואנו נפרדים מהם בכאב.

יצחק רבין: הולך וכלה מן הארץ דור אשר בהיסטוריה המפוארת של המדינה ייחקק על לוחותיו התואר "בוני מדינת ישראל וכוח המגן שלה".

יצחק רבין: זו היתה – ועודנה – זכות גדולה להיות בחבורה הלא-גדולה הזאת, שחיים בר-לב ואהרל'ה יריב היו מבכירי בניה, שעליהם ועל שכמותם כתב נתן אלתרמן: "הם נשאו את עמם עלי שכם".

יצחק רבין: בשמכם, חברי הכנסת, בשם הממשלה, נעביר את תנחומינו למשפחות בר-לב ויריב.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמחצית מתושבי מדינת ישראל היום לא היו עמנו במלחמת ששת הימים.

יצחק רבין: הם נולדו או עלו ארצה למפה חדשה, שסורטטה על-ידי חיילי צה"ל במלחמה, וליחסים חדשים ושונים עם הפלשתינים, ארצות ערב ומדינות העולם, בעקבות תוצאותיה של אותה מלחמה.

יצחק רבין: בתום מלחמת ששת הימים הוצבו קווי ההגנה של ישראל לאורך תעלת-סואץ, ברמת-הגולן ולאורך נהר הירדן.

יצחק רבין: במסגרת ממשל צבאי אנו אחראים גם היום לניהול חייהם של מיליון ו-800,000 אזרחים פלשתינים, אשר מעולם לא רצו בשליטתנו ועשו כל אשר לאל ידם כדי לפגוע בנו.

יצחק רבין: 27 שנים שלטנו בעם אחר, בלי ניסיון רציני לפתור את הבעיה.

יצחק רבין: אבל השתדלנו לספק את מחסורו, ניהלנו את חייו וביקשנו לשמור על חיינו.

יצחק רבין: כל ממשלות ישראל, הן של המערך ומפלגת העבודה והן של הליכוד, לא מצאו לנכון במשך השנים לספח את חבל-עזה, את יהודה ושומרון.

יצחק רבין: לוי אשכול, גולדה מאיר ומנחם בגין, זיכרונם לברכה, וייבדלו לחיים ארוכים שמעון פרס ויצחק שמיר, לא סיפחו את שטחי יהודה, שומרון וחבל-עזה למדינת ישראל.

יצחק רבין: בתום מלחמת ששת הימים, ביולי 1967, אוחדה ירושלים והוחל החוק והמשפט הישראלי על ירושלים המאוחדת, בירת הנצח של מדינת ישראל ולבו של העם היהודי, שהשבוע העלינו אותה על ראש שמחתנו.

יצחק רבין: אין זה מקרה שהשטחים לא סופחו, גם כאשר בראש המדינה וממשלתה עמדו תומכי רעיון ארץ-ישראל השלמה.

יצחק רבין: ממשלות המערך ומפלגת העבודה ידעו אז ויודעות גם היום, כי בסיפוח מיליון ו-800,000 פלשתינים תאבד מדינת ישראל את צביונה היהודי והדמוקרטי.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, הממשלה הנוכחית, בראשות מפלגת העבודה, הלכה לבחירות ויצאה מהן כשידה על העליונה כאשר הבטיחה לעשות מאמץ רציני, לא מילולי, להשגת שלום – –

מיכאל איתן: אבל התחייבתם לא לחרוג מהאוטונומיה.

יצחק רבין: – – לשים קץ למלחמות, לנסות ולסיים מאה שנות איבה.

רון נחמן: איפה זה בדיוק קורה?

יצחק רבין: הממשלה הנוכחית החליטה לנקוט צעד ראשון, חשוב ואמיץ לפתרונו של הסכסוך הפלשתיני-הישראלי, לתת סיכוי לדו-קיום בשלום.

יצחק רבין: אנו מאמינים כי שני העמים יכולים לחיות יחדיו בביטחון ובשלום זה לצד זה על אותה כברת ארץ.

יצחק רבין: כך חשבנו, על כך דיברנו, את זאת הבטחנו – –

שאול יהלום: מעולם לא.

יצחק רבין: – – ואת זאת נעשה.

רון נחמן: מדינה פלשתינית.

יצחק רבין: ב-13 בספטמבר 1993 נחתם בוושינגטון הסכם עקרונות בין ממשלת ישראל ובין אש"ף לכינון ממשל עצמי פלשתיני – –

מיכאל איתן: הבטחת להילחם באש"ף.

יצחק רבין: – – אפשר לקרוא לזה גם אוטונומיה – בשטחי יהודה, שומרון וחבל-עזה, זאת כהסדר ביניים למשך חמש שנים וכמבוא למשא-ומתן על הסדרי הקבע.

יצחק רבין: הסכם העקרונות קבע כי בשלב הראשון יחול הסכם הביניים על רצועת-עזה ואזור יריחו.

יצחק רבין: חודש ימים אחרי חתימת הסכם העקרונות נפתח בטאבה משא-ומתן בין משלחות ישראל ואש"ף על מימוש השלב הראשון, שלב עזה ויריחו, של הסדר הביניים.

יצחק רבין: המשא-ומתן בעניין עזה ויריחו התנהל בארבעה מכלולי נושאים: המכלול הביטחוני, שאותו בעיקר אפרט; המכלול האזרחי – העברת סמכויות מן המינהל האזרחי לרשות הפלשתינית; המכלול המשפטי – הגדרת התשתית החוקית, כללי החקיקה והסמכויות המשפטיות בשטחי הרשות הפלשתינית והיחסים בתחום זה עם ישראל; המכלול הכלכלי, שהדיונים בו התנהלו בפאריס, ואשר קבע את מערכת הקשרים הכלכליים בין רשות הממשל העצמי הפלשתיני לבין מדינת ישראל.

יצחק רבין: המשא-ומתן בעניין עזה ויריחו היה כרוך בקשיים רבים, שעיקרם במכלול הביטחוני ובעמידה הישראלית על סידורים שיאפשרו לישראל לממש אחריותה לביטחון חוץ, לביטחון הישראלים, לביטחון ההתיישבות היהודית, כשאנחנו עמדנו על כך – שום יישוב לא ייעקר.

יצחק רבין: אתם זוכרים משהו.

עוזי לנדאו: מה הדיבורים האלה?

עוזי לנדאו: מה ההונאה הזאת?

עוזי לנדאו: מה השקר הזה?

רון נחמן: – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן.

שבח וייס: חבר הכנסת עוזי לנדאו.

יצחק רבין: המשא-ומתן – – –

עוזי לנדאו: זה ראש ממשלה שמתעתע בציבור.

רון נחמן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת נחמן רון, ארבע פעמים קראת קריאות ביניים ולא קראתי אותך לסדר.

רון נחמן: שלושה פצועים, קורבנות השלום.

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

רון נחמן: אתה יכול לקרוא גם פעם שנייה.

שבח וייס: לא, רק כשיגיע לך.

יצחק רבין: המשא-ומתן הושלם בתום דיונים שארכו שבעה חודשים, והסכם עזה-יריחו נחתם בקהיר בשבוע שעבר, ב-4 במאי 1994.

יצחק רבין: הממשלה הניחה היום על שולחן חברי הכנסת את נוסח ההסכם בעברית ובאנגלית, את המפות הנלוות אליו.

יצחק רבין: כמובן, נעשה סידור בחדר ישיבות ועדת החוץ והביטחון למפות מפורטות, עם קצין בכיר שיסביר זאת לחברי הכנסת.

יצחק רבין: אין שום הסכם סודי, אין נספחים שלא פורסמו.

יצחק רבין: הכול גלוי, הכול על השולחן.

יצחק רבין: לחברי הכנסת, ובאמצעותם לאזרחי ישראל, עלי לומר כי בדיונים המתישים והארוכים אל תוך הלילות, במשך שבועות ארוכים, עמדנו והקפדנו בראש ובראשונה על צורכי הביטחון למדינת ישראל ולאזרחיה, תוך רצון להשתחרר מניהול חיי הפלשתינים ומסיכון חיילי צה"ל בחוצות עזה.

יצחק רבין: זו היתה דאגתנו העיקרית.

זאב בנימין בגין: לאשקלון דאגתם?

זאב בנימין בגין: לעפולה דאגתם?

עוזי לנדאו: ולמה אתה מוותר בירושלים?

שבח וייס: חבר הכנסת עוזי לנדאו, אני לא רוצה לחזור על המסורת שאני נאלץ להוציא אותך, מסורת לא טובה.

יצחק רבין: יכולתי לענות לך: כמו שדאגתם לאוטובוס הדמים.

זאב בנימין בגין: אין שום השוואה.

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אנא.

אורה נמיר: – – –

שבח וייס: לא, אל תעזרו, זה רק מפריע.

זאב בנימין בגין: שום השוואה.

אורה נמיר: לך אין השוואה, לי יש השוואה.

שבח וייס: כל עזרה מפריעה.

שבח וייס: חבר הכנסת בגין, מספיק.

שבח וייס: השרה אורה נמיר, תאמיני לי שכל עזרה מפריעה.

שבח וייס: אני מאוד מבקש ממך.

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

שבח וייס: אי-אפשר שכל פעם תסמוך על זה שאנחנו סובלניים.

יצחק רבין: מה יש בהסכם הזה?

יצחק רבין: הסכם העקרונות קובע כי בתקופת הביניים תוסיף מדינת ישראל לשאת באחריות להגנה מפני איומים חיצוניים ולביטחון הכולל ולסדר הציבורי של הישראלים באשר הם ושל היישובים הישראליים ברצועת-עזה.

יצחק רבין: נקבע והוחלט כי סמכותה של הרשות הפלשתינית לא תכלול את ביטחון החוץ, ביטחון הישראלים, ביטחון היישובים הישראליים, יחסי חוץ ונושאים אחרים.

יצחק רבין: איך נדאג לכך?

יצחק רבין: נעשה זאת באמצעים שונים: במנגנוני בקרה והסדר לאורך הגבולות והצירים, בנקודות המעבר בין שטחי האוטונומיה או הרשות הפלשתינית לישראל ובמעברי הגבול, בשליטה במרחב האווירי והימי, בסיורים משותפים, במנגנון קישור ותיאום וכן בפריסה חדשה של צה"ל בתוך ובקרבת היישובים הישראליים.

יצחק רבין: כל אלה עוגנו בהסכם עזה ויריחו.

יצחק רבין: הם מותירים בידי ישראל את כל הכלים החיוניים כדי לענות על צורכי הביטחון בצורה המיטבית במציאות החדשה שתיווצר בשטח.

יצחק רבין: כל זאת, כמובן, מעבר לאינטרס ההדדי ולמחויבות שבהצהרת העקרונות ובהסכם עזה-יריחו לדו-קיום בשלום ובביטחון, למניעת טרור, פשע ואלימות ולהסדרי תיאום ושיתוף פעולה.

יצחק רבין: על מה חל ההסכם?

יצחק רבין: הסכם עזה-יריחו חל על רצועת-עזה בשלמותה ועל אזור מוגדר סביב העיר יריחו.

יצחק רבין: בשני האזורים הללו הוגדרו התחומים שיישארו באחריות ישראל.

יצחק רבין: מפות רצועת-עזה ואזור יריחו הנספחות להסכם ומהוות חלק ממנו מתוות את תחומי השטח השונים.

יצחק רבין: על-פי המוסכם יחל צה"ל לפנות את כוחותיו משטחי האוטונומיה או הרשות הפלשתינית ברצועה ובאזור יריחו עם חתימת ההסכם, וישלים את היערכותו מחדש בתוך זמן קצר, עד שלושה שבועות, אולי אפילו קצר מכך.

יצחק רבין: כדי לעמוד בלוח זמנים קצר זה החל צה"ל את ההכנות לפינוי ולהיערכות מחדש עוד לפני תום המשא-ומתן.

יצחק רבין: ההיערכות מחדש תסתיים כפי הנראה בעוד ימים ספורים.

יצחק רבין: חברי הכנסת, אין הסכם שכולם מרוצים ממנו.

יצחק רבין: אין הסכם ללא פשרות וללא ויתורים משני הצדדים, אם רוצים שהוא יקוים על-ידי שני הצדדים.

יצחק רבין: ואין הסכם שאין בו גם סיכונים מסוימים.

יצחק רבין: כזה הוא גם ההסכם המונח של שולחנכם.

יצחק רבין: עם זאת, אנו משוכנעים כי בתנאים החדשים השגנו את המירב האפשרי בכל הקשור לביטחון.

יצחק רבין: כל מי שיקרא את פרטי ההסכם והוא ישר עם עצמו, לפחות יצטרך להודות כי הדאגה לביטחונה של מדינת ישראל ולביטחון הישראלים והיישובים ניבטת מכל שורה ומכל מלה.

משה קצב: כמו מתן מקלט ל – – –

יצחק רבין: מה יש בהסכם?

יצחק רבין: ברשותכם, אפרט.

יצחק רבין: ההסכם נותן לישראל סמכות מוחלטת בכל מה שקשור למענה על איומי חוץ.

יצחק רבין: אל נשכח, איומים צבאיים מבחוץ הם האיומים היחידים על קיומה של מדינת ישראל.

זאב בנימין בגין: הקטנה.

יצחק רבין: ישראל ממשיכה לשלוט בשטח צבאי רצוף לאורך הגבול עם מצרים, אשר ממשיך להיות נתון בסמכותנו הבלעדית.

יצחק רבין: אזור יריחו לא מתקרב לתחום מערכת הביטחון הישראלית בשליטת צה"ל, הנמצאת לאורך נהר הירדן.

יצחק רבין: השליטה המלאה במרחב האווירי היא בידינו.

יצחק רבין: גם השליטה הביטחונית במרחב הימי נשארת בידינו.

יצחק רבין: לפלשתינים סמכות משטרתית בנושאים אזרחיים, במגבלות שונות.

יצחק רבין: ישראלים ינהלו את המעברים הבין-לאומיים, ויש בידי ישראל לפקח על כניסת כל אדם לשטחים, גם באגף הפלשתיני.

יצחק רבין: מה עוד יש בהסכם?

יצחק רבין: בהסכם יש גם הסדרים המאפשרים הגנה סבירה ליישובים ולמתיישבים.

יצחק רבין: גושיות היישובים, כלומר תיחום אותם יישובים שניתן לכלול אותם בגושים, מאפשרת הגנה משותפת על מרבית היישובים ברצועת-עזה, פרט לשני יישובים מבודדים.

עוזי לנדאו: פרט?

יצחק רבין: כמובן, צה"ל נערך לאורך אותה גדר המוקמת להגנה גושית למען ביטחון היישובים.

יצחק רבין: לישראל יש סמכויות פעולה מלאות, שמאפשרות לעשות את הנחוץ לביטחון תנועת הישראלים בצירים העיקריים המובילים ליישובים ובשטחים הסמוכים להם.

יצחק רבין: גושי היישובים כוללים גם שטחים פלשתיניים שבהם יש סמכות ביטחונית ישראלית מלאה, באזורים הסמוכים ליישובים, ואלה קרויים בפינו ועל גבי המפות: "השטחים הצהובים".

יצחק רבין: בשטחים האלה הוטלו גם מגבלות בנייה ומגבלות אחרות על הפלשתינים.

יצחק רבין: הובטחה תנועה ישראלית בלתי מופרעת בקטעי צירים חשובים אשר באחריות ביטחונית פלשתינית, על-ידי הפעלת סיורים משותפים.

יצחק רבין: למשל, הציר העובר דרך יריחו וציר נצרים–גוש-קטיף.

יצחק רבין: מה עוד כולל ההסכם?

יצחק רבין: ההסכם כולל סידורים שמבטיחים הגנה יעילה על קווי התיחום בעזה עם ישראל והיישובים ברצועה.

יצחק רבין: הוגדרו אמות מידה של ביטחון.

יצחק רבין: במסגרת אמות המידה הללו, גם באזורים הללו הוטלו מגבלות בנייה ופיקוח על הכנסת נשק.

יצחק רבין: ועוד, למשטרה הפלשתינית אין סמכויות לגבי ישראלים.

יצחק רבין: הוסכם על היקף המשטרה הפלשתינית, חימושה ופריסתה.

יצחק רבין: נאסרה הכנסת כל נשק מחוץ למותר.

יצחק רבין: השוטרים עוברים בקרה שלנו, ויוכנסו לשטח רק אלה שאושרו על-ידינו.

יצחק רבין: הוקמה מערכת תיאום ושיתוף פעולה עם המשטרה הפלשתינית.

יצחק רבין: קיימת התחייבות פלשתינית לפעול ולמנוע טרור נגד ישראל, כמובן מהשטח הנתון בשליטתם.

יצחק רבין: אנו מודעים לעובדה שהטרור לא חדל והוא ממשיך לפגוע בנו.

יצחק רבין: אנו מקווים שעם תחילת שליטתם של הפלשתינים באזורי עזה ויריחו יפעלו הם כך שימנעו טרור, או לפחות יפחיתו משמעותית את נזקיו.

יצחק רבין: אנו רואים בכך מבחן עיקרי של הרשות הפלשתינית והמשטרה הפלשתינית שהוקמה מכוח ההסכם.

יצחק רבין: אביא בפניכם ואולי גם ארחיב כמה נקודות מתוך ההסכם.

יצחק רבין: הוראות ההסכם בדבר המשטרה הפלשתינית מקפידות להתוות קווים ברורים לתפקידי המשטרה, במגמה למנוע חיכוכים ולהבטיח שהמשטרה הפלשתינית, מבחינת מספר השוטרים שלה וסוגי וכמויות הנשק והציוד, אכן תשמש כמשטרה בלבד והיא תמנע ככל האפשר פגיעות בישראלים.

יצחק רבין: מערכת מתואמת של ועדות קישור, שנמצאות בימים אלה בהקמה, מערכות תיאום אזוריות ומקומיות, יבטיחו תיאום ושיתוף פעולה בין הצדדים על בסיס מתמשך, במשך היום והלילה, כדי להבטיח טיפול מיידי בכל בעיה ולאפשר תיאום בין המשטרה הפלשתינית ובין גורמי הביטחון הישראליים המופקדים על הביטחון הכולל ועל ביטחונם של הישראלים ותושבי היישובים.

יצחק רבין: הסכם עזה-יריחו כולל הוראות בדבר נוכחות בין-לאומית זמנית, כמובן באזורי עזה ויריחו, שיפורטו רק לאחר זמן מסוים.

יצחק רבין: גוף זה לא יכלול יותר מ-400 איש, שיבואו מחמש או שש מדינות, וימומן על-ידי "המדינות התורמות".

יצחק רבין: הגוף יתפקד תקופה ראשונית של חצי שנה.

יצחק רבין: לא אכחד, במגמה ליצור אווירה חיובית ובסיס של אמון הדדי בין הצדדים, הסכימה ישראל לשחרר או להעביר לרשות הפלשתינית כ-5,000 עצורים ואסירים פלשתינים.

יצחק רבין: הם יהיו אלה שלא גרמו לפגיעות בנפש של ישראלים.

יצחק רבין: בין המשוחררים לא יהיו כאלה שנעצרו על עבירות פעילות חבלנית עוינת שבוצעו אחרי חתימת הסכם העקרונות ב-13 בספטמבר 1993.

משה קצב: – – –

עוזי לנדאו: מר פרס הציע לשחרר את אחמד יאסין.

עוזי לנדאו: האם הצעה זו עדיין עומדת?

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, חבר הכנסת לנדאו, מספיק.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יצחק רבין: אסירים מארגוני הסירוב שישוחררו יידרשו לחתום על הצהרת תמיכה בהסכם העקרונות ועל הסתלקות מאלימות ומטרור.

יצחק רבין: עד היום, למעלה מ-400 אסירים כאלה לא חתמו ולא שוחררו.

רחבעם זאבי: אל תדאג, הם ישוחררו.

רחבעם זאבי: הם ישוחררו עוד לפני השבויים שלנו, לפני הנעדרים שלנו.

יצחק רבין: נראה.

קריאה: מה עם הנעדרים?

יהושע מצא: אל תשכח למסגר את החתימות.

צחי הנגבי: כשאתה אומר "לא", אתה מתכוון ל"כן".

יצחק רבין: לא ישוחררו אסירים המשתייכים לארגונים המתנגדים במוצהר לשלום, כמו ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי".

יצחק רבין: חברי הכנסת, ההסכם מורכב מאוד ויורד לפרטי פרטים.

יצחק רבין: כמעט לא ייתכן שלא יהיו בתחילה אי-הבנות וחיכוכים.

יצחק רבין: במשך הזמן נלמד מן המציאות הנוצרת בשטח כדי שאפשר יהיה לחיות ביחד.

שבח וייס: חבר הכנסת אבי יחזקאל, חבר הכנסת אלי דיין, אתם לא עוזרים לי.

יצחק רבין: הנספח האזרחי של ההסכם כולל כינון ועדה משותפת לתיאום ולשיתוף פעולה, המיועדת לתאם העברת הסמכויות האזרחיות ולאפשר מגעים יומיומיים בין הגורמים האזרחיים של שני הצדדים.

יצחק רבין: ועדה זו מיועדת לפתור בעיות שמתעוררות בקשר לשימוש המשותף בדרכים, בקווי החשמל והטלפון, ולשיתוף פעולה בטיפול בבעיות שמתעוררות בנקודות המעבר לתוך שטחי עזה ויריחו, הן מחוץ לגבולות והן אל ישראל וממנה.

שבח וייס: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, האם זה הכרחי עכשיו?

יצחק רבין: חברי הכנסת, במאות עמודים, במאות סעיפים וסעיפי משנה מנסה ההסכם לחבוק עולם ומלואו של יחסים בין שני עמים.

יצחק רבין: למשל, הנספח האזרחי מפרט 38 תחומים שבהם מועברות הסמכויות האזרחיות מהמינהל האזרחי הישראלי לידי הרשות הפלשתינית ברצועת-עזה ואזור יריחו.

יצחק רבין: בחלק מן התחומים הללו מועברים כל הסמכויות, הניהול והמינהל.

יצחק רבין: בתחומים אחרים, כמו ענייני דת, ארכיאולוגיה, מים, חשמל, תכנון ובנייה, טלקומוניקציה, דואר ורישום אוכלוסין, מועברות הסמכויות בכפיפות למגבלות מסוימות, כדי לשמור על אינטרסים ישראליים חיוניים וכדי להבטיח המשך אספקת אנרגיה, מים, אמצעי קשר וגישה חופשית ליישובים הישראליים.

יצחק רבין: חברי הכנסת, עלי להדגיש, לנוכח המתרחש בימים האחרונים, כי בתחום הדתות מובטח חופש פולחן דתי באתרים הקדושים ליהדות.

שאול יהלום: מי יבוא לשם?

יצחק רבין: בתחום הארכיאולוגיה מובטחות הגנה ושמירה על כל האתרים בשטחי רצועת-עזה ובאזור יריחו.

יצחק רבין: כן תהיה גישה חופשית לאתרים אלה.

יצחק רבין: תוקם ועדה משותפת של ארכיאולוגים מומחים, אשר תטפל בנושאים בעלי עניין משותף ובכל דבר שעלול או עשוי להשפיע על אותם אתרים יהודיים.

יצחק רבין: בתחום איכות הסביבה נקבעו סטנדרדים גבוהים, מקבילים לסטנדרדים בין-לאומיים, ולא אפרט את כולם.

יצחק רבין: חברי הכנסת, אם לא די בכל אלה, נקבע עוד בהסכם כי הפלשתינים, תושבי רצועת-עזה ואזור יריחו, יהיו מצוידים בתעודות זהות כתובות בערבית ובעברית, על סמך מרשם התושבים הקיים, שיעודכן באורח שוטף וממוחשב בשיתוף עם ישראל.

יצחק רבין: כאן אדגיש – ואחזור לכך מאוחר יותר – כי רישום אוכלוסין של פלשתינים מן החוץ וכן מתן רשיונות ביקור לפלשתינים מן החוץ כפופים להסכמת ישראל.

יצחק רבין: מה עוד תמצאו בהסכם?

יצחק רבין: התשתיות ליישובים הישראליים ולמחנות צה"ל ברצועה, חשמל, מים, טלפונים, והתשתיות הישראליות החוצות את אזור יריחו, יישארו בתחזוקה ישראלית, באמצעות חברת החשמל, חברת "מקורות" ו"בזק".

יצחק רבין: אבטחת השירותים החיוניים הללו ליישובים ולמחנות צה"ל תהיה אפוא עצמאית ובלתי תלויה ברשות הפלשתינית.

יצחק רבין: הנספח השלישי בהסכם הוא הנספח המשפטי.

יצחק רבין: הוא עוסק בכל השאלות הנוגעות לסמכות משפטית פלילית ואזרחית וסיוע משפטי בין רשויות המשפט של הישראלים והפלשתינים.

יצחק רבין: הנספח המשפטי קובע, כי לרשות הפלשתינית לא תהיה – ואני חוזר: לא תהיה – סמכות כלפי ישראלים וכלפי היישובים הישראליים ואזור המתקנים הצבאיים.

יצחק רבין: עולה מכך, ששוטרים פלשתינים לא יוכלו לעצור ישראלים, ובתי-המשפט הפלשתיניים לא יוכלו לשפוט אותם.

יצחק רבין: הסמכות בעניין זה תמשיך להיות בידי ישראל בלבד.

יצחק רבין: יתר על כן, פלשתינים שיפגעו או ינסו לפגוע בישראלים באזורים שבאחריות ישראלית וייתפסו על-ידי כוחות הביטחון הישראליים, יוכלו להיחקר על-ידי ישראל.

יצחק רבין: ההחלטה אם עבריינים אלה יישפטו על-ידי ישראל או על-ידי הרשות הפלשתינית תתקבל על-ידי שני הצדדים, בהתייחסות לכל מקרה לגופו.

יצחק רבין: עלי לציין כאן, כי גם במקרה של עבירה על-ידי ישראלי בתוך השטח שבסמכות הפלשתינית – למשל, בחוצות עזה – חובתה של הרשות הפלשתינית לשמור על החשוד בעבירה ולהזעיק את השלטונות הישראליים, שלהם, ורק להם, הסמכות לעצור ולהחזיק בו.

יצחק רבין: הנספח הרביעי והאחרון להסכם עוסק במערכת היחסים הכלכליים בין ישראל לבין שטחי רצועת-עזה ויריחו ומפרט את מדיניות היבוא ומיסוי היבוא, מדיניות מונטרית ופיננסית, מיסוי ישיר ועקיף וההיבטים הכלכליים של עבודה, חקלאות ותעשייה, תיירות וביטוח כלי רכב.

יצחק רבין: כך, למשל, הביקורת על כניסת סחורות לשטחים דרך מעברי הגבול בירדן ובעזה תנוהל במשותף על-ידי אנשי מכס ישראלים ופלשתינים.

יצחק רבין: הביקורת על כניסת מטען אישי של נוסעים, הנכנסים לשטחים דרך מעברים אלה, תיעשה על-ידי מוכסים פלשתינים, בנוכחות בלתי נראית של מוכסים ישראלים, שיהיו רשאים לבדוק את המטען על-פי דרישתם.

יצחק רבין: השקל הישראלי ימשיך להיות אחד המטבעות, כאמצעי תשלום בשטחים לכל מטרה שהיא, והרשות הפלשתינית ומוסדותיה, רשוית מקומיות ובנקים, יהיו חייבים לקבלו כאמצעי תשלום.

יצחק רבין: הדיונים לגבי הנפקת מטבע פלשתיני יימשכו במסגרת ועדה כלכלית, ובינתיים אין מטבע כזה.

יצחק רבין: לא אפרט את תנאי התיירות, שאני רואה בהם חשיבות גדולה, משום שתיירות יכולה לשמש אולי אחד האמצעים הטובים ליתר היכרות הדדית, ליתר הכרה הדדית.

יצחק רבין: יש בהם עניין משותף לשני הצדדים.

יצחק רבין: בתחום העבודה תהיה תנועה רגילה של עובדים בין הצדדים, בכפוף לזכות שלנו, וכן שלהם, לקבוע את היקפה ובכפוף לחקיקה.

יצחק רבין: השמת העובדים בישראל תיעשה אך ורק באמצעות שירות התעסוקה הישראלי.

יצחק רבין: הרבה דיו, הרבה מלים, הרבה כותרות נכתבו בימים האחרונים על אחד מסעיפי ההסכם, זה הדן בהחזרתם של עקורים לשטחים.

יצחק רבין: שמעתי וקראתי הרבה דברים לא נכונים, הייתי אומר: אפילו שקריים, מטעים, ואין בפי טענות אלא למי שעשה בנתונים הללו שימוש כוזב ביודעין.

יצחק רבין: הנה האמת, כל האמת, בכל הקשור להחזרתם של עקורים: בהסכם עזה-יריחו נקבע, כי ועדת קישור תוקם בהשתתפות ישראל, הרשות הפלשתינית, ירדן ומצרים, לשם טיפול בנושאים בעלי עניין משותף, וכן כדי לקבוע בהסכמה עקרונות להכנסתם של בני-אדם שעזבו את יהודה, שומרון ועזה ב-1967.

יצחק רבין: שימו לב, לא מדובר כאן בפליטי 1948, אלא בעקורי 1967.

עוזי לנדאו: קרא את הסכם אוסלו.

עוזי לנדאו: אל תרמה את הציבור, אל תוליך אותו שולל.

אורה נמיר: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, מספיק.

שבח וייס: לא, לא, אל תעזרו.

שבח וייס: הרי מחכים לזה.

יצחק רבין: ועכשיו אגלה לכם – – –

עוזי לנדאו: – – – נגד הציבור, לתחבל אותו ולרכך אותו – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, חבר הכנסת לנדאו, גמרנו, מיצית את קריאות הביניים שלך.

דב שילנסקי: אפשר לשאול כמה עקורים מ-1967?

שבח וייס: אחר כך יבוא שלב השאלה, אני מבקש.

דב שילנסקי: זו שאלה עניינית.

שבח וייס: אני יודע, אני אומר את זה ברוח טובה.

יצחק רבין: ועכשיו אגלה סוד לחברי הכנסת ולאזרחים בישראל שאינם יודעים זאת: סעיף זה הועתק כלשונו – כלשונו – מהסכם קמפ-דייוויד, שנכתב ונחתם על-ידי ראש ממשלה בישראל, מנחם בגין, זכרו לברכה.

– – –

זאב בנימין בגין: – – –

גם כאן אתה מוציא דבר מהקשרו.

זה מעשה הערמה, זה מעשה רמאות.

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, חבר הכנסת בן-אלישר, מספיק.

– – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, בסדר, גמרנו.

יצחק רבין: תקרא את הסעיף בהסכם קהיר, תקרא אותו בהסכם קמפ-דייוויד.

– – –

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, אני קורא אותך לסדר.

– – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, מספיק.

קריאות: – – –

שבח וייס: אל תענו להם.

שבח וייס: אתם לא מבינים מה המשמעות של זה?

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אני קראתי אותך לסדר פעם ראשונה, ואני אעשה את זה פעם שנייה.

שבח וייס: אין פה הבדלים בין חבר כנסת לחבר כנסת.

אתה גם יכול לקרוא לסדר את ראש הממשלה שהביא – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, אינני מתערב בתוכן הנאומים, ולא היית רוצה שאעשה זאת.

שבח וייס: אני ביקשתי ממך להפסיק.

מיכאל איתן: – – –

בקמפ-דייוויד לא נתנו טריטוריה.

זה מעשה הערמה.

זה מעשה רמאות.

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אני קראתי אותך לסדר פעם ראשונה, ואני עושה את זה פעם שנייה.

שבח וייס: אין פה הבדלים בין חבר כנסת אחד לשני.

– – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, אינני מתערב בתוכן של נאומים ולא היית רוצה שאני אעשה את זה.

שבח וייס: ביקשתי ממך להפסיק.

יצחק רבין: סעיף זה אינו קובע כמה אנשים יורשו לחזור ליהודה, שומרון ועזה, וכל המספרים שהופרחו בעניין זה השבוע היו מצוצים מן האצבע.

יצחק רבין: הסעיף קובע כי כל ההחלטות בתחום זה – – –

עוזי לנדאו: הצ'ופצ'יק של יריחו.

יצחק רבין: – – – הסעיף קובע כי כל ההחלטות בתחום זה צריכות להתקבל פה-אחד על-ידי כל חברי הוועדה.

יצחק רבין: כלומר, ללא הסכמת ישראל לא תוכל הוועדה לקבוע כמה אנשים ייכנסו ובאילו שלבים.

דב שילנסקי: אבל כמה בכל זאת?

יצחק רבין: הסעיף קובע גם, כי על הוועדה לקבוע את האמצעים הנחוצים למניעת אנדרלמוסיה ואי-סדר.

יצחק רבין: תוספת זו, שנלקחה גם מהסכם קמפ-דייוויד, וכאן אנו חבים תודה על כך לראש הממשלה דאז, מנחם בגין, זיכרונו לברכה, נועדה להיות אמצעי בקרה – –

של נעליך – – –

יצחק רבין: – – שיבטיח שאנשים לא יורשו להיכנס לאזור בלי שיובטחו להם קודם לכן אמצעי דיור ומחיה נאותים.

משה קצב: ייכנסו במסגרת ביקורי הקיץ, לא תוכל לגרש אותם, לא תדע על זה.

יצחק רבין: חברי הכנסת, אני מבקש להביא לידיעת

יצחק רבין: כם כי להסכם עזה-יריחו צורף מכתב לוואי מיושב-ראש אש"ף אל ראש ממשלת ישראל, שבו מתחייב אש"ף, בין היתר, להבטיח שהרשות הפלשתינית, על כל הגופים הכפופים לה, תפעל בהתאם להסכם.

יצחק רבין: כן מתחייב אש"ף לשתף פעולה באיתור חיילים ישראלים נעדרים.

עוזי לנדאו: מחיאות כפיים סוערות.

יצחק רבין: במכתב זה מאשר עוד יושב-ראש אש"ף את הכוונה להגיש לאישור המושב הקרוב של המועצה הלאומית הפלשתינית את השינויים באמנה הפלשתינית, כפי שהתחייב בהצהרת העקרונות.

יצחק רבין: שני הצדדים התחייבו גם בחילופי המכתבים, שלא לשנות את הסטטוס של עזה ויריחו בתקופת המעבר ולהימנע מהסתה ומתעמולה עוינת, זה נגד זה.

יצחק רבין: באותו מכתב הסכימו הצדדים להמשיך את המשא-ומתן בנושאים שנשארו פתוחים, לרבות גודל אזור יריחו, סוגיית הצבת פקיד פלשתיני בגשר-אלנבי וסידורים נוספים במסוף רפיח.

שאול יהלום: איך חתמתם, כשלא סוכם גודל אזור יריחו?

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההסכם על חלקיו הונח על שולחנכם.

יצחק רבין: אנו סבורים כי זהו הסכם טוב.

יצחק רבין: טוב לנו וטוב לפלשתינים, ובכך שהוא כזה טמון גם הסיכוי להצלחתו.

שאול יהלום: הוא אסון.

יצחק רבין: חברי הכנסת, זו השעה להודות מעומק הלב לאלפים, לעשרות אלפים, אולי מאות אלפים מחיילי צה"ל וחיילותיו, אנשי שירות הביטחון הכללי, משמר הגבול, משטרת ישראל ועובדי המינהל האזרחי לדורותיהם, אשר במשך שנות דור עשו עבודה נאמנה וקשה, מתישה ומסוכנת באזורי עזה ויריחו.

יצחק רבין: אני קובע בלא שמץ של היסוס, כי אין עוד עם אחד בעולם, אין אומה, אין שבט שמוציא מתוכו בנים ובנות שכאלה, שסוחט מתוכם עוז ותעצומות שכאלה בהגנה על כולנו, במצב סבוך ומורכב מאין כמוהו.

יצחק רבין: עוד לא נמצאה – –

ואתה מבזבז את המלחמה שלהם.

יצחק רבין: – – במילון מלה כדי להביע כל כך הרבה תודה, כל כך הרבה הוקרה, לאנשים המופלאים הללו.

רחבעם זאבי: אתה צריך לבקש מהם סליחה.

יצחק רבין: אני רואה בסיפוק רב את יציאת חיילי צה"ל מחוצות עזה, ג'באליה, שאטי, מחנות הפליטים נוסיראת ובוריג', דיר-אל-בלח, ח'אן-יונס, רפיח.

יצחק רבין: אין להם מה לעשות, ואין לאף אחד רשות לסכן את חייהם כדי להיות שם.

יצחק רבין: לאף אחד.

– – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר.

זאב בנימין בגין: היית שר הביטחון, מה עשית?

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, מספיק.

רחבעם זאבי: ארבעה כבישים – – –

שבח וייס: יש פה עוד עשרה שלא צועקים כל הזמן.

שבח וייס: יושבים פה 30 חברי כנסת, שלושה צריכים כל הזמן לרעוש.

חגי מירום: מה אתם מייללים על ח'אן-יונס?

שבח וייס: אל תעזור.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

חגי מירום: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום, זה לא עוזר לי, תאמין לי.

יצחק רבין: אני גאה שממשלה זאת נפרדת משאטי, מג'באליה, מנוסיראת, מבוריג', מעזה.

מאיפה עוד אתה רוצה להיפרד?

שאול יהלום: תוסיף את יריחו.

יצחק רבין: באמת, שתי ערים שנתפרסמו מאוד, בזכות רחב ודלילה.

ציטטת את שולמית אלוני.

יצחק רבין: זה גם הזמן וזה המקום להתייחד עם זכרם של עשרות חיילות וחיילים, אזרחיות ואזרחים, שנפלו באזורי עזה ויריחו, לוחמים שעשו שם במילוי תפקידיהם ואזרחים ששילמו בחייהם רק משום שהיו יהודים וישראלים.

יצחק רבין: אנו זוכרים אותם באהבה: את ילדי פריטי ובוב ארויו, את אמנון פומרנץ, את רחל וייס ושלושת ילדיה, את שחר גינוסר, את אבראהים שאבל, את מאיר מינץ ואת גל אבינועם, את דורון שורשן ועדנאן בואד, הרב שמעון בירן ואסעד ופא, ברוך בן-שמעון, דורון דרזי ורבים אחרים ששמם לא הוזכר כאן היום.

יצחק רבין: עבורם, עבור בני משפחותיהם שלא שוכחים עד יום אחרון, עבור האבות והאמהות, הנשים והילדים שהותירו אחריהם, ההסכם הזה איחר את המועד.

יצחק רבין: אנו נוצרים זכרם באהבה ומאמינים ומקווים שקורבנם הנורא לא היה לשווא.

יצחק רבין: אמן, כן יהי רצון.

יצחק רבין: זה המקום לאחל החלמה לפצועים ולנכים שנפגעו במשך שנות דור, שרבים מהם נאבקים גם היום בכאביהם וצלקותיהם.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בניסיון לשבור – – –

לימור לבנת: אדוני ראש הממשלה, אולי תגיד מלה – – –

שבח וייס: אולי לא תפריעי?

לימור לבנת: אני אפריע כי אני חושבת שראוי שהוא יאמר מלה על השבויים והנעדרים.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לדבר על הנעדרים מקרב סולטן-יעקוב, כי אם אגלה את הפרטים מדוע החזירו 291 חיילים סורים בלי לדרוש – אני לא אעסוק בזה היום.

חיים קופמן: אמרת את זה כבר בשבוע שעבר.

לימור לבנת: – – –

יצחק רבין: בניסיון לשבור את מעגל הרצח, בניסיון לחדול ממסע הדמים שאין לו סוף ולהביא ביטחון ושלום לנו ולהם, עשינו מעשה, עשינו צעד ראשון שאנו מאמינים ומקווים שיוליך אותנו ואת שכנינו הפלשתינים אל המנוחה ואל הנחלה, גם אם עוד תארך הדרך.

יצחק רבין: לא בלב קל עשינו זאת, לא בלי דאגה.

יצחק רבין: האמנו, ואנחנו ממשיכים להאמין היום, שעשינו את המעשה הנכון למען הילדים, למען הנכדים משני העמים, למען השלום שיבוא.

יצחק רבין: אני מבקש מהכנסת לרשום בפניה את הודעת הממשלה.

לימור לבנת: ומה למען האמהות בעפולה, מה יש לך לומר להן?

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש – – –

שבח וייס: תודה רבה לראש הממשלה.

שבח וייס: אני פניתי אל ראש הממשלה – – –

מיכאל איתן: אני מבקש לשאול.

שבח וייס: אני מבין.

שבח וייס: חברי הכנסת, כמה חברי כנסת ביקשו להציג שאלה.

שבח וייס: זאת זכות של ראש ממשלה – – –

מיכאל איתן: השאלה שלי מופנית אליך, אדוני היושב-ראש.

מיכאל איתן: תרשה לי.

שבח וייס: קודם כול, אני מודה לראש הממשלה.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת איתן, אבל קצרה מאוד, אם היא מופנית אלי.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני מחזיק בידי שתי חוברות שהונחו על שולחן הכנסת.

מיכאל איתן: האחת בשפה האנגלית, והיא כנראה שפת המקור של ההסכם; השנייה בעברית, שעליה כתוב "תרגום לא רשמי".

מיכאל איתן: בהסכם בשפת המקור אין מפות מצורפות.

מיכאל איתן: בתרגום העברי יש מפות מצורפות.

מיכאל איתן: אלא מה?

מיכאל איתן: גם המפות המצורפות לתרגום הלא-רשמי אינן חתומות.

מיכאל איתן: מאחר שאנחנו יודעים שעל המפות הוספו דברים, הרי הנוסח שהונח על שולחן הכנסת הוא נוסח שאנחנו לא יכולים לקבל אותו; משום שההסכם כולו מתייחס לשטחים ולאזורים המסורטטים על מפות.

מיכאל איתן: משאין בידינו נוסח סופי ומחייב של הגבולות שאליהם מתייחס ההסכם, הרי כאילו לא הונח בפנינו דבר.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: יש עוד כמה שאלות פרוצדורליות מעניינות.

שבח וייס: אני ביקשתי לאפשר קודם כול לדובר המרכזי – – –

מיכאל איתן: זה לא עניין פרוצדורלי.

שבח וייס: בוודאי.

שבח וייס: אני מדבר על שאלות חשובות, מהותיות.

שבח וייס: גם פרוצדורה היא דבר מאוד חשוב.

שבח וייס: אנחנו נאפשר עכשיו לחבר הכנסת ביבי נתניהו לנאום.

שבח וייס: את השאלות השונות שיש כאן, המרתקות והחשובות, נברר אחרי זה.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת ביבי נתניהו.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש – – –

לימור לבנת: למה ראש הממשלה עוזב?

מיכאל איתן: הוא הלך לספור את קולות המצביעים בהסתדרות.

לימור לבנת: למה ראש הממשלה יוצא?

לימור לבנת: לאן רבין בורח עוד הפעם?

שבח וייס: מדינה חופשית.

לימור לבנת: כמובן.

לימור לבנת: אני רק שואלת למה רבין בורח שוב.

שבח וייס: אני משוכנע שהוא יחזור עוד מעט.

שבח וייס: אני מקווה שהוא עוד מעט יחזור.

זה רק מראה – – –

שבח וייס: אולי יצא לשלוש-ארבע דקות.

שבח וייס: למה לומר דברים כאלה?

שבח וייס: למה לעשות הכללות?

שבח וייס: אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת בנימין נתניהו לנאום באווירה שקטה.

שבח וייס: אני לא מסכים שיסתובבו כאן.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת חגי מירום, חבר הכנסת נסים זוילי, חבר הכנסת אלי דיין.

שבח וייס: לא להסתובב; או לשבת כאן, או לצאת למקום אחר.

שבח וייס: ביקשתי לסגור את הדלתות.

שבח וייס: זה דיון חשוב ויש לערוך אותו באופן מכובד.

שבח וייס: אני מבקש מהעוזרים הפרלמנטריים והאחרים לא לדבר.

שבח וייס: חברת הכנסת גוז'נסקי, בבקשה.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת נתניהו.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראש הממשלה נאם לנו במשך 50 דקות, אמר לנו מה שיש לו לומר, ויצא, כי הוא איננו מעוניין לשמוע את מה שיש לנו לומר לו, כשם שאינו רוצה לשמוע את מה שיש לחלק הולך ומתרחב בעם הזה להגיד על ההסכמים הללו.

בנימין נתניהו: ביום רביעי השחור, כ"ג באייר התשנ"ד, נחתמו מסמכי עזה ויריחו תחילה, אך במוצנע, בהסוואה, בהונאה, מנסים להסיח את דעת הקהל מההמשך המוסכם והמובטח: שומרון ויהודה, בקעת-הירדן וגב ההר.

בנימין נתניהו: וכן, בדרכה של הממשלה המתרפסת הזאת גם תורה של ירושלים יגיע להתחבר לה יחדיו להסכם עם אש"ף.

בנימין נתניהו: באוסלו הזיתם את השלב הראשון של מדינת הערבים מהים עד הנהר.

בנימין נתניהו: בוושינגטון חתמתם הסכם הכרה והוקרה עם יושב-ראש הסינדיקט, סינדיקט הרצח, ערפאת.

בנימין נתניהו: ובקהיר, מבוזים ומושפלים קבל עולם בשידור ישיר וחי, חתמתם על מסמך הכניעה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, יש במסמך הזה שמונח לפנינו אסון כפול.

בנימין נתניהו: האסון הראשון הוא בעצם הקמת ראשי הגשר של המדינה הפלשתינית.

בנימין נתניהו: זהו משגה היסטורי, ויירשם כך.

בנימין נתניהו: אם ראש הממשלה ושר החוץ רוצים את מקומם בהיסטוריה, אני יכול להבטיח לכם שהוא מובטח על-ידי המשגה הזה.

בנימין נתניהו: אבל יש פה גם אסון שני.

בנימין נתניהו: החמצתם ואתם מחמיצים וממוטטים הזדמנות אמיתית להשגת שלום אמת.

בנימין נתניהו: ראש הממשלה פתח את דבריו בהתייחסות למלחמת ששת הימים.

בנימין נתניהו: ההזדמנות הזאת להשגת שלום אמת נוצרה באותה מלחמה, והקביעה שחדרה והתפשטה בעולם הערבי היא זו: כל עוד ישראל מחזיקה בקירות המגן של יהודה ושומרון, של רכס הגולן, כל עוד ישראל מחזיקה בקירות אלה אין אופציה של מלחמה אמיתית.

בנימין נתניהו: אפשר לעשות מלחמה כפי שעשו ב-1973, אבל הם ראו מהר מאוד שבגבולות הביטחון הללו הגענו לשערי דמשק וקהיר בתוך שלושה שבועות.

בנימין נתניהו: והעולם הערבי מבין את הדבר הזה: אין אופציה למלחמה בקווים הנוכחיים.

בנימין נתניהו: ובכן, מה שקורה בעולם הערבי מאז 1967 – הן שתי מגמות, אחת חיובית ואחת שלילית.

בנימין נתניהו: המגמה השלילית מובלת על-ידי אש"ף שאומר: נחזיר אותם לקווי 1967, נחזיר אותם בהדרגה, בעורמה, בשילוב של דיפלומטיה וטרור, אולי אפילו בשילוב של מהלכים מלחמתיים, בשילוב של מלים יפות, נחזיר אותם ל-1967, וניצור שוב אופציה למלחמה.

בנימין נתניהו: זו מגמה אחת.

בנימין נתניהו: ואילו המגמה השנייה היא מגמה שאני נתקלתי בה פעמים רבות כשדיברתי עם נציגים של העולם הערבי, בדרך כלל בחשאי, שאמרו לי: אנחנו יודעים, אתם לעולם לעולם לא תפקירו את הגולן, אתם לעולם לעולם לא תתפרקו מקיר המגן של ערי השומרון ויהודה, אתם לעולם לא תאפשרו לנו שוב אופציה של מלחמה, ולכן עלינו לגבש אופציה של שלום.

בנימין נתניהו: זו היתה המגמה שראינו, והתמוטטות ברית-המועצות רק חיזקה אותה.

בנימין נתניהו: ראינו את המגמה הזאת עם תבוסתה של עירק במלחמת המפרץ, שרק חיזקה אותה.

בנימין נתניהו: זו היתה המגמה שהלכנו עמה למדריד, משום שהבנו שיש פה הזדמנות, הזדמנות אמיתית, לנסות לקדם שלום אמת, ושלום אמת פירושו שלום עם ישראל חזקה ששולטת בשטחים השולטים הללו, שמונעת אופציה של מלחמה מהצד הערבי.

בנימין נתניהו: זו המשמעות היחידה של שלום.

בנימין נתניהו: אין משמעות אחרת באזורנו, ואנחנו חיים באזור הזה, לא במזרח אירופה ולא במערבה, אלא במזרח התיכון.

בנימין נתניהו: מה שאתם עשיתם כאן; במקום לחזק את המגמה הזאת שאנחנו קידמנו אותה והובלנו אותה לקראת הסכמים אמיתיים, מה שאתם עושים עכשיו זה החזרת הגלגל אחורה, החזרת השעון אחורה, אתם מפיחים בלב הערבים תקווה חדשה, שהיא בלב המגמה השלילית בעולם הערבי, שאפשר להחזיר את ישראל לקווי 1967, שאפשר להקים פה מדינה פלשתינית שתחלוש על הגבעות מעל תל-אביב, שאפשר ליישם את השלב הראשון בתוכנית השלבים – – –

עבד-אלוהב דראושה: למה אתה מנסה להפחיד את העם מפני השלום?

עבד-אלוהב דראושה: כל ההפחדות האלה – – –

שאול יהלום: בוקר טוב.

בנימין נתניהו: אתה אומר, אדוני ראש הממשלה – – –

שבח וייס: רק רגע בבקשה.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה וחבר הכנסת יהלום – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אתה רשום לרשות הדיבור היום.

בנימין נתניהו: – – – אתם, שמדברים על שלום, אני אומר לכם: אתם אינכם מסוגלים לעשות שלום, משום שאינכם מסוגלים לעמוד על התנאים הנחוצים לקיום השלום.

בנימין נתניהו: ואתה, ראש הממשלה, מנסה להמשיך להוליך שולל את הציבור.

בנימין נתניהו: אתה אומר, כך שמעתי אותך אתמול: אני מתנגד להקמת מדינה פלשתינית.

בנימין נתניהו: אני רוצה לשאול אותך, מה זה אם לא מדינה?

בנימין נתניהו: מה היא ישות שיש לה טריטוריה, ועוד איזו טריטוריה, תראה מה קרה לצ'ופצ'יק של יריחו.

אברהם יחזקאל: מה קרה?

בנימין נתניהו: נתת להם טריטוריה, נתת להם צבא בכסות אותה משטרה, נתת להם ממשלה, נתת להם בתי-דין, נתת להם בתי-משפט, נתת להם רשות מחוקקת.

בנימין נתניהו: מה לא נתת להם?

בנימין נתניהו: נתת להם מעמד במעברי הגבול, נתת להם דרכונים, נתת להם בולים, נתת להם קוד חיוג בין-לאומי שנמצא רק ברשות מדינות.

בנימין נתניהו: נתת להם דגל, ועוד דגל ועוד דגל, דגל של מדינת פלשתין.

משה נסים: מים טריטוריאליים.

בנימין נתניהו: אדוני, אני מחזיק בידי פקסימיליה שהגיעה לאחד מידידי מיאסר ערפאת.

בנימין נתניהו: כתוב פה: סטייט אוף פלשתיין, פרזידנט אוף פלשתיין.

בנימין נתניהו: אם זאת לא מדינה, מה היא מדינה?

בנימין נתניהו: את מי אתם חושבים שאתם מרמים?

בנימין נתניהו: את העם אינכם מרמים, רק את עצמכם.

בנימין נתניהו: אני רוצה לשאול מה היא המשמעות של מדינה כזו.

בנימין נתניהו: המשמעות שלה היא קודם כול פגיעה בביטחון.

בנימין נתניהו: אמרת שתוציא את עזה מבת-ים.

בנימין נתניהו: אתה יצרת עכשיו ארבע דרכי גישור מעזה ליריחו, שחוצות את מדינת ישראל, שעוברות דרך קריית-גת, דרך אשקלון, דרך כביש ירושלים–תל-אביב.

בנימין נתניהו: דרך ההסכם הזה, שאתה חתמת עליו, יעברו רבי-המרצחים והמרצחים שלהם, במכוניות שלהם, בכלי הרכב שלהם, עם כלי הנשק שלהם.

בנימין נתניהו: ועוד איזה כלי נשק, כי בהסכם הזה נתת להם רשות לנפק כלי נשק, אקדחים, לא לעשרות פלשתינים אלא לרבבות ולמאות אלפים.

בנימין נתניהו: הכנסת את עזה לכל נקודה במדינת ישראל.

בנימין נתניהו: ואל תגידו בקריית-גת ואל תבשרו בחוצות אשקלון ש"ניצי הפתח" יגוננו עלינו מפני ה"קטיושות" של ה"חמאס".

יצחק רבין: אולי תדבר פעם אמת.

בנימין נתניהו: יצחק רבין, אדוני ראש הממשלה – – –

יצחק רבין: דבר אמת.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, רבותי, אני מבקש, בואו נקיים דיון.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו.

בנימין נתניהו: אל תגידו בקריית-גת ואל תבשרו בחוצות אשקלון, לא "ניצי הפתח" יגוננו עלינו.

בנימין נתניהו: התחזיות שלך שאש"ף יילחם ב"חמאס" אין להן שום בסיס, ולכך כבר ניתנה התשובה בדמות ההסכם לשיתוף פעולה בין אש"ף-רפיח ל"חמאס"-ג'באליה, ועוד ידם נטויה.

בנימין נתניהו: חוליית "הנשר האדום" לא תארוב לסיור אלים מטעם "עז-אל-דין אל-קסאם" על גדר המערכת.

בנימין נתניהו: אנשי "הפנתר השחור" לא יהרגו במחבלי "הג'יהאד האסלאמי" בבואם לפגוע בנחל-עוז או בניצנה.

בנימין נתניהו: אלה לא יארבו לאלה, אלה לא יהרגו באחיהם אלא ימשיכו לרצוח יהודים ככל שיעלה בידם, כי מטרתם האסטרטגית היא אחת, כדברי הרמטכ"ל, והטרור עומד לעלות ולגבור, לפי קביעת ראש השב"כ וראש אמ"ן.

בנימין נתניהו: מה קורה כאן מאז הסכם אוסלו?

אלי גולדשמידט: מה יקרה אם הוא לא יגבר?

שבח וייס: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, עזוב, באמת.

שבח וייס: תן לדברים לזרום.

אלי גולדשמידט: למה לתת להם לזרום?

אלי גולדשמידט: זה זרם עכור.

שבח וייס: כל זרם לגיטימי בבית הזה, רק תן לדברים לזרום.

בנימין נתניהו: הפרות בלתי פוסקות מצד אש"ף.

בנימין נתניהו: אינני מדבר על אש"ף, אני מדבר על ה"פתח", שהשתתף ב-36 מעשי טרור, שרצח שישה ישראלים.

בנימין נתניהו: את שמותיהם לא קראת, אדוני ראש הממשלה, אבל אני אקרא אותם: חיים מזרחי, זיכרונו לברכה; יובל גולן, זיכרונו לברכה; דוד בובליל, זיכרונו לברכה; חיים ויצמן, זיכרונו לברכה; מוריס אייזנשטט, זיכרונו לברכה; יצחק רוטנברג, זיכרונו לברכה.

בנימין נתניהו: אדוני ראש הממשלה, אינני מציין את שמונת הנרצחים בעפולה, אינני מציין את 44 הפצועים בשמותיהם.

בנימין נתניהו: אבל אני כן מציין את מי שחשוד ברצח בעפולה, נכון יותר לומר שאנחנו יודעים מי הוא – ריאד זיכרנה, שלפי כל הידיעות שיש בידינו ובידיך הוא איש ה"פתח".

בנימין נתניהו: מה עשה ערפאת מול כל הדברים הללו?

בנימין נתניהו: איזה רבע גינוי.

בנימין נתניהו: זה גינוי?

בנימין נתניהו: האם אמר שהטרור הוא פשע, צריך לצאת נגדו, צריך להילחם נגדו, האם התגייס כל כולו נגד הטרור?

בנימין נתניהו: אפילו פעם אחת לא.

בנימין נתניהו: מה הוא עשה?

בנימין נתניהו: הוציא את האנשים האלה ואת מקורביהם מה"פתח"?

בנימין נתניהו: כלום.

בנימין נתניהו: נקט איזו פעולה נגדם?

בנימין נתניהו: כלום.

בנימין נתניהו: ומה אתה עושה מול הדבר הזה?

זאב בנימין בגין: רדיו אש"ף שיבח אותו – – –

בנימין נתניהו: שיבח אותו ככוכב זוהר.

בנימין נתניהו: רדיו אש"ף שיבח את הרוצח מעפולה, כוכב זוהר בשמי אש"ף – כך הגדיר אותו.

אלי גולדשמידט: אולי תגיד לציבור מה התוכנית שלך?

אלי גולדשמידט: אולי תעזור לאריק שרון, שלא מצליח לאתר את התוכנית שלך.

בנימין נתניהו: מה אתה עושה אחרי שאתה מקבל את כל האינפורמציה הזאת?

בנימין נתניהו: אחרי שכל עם ישראל רואה שראשי מערכת הביטחון מתריעים בפניך, מה אתה עושה?

בנימין נתניהו: אתה משחרר 5,000 מחבלים.

בנימין נתניהו: שחררת 5,000 מחבלים כדי שירצחו, כדי שיעלו על הכבישים מעזה בואכה קריית-גת, כביש ירושלים בואכה יריחו.

בנימין נתניהו: שחררת אותם, ואפילו לא יכולת לשאול את ערפאת איפה החצי השני של הדיסקית.

בנימין נתניהו: קיבלת מערפאת חצי הדיסקית של באומל, לא יכולת להגיד לו: לא תקבל אפילו משוחרר אחד עד שתאמר לי איפה החצי השני, מי נתן לך את הדיסקית?

בנימין נתניהו: לא יכולת לעשות זאת.

בנימין נתניהו: לא יכולת אפילו לקבל את המידע המינימלי על שבויינו ונעדרינו.

יצחק רבין: 4,400 ששפכו דם אדם – – – לא תבעתם אותם.

רחבעם זאבי: – – –

שאול יהלום: – – –

רון נחמן: – – –

לימור לבנת: – – –

רחבעם זאבי: – – –

ענת מאור: חברי הכנסת, אני מבקשת להפסיק את קריאות הביניים.

ענת מאור: חבר הכנסת נתניהו, בבקשה להמשיך.

עבד-אלוהב דראושה: אתם לא מסוגלים להבין שיש תהליך שלום.

עבד-אלוהב דראושה: אטומים.

עבד-אלוהב דראושה: יש הסכם שלום.

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה, זה לא זמנך.

רחבעם זאבי: 40 הרוגים מאז – – –

עבד-אלוהב דראושה: בלי שלום לא יהיו הרוגים?

ענת מאור: חברי הכנסת, אני מבקשת להפסיק.

ענת מאור: הזמן הוא עכשיו של חבר הכנסת נתניהו.

ענת מאור: בבקשה.

בנימין נתניהו: גברתי היושבת-ראש, לא רק שראש הממשלה משחרר אלפי מחבלים שירוצו חופשי בשטח, הוא מכניס לשטח 9,000 מחבלים, שהוא מתעקש לקרוא להם משטרה.

בנימין נתניהו: אבל שוב, כמו בעניין ההתעקשות לקרוא למדינה פלשתינית אוטונומיה, זו רק הולכת שולל.

אלי גולדשמידט: זה כתוב בהסכם קמפ-דייוויד.

ענת מאור: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מבקשת להפסיק.

בנימין נתניהו: אין דמיון בין מה שמוקם כאן לבין המשטרה נוסח קמפ-דייוויד.

אלי גולדשמידט: למה לא אמרת את זה כשהביאו את הסכמי קמפ-דייוויד?

אלי גולדשמידט: למה לא אמרת את זה לבגין?

בנימין נתניהו: אתה מתעקש לקרוא לזה משטרה.

בנימין נתניהו: מה זה משטרה של 9,000 מחבלים, 7,000 רובים, 45 שריוניות, עשרות מקלעים?

בנימין נתניהו: זה גרעין, אני מוכרח להגיד שזה גרעין גדול, של צבא לכל דבר.

אלי גולדשמידט: למה לא אמרת את זה לבגין?

ענת מאור: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מבקשת להפסיק.

בנימין נתניהו: ומי הם האנשים האלה?

בנימין נתניהו: האנשים האלה הם מחטיבות "צבא השחרור הפלשתיני", שהתאמן אצל סדאם חוסיין בעירק, התאמן בתימן, בלוב.

בנימין נתניהו: שם הם למדו איך עושים סדר עם היהודים, גם עם הערבים.

בנימין נתניהו: אלה יעשו לנו סדר, אלה ישמרו לנו על הביטחון.

בנימין נתניהו: .. וגרוע מזה, שחררת מחבלים, הכנסת מחבלים, בנית להם צבא מחבלים, ועכשיו אמרת לצה"ל: ידיך כפותות.

בנימין נתניהו: אין משמעות אחרת להסכם הזה כשקוראים אותו לפרטים.

בנימין נתניהו: אתה אומר שצה"ל לא יוכל להיכנס לשטח, לחלקים נרחבים של השטח איננו יכול להיכנס, הוא יכול לנוע על כמה צירים.

בנימין נתניהו: צה"ל איננו יכול לרדוף אחרי המחבלים.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה.

אלי גולדשמידט: תגיד פעם אחת מה כן.

ענת מאור: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, אל תכריח אותי לקרוא אותך לסדר.

ענת מאור: אני מבקשת להפסיק.

בנימין נתניהו: גברתי היושבת-ראש, יצחק רבין בעצם אומר:

בנימין נתניהו: אבל יש לי הסכם, חתמתי על הסכם, 250 עמודים, ערפאת התחייב, המחבלים שאני משחרר חותמים, כמה לא חתמו, ואותם אני לא משחרר.

דוד ליבאי: תכבוש, תכבוש, תכבוש, תכבוש.

בנימין נתניהו: אתה סומך על צבא המחבלים.

בנימין נתניהו: אתה אומר: קיימת התחייבות פלשתינית; כמו אותה התחייבות על ביטול האמנה הפלשתינית.

בנימין נתניהו: ערפאת הבטיח באוסלו לבטל אותה, מאז הוא כמובן לא קיים, ועכשיו הוא הבטיח לך לא לבטל אותה – קראתי בעיון רב – הוא הבטיח להגיש את הנושא לכינוס הבא של המועצה הלאומית.

בנימין נתניהו: הכינוס הבא – אינני יודע מתי הוא יתקיים.

בנימין נתניהו: בכל אופן, הוא לא הבטיח להעביר ולבטל.

בנימין נתניהו: הוא הבטיח להגיש.

בנימין נתניהו: נו, את זה הוא כבר הבטיח, ויותר מזה, בעבר.

בנימין טמקין: – – –

בנימין נתניהו: על מי אתה בונה?

בנימין נתניהו: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לשאול אותך – –

בנימין טמקין: תגיד לעם שאם הוא יגיש, אתה תתמוך.

מיכאל איתן: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת טמקין.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – מי מאמין לו?

בנימין נתניהו: מובארק מאמין לו?

בנימין נתניהו: חוסיין מאמין לו?

בנימין נתניהו: אסד מאמין לו?

קריאות: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת טמקין, חבר הכנסת בגין, אני מבקשת להפסיק.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה, בבקשה.

בנימין טמקין: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת טמקין, אני מבקשת להפסיק.

קריאות: – – –

ענת מאור: חברי הכנסת.

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

בנימין נתניהו: גברתי היושבת-ראש, יש לך פטיש, תשתמשי בו, זה לא יזיק.

לימור לבנת: – – –

ענת מאור: זמנך תם, אני מוסיפה לך כמה דקות.

בנימין נתניהו: לא.

בנימין נתניהו: זמני לא תם כלל וכלל.

ענת מאור: אני מוסיפה כמובן – – –

בנימין נתניהו: ראש הממשלה מקבל 50 דקות בלי הפרעה.

בנימין נתניהו: ראש האופוזיציה יקבל את הזמן הראוי לו ויאמר את דבר האופוזיציה.

ענת מאור: אני מוסיפה לך בגלל קריאות הביניים.

ענת מאור: חברי הכנסת, חבר הכנסת נתניהו מקבל זמן בגלל קריאות הביניים.

אלי גולדשמידט: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מבקשת להפסיק.

ענת מאור: בבקשה, חבר הכנסת נתניהו.

בנימין טמקין: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת בנימין טמקין.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: גברתי היושבת-ראש, ראש הממשלה הבהיר בנאומו שבעצם הביטחון נובע מההסתמכות שלו על ההבטחות של ערפאת.

בנימין נתניהו: זו משמעות ההסכם.

בנימין נתניהו: אני שאלתי, מי מאמין לאיש הזה בעולם?

בנימין נתניהו: אני לא חושב שמובארק מאמין לו, חוסיין לא מאמין לו.

בנימין נתניהו: אסד מאמין לו?

בנימין נתניהו: יצחק רבין, אתה מאמין לו.

בנימין נתניהו: סליחה, גם שמעון פרס מאמין לו.

בנימין נתניהו: אולי שני האנשים הבודדים בעולם שמאמינים לו יושבים כאן, אבל העם הזה וכל אדם שפוי כבר יודע, שלאיש הזה אי-אפשר להאמין.

בנימין נתניהו: מה שיהיה פה זה לא פגיעה בביטחון האישי.

בנימין נתניהו: מה שיהיה פה זה גם פגיעה בביטחון הלאומי.

בנימין נתניהו: עזה ויריחו – זו רק ההתחלה.

בנימין נתניהו: ייתכן, ייתכן מאוד שאש"ף ישכיל לנסות לבנות על התמימות של חלק מהעם, ייתכן שהוא יעצור לזמן-מה את הטרור דווקא בעזה וביריחו, אולי יגביר אותו בחלקים אחרים, אבל המטרה שלו היא להגיע בעזרת הממשלה הזאת למדינה פלשתינית עד קווי 1967, שתתפשט עד שפלת החוף, 15 דקות לא מירושלים, כפי שהיא עכשיו, 15 דקות מתל-אביב.

בנימין נתניהו: אני יכול לומר לך, אדוני ראש הממשלה, המדינה הזאת לא תישאר מדינה קטנה.

בנימין נתניהו: היא תפיל מהר מאוד, ודאי תסכן מיידית את המשטר ההאשמי בירדן ותשאף לבנות לה צבא, בריתות צבאיות עם מדינות כמו עירק, ותיצור רצף טריטוריאלי רדיקלי מהגבעות החולשות על שפלת החוף עד בואכה בגדאד.

בנימין נתניהו: זאת מטרתם.

בנימין נתניהו: הם גם אומרים את זה.

בנימין נתניהו: ואתה מאפשר את הדבר, כי אתה מאמין לערפאת.

בנימין נתניהו: ואם לא די בכך, ציטטת לנו את הסעיף שלקחת מקמפ-דייוויד.

בנימין נתניהו: זה נכון, בקמפ-דייוויד מדובר על אפשרות של הכנסת או החזרת חלק מעקורי 1967.

בנימין נתניהו: אבל לא נקוב שם מספר, לא אומרים שם כמה.

בנימין נתניהו: תמיד היה מדובר, במונחים שלנו, על איחוד משפחות, באלפים בודדים.

אפרים סנה: – – –

בנימין נתניהו: אנחנו שומעים על מאות אלפים שאתם מתכוונים להביא.

אלי גולדשמידט: – – –

בנימין נתניהו: ומן הרגע הזה, מי יוכל לעצור זאת?

בנימין נתניהו: מה נותר מחזיונות השווא על מאה שנות שלום ושלווה, ביטחון אישי, שגשוג כלכלי, אושר ואהבה?

בנימין נתניהו: את כולם נשאה הרוח, הרוח הרעה המנשבת מבעד לחורים הפעורים בהסכמי אוסלו.

בנימין נתניהו: שבעה חודשים לאחר הטקס על מדשאת הבית-הלבן ושבוע ימים מאז הפארסה במצרים, והשלטון הנוכחי מבטיח לישראל רק עוד דם, יזע ודמעות; יותר אלימות ברחובות הערים מערבה ל"קו הירוק", פחות משאבים לצורכי פנים, פחות תעסוקה למובטלים, אך פגיעה קשה בתעשייה וחיסול גמור של החקלאות.

בנימין נתניהו: אכן, חברי הכנסת, יופי של שלום.

בנימין נתניהו: לא שלום של אמיצים, אלא שלום של הוזים בהקיץ.

בנימין נתניהו: רק ממשלת פורענות ומופקרות שכזאת מוכנה לדרדר עם שלם במורד המדרון.

טלב אלסאנע: מה ההצעה שלך?

בנימין נתניהו: גבירותי ורבותי, מלכתחילה השקר הוא הדבק שמחזיק את הקואליציה – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – "לא נדבר עם אש"ף", "מי שירד מרמת-הגולן מפקיר את ביטחון ישראל" – –

נעמי בלומנטל: – – –

בנימין נתניהו: – – "לא נקים מדינה פלשתינית" – הכול דיבורים ריקים, הכול הבל הבלים, הכול פופוליזם זול וגנבת דעת הבוחרים.

בנימין נתניהו: אבל הגרוע מכול הוא שמעבר להפקרת הביטחון, מעבר להקמת המדינה הפלשתינית, קורה כאן דבר אחר.

בנימין נתניהו: למעשה אתם כופרים בזכות ההיסטורית והלאומית שלנו על הארץ הזאת.

בנימין נתניהו: זהו יסוד הקיום שלנו כאן.

בנימין נתניהו: אם אין לנו זכות לחיות בחברון – –

טלב אלסאנע: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת אלסאנע.

בנימין נתניהו: – – ביריחו, בבית-אל, אין לנו זכות להיות בשום מקום בארץ הזאת.

בנימין נתניהו: האמת היא, ואני אומר זאת בצער, גם ליצחק רבין וגם לשמעון פרס – –

קריאות: – – – –

ענת מאור: חבר הכנסת אלסאנע.

בנימין נתניהו: – – וגם לרבים בספסלי הקואליציה, האמת היא שאין לכם שום קשר, לא רגשי ולא מחשבתי, עם המושג הזה של הזכות ההיסטורית של עם ישראל בארצו.

בנימין נתניהו: ומי שחסר את ההרגשה ואת ההכרה הזאת, סופו שיפקיר כל חלק אחר בארץ הזאת שיידרש ממנו להפקיר תמורת תפיסה מעוותת זו של השלום.

אלי גולדשמידט: מי שמדבר על קשר.

בנימין נתניהו: אבל יש דרך אחרת, יש דרך אחרת שדרכה אפשר למנוע את התפשטותה של מדינת הטרור הפלשתינית – –

אלי גולדשמידט: איפה – – –

ענת מאור: חבר הכנסת גולדשמידט, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

בנימין נתניהו: – – אפשר לייצב הסדרים שיהיו מבוססים על ביטחון אמיתי ולא על מקסמי שווא.

נעמי בלומנטל: מה אתה מגן עליו?

בנימין נתניהו: גברתי היושבת-ראש, חברי הבית, אנחנו מוכרחים לעמוד על ריבונות ישראלית ולא ריבונות ערבית.

בנימין נתניהו: את הביטחון צריך להשאיר בידי צבא-הגנה לישראל ולא בידי "צבא השחרור הפלשתיני".

בנימין נתניהו: לפלשתינים אפשר להעניק אוטונומיה ולא מדינה.

בנימין נתניהו: זה המקסימום שאנחנו יכולים להציע להם בלי למוטט את יסודות הקיום של המדינה ושל עם ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: – – – המשטרה הפלשתינית?

בנימין נתניהו: הדרך להשגת המטרה הזו היא לחזור אל הציונות ולא להסתלק ממנה.

בנימין נתניהו: פירושה של חזרה זו הוא להרחיב את ההתיישבות היהודית ולא את ההתיישבות הערבית, להגדיל את העלייה היהודית ולא את העלייה הפלשתינית, לחזק את כוח המגן היהודי ולא את כוח ההרס הפלשתיני.

בנימין נתניהו: אני יודע שהרוב המכריע של העם הזה רוצה בזה ורק בזה.

בנימין נתניהו: כנראה שכחתם את מי אתם מייצגים, את מה אתם מייצגים ואת מהותה של הציונות.

בנימין נתניהו: אבל אנחנו לא שכחנו ולא נשכח, וברוח הזיכרון הזה ובכוח החיים של עם ישראל, נמשיך את מאבקנו עד שנצליח.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: אני מזמינה את חבר הכנסת אפרים סנה.

ענת מאור: אחריו – חבר הכנסת וליד חאג' יחיא.

ענת מאור: סליחה, חבר הכנסת סנה, ברשותך, ברשות היושב-ראש, לחבר הכנסת דב שילנסקי יש הצעה לסדר הדיון.

ענת מאור: בבקשה, חבר הכנסת שילנסקי.

דב שילנסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ראש הממשלה אמר, שמי שיקרא את ההסכם, ישתכנע שהוא טוב.

דב שילנסקי: אני רוצה לקרוא את ההסכם.

דב שילנסקי: אני רוצה להשתכנע.

דב שילנסקי: אבל בשעה 12:00, כאשר באתי לישיבה קיבלתי שתי חוברות, אחת בעברית, אחת באנגלית.

דב שילנסקי: איך אני יכול לקרוא?

דב שילנסקי: לכן, הצעתי לסדר היא, שאנחנו נפסיק עכשיו לדון בנושא, שייתנו לנו שבוע ימים.

דב שילנסקי: אם רוצים להתייחס ברצינות צריך שבוע ימים, כי יש פה הרבה מונחים משפטיים וצריך ללמוד את זה.

דב שילנסקי: אבל בינתיים לא לעשות שום פעולות בשטח, לא להעמיד אותנו בפני עובדה, יבצעו את כל הדברים, ימסרו את הכול לערבים, ואחר כך יגידו: בואו תתווכחו ביניכם.

דב שילנסקי: לכן, לפי אותה גישה ולפי היגיון וצדק אלמנטרי, אם ראש הממשלה אמר:

דב שילנסקי: מי שיקרא את הדברים ישתכנע, אני רוצה שייתנו לי את ההזדמנות לקרוא את הדברים האלה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת שילנסקי, בזמן שהצגת את פנייתך, ביקשתי את תגובת היושב-ראש.

ענת מאור: ובכן, חברי הכנסת, אני רוצה להודיע על הסיכום.

ענת מאור: ההסכם הועמד לרשות חברי הכנסת אתמול לפני הצהריים בשפה האנגלית.

משה נסים: לא נכון.

רון נחמן: אתמול היינו ב"חיים חדשים".

קריאות: – – –

ענת מאור: חברי הכנסת, אני מבקשת להשיב.

ענת מאור: אתמול הועמד ההסכם לרשות חברי הכנסת באנגלית.

לימור לבנת: הוא לא הועמד.

ענת מאור: אתמול, סיעת הליכוד, ביודעה את הנתונים, פנתה אל יושב-ראש הכנסת – לא לדחות את הדיון אלא לדאוג לתרגום, ואכן הדבר נעשה.

משה קצב: זה לא נכון.

משה קצב: אני מבקש להעמיד אותך על טעותך.

ענת מאור: בבקשה, אני רוצה לשמוע את יושב-ראש הסיעה.

משה קצב: אנחנו עמדנו על כך שהדיון יתקיים בשבוע הבא אם החומר לא יעמוד לרשותנו ואם לא יהיה די זמן.

משה קצב: החומר הועמד לרשותנו היום.

משה קצב: הצענו לדחות את הדיון למחר, ליום חמישי, ויושב-ראש הכנסת התעקש שזה יהיה היום.

ענת מאור: אני מוסיפה את התיקון של יושב-ראש סיעת הליכוד, חבר הכנסת קצב, שאכן היתה פנייה לדחות, והתשובה היתה שהחומר הועמד לרשות חברי הכנסת גם כשהבית לא פעל אתמול, אלא שההסכם היה באנגלית ולא בעברית.

דב שילנסקי: איך יכולתי לדעת.

ענת מאור: חבר הכנסת שילנסקי, אני מוסרת את פסיקתו של יושב-ראש הכנסת מאתמול.

ענת מאור: לפיכך אני קובעת שאני מאמצת את פסיקתו של יושב-ראש הכנסת מאתמול, שנמסרה ליושב-ראש סיעת הליכוד, והדיון יימשך.

חנן פורת: אני מבקש להעמיד את העניין הזה להצבעה.

דב שילנסקי: יש לי שאלה אלייך.

דב שילנסקי: האם ידעת אתמול שלרשותך עומד החומר?

ענת מאור: מאמצעי התקשורת ידעתי שהחומר באנגלית עומד לרשותי.

דב שילנסקי: אני לא ידעתי.

ענת מאור: חברי הכנסת, בזה גמרנו את הדיון בעניין הנוהל.

ענת מאור: חבר הכנסת אפרים סנה, ואחריו – חבר הכנסת וליד חאג' יחיא.

ענת מאור: בבקשה.

נעמי בלומנטל: זה היחס שלכם להסכם?

רון נחמן: יש לי שאלה.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, הדיון בעניין הנוהל נגמר.

ענת מאור: אם יש לך השגות, בבקשה, היכנס ללשכת היושב-ראש.

רון נחמן: גברתי היושבת-ראש, אני תושב יהודה והשומרון, אני רוצה לדעת איך אני נוסע הביתה.

רון נחמן: אני רוצה לקבל תשובה.

ענת מאור: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בדיון.

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, אני מתנדב בגמר דברי להסביר לחבר הכנסת רון נחמן איך הוא נוסע הביתה.

רון נחמן: אני בטוח שאתה יודע.

רון נחמן: אני שואל את היושבת-ראש, לא את אפרים סנה שיכול להשיב לי.

אפרים סנה: תשאל את מי שיודע.

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לפני למעלה משנה, עוד הרבה לפני הסכם אוסלו, קבעה מפלגת העבודה ארבעה עקרונות הכרחיים לכל הסכם עם הפלשתינים, בחזקת קווים אדומים, ואלה הם: 1.

אפרים סנה: האוטונומיה לא תחול על ירושלים, ירושלים מחוץ להסכם; 2.

אפרים סנה: ביטחון המתנחלים – באחריות ישראל; 3.

אפרים סנה: האחריות הכוללת לביטחון האזורים – באחריות ישראל; 4.

אפרים סנה: כל האופציות פתוחות להסדר קבע.

אפרים סנה: עמדנו בדיבורנו.

אפרים סנה: ירושלים מחוץ להסכם.

אפרים סנה: אין שום סמכות למשטרה הפלשתינית על המתנחלים.

אפרים סנה: נעשה מאמץ אדיר על-ידי הממשלה לעגן זאת בהסדר, ומי שמעיין בנספח הביטחוני רואה בעליל כי ביטחון המתנחלים אכן מובטח.

אפרים סנה: גם הגבול הימי, גבול עזה–מצרים, הצירים ליישובי הרצועה – בשליטת צה"ל.

אפרים סנה: לצה"ל, ואף זה מופיע בכתובים, חופש פעולה כנגד הטרור.

אפרים סנה: אין שום התניה בהסכם הנוגעת להסדר הסופי.

אפרים סנה: ההסכם הזה שמונח על שולחן הבית אינו פשוט.

אפרים סנה: הוא מפורט – – –

שאול יהלום: מה עם העיקרון הרביעי?

שאול יהלום: נניח שהעיקרון שלכם הוא פשרה טריטוריאלית – – –

אפרים סנה: אתה לא מכוון את דבריך לנקודה.

אפרים סנה: העיקרון שקבענו הוא שמה שכתוב בהסדר הביניים איננו מהווה תקדים או כובל במשהו את הסכם הקבע העתידי.

רון נחמן: האם זה כולל את השלב אחרי יריחו ועזה?

אפרים סנה: מה שקבענו חל לגבי כל הסדר הביניים.

רון נחמן: ידע עם ישראל את הדברים האלה.

רון נחמן: הציבור חושב שזה רק עזה.

רון נחמן: הוא לא יודע שזה עד ראש-העין.

אפרים סנה: ראש-העין נמצאת בתחומי ישראל הריבונית, בתוך "הקו הירוק".

אפרים סנה: לא ניתן להפוך מציאות של כיבוש שעוצבה במשך 27 שנה למציאות של דו-קיום אלא בהסכם כזה, מפורט, מורכב ומסובך, אבל המבחן הוא בביצוע.

אפרים סנה: זה אתגר לבגרותו של העם הפלשתיני.

אפרים סנה: הכרתי אישית את האישים הפלשתינים המהווים כיום את מנהיגות השטח.

אפרים סנה: יש להם יכולת אובייקטיבית ורצון כן מאוד לקיים את ההסכם כלשונו, ללא התחכמויות, לטובת עמם.

אפרים סנה: אני מקווה שהם לא ייפלו קורבן לשיטות האתמול של אש"ף, שתינתן להם האפשרות לעשות ולפעול, ובעתיד הלא-רחוק לזכות במנדט הלגיטימי של ההיבחרות הדמוקרטית.

אפרים סנה: הצלחתם היא גם הצלחתנו.

אפרים סנה: אסור לנו לכפות את עזרתנו, אבל אדישים ושווי נפש אסור לנו להיות.

אפרים סנה: חברי הכנסת, הלילה פינה צה"ל את דיר-אל-בלח וחיילינו אינם שם עוד, והשמים לא נפלו.

חנן פורת: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

חנן פורת: איזה היגיון יש, מקיימים דיון בלי להתייחס לשאלה אם זה טוב או לא טוב, כאשר בפועל מתבצעים הדברים בשטח.

חנן פורת: אתה לא רואה איזה לעג עושים מהכנסת הזאת?

אפרים סנה: אני אענה לך על השאלה הקונסטיטוציונית שאתה מעלה.

אפרים סנה: לממשלה יש מנדט לחתום על ההסכם הזה ולהתחיל ביישומו.

רון נחמן: בשביל מה אתה מביא את זה לכנסת?

אפרים סנה: הדיון הזה הוא דיון מדיני, שעניינו לא אישור ההסכם אלא אישור הודעת ראש הממשלה.

חנן פורת: זה רציני?

חנן פורת: זה הגון מבחינה דמוקרטית?

חנן פורת: לא היה אפשר להמתין עוד כמה ימים עד לאישור הכנסת?

חנן פורת: למה להפוך את הבניין הזה לצחוק?

אפרים סנה: תרשה לי לומר לך.

אפרים סנה: את האישור להסכם הזה, במאפיינים האלה, קיבלנו מהבוחר ביוני 1992.

אפרים סנה: אם אתה מדבר על דמוקרטיה, אם אתה מדבר על תקפות, את האישור לדבר הזה קיבלנו ביוני 1992.

שאול יהלום: זה הרי מנוגד למצע שלכם מכול וכול.

חנן פורת: כולל בול, כולל – – – כל אלה אושרו.

חנן פורת: אתה הרי מסכים שיש פה חריגה והרחבה.

חנן פורת: למה לא לנהל את הדברים האלה בדרך דמוקרטית?

חנן פורת: אני מרגיש את עצמי ממש כאסקופה נדרסת.

ענת מאור: חבר הכנסת פורת, זה זמנו של חבר הכנסת סנה.

ענת מאור: אני פוסקת כיושבת-ראש הישיבה שהנושא הוא בסמכות הממשלה, וכפי שחבר הכנסת אפרים סנה אמר לך, זה אישור הודעת הממשלה.

ענת מאור: כרגע נמשך הדיון בכנסת לפי סדר-היום.

חנן פורת: תצפצפו על הכנסת ואל תביאו את זה.

רון נחמן: עוד מעט תגיד שהכנסת אישרה את ההסכם.

אפרים סנה: כאמור, הלילה פונתה דיר-אל-בלח והשמים לא נפלו ארצה, ועם ישראל – כך ברור – לא יצא במחאה אל הרחובות.

אפרים סנה: לא זו בלבד, הוא קיבל את זה כראשיתה של הקלה גדולה.

אפרים סנה: אך אנו יודעים שהגיל הזה מהול בחרדה גדולה.

אפרים סנה: חשוב שהצד השני ידע, כי אם ייכשל השלב הזה, לא תהיה התקדמות לשלבים הבאים.

אפרים סנה: זה אולי הסכם בלתי הפיך, אך זה הסכם שניתן לעצירה.

אפרים סנה: ההסכם הזה מתייחס – וזה כתוב ומעוגן בכתובים – לעזה וליריחו.

אפרים סנה: אם המודל הזה יצליח, ניתן יהיה להתקדם הלאה.

אפרים סנה: משפטית הוא איננו מהווה תקדים לשום דבר.

אפרים סנה: השלב הבא, בהנחה ששלב זה יושלם בהצלחה, יהיה החלת הסדר ביניים על יתרת שטחה של הגדה המערבית.

אפרים סנה: ואני חוזר ופונה לציבור המתיישבים, לאלה הרוצים באמת לחיות בשלום באותם חבלי ארץ-ישראל ולא להתעמר בתושבים הפלשתינים ולא לרשת את מקומם: תשתלבו בהסכם, אל תמרדו בו, תבטיחו את מקומכם במציאות החדשה שאנו רוצים לבנות בין עמי ארץ-ישראל.

אפרים סנה: עלו על רכבת ההיסטוריה.

אפרים סנה: אל תעמדו בין הפסים.

אפרים סנה: היום הזה, אישור ההסכם הזה ותחילת ביצועו, הוא ציון דרך היסטורי.

אפרים סנה: אסיים את דברי אלי בדברים שאמר אבי ומורי בפולמוס עם יריבו-ידידו מנחם בגין המנוח, וזאת לפני כ-24 שנה, ואני מצטט: "השלב הראשון צריך להתבטא במספר צעדים מצד ממשלת ישראל: להתיר ואף לעודד הקמת נציגות לאומית שוחרת שלום של מיליון תושבי השטחים.

אפרים סנה: מסירת שלטון עצמי לנציגות זו בשטחים המוחזקים, פרט לענייני ביטחון; הכרזה כי בבוא תור-השלום לא יוכרע עתיד שטחים אלה בלי לשאול את פי תושביהם.

אפרים סנה: שלב זה יקרב את פתרון השלום לגבי יחסי היהודים והערבים בארץ-ישראל.

אפרים סנה: הכרה לאומית הדדית, שכנות טובה וקשרי גומלין כלכליים ותרבותיים יכשירו את הקרקע לצורה מסוימת של התחברות מרצון חופשי.

אפרים סנה: זוהי הדרך של שלום עמים המוליכה גם לשלמות הארץ.

אפרים סנה: " אשרי מי שזכה להגיע ליום הזה.

ענת מאור: תודה לחבר הכנסת אפרים סנה.

ענת מאור: חבר הכנסת וליד חאג' יחיא, אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום, ואחריו – חבר הכנסת שלמה בניזרי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לפני ימים מספר נתמזל מזלי והוזמנתי על-ידי ראש הממשלה להיות נוכח בטקס חתימת הסכם השלום בקהיר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בשבילי זה היה מעמד מרגש מאוד, מרגש מאוד מכיוון שבזה אני סגרתי מעגל, סגרתי היסטוריה, סגרתי מאוויים, שקיוויתי להם ופעלתי למענם מאז אני מכיר את עצמי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: זה שהיום המדינה שלי והעם שלי חותמים הסכם שלום, זה דבר שקיוויתי לו והתפללתי למענו שנים רבות מאוד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אולם, באותו מעמד אני נזכרתי בימים ההם ובכל דקה ודקה ובכל חבלי הלידה הקשים שעברנו, באמת קשים מאוד, מכיוון שהשלום שנולד זה לא דבר פשוט, זה לא דבר שאנחנו יכולים לעשות אותו בלי שום קשיים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו צופים את הקשיים, אנחנו צופים את הבעיות, אבל בסופו של דבר, אנחנו התחלנו במגמה ואנחנו צועדים בדרך של השלום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ופה אני שומע את חבר הכנסת ביבי נתניהו.

קריאה: בנימין נתניהו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בנימין נתניהו, נכון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא רוצה לגלות לו חיבה, אין לי חיבה מיוחדת כלפיו, אבל גם אין לי שנאה כלפיו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ומה שאני שומע פה זה האבסורד שבדבר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: איך אפשר שהיום אנחנו נדבר דברים כל כך קשים על השלום, על הצעדים, על הכוונות של השלום?

וליד צאדק חאג'-יחיא: הרי מה שאני שומע פה זה "כניעה", "רצח" ו"פרחים על הקברים".

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבר הכנסת זאבי מדבר על כל הדברים האלה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ואני לא שומע שום נימה אופטימית, שאכן ניצב מולנו עם שמאווייו הם כמאוויינו, ואנחנו צריכים להסיר את כל הניגודים וההתכתשויות שיש בינינו, מכיוון שהבעיה היא קשה מאוד, והבעיה היא שקיים טיעון צודק, טענות צודקות – – –

רון נחמן: אפשר לשאול שאלה?

וליד צאדק חאג'-יחיא: כן, בבקשה.

רון נחמן: אני הייתי אתמול, ביום הבחירות להסתדרות, בבקעת-הירדן, ביקרתי בקלפיות, ישבו אנשי הבקעה, שאלתי אותם: מה נשמע, אתם יודעים?

רון נחמן: אמרו: לא.

רון נחמן: איך תיסעו מחר מיישובי הבקעה לירושלים, דרך כביש 90?

רון נחמן: איך תעברו?

רון נחמן: אולי תסביר אתה.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת רון נחמן – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבר הכנסת רון נחמן, אני אסביר לך בדיוק.

ענת מאור: תשקול אם אתה מעוניין להסביר, כי זה במסגרת זמנך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אין לי מפה, ואין לי פתרון למה שאתה אומר, מכיוון שאני לא יודע על מה אתה מדבר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל תדע לך, קודם כול, שלגבי – לא לגבי ההסכם – מקומך הוא לא שם.

רון נחמן: פשוט.

וליד צאדק חאג'-יחיא: פשוט מאוד.

רון נחמן: מה אני צריך לעשות, לפי דבריך?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שאתה צריך לחזור הביתה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הבית שלך לא שם, הבית שלך פה, בגבולות "הקו הירוק".

רון נחמן: תגיד את זה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני אומר את זה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני אומר את דעתי האישית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא מסתיר את זה.

רון נחמן: מאה אחוז.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מאה אחוז.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה חושב שאני מסתיר את דעותי?

וליד צאדק חאג'-יחיא: דעותי ידועות.

חנן פורת: אם מוקמת מדינה פלשתינית, אתה מציע שאתה תעבור למדינה הפלשתינית?

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא, יש לי מדינה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל הדיבור שלכם על האמנה, ועל הרצח – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

ענת מאור: חברי הכנסת, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וחבר הכנסת חנן פורת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבר הכנסת פורת, אני רוצה להסביר לך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה הבעיה בין העם הפלשתיני ובין העם היהודי?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתם טוענים שהנחלה הזאת שלכם.

חנן פורת: נכון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: והם טוענים, ואני טוען, זאת שלנו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אז מה אתה רוצה לעשות?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה רוצה לחיות על החרב?

רון נחמן: מי זה "שלנו"?

וליד צאדק חאג'-יחיא: של העם הפלשתיני.

רון נחמן: אהה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: וזה מה שאני אמרתי, אני סגרתי מעגל.

רון נחמן: עכשיו אנחנו יודעים של מי זה "שלנו".

נעמי חזן: הוא סגן שר בממשלת ישראל.

תמר גוז'נסקי: – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבר הכנסת רון נחמן, אל תסיט את דברי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל התורה שלכם היא דמגוגיה אחת גדולה, וכל ההסתה, זריעת הפחד וההתגרות בשכל הישר הן תורה מתורתכם ולחם חייכם.

רון נחמן: תרשה לי לא להגיב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן, כאשר אתה אומר: סגן שר אומר את הדברים האלה – באמת, תרד מזה.

רון נחמן: אתה מדבר בתור פלשתיני.

רון נחמן: רשום בפרוטוקול.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני פלשתיני.

רון נחמן: אתה לא ישראלי, אתה פלשתיני.

רון נחמן: שידעו הישראלים שאתה פלשתיני.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, תן לו להשיב לך.

נעמי חזן: הוא סגן שר בישראל.

רון נחמן: הנה הצדיקה הגדולה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה רוצה לדבר ולא לשמוע?

תמר גוז'נסקי: תודה שהפסדתם בקרב.

חנן פורת: לא מנצחים אותנו כל כך מהר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבר הכנסת רון נחמן וחבר הכנסת חנן פורת, אתם לא תנוקו מהסירוב הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: העם יחרוץ את דינו לגביכם בשל התנגדותכם לשלום.

רון נחמן: נלך לבחירות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יהיו בחירות, ואתם תרדו לממדים הראויים לכם, אתם תתגמדו בעניין הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: העם בישראל – העם היהודי והעם הפלשתיני רוצים בשלום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתם וזולת

וליד צאדק חאג'-יחיא: כם לא יכולים לעמוד נגד המגמה הזאת, אי-אפשר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כמה אתם יכולים להתגרות, מה אתם רוצים לעשות?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה לא שמעת מה היה אתמול?

וליד צאדק חאג'-יחיא: נשיא הרוב השחור בדרום-אפריקה נבחר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: האם הידיעה הזאת הגיעה אליך?

חנן פורת: יש לו רוב של 90%, מה אתה משווה בכלל?

וליד צאדק חאג'-יחיא: ישראל היא העם היחיד היום שכובש עם אחר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תשתחררו מהעניין הזה, אנחנו בשנת 1994.

תמר גוז'נסקי: – – –

רון נחמן: אתה בעד הדדיות?

וליד צאדק חאג'-יחיא: בוודאי בעד הדדיות.

רון נחמן: שוויון זכויות?

רון נחמן: אם אתה מציע לי לחזור לנס-ציונה, קח את קלקיליה ושים אותה בשכם.

ענת מאור: חברי הכנסת, נא לאפשר לחבר הכנסת וליד צאדק לסיים את דבריו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני אמשיך לגור בכפרי ובעירי טייבה מכיוון שזו המולדת החמה ביותר שלי, ואני לא אעזוב אותה בעד כל מחיר, מכיוון שאני יושב שם בזכות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני אומר זאת כדי שגם חבר הכנסת חנן פורת ישמע זאת.

רון נחמן: תגיד את זה לראש הממשלה, הוא לא יודע.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני יושב שם בזכות ולא בחסדך ולא בחסדי אף אחד מכם.

חנן פורת: אנחנו לא רוצים לסלק אותך, אבל אתה רוצה לסלק אותו.

חנן פורת: זה ההבדל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה לא יושב שם בזכות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא רוצה לסלק אותו, אני רוצה להחזיר אותו למוטב.

רון נחמן: הוא סגן שר פלשתיני.

ענת מאור: אני מבקשת להפסיק את קריאות הביניים ולאפשר לסגן השר לסיים את דבריו.

נעמי חזן: הוא סגן שר בממשלת ישראל.

תמר גוז'נסקי: – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: אל תזייף את דברי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני אוהב את מדינת ישראל לא פחות ממך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה מזיק למדינת ישראל מכיוון שאתה רוצה לחרחר מלחמה ואתה לא רוצה שלום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה לא מכיר את המלה שלום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה לא יודע את המשמעות שלה ולא את התוכן שלה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן אתה מתנגד לה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תשתקו, תתביישו לכם.

רון נחמן: אין לי בעיה אתך, אתה בסדר, אתה לא מרמה.

רון נחמן: אתה אומר "אני פלשתיני מטייבה".

רון נחמן: אני מסכים אתך.

רון נחמן: אבל ראש הממשלה לא אומר זאת.

רון נחמן: שהוא יגיד זאת.

רון נחמן: מה הוא מספר את הסיפורים האלה?

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, אני מבקשת להפסיק.

ענת מאור: אני קוראת אותך לסדר נדמה לי בפעם השנייה; עוד קריאת ביניים אחת ואקרא אותך לסדר בפעם השנייה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מציע לראש הממשלה לא להיכנע להתגרות הבוטה של הליכוד ושל הימין.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הדרך שהוא נוקט היא הדרך הנכונה.

שאול יהלום: אסון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מקווה שהיא תימשך והוא יאזור עוד אומץ, כדי לקצר את התקופה עד השגת המטרה שאנחנו מייחלים לה, שיהיה שלום בין הפלשתינים ובין מדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ליאסר ערפאת ולאחרים אני אומר, אתם לא קיבלתם את כל מה שאתם רוצים בגבולות 1967, אבל אני אומר לכם שמה שעשיתם זה צעד נבון ונכון לקראת שלום ופשרה היסטורית בין העם היהודי ובין העם הפלשתיני, ובלעדי מה שאתם עושים עכשיו אתם לא תוכלו להגשים את חלומותיכם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מקווה שפעם אחת חבר הכנסת בנימין נתניהו יסטה מהנאום שהוא נואם במשך שנתיים ימים – של התגרות ושל כניעה ליצר הרע, שכנראה יש בו הרבה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: אני מזמינה את חבר הכנסת שאול יהלום.

ענת מאור: אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

שאול יהלום: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ממשלה ריקה, אני רוצה להזכיר לציבור, אנחנו נמצאים היום, לפי התאריך העברי, בראש חודש סיוון.

שאול יהלום: בתורה כתוב על אותו זמן שישראל עמדו שלושה ימים לפני מתן תורה: "ויחן שם ישראל נגד ההר".

שאול יהלום: חכמינו זיכרונם לברכה, שדייקו ופירשו את המלה "ויחן" שנאמרה בלשון יחיד ולא "ויחנו" בלשון רבים, אמרו: כאשר הם עמדו מול הר סיני הם עמדו באחדות של העם כאילו זה איש אחד ובלב אחד.

שאול יהלום: לעומת זאת, אנחנו דנים כאן היום בהסכם שמובא אלינו לא רק לאחר מעשה אלא לאחר שהתהליכים לביצועו כבר נעשים בשטח, ואנחנו נמצאים כאן בפילוג עמוק, שחוצה את העם בישראל ואת העם בתפוצות, העם היהודי, לשני חלקים – יש אומרים שווים, יש אומרים, לפי הסקרים, שיש מתנגדים יותר ממסכימים.

שאול יהלום: אבל ברור שמדובר פה בחלוקה שעוברת ויוצרת תהום בין שני חלקי העם.

שאול יהלום: האפשרות הזאת, שהתהום הזאת בין שני חלקי העם אינה מזעזעת את הממשלה, אינה מזעזעת את ראש הממשלה, והוא ממשיך בדרך הלא-דמוקרטית שהתחילה בסילוף כל דרכו המדינית, ראש הממשלה – – –

תמר גוז'נסקי: יש רוב.

תמר גוז'נסקי: למה לא דמוקרטית?

נעמי חזן: למה לא דמוקרטית?

שאול יהלום: חברת הכנסת פרופסור נעמי חזן וחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אל תהיו פשטניות כאלה – – –

נעמי חזן: אתה לא בוועדה.

נעמי חזן: ..

שאול יהלום: אני נותך לך תשובה.

שאול יהלום: על זה אני משיב לך.

תמר גוז'נסקי: – – –

שאול יהלום: הרי אני משיב לך, למה את מפריעה לי?

שאול יהלום: אני אומר:

שאול יהלום: אל תהיי פשטנית כזאת – – –

נעמי חזן: זו לא תשובה על השאלה.

שאול יהלום: כשתשמעי את התשובה תחליטי.

רון נחמן: מה השאלה?

שאול יהלום: הרי את יודעת למי אומרים חצי תשובה, על-פי מקורותינו.

שאול יהלום: ובכן, אל תהיי פשטנית כזאת, שרואה דמוקרטיה רק בהצבעה של רוב ומיעוט.

נעמי חזן: אף פעם לא.

שאול יהלום: יסוד הדמוקרטיה – – –

נעמי חזן: אף פעם לא.

שאול יהלום: תראי איך את לא נותנת להשיב.

שאול יהלום: את רק רוצה להפריע ולא לשאול.

שאול יהלום: יסוד הדמוקרטיה הוא יושר ואמינות וכנות.

שאול יהלום: וכאשר מפלגה הולכת לבחירות היא מגישה את מצעה.

שאול יהלום: וכאשר עומד ראש ממשלת ישראל, שבגלל עמדותיו הוא גבר על שמעון פרס, כי הפזמון הכי שגור בפיו היה: לא אש"ף-תוניס, לא אש"ף-תוניס, אסון יהיה למדינת ישראל אם ננהל משא-ומתן והסכמים עם אש"ף-תוניס, והוא מוביל את ממשלתו להסכם עם אש"ף-תוניס, זה הרס הדמוקרטיה, משום שזאת רמאות.

שאול יהלום: זה ללכת עם מצע אחד ולבצע מצע אחר.

נעמי חזן: תסתכל על תוצאות הבחירות אתמול.

נעמי חזן: 85% בחרו במרצ ובמפלגת העבודה.

נעמי חזן: בזה יש גם לגיטימציה לכל התהליך.

נעמי חזן: האם גם בזה יש רמאות?

עוזי לנדאו: מה זה?

עוזי לנדאו: את מדברת על הבחירות להסתדרות – – –

רון נחמן: – – –

שאול יהלום: חברת הכנסת פרופסור חזן, אני ממש מתפלא איך אשה שמתיימרת להיות פרופסור למדעי המדינה לוקחת הצבעה להסתדרות, בשאלה מי יהיה מזכ"ל ההסתדרות, מי תהיה מזכ"לית "נעמת", מי יטפל במעונות-יום ובזכויות עובדים – – –

נעמי חזן: – – –

שאול יהלום: אשאל אותך שאלה.

שאול יהלום: יושבת כאן לשמאלנו היושבת-ראש, חברת הכנסת ענת מאור, היא ממפלגתך, והיא לא הצליחה אתמול להיבחר כמזכ"ל "נעמת".

שאול יהלום: האם זה אומר שמרצ נכשלה?

שאול יהלום: מה זה קשור?

שאול יהלום: האם אתמול הצביעו על עניינים מדיניים?

נעמי חזן: – – –

שאול יהלום: להיפך, אם את דווקא רוצה לדעת, ראש ממשלת ישראל קם מעל כל במה ואמר:

שאול יהלום: אם אתם תומכים בתהליך המדיני, אל תצביעו לחיים רמון אלא תצביעו "אמת".

שאול יהלום: כך הוא אמר, כך הוא הצהיר.

שאול יהלום: והעובדה שאנשים סטרו לו על הלחי, בזה הם אמרו את ההיפך.

שאול יהלום: אם את כבר רוצה לשייך בין השניים, הם אמרו שהם שוללים את התהליך המדיני.

שאול יהלום: אני מכיר אנשים רבים שהצביעו לחיים רמון, אשר אמרו: אנחנו רוצים שיצחק רבין יקבל מכה, שמפלגת העבודה תקבל מכה.

שאול יהלום: לכן חלק גדול, רוב אנשי הליכוד הצביעו בעד רמון.

שאול יהלום: את יודעת את זה – – –

נעמי חזן: ובעד מרצ.

שאול יהלום: – – – אז את מעלה כאן את העניין הזה?

נעמי חזן: – – –

ענת מאור: חברת הכנסת חזן, ברשותך.

רון נחמן: חבר הכנסת יהלום, אני מחזיק בידי נתונים על הבחירות ביש"ע.

רון נחמן: למרצ יש בסיס ביש"ע.

רון נחמן: הם קיבלו 765 קולות בשומרון.

רון נחמן: חברת הכנסת חזן, יש לך אזרחות כבוד אצלנו.

רון נחמן: את אזרחית כבוד אצלנו.

רון נחמן: יש לך בסיס בשומרון.

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, זה על חשבון זמנך.

ענת מאור: אם אתה מאפשר לו, זה על חשבון זמנך.

נעמי חזן: – – –

רון נחמן: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, חברת הכנסת חזן, אני מבקשת להפסיק.

ענת מאור: חבר הכנסת רון נחמן, אני רוצה להגיד לך שיש לך כבר שתי קריאות לסדר.

ענת מאור: אני מבקשת ממך – – –

רון נחמן: לא שמעתי.

ענת מאור: יש לך קריאה קודמת, ואני מבקשת ממך להפסיק להפריע, כי חבל להפסיק אותך.

שאול יהלום: גברתי היושבת-ראש, זמני ייחשב כאשר תאפשרי לי לשאת את דברי.

שאול יהלום: במשך דקות ארוכות – – –

ענת מאור: תסלח לי, אז אל תענה, זה זמנך.

ענת מאור: בבקשה.

שאול יהלום: במשך דקות ארוכות חברת מפלגתך, חברת הכנסת חזן, קוראת קריאות ביניים, ואפילו הערה אחת לא הערת לה.

שאול יהלום: היא מפריעה לי כל הזמן, ואת אומרת שזה על חשבון זמני?

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, ברשותך, תישא את דבריך שלך.

שאול יהלום: אז תגני עלי.

שאול יהלום: גברתי היושבת-ראש, אם חברת הכנסת חזן מסלפת את כל יסודות הדמוקרטיה ואומרת שאתמול ההצבעה הוכיחה תמיכה בתהליך המדיני – – –

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, ברשותך.

נעמי חזן: לא, אל תעוות את דברי ואל תסלף.

נעמי חזן: אתה מנצל את המיקרופון – – –

שאול יהלום: – – – אז את מבינה שאת צריכה להעמיד אותה על כך, שתבין מה זו דמוקרטיה.

שאול יהלום: הרי כל הדמוקרטיה בנויה על שקר אחד גדול של רבין עם מרצ.

נעמי חזן: אתה מנצל את המיקרופון שיש לך.

נעמי חזן: יש לך מה לומר, תאמר.

נעמי חזן: אבל אל תשמיץ בצורה כזאת.

נעמי חזן: זו איוולת.

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, אני מבקשת.

שאול יהלום: חברת הכנסת חזן, את מסלפת את כל הדמוקרטיה.

נעמי חזן: אני לא מסלפת שום דבר.

שאול יהלום: זה אסון שאת בכלל מעלה את המלה דמוקרטיה בדברייך.

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, זה על חשבון זמנך.

נעמי חזן: – – –

שאול יהלום: הרי את אבירת הבולשביזם והפאשיזם נגד זכויות הפרט.

שאול יהלום: את קוראת למפלגתך התנועה למען שמירה על זכויות הפרט, ואת הורסת את זכויות הפרט.

שאול יהלום: אז את מדברת?

נעמי חזן: – – –

שאול יהלום: גברתי, האם תאפשרי לי לדבר?

ענת מאור: אני מצטערת, זה על חשבון זמנך.

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, אתה בוחר להשיב, זה על חשבון זמנך.

ענת מאור: תמשיך.

ענת מאור: יש לך עוד ארבע דקות.

שאול יהלום: אני לא בוחר להשיב.

שאול יהלום: היא בוחרת להפריע, ואת לא מעירה לה.

שאול יהלום: אני מצטער מאוד, היא מפריעה לי כל הזמן ואת לא מעירה לה.

ענת מאור: זה זמנך, אל תתמקח אתי.

ענת מאור: בבקשה.

שאול יהלום: אם תיתני לי את כל הזמן לעמוד על הדוכן, זה לא אכפת לי.

ענת מאור: יש לך ארבע דקות, ובהן אתה רשאי לעשות כרצונך.

שאול יהלום: לא, אני לא מקבל את זה.

שאול יהלום: עוד לא התחלתי את נאומי בכלל.

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, זה זמנך.

ענת מאור: בבקשה להמשיך.

שאול יהלום: זה לא זמני.

שאול יהלום: אני מבקש שתאפשרי לי לדבר, ללא משוא פנים.

שאול יהלום: את לא יכולה, מפני שהיא חברה במפלגתך, לא להעיר לה.

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, אני מבקשת ממך לשאת את דבריך, ותסיים בזמן.

שאול יהלום: בוודאי, אני אשא את דברי, אבל אל תגבילי אותי עכשיו לארבע דקות.

שאול יהלום: עכשיו אני מתחיל את נאומי.

ענת מאור: לא, אתה תסיים אותו לפי הזמן המוקצב.

ענת מאור: בבקשה.

שאול יהלום: לא אסיים אותו לפי הזמן.

שאול יהלום: תוציאי אותי בכוח.

שאול יהלום: אם את חברות מפלגתך את אפילו לא קוראת לסדר, ולי את אומרת שאפסיק, אני אומר לך כבר עכשיו שלא אפסיק.

שאול יהלום: את יכולה להזמין את הסדרנים.

תמר גוז'נסקי: איזה סגנון זה?

שאול יהלום: זה הסגנון כשנוהגים איפה ואיפה.

שאול יהלום: חברת הכנסת גוז'נסקי, אם היושבת-ראש לא תנהג איפה ואיפה, אז בבקשה.

ענת מאור: חברת הכנסת גוז'נסקי, אל תשיבי לו.

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, אני מזכירה לך את הזמן.

ענת מאור: בבקשה.

שאול יהלום: ובכן, מה שקורה כאן זה דבר ברור ביותר, שבניגוד לכל המצע של מפלגת העבודה ולכל ההבטחות של ראש הממשלה, ראש הממשלה וממשלתו והקואליציה מגישים לערפאת את המדינה הפלשתינית על מגש של כסף.

שאול יהלום: הדבר הראשון, הנושא הכי פשוט זה הנושא של הדרכון.

שאול יהלום: אם מותר להם להנפיק דרכונים, מחר הם ינפיקו 100,000 דרכונים, מיליון דרכונים, ויבואו מיליון אנשים לאזורי יהודה והשומרון, נניח עזה ויריחו, כתיירים.

שאול יהלום: והרי להם יש כל הסמכות המשפטית והטריטוריאלית במקום, ומיליון אנשים אלה לא עוזבים.

שאול יהלום: הרי לצה"ל אסור להיכנס לשם בכלל.

שאול יהלום: הרי המשפט שלנו לא חל שם.

שאול יהלום: ובכן, מיליון אנשים לא עוזבים.

שאול יהלום: אז מה כל הדיבורים על זכות השיבה של 100,000, של 200,000?

שאול יהלום: בו ברגע שהם אפשרו למדינה הפלשתינית בדרך, נקרא לזה כך, להנפיק דרכון – בזה הם קבעו שכל אדם, מכל רחבי העולם, יכול להיכנס לשטחי עזה ויריחו ויכול להישאר שם.

שאול יהלום: הדבר השני, וזה הסילוף הגדול ביותר, הוא ההשוואה עם קמפ-דייוויד.

שאול יהלום: מה שכתוב בהסכם קהיר הוא שניתן לרשות הפלשתינית סמכות טריטוריאלית.

שאול יהלום: כך זה כתוב בעמוד 5: "סמכותה של הרשות הפלשתינית מקיפה את כל העניינים הנכללים בתחום סמכותה הטריטוריאלית".

שאול יהלום: דהיינו, נתנו להם מה שלא היה מעולם בקמפ-דייוויד.

שאול יהלום: ולכן כל ההשוואות עם הסכם קמפ-דייוויד הן דמגוגיה, הן סילוף.

שאול יהלום: מעולם זה לא ניתן.

שאול יהלום: דבר נוסף.

שאול יהלום: עומדים כאן דוברי הקואליציה ואומרים: אנחנו דואגים ליישובים.

שאול יהלום: ובכן, לגבי יריחו אומנם עדיין מדובר שעוד אפשר, שההסכם הזה נחתם בלי ששטח יריחו סוכם, זה עדיין נושא פתוח.

שאול יהלום: אבל איפה טיפלו ביישובים?

שאול יהלום: טיפלו ביישובים – – –

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, אני מוסיפה לך דקה, ואני מבקשת ממך לסיים עד אז.

שאול יהלום: גברתי, אינני מסתפק בדקה.

שאול יהלום: אני מציע שתוסיפי לי את כל הזמן שהוספת לסגן השר וליד צאדק ולחבר הכנסת אפרים סנה.

שאול יהלום: הייתי כאן באולם וראיתי כמה הוספת.

שאול יהלום: כשתוסיפי, נראה.

ענת מאור: אוסיף לך עוד דקה בשביל להשוות עם חבר הכנסת וליד צאדק.

ענת מאור: אז יש לך עוד שתי דקות.

שאול יהלום: איך טיפלו ביישובים?

שאול יהלום: רבותי, אחד ממקורות הפרנסה והקיום של יישובי גוש-קטיף הוא חוף הים.

שאול יהלום: ובכן, מה אומר ההסכם?

שאול יהלום: ההסכם נותן לרשות הפלשתינית 5 ק"מ של חוף הים.

שאול יהלום: איזה חוף ים?

שאול יהלום: חוף הים המקביל לגוש-קטיף.

שאול יהלום: יותר מזה: מה פירוש לשמור על יישובים אם יש סעיף כזה: "לא תהיה כל בנייה של אתרים חדשים על-ידי ישראלים לאורך החוף"?

שאול יהלום: זאת אומרת, שאם מחר בגוש-קטיף, בשטח המצומצם שייתנו לו, ירצו לבנות מתקן, נניח מלתחה, מתקן למציל, הרי הסעיף הזה אוסר זאת.

שאול יהלום: ומדובר באותו ענף תיירות שהיישובים מתפרנסים וחיים ממנו, וזאת גולת הכותרת של האזור.

שאול יהלום: ובכן, מה פירוש להחזיק יישובים?

שאול יהלום: מה פירוש לתת להם את זכות הקיום?

שאול יהלום: פירושו של דבר שאלו מלים, מלים, מלים.

שאול יהלום: המטרה היא לחנוק אותם.

שאול יהלום: יכול להיות שפורמלית אומרים שהיישובים יישארו, אבל רוצים שכל התושבים יעזבו אותם.

שאול יהלום: זאת מטרתה של הממשלה.

שאול יהלום: הכנסת צריכה לדעת את האמת, מה חושבים שרי הממשלה על היישובים ומה יהיה בשליטתם גורל היישובים.

שאול יהלום: עכשיו דבר נוסף – מקומות קדושים.

שאול יהלום: אני באמת משבח את חברי הכנסת שערכו מאבק על בית-הכנסת "שלום על ישראל" ביריחו, ואף שבהסכם כתוב שהעניינים הדתיים במקום הזה יהיו בסמכות מדינת ישראל, הרי לא כתבו שמדינת ישראל אחראית לביטחונם של הלומדים והמתפללים במקום.

שאול יהלום: זאת אומרת, לכאורה מי ישמור על הישראלים שיהיו שם יום-יום – השוטרים הפלשתינים?

שאול יהלום: ואם יהיה שם מחבל, כידוע לכם, ויעשה איזה פיגוע, לא ישפטו אותו בישראל אלא ימסרו אותו לחבריו, המשטרה אשר בה אלפי רוצחים.

שאול יהלום: האם זה הפירוש של שמירה על בית-הכנסת "שלום על ישראל" ביריחו?

שאול יהלום: האם חברי הכנסת מוכנים לתמוך בעניין הזה?

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, אני מבקשת ממך לסיים, ולהזמין את הדובר הבא.

שאול יהלום: אני מסיים מחוסר זמן, ואנא, אל תאיצי בי, הרי אמרתי לך שאני מרגיש איפה ואיפה בניהולך.

שאול יהלום: מה שקורה כאן זה שמדינת ישראל היום, בראשות ממשלת ישראל הפועלת באורח לא דמוקרטי, בניגוד לכל הערכים שגודלנו וחונכנו על-פיהם, עושה מהפכה בהשקפה הציונית, מקבלת על עצמה כרגע – מי יודע מה היא עוד תביא – רק את העובדות שנקבעו במלחמת השחרור ועוצרת את התהליך הציוני, שפירושו גאולת ארץ-ישראל, שחרור כל ארץ-ישראל לפחות עד הירדן.

שאול יהלום: היא אומרת: כל מה שלא שוחרר במלחמת השחרור, אנחנו רוצים, מרצון, למסור למדינה שתהיה מדינה של ארגון הטרור בראשות יאסר ערפאת.

שאול יהלום: בושה וחרפה לממשלה הזאת, שהולכת וחותמת ומובילה הסכם כשהעם לא אתה, הסכם המנוגד למצע, מנוגד לדרך שהיא עצמה אפילו הבטיחה לפני הבחירות.

שאול יהלום: אני קורא לממשלה הזאת להתפטר.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: אני מזמינה את חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

ענת מאור: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ, ואחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אליעזר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שהתחיל הדיון היום שאלו אותי כמה אנשים, ואני גם הסכמתי עמם: לשם מה בכלל אנו זקוקים לדיון, מה האפקטיביות שבו?

אליעזר זנדברג: הלוא בסופו של הדיון, אם תהיה הצבעה, יש בכנסת הזאת רוב דורסני, רוב שמתעלם מהרצון האמיתי של העם, רוב שהושג על-ידי הטעיית העם לגבי הדרך שהממשלה תפעל בה, רוב שיאשר אותו.

אליעזר זנדברג: וזה לא משנה מה כתוב בהסכם הזה, הרוב יאשר אותו.

אליעזר זנדברג: שאלו אותי: לשם מה כל הדיון?

אליעזר זנדברג: מדוע אנחנו צריכים לעלות, לדבר, לומר את הדברים?

אליעזר זנדברג: אבל אני אמרתי שלמרות הרוב האוטומטי הזה הדיון כאן חשוב.

אליעזר זנדברג: הדיון כאן חשוב כדי שלרוב בציבור, המתנגד להסכם הזה, יהיה פתחון-פה מעל במת הכנסת.

אליעזר זנדברג: הדיון כאן חשוב, כדי שביום שבו יבואו ויחקרו את המחדל המתבצע לנגד עינינו – הדברים שאמרנו כאן יהיו בפני החוקרים.

אליעזר זנדברג: הדיון כאן חשוב בשביל ההיסטוריה, ההיסטוריה של מדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: זה נכון שבסופו של דבר הרוב האוטומטי יקום ויצביע, אבל אנחנו נאמר את דברינו, מכיוון שהדברים שאנחנו אומרים הם הדברים שמבטאים את רצונו האמיתי של הציבור בישראל, מכיוון שהדברים שאנחנו אומרים מבטאים את הדאגה האמיתית של הציבור במדינת ישראל מפני מה שממשלת ישראל עושה היום, מפני הסכנות שממשלת ישראל מביאה אותנו אליהן.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להזכיר בפתח הדברים שלי מה הוא בעצם שלום ובשביל מה הלכנו לתהליך הזה.

אליעזר זנדברג: שלום עבורי, בראש ובראשונה, הוא מצב שבו במדינת ישראל לא יירצחו יהודים רק בשל היותם יהודים.

אליעזר זנדברג: זה שלום, זה הבסיס, זה לב השלום.

אליעזר זנדברג: אמרו לנו אנשי השמאל, שהדרך למטרה הזאת עוברת אצל יאסר ערפאת.

אליעזר זנדברג: אמרו לנו: יאסר ערפאת הוא בעל הבית, יאסר ערפאת הוא המוציא והמביא, בלעדיו לא ייכון שלום, בלעדיו לא יפסיקו לרצוח יהודים רק בשל היותם יהודים, פה בארץ-ישראל.

אליעזר זנדברג: והלכו אנשי השמאל וחתמו עוד בחודש ספטמבר על הסכם עם יאסר ערפאת.

אליעזר זנדברג: ויאסר ערפאת, באותו הסכם בעצם, עשה צעד לשלום, ולכאורה היינו צריכים לצפות שלמן אותו רגע יהיה שלום, לפחות באותה גזרה שיאסר ערפאת אחראי לה והוא התחייב לגביה.

אליעזר זנדברג: והנה, רבותי, יש דוח, דוח של קבוצה שקוראים לה "מבט לשלום", זו קבוצה א-פוליטית, שבדקה מה קרה למן 13 בספטמבר 1993.

אליעזר זנדברג: ואני אומר לכם: למעלה מ-20 מעשים של רצח ופעולות טרור אלימות בוצעו על-ידי אנשי "פתח" בשטחי יהודה, שומרון וחבל-עזה ובכל שטח מדינת ישראל למן אותו יום.

אליעזר זנדברג: ואני שואל את עצמי: זה שלום?

אליעזר זנדברג: בשביל זה אנחנו מתקדמים הלאה?

אליעזר זנדברג: הלוא המטרה היתה, כפי שאמרתי, להפסיק את הרצח, והנה ארגונו של יאסר ערפאת, יאסר ערפאת עצמו שותף למעשי רצח גם בהמשך.

אליעזר זנדברג: הוא כבר לא מכבד את ההסכם, עוד לפני שהוא קיבל את האדמה שהוא כל כך חולם עליה.

אליעזר זנדברג: אמרו לנו: המצב השתנה, הנה בשטחים תראו מה קורה – כך אמרו לנו – תראו, עכשיו הם מבינים, הם רוצים שלום, נפשם יוצאת אל השלום.

אליעזר זנדברג: אתמול הגיעו שוטרים ראשונים של המשטרה הפלשתינית, שלצערי עתידה או עלולה להיות גם הצבא הפלשתיני, הגיעו אל דיר-אל-בלח.

אליעזר זנדברג: לכאורה הציבור המשולהב היה צריך לשמוח, לגשת אל האנשים הישראלים במקום, אל החיילים, ולומר: הנה שלב ראשון לשלום, מעכשיו האלימות נפסקת.

אליעזר זנדברג: אבל כולנו יודעים מה קרה שם, כולנו יודעים כיצד תקפו את חיילי צה"ל באבנים, כולנו יודעים על פעולות הטרור והירי שהתרחשו, אחרי שחתמו על ההסכם בשבוע שעבר.

אליעזר זנדברג: ואני תוהה: זה שלום?

אליעזר זנדברג: כך עושים אנשים שהם שוחרי שלום?

אליעזר זנדברג: כך מתנהגים אנשים שרוצים לפתוח דף חדש ביחסים עם מדינת ישראל?

אליעזר זנדברג: לדעתי, זו "עבודה בעיניים".

אליעזר זנדברג: לא שוחרי שלום, לא דורשי שלום.

אליעזר זנדברג: אבל אנחנו צריכים לפקוח את עינינו היטב ולבדוק היטב למה הם מתכוונים, מה כוונתם האמיתית.

אליעזר זנדברג: היות שאני חושב שצריכה להיות מידה מסוימת של חשדנות, מאוד שמחתי כשקראתי בהסכם, שמונח היום אצלנו, על שולחננו, שיש ראש פרק מיוחד – בעמוד 11 לקבוצה הראשונה, סעיף 20 – אמצעים בוני אמון.

אליעזר זנדברג: אני אמרתי: או, הנה סוף-סוף ממשלת ישראל חתמה על הסכם וחייבה את הצד השני, את אש"ף הרוצחים, לבנות מחדש את האמון, לעשות מעשים שיגרמו לנו להאמין בהם, לעשות מעשים שיגרמו לנו להבין או לחשוב שבאמת כוונתם היא לשלום, ושכל מעשי הרצח והטרור והאלימות שהם ממשיכים לעשות, זו לא כוונתם האמיתית.

אליעזר זנדברג: אני באתי וקראתי וניסיתי לראות מה הם האמצעים בוני האמון שאש"ף התחייב להם.

אליעזר זנדברג: ובסעיף הזה יש חמישה תת-סעיפים.

אליעזר זנדברג: הראשון מדבר על אסירים ועצירים פלשתינים שישראל תשחרר עד חתימת ההסכם.

אליעזר זנדברג: סעיף 2 מדבר על העצירים והאסירים שממשלת ישראל תשחרר אחרי חתימת ההסכם.

אליעזר זנדברג: הסעיף השלישי קשור לסעיף השני.

אליעזר זנדברג: הסעיף הרביעי מדבר על כך שהערבים הפלשתינים לא יפגעו במשתפי הפעולה אתנו.

אליעזר זנדברג: והסעיף החמישי מדבר על כך שאנשים שביצעו עבירות מסוימות לא יועמדו לדין בגינן.

אליעזר זנדברג: בזה מסתיים הפרק.

אליעזר זנדברג: רבותי, איפה הצעדים בוני האמון שצריכים לעשות הפלשתינים הערבים, שבמשך שנים ביקשו לחסל אותנו, להשמיד אותנו, לרצוח אותנו?

חנן פורת: למה צריך צעדים בוני אמון?

חנן פורת: הם לא מספיק אמינים?

אליעזר זנדברג: איך אנחנו אמורים להאמין לצד השני, אם הצד השני, ברגע האחרון, כמעט שלא חותם על ההסכם, ממשיך בפעולות הרצח, ממשיך בפעולות התקיפה, ולא מתחייב לבצע אפילו צעד בונה אמון אחד?

אליעזר זנדברג: לדעתי, זאת רשלנות פושעת להגיע לכלל הסכם כזה ולחתום עליו.

אליעזר זנדברג: אבל הרשלנות הנפשעת האמיתית, גברתי היושבת-ראש, איננה במה שכתוב בהסכם אלא במה שלא נמצא בו.

אליעזר זנדברג: אני מבקש לומר, ואני אומר את זה פעם אחר פעם:

אליעזר זנדברג: בהסכם הזה אין התייחסות לשאלות הבעייתיות האמיתיות, לשאלות הקריטיות.

אליעזר זנדברג: הדיון בשאלות האלה נדחה לעוד חמש שנים.

אליעזר זנדברג: אני מדבר על שאלת ירושלים, אני מדבר על זכות השיבה במובן הרחב, שכן יאסר ערפאת ואש"ף לא זנחו את התביעה לזכות השיבה לכל שטחי – מה שהם קוראים פלשתין, ועל עתיד ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל.

אליעזר זנדברג: השאלות האלה הן שאלות שלהערכתי כרגע הן בלתי פתירות ועתידות להכניס אותנו לסיטואציה בעייתית ביותר, מכיוון שאם בעוד חמש שנים המשא-ומתן יתפוצץ ולא נגיע לכלל הסכמה, מכיוון שהצד השני יעמוד על שלו ואנחנו לא נוכל להסכים, למשל, לחלוקת ירושלים או למתן זכות שיבה לפליטים שעזבו ב-1948 – מה יהיה אז?

אליעזר זנדברג: הלוא התהליך שאנחנו הולכים בו עכשיו הוא תהליך בלתי הפיך.

אליעזר זנדברג: מה נאמר?

אליעזר זנדברג: נאמר ליאסר ערפאת – תחזור לתוניס?

אליעזר זנדברג: נאמר ליאסר ערפאת – תן לנו 13,000 או יותר כלי נשק שהתרנו לך להתחמש בהם?

אליעזר זנדברג: נאמר לו – אנחנו לא מכירים עוד באש"ף, תחזיר את שטחי האוטונומיה?

אליעזר זנדברג: הלוא זה בלתי אפשרי, הלוא זה בלתי מעשי, מצב כזה לא יכול לקרות.

אליעזר זנדברג: ובסיטואציה הקיימת כיום, שעה שאנחנו נותנים ליאסר ערפאת אדמה, תשתית ארגונית להקמת מדינה – ותהיה מדינה פלשתינית, אני חושש, ודברי ממשלת ישראל בעניין הם הבל; מדינה כזאת תקום ברגע שניתן לה את האפשרות ליצור את התשתית – ברגע שאנחנו עושים את הדברים האלה, ודוחים את השאלות הבעייתיות האמיתיות לסופו של התהליך, אנחנו ממלכדים את עצמנו, אנחנו מובילים את עצמנו בדרך מסוכנת שאין לה תשובה ואין לה פתרון.

אליעזר זנדברג: לממשלת ישראל אין ומעולם לא היו פתרון או תשובה על השאלות שאני מעלה כאן היום.

אליעזר זנדברג: בכל הנאומים הרבים שאנשי ממשלת ישראל ונציגיה, שריה, תומכיה, נאמו בכנסת ישראל, כאן, מעל הדוכן הזה, לא ניתנה תשובה על השאלה מה יהיה, איך נפעל, מה נעשה אם בסופו של תהליך, בשל השאלות הקריטיות האלה, אנחנו נגיע למצב שהמשא-ומתן יתפוצץ, איך נתנהג ביחס למה שהגענו אליו עד עכשיו.

אליעזר זנדברג: לדעתי, זו הסכנה האמיתית בהסכם, אף שהיא לא כתובה בהסכם עצמו.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לסיים את דברי בעניין אחר: רבים מאנשי השמאל מתהלכים בגאווה גדולה ומספרים לנו, שבשביל לעשות שלום צריך אומץ לב, בשביל לעשות שלום צריך לגלות שאר-רוח, גבורה.

אליעזר זנדברג: אני קורא לאנשי השמאל לגלות אומץ לב בנקודה אחת, פשוטה וחשובה: ללכת לבחירות ולקבל או לא לקבל את אמונו של הציבור במהלכים שהם מבצעים, מכיוון שחשוב מאוד לדעת ולזכור – – –

תמר גוז'נסקי: מה עם בזבוז כספי הציבור?

רון נחמן: איפה, בהסתדרות?

אליעזר זנדברג: אני אסביר לך, חברת הכנסת גוז'נסקי: עדיף לבזבז כספי ציבור מלסכן את שלומה של מדינת ישראל, עדיף לבזבז כספי ציבור על מערכת בחירות מאשר להקריב את החיים של תושבים המדינה בשל הסכם אומלל, מסכן, שימוטט אותנו בעתיד.

תמר גוז'נסקי: ראינו את מלחמת לבנון, כמה היא עלתה לנו.

תמר גוז'נסקי: המנהיג שלך.

חיים דיין: – – –

אליעזר זנדברג: אני רוצה לומר דבר אחר, חברת הכנסת גוז'נסקי: אתם, אנשי השמאל, אמרתם פעם אחר פעם, לפני עשר שנים ויותר, שלמלחמה צריך הסכמה לאומית רחבה, שלמלחמה צריך קונסנסוס.

אליעזר זנדברג: ואני אומר לכם: למלחמה, כמו גם לשלום מהסוג שאתם רוצים להוביל אליו, צריך קונסנסוס, צריכה להיות הסכמה לאומית רחבה.

אליעזר זנדברג: תלכו לציבור.

אליעזר זנדברג: הטעיתם את הציבור, הבאתם את הציבור לחשוב שאתם מנהלים מדיניות אחרת.

אליעזר זנדברג: סיפרתם שלא תרדו מרמת-הגולן, אמרתם שלא תדברו עם אש"ף, אתם אמרתם את זה.

אליעזר זנדברג: פתאום הפכתם את עורכם, פתאום אתם מתנהגים בצורה אחרת.

אליעזר זנדברג: זו זכותכם לשנות את דעתכם, אבל מכיוון שהטעיתם את הציבור בשעה שהוא בחר בכם, כי הוא מעולם לא הסמיך אתכם לעשות את המעשים שאתם עושים היום, אתם צריכים להיות אמיצים והגונים מספיק ללכת לבחירות חדשות ולומר לציבור: זו דרכנו, ואתה הציבור תשפוט.

אליעזר זנדברג: אם תבחר בנו, נמשיך הלאה; אם לא, אז לא.

אליעזר זנדברג: אני יודע את התשובה.

אליעזר זנדברג: הרוב במדינת ישראל מתנגד לדרך שממשלת ישראל הולכת בה, הרוב במדינת ישראל מאמין וחושש שהעתיד שצפוי לנו, אם נמשיך בדרך הזאת, מהווה סכנה לעצם הקיום שלנו.

אליעזר זנדברג: אני משוכנע שלא תצליחו לזכות במערכת בחירות נוספת, אבל אני חושב שההגינות הציבורית ואומץ הלב הציבורי מחייבים אתכם לעשות את זה.

אליעזר זנדברג: לכן אני קורא לממשלת ישראל ביום הזה, שבו מקיימים דיון על ההסכם שכבר נחתם: גלו אומץ לב ציבורי, תלכו לציבור, תשאלו אותו מה דעתו עליכם.

אליעזר זנדברג: אני את התשובה יודע.

אליעזר זנדברג: תודה.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת אברהם רביץ, אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת שלמה בניזרי.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, למה שום נציג ממשלה לא נוכח בדיון חשוב כזה?

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ממשלה אין.

אברהם רביץ: שוב אנו נקראים לאשר בדיעבד את פעולות הממשלה שכבר נעשו, ואין אחר מעשה הממשלה כלום.

אברהם רביץ: גם אני חושב, גברתי היושבת-ראש, שדיון כזה, שאמור לפחות לתת כבוד לחברי הכנסת בכך שהממשלה מבקשת לשמוע את דעתם – – –

משה קצב: סלח לי, אדוני, לא כבוד לחברי הכנסת אלא כבוד לכנסת כמוסד ריבוני של נציגי העם.

אברהם רביץ: הכנסת היא הרכב של חברי הכנסת בסופו של דבר.

אברהם רביץ: הממשלה מבקשת לשמוע את דעתם של חברי הכנסת.

אברהם רביץ: הרי בצורה כזאת ובקוצר הזמן שניתן לחברי הכנסת לעיין בהסכם אין זה מכובד, וגישה זו אינה מלמדת כי הממשלה באמת מעוניינת ומתחשבת בדעתם של חברי הכנסת.

אברהם רביץ: אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, להתמקד בנקודה שנראית לי כחשובה ביותר עבורנו, והיא שאלת היכולת האמיתית, המעשית, ליהודים לגור, לבנות ולהיבנות, להתפתח וליצור, לנטוע ולקצור בכל שטחי ארץ-ישראל, בכלל זה יהודה, שומרון ועזה, אם הם חפצים בכך, וכל זאת בביטחון ובשלווה, כבני אדם היושבים על אדמתם בכל מקום בעולם ששלום בו, ובמיוחד עבור יהודים בארץ-ישראל, אשר עליה נאמר: "וישבתם לבטח בארצכם".

אברהם רביץ: הרי כל הסיבה שאמרו לנו ושלשם כך נכנסה לממשלת ישראל למהלך ההסדר המדיני – הסיבה היתה, שנאמר כי בכך נמנע שפיכות דמים וכל עמי האזור יוכלו לחיות בשלום ללא הרג וסבל.

אברהם רביץ: אני חושב כי הכוונה היתה אולי גם עבור העם היהודי.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, לפני כמה ימים צפיתי יחד עם כמה מעמיתי בטקס החתימה.

אברהם רביץ: אני מספר לכם: ישב לידי חבר כנסת שמצוי מאוד במתרחש באש"ף ובעולם הערבי.

אברהם רביץ: שאלתיו: האם אנו צפויים כעת לחששות לפחות, כי אומנם בעזה וביריחו ייפסקו מעשי הטרור אבל הם דווקא יגברו באזורים אחרים, ביהודה, בשומרון, ולו רק כדי ללמד את עם ישראל שעלינו לפנות יהודים משטחים נוספים בארץ-ישראל?

אברהם רביץ: ואני קיבלתי אישור מאותו חבר כנסת, והוא יודע מה הוא אומר.

אברהם רביץ: קיבלתי אישור על ההשערה המחרידה הזאת, שאכן היום אנו צפויים לקבל שיעור נוסף וקשה יותר ומחריד יותר וכואב יותר בכל חלקי ארץ-ישראל.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אומנם יש ויכוח אידיאולוגי בין חלקי העם לגבי הנחיצות, החיוניות, והצדק והמצווה והצורך בהתיישבות היהודית בכל חלקי ארץ-ישראל.

אברהם רביץ: אבל דבר אחד ברור וצריך להיות מובן וידוע לכולנו, וזה צריך להיות מובן גם לממשלה: גם אם יהודים מספר הגרים ביהודה ובשומרון יעזבו בגלל צוק העתים, בגלל המצב הביטחוני והכלכלי, שלפחות בחלקו ממשלת ישראל אשמה, הרי עשרות אלפי יהודים מאמינים, דורשי ארץ-ישראל, המתלהבים בחום לבם לרצות אבניה ולחונן עפרה, הרואים את מצוות יישוב ארץ-ישראל בכל מקום כאחת מהמצוות הכלליות של תורתנו, הם ימשיכו בכל מחיר, גם בעוני, במצוקה, בסכנה, בדמעות, ויעשו זאת בשמחה, להיות דבקים בארץ ולא להניחה לזרים.

אברהם רביץ: זאת תהיה המציאות, שעשרות אלפי יהודים יקרים אלו יגורו בכל מקום וינועו בכל הדרכים, ולא משנה על אילו הסכמים יחתמו כאן בממשלת ישראל.

אברהם רביץ: ואני רוצה לומר לעצמנו: הרי זו תהיה המציאות, ואותה אין אנו רוצים לשנות, ובמיוחד לא נוכל לשנות.

אברהם רביץ: ואני שואל: הרי מציאות כזו היא חזקה דיה, לפחות כמו העובדה שכאשר נציגי ממשלת ישראל באים ומסבירים את המהלך המדיני, הם נוהגים לציין כי קיימת מציאות של מיליון ו-800,000 פלשתיניים, ואין ביכולתנו לשנות את המציאות הזאת.

אברהם רביץ: וכי המציאות, או העובדה ההיסטורית האמיתית, העובדה הדתית לדורותיה, שיהודים גרים ויגורו בארץ-ישראל, איננה מציאות שלא ניתן ואיננו רוצים לשנות אותה?

אברהם רביץ: המציאות הזאת חייבת לעמוד בראש מעיינינו.

אברהם רביץ: ואני שואל: מדוע כל שלב בהסכם לא יראה לנגד עיניו את עובדת החיים החשובה הזאת, כי יהודים ימשיכו לחיות ולשגשג, בדורנו ובדורות הבאים?

אברהם רביץ: מדוע בהסכם זה שהונח לפנינו, בשלביו השונים, אין תנאי ראשוני, מכריח, מחייב, שיעמיד במבחן את כל ההסכם, שיעמיד במבחן את המציאות הזאת שיהודים ימשיכו לגור בכל חלקי ארץ-ישראל?

אברהם רביץ: אני מבקש לומר, כי גם אם יהודים לא היו גרים ביהודה ובשומרון, גם אם לא היתה מציאות כזאת, כיצד היינו יכולים לחתום על הסכם שאינו מבטיח את האפשרות המעשית ליהודים לגור בארץ המובטחת, בארץ הקודש, אם הם חפצים בכך?

אברהם רביץ: הרי יהודים יכולים ומסוגלים לגור בכל מקום בעולם, וזה המקום היחיד שידיהם של יהודים חותמות על הסכמים כאלה, שבמקום היחיד בעולם, בארץ-ישראל, לא יוכלו יהודים לחיות בשלום, בביטחון ובשלווה.

אברהם רביץ: למשל, אני שואל, גברתי היושבת-ראש – אני פונה אלייך, כי את אולי היחידה שמייצגת כאן את מחנה השמאל – מדוע לא הוכנס סעיף ראשון לאחד מן ההסכמים, החל ממדריד ועד הנה, סעיף שהיה נותן כיוון מחשבה, למשל, שיצטרכו לבטל את כל האיסורים של כל מדינות ערב ושל הווקף למכור קרקע ליהודים?

אברהם רביץ: הרי היום אם מוסלמי מוכר קרקע ליהודים, את יודעת, גברתי היושבת-ראש, שדינו מוות.

אברהם רביץ: לא שינו את הדבר הזה.

אברהם רביץ: ירדן לא שינתה, הידידה הטובה; ירדן לא שינתה.

אברהם רביץ: הפלשתינים לא אומרים זאת.

אברהם רביץ: מה זה כואב להם?

אברהם רביץ: מדוע לא עמדנו על כך שבאחד ההסכמים יהיה כתוב, שאסור לאסור על ערבים פלשתינים למכור קרקע ליהודי במחיר מלא, אם הוא חפץ בכך ומוכן לשלם את המחיר המלא?

אברהם רביץ: הרי זה היה איתות אמיתי לרצונם להראות שדבריהם אכן כנים, שהם באמת רוצים בשלום.

אברהם רביץ: כאן עולים חברי כנסת ואומרים: נגור יחד, במדינה אחת, שני העמים.

אברהם רביץ: מה, במדינת ישראל יכול להיות חוק כזה?

אברהם רביץ: את היית מסכימה, גברתי היושבת-ראש, לחוק כזה שיאסור למכור קרקע לערבים, למוסלמים?

אברהם רביץ: לא היית רוצה להחזיר לכאן את האפריקאנס מאפריקה, העניין הזה בטל.

אברהם רביץ: המקום היחיד בעולם שיש בו אפליה מן הסוג הזה, שיהודים לא יכולים לקנות קרקעות ולהיות בטוחים בחייהם, למוכרים ולקונים, איפה הוא?

אברהם רביץ: – בארץ-ישראל, בארץ הקודש, בארץ שהקדוש-ברוך-הוא הבטיח לנו אותה.

אברהם רביץ: ואני אומר, חברי הכנסת, אני חושב שבהסכם הזה, שלא הספקנו לקרוא בו, אבל אני יכול לתאר לעצמי מה כתוב, ובעיקר מה לא כתוב, העיקר חסר מן הספר – שמירת חיי היהודים בארץ-ישראל.

אברהם רביץ: הרי לשם כך נכנסנו להסכם.

אברהם רביץ: הרי אם מדברים על כך ששני עמים יוכלו לדור ביחד בשלום ובשלווה, האין זה צריך לכלול גם את שמירת החיים, השלום והשלווה של העם היהודי והביטחון בכל מקום שבו יהודים גרים?

אברהם רביץ: ואת זה צריך להעמיד במבחן.

מרדכי גור: לרבות השירות הצבאי של כולם.

אברהם רביץ: לרבות השירות הצבאי של כולם.

אברהם רביץ: אדוני סגן השר, אני חושב שמה שעשית עכשיו לא היה הוגן.

מרדכי גור: זה היה הוגן מאוד.

אברהם רביץ: אני לא חושב, בהחלט לא.

אברהם רביץ: אני אגיד לך, אדוני סגן השר, אתה יכול להתמודד אתי על הבעיה הזאת במישור אידיאולוגי ובכל מישור אחר, אבל אל תחשוד אף ביהודי חרד אחד שהוא פחות חרד או זכאי להיות פחות חרד לביטחונה של מדינת ישראל ולביטחונם של יהודים בארץ-ישראל.

מרדכי גור: מותר לי לענות?

ענת מאור: ברשות

ענת מאור: כם, אני רוצה להגיד שזמנו של חבר הכנסת אברהם רביץ תם.

אברהם רביץ: תראה, אתה יודע שיש לנו אולי חילוקי דעות בהשקפה הזאת, בתרומה של תלמידים שיושבים ועוסקים בתורה לקיומו של עם ישראל, אבל לא זה המקום להציג את חילוקי הדעות האלה.

ענת מאור: חבר הכנסת רביץ, זמנך תם.

ענת מאור: מלה לסגן השר, ואחר כך מלה מסכמת שלך, חבר הכנסת רביץ.

ענת מאור: בבקשה, אדוני סגן השר.

מרדכי גור: א.

מרדכי גור: לא רמזתי ולא חשבתי מעולם שיהודי כלשהו חרד פחות ממני לביטחון.

אברהם רביץ: אבל חברי הכנסת חשבו.

מרדכי גור: אבל מה שאני מבקש זה שלא יהיה אף יהודי אחד שחושב שהוא חרד לביטחון יותר ממני.

אברהם רביץ: אני מסכים, אבל מותר לי לחשוב שאתה טועה.

מרדכי גור: וחלק מהדברים שאמרתי – – –

אברהם רביץ: אדוני סגן השר, אתה יודע שאני לא חושד בך וגם לא במר רבין ולא במר פרס, אבל מותר לי לחשוב שהם טועים.

אברהם רביץ: גם עליך מותר לי לחשוב שאתה טועה.

ענת מאור: חבר הכנסת רביץ, זמנך תם, לכן אני מבקשת משפט מסכם.

אברהם רביץ: אם זמני תם, אני אומר רק: "ולירושלים עירך ברחמים תשוב".

אברהם רביץ: חוץ מרחמי שמים, אני לא יודע מה יכול לעזור לנו.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: בהסכמת חברי הכנסת אני משנה את סדר הדוברים.

ענת מאור: רשות הדיבור לחבר הכנסת שלמה בניזרי, אחריו – לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – לחבר הכנסת אלכס גולדפרב.

מרדכי גור: – – –

אברהם רביץ: – – –

שלמה בניזרי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, כמדומני, אני אתרום הרבה דקות לדיון הזה, מכיוון שדשנו כל כך – – –

ענת מאור: הרי זה משובח.

שלמה בניזרי: – – – הרבה מלים נאמרו, ולכן אסתפק רק בכמה משפטים.

שלמה בניזרי: התחושה שלי, מאז השבוע שעבר עד היום, היא כהגדרת הפסוק: "עין במר בוכה", אבל מצד אחר: "ולב שמח".

שלמה בניזרי: עין במר בוכה, כמובן, על השטחים, שטחי ארץ-ישראל, שכל כך חביבה ונערצת, אני חושב על כל יהודי, ולכן לא לשווא שאפו יהודים להגיע דווקא לארץ-ישראל, בגלל קדושתה, חשיבותה ההיסטורית והקשר והזיקה המיוחדת שאנחנו מרגישים.

שלמה בניזרי: לכן עין במר בוכה כשאנחנו רואים שאנו נאלצים להיפטר מחלקי ארץ-ישראל, וכמובן, אני מדבר בעיקר על יריחו, פתחה של ארץ-ישראל, השטח הראשון שנכבש על-ידי בני ישראל בכניסתם לארץ.

שלמה בניזרי: אבל, מאידך גיסא, אני רוצה לקיים את המשך הפסוק – ולב שמח.

שלמה בניזרי: לב שמח על ההיפטרות מהצרה הזאת בעיקר, שנקראת "עזה", כל אותן צרות צרורות.

שלמה בניזרי: עין במר בוכה ולב שמח – באמת יהודים צריכים לשמוח, ואני יודע שלפחות בנושא של עזה, או בשלב הזה של הסכם הביניים, יש קונסנסוס רחב כל כך בתוך הבית הזה.

שלמה בניזרי: אבל מה לעשות?

שלמה בניזרי: פוליטיקאי נשאר פוליטיקאי והוא חייב להביע את דעתו ואת צעקתו, שאלמלא כן, מה הוא יעשה אחר כך, בבחירות הבאות?

שלמה בניזרי: כמובן, נכון שיש נקודות תורפה בתוך ההסכם.

שלמה בניזרי: להגיע לשלמות בכל ההסכמים – ודאי שאנחנו רחוקים מלהגיע לשלמות.

שלמה בניזרי: שלמות היא דבר קיצוני וקשה מאוד להגיע אליו, אבל, בכל אופן, אנחנו רואים את ההשתדלות הרבה של הממשלה בהסכם הזה.

שלמה בניזרי: אני רק רוצה להתייחס לנקודות מספר שציינו פה חברי הכנסת שאול יהלום ומודי זנדברג.

שלמה בניזרי: הם אומרים שאין רוב.

שלמה בניזרי: מה זאת אומרת "אין רוב"?

שלמה בניזרי: אנחנו, ש"ס, כן תומכים בהסכם, עם הסתייגויות, ואנחנו נביע את זה בערב, בהצעת הסיכום שלנו.

שלמה בניזרי: אומנם לא נצביע עם הממשלה, אבל לא מפני שאנחנו לא תומכים בהסכם, אלא אנחנו תומכים והלכנו לאורך כל הדרך עם הממשלה, אף שלא תמיד היינו בתוך הממשלה, אבל זה היה יותר מנימוקים קואליציוניים, למעט נושא הביטחון שבו תמיד התעקשנו ואמרנו שלא נוכל לתמוך בממשלה.

שלמה בניזרי: אבל למעשה לגבי העיקרון של תהליך השלום ודאי שש"ס תמיד הסכימה, אלא שיש לנו הסתייגויות, ואת ההסתייגויות נביע, כמובן, בהודעת הסיכום.

שלמה בניזרי: במפגשים שהיו לנו עם ראש הממשלה ועם סגן שר הביטחון הבענו את חששותינו לגבי הסכם יריחו בכמה נושאים ביטחוניים, ואני חייב לציין שחלק גדול מהפניות שלנו אל סגן שר הביטחון ואל שר הביטחון ואל ראש הממשלה אכן נענו ויושמו היטב בשטח, הודות לבקשותיה של ש"ס, ומפה ראית את התחשבות הממשלה, שלא דואגת אך ורק לרווחתם של ערפאת וחבריו, אלא בראש ובראשונה דאגה לרווחתם של מתיישבים, שנמצאים בתוך אזורים שלא תמיד הממשלה מסכימה שהם צריכים להיות נוכחים שם, ואני חושב שחלק גדול מעם ישראל אכן לא מסכים שצריכים להיות יהודים בנצרים ובמקומות כאלה.

שלמה בניזרי: אבל מה לעשות, בשלב הזה של ההסכם הם נמצאים שם והם צריכים לקבל את הביטחון, ולפי ההסכמים הם באמת אמורים לקבל את כל הביטחון.

שלמה בניזרי: מה זה "אין רוב דמוקרטי", שהם אומרים זאת כל הזמן?

שלמה בניזרי: רוב דמוקרטי זה רק בארנונות ובמסים?

שלמה בניזרי: אז אתה אומר, הנה, הצלחנו להעביר הצעת חוק?

שלמה בניזרי: אז אתה כן טוען שהעם הסכים?

שלמה בניזרי: גם בארנונות ובמסים, חלק גדול מהעם, ואולי רוב העם לא מסכים לאותה הצעת חוק שבאה ומטילה עליו מסים.

שלמה בניזרי: ואז מה הכול אומרים?

שלמה בניזרי: – אדוני, יש פה רוב לממשלה.

שלמה בניזרי: נכון שאולי בציבור היום יש הרגשה ותחושה על-פי כל ההפגנות של אנשי הימין, שאולי אין רוב לממשלה הזאת.

שלמה בניזרי: אבל רוב הוא רוב, ורוב הוא רוב דמוקרטי, ואפילו ש"ס תומכת או לא תומכת, יש הרוב של הערבים.

שלמה בניזרי: אני רוצה לראות שאותה תחושה תהיה כשיגידו על חברי סנאט או חברי קונגרס במדינות בארצות-הברית או בשאר מדינות אירופה, שהקול של היהודים שם אינו שווה כיוון שהם אזרחים שאינם שווי זכויות.

שלמה בניזרי: אני לא בא לדאוג פה רק לערבים, יש מי שידאג להם, יש להם הרבה פיות פה.

שלמה בניזרי: אבל אם אנחנו באים לדבר בצורה דמוקרטית, תדברו דמוקרטיה עד הסוף ותפסיקו עם מס השפתיים וכל הדיבורים הללו המיותרים, שאין בהם שום אמת והם יכולים אך ורק להגביר את האנטישמיות בעולם כלפי יהודים, ברגע שבמדינת ישראל מנסים ליצור את האיפה ואיפה, שיש הבדל בין אצבע של ערבי לבין אצבע של יהודי.

שלמה בניזרי: זו הגברת האנטישמיות בעולם שכנסת ישראל משדרת ברגע שמשתמשים במלים כאלה, אני לא רוצה להגיד חצופות, אבל מלים שלא מתאימות בכל אופן ליהודים שמבקשים מאחרים קצת מוסר, שלא ינהגו בנו בצורה אנטישמית.

שלמה בניזרי: הם אינם שוחרי שלום, אמר חבר הכנסת זנדברג.

שלמה בניזרי: אז מה אנחנו מצפים באמת מאנשים שנמצאים במצוקה נוראה?

שלמה בניזרי: אנחנו מכירים את המנטליות של הערבים.

שלמה בניזרי: אני מצפה שהם יהיו שוחרי שלום?

שלמה בניזרי: כבר אמר ראש הממשלה בתחילת דרכו של השלום, אנחנו לא עושים שלום עם אוהבים, אנחנו עושים שלום עם אויבים.

שלמה בניזרי: אין מה לעשות.

שלמה בניזרי: אלה הפרטנרים שלנו ואנחנו נמשיך לעשות אתם את הדברים.

שלמה בניזרי: אבל, אדוני סגן שר הביטחון, אנחנו צריכים לדעת לשדר מסר ברור לעם ישראל, כי יש תחושה שלמעשה בעבור הנעדרים והשבויים, אם הם שבויים, לא נעשה מספיק.

שלמה בניזרי: ברגע שאנחנו מדברים על תוכנית של שחרור 5,000 אסירים ואנחנו לא עושים שום התניה – לא שמענו, לא ראינו בהסכם, אולי אני טועה – לגבי שחרורם של הנעדרים, למעט בכל שיחה, בכל נושא, בכל פורום, משתדלים להעלות את הנושא, אבל כמובן אלה דיבורים ששבים ריקם, לדעתי צריך לעשות משהו יותר מעשי, יותר קשה, יותר נוקשה, משהו עם התניה בתהליך השלום, שיוכל להחזיר אותו מספר, אומנם מצומצם, אבל בעם ישראל אין מספר מצומצם.

שלמה בניזרי: כל המציל נפש אחת מישראל כאילו הציל עולם מלא.

שלמה בניזרי: כלומר, כל יהודי הוא בגדר של עולם ומלואו.

שלמה בניזרי: לדעתי, לא נעשה די בנושא של השבויים.

שלמה בניזרי: צריך לעשות הרבה יותר.

שלמה בניזרי: לגבי גודל אזור יריחו, אנחנו שומעים כל מיני בקשות של הגדלות עוד בכמה עשרות ומאות קילומטרים.

שלמה בניזרי: מה שניתן, דובר על צ'ופצ'יק קטן של יריחו, שבאמת כבר אמרו שהלך ונתעבה ונעשה יותר מדי גדול.

דב שילנסקי: איך זה בעברית צ'ופצ'יק?

שלמה בניזרי: תשאל את רבין, הוא כבר יותר מומחה.

מרדכי גור: זרבובית.

שלמה בניזרי: אנחנו מקווים מאוד, בכל אופן בשביל סיעת ש"ס, שיהיה מסר ברור שאנחנו מתנגדים להגדלת שטח אזור יריחו.

שלמה בניזרי: דובר על נתינת חלקים מסוימים מאזור יריחו, שמירה על רצף טריטוריאלי בבקעה.

שלמה בניזרי: אלה דברים, כמובן, שיספקו אותנו, ונבוא על סיפוקנו במידה שאכן כך ייושמו הדברים.

שלמה בניזרי: לגבי זכות השיבה.

שלמה בניזרי: מה זו זכות השיבה?

שלמה בניזרי: לפני שבוע הייתי באיזו תוכנית ודיברו שם על 800,000 עד 2 מיליונים, וגם זיאד אבו-זיאד עשה לי שם טובה ואמר, שמדובר על 4 מיליונים שצריכים לשוב, אלא שהם מבינים שזו מדינה יהודית בעלת צביון יהודי ואי-אפשר להביא את כל 4 המיליונים – תיתנו להם פיצויים.

שלמה בניזרי: אם הולכים לפיצויים לפי אלה שעזבו, בוא נלך לאבות אבותינו שעזבו את ארץ-ישראל לפני מאתיים, אלף ואלפיים שנה.

שלמה בניזרי: זכות השיבה, היתה מלחמה, היתה פה עקירה של ערבים, עזבו את המדינה, שום פיצויים.

שלמה בניזרי: ודאי שאין מה לדבר כי זה באמת מילתא דבדיחותא, מה שדיברו שם.

שלמה בניזרי: אבל אם להחזיר – זכות השיבה, דיברו אתנו על בסיס מינימלי של איחוד משפחות, דיברו על כמה אלפים או על כמה עשרות אלפים.

שלמה בניזרי: אני יודע בפירוש שהם עצמם לא מסוגלים לקלוט את כל אותם מאות אלפים שרוצים לחזור לשטחי האוטונומיה.

שלמה בניזרי: הם אומרים, נכון, אנחנו רוצים להחזיר אותם לשטחי האוטונומיה.

שלמה בניזרי: וכי בעזה אפשר להחזיר 100,000, 200,000, 300,000?

שלמה בניזרי: הרי בכל הדוחות פורסם שעזה היא כמעט האזור הצפוף בעולם.

שלמה בניזרי: אז לאן רוצים להביא אותם אם לא לעזה?

שלמה בניזרי: לאן רוצים להביא אותם, לא ליריחו?

שלמה בניזרי: – ודאי לתוך שטחי מדינת ישראל.

שלמה בניזרי: זה דבר שצריך בוודאי לתת את הדעת עליו.

שלמה בניזרי: לא תיתכן זכות שיבה המונית, כי אם זכות שיבה המונית – אנחנו לעולם לא מסתכלים אחורה.

שלמה בניזרי: הם עזבו את המדינה, התנתקו מהמדינה.

שלמה בניזרי: יש עניין מוסרי, הומני, לדאוג לאיחוד של משפחות על בסיס מינימלי.

שלמה בניזרי: אבל ברגע שאנחנו מדברים על מאות אלפים ועל מיליונים, ודאי שאנחנו עלולים לאבד את כל הצביון היהודי של מדינת ישראל וליהפך פה למיעוט מרוב שולט.

שלמה בניזרי: אני רק יכול לברך ולחזק את ידי הממשלה בשם סיעת ש"ס, להמשיך בתהליך השלום, כמובן עם כל ההסתייגויות והדברים שהזכרתי בדרך, כי אנחנו אכן מעוניינים בשלום, שלום אמיתי, שלום שיהיה צודק, אבל לא נשכח את הצד שאנחנו מייצגים, את הצד היהודי, ולא נדאג אך ורק לרווחתם של הערבים.

שלמה בניזרי: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אחריה – חבר הכנסת אלכס גולדפרב, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני סגן שר הביטחון, כולנו נרגשים, מצפים לראות מה יקרה וכיצד ייושם ההסכם שהושג בקהיר.

תמר גוז'נסקי: אבל אי-אפשר שלא לראות שההסכם הזה קורם עור וגידים בימים שבהם העולם כולו עד לשינויים דרמטיים, במיוחד בכל הקשור לשינוי ההיסטורי הדמוקרטי הגדול בדרום-אפריקה.

תמר גוז'נסקי: האירוע המרגש של השבעתו של נלסון מנדלה לנשיא השחור הראשון של דרום-אפריקה היה אירוע יקר לכל מי שמאמין בזכויות האדם ובשוויון, לכל מי שלוחם בדיכוי ובעוול.

תמר גוז'נסקי: אבל אני רוצה לומר שהאירוע המרגש הזה, שבמהלכו גם התרחשה הפגישה בין הנשיא החדש של דרום-אפריקה לבין נשיא מדינת ישראל, האירוע הזה הוא חשוב גם לנו כשיעור בהיסטוריה.

תמר גוז'נסקי: חשוב לנו כיהודים שסבלו מגזענות, מאנטישמיות, שסבלו מהנאציזם, שסבלו מרדיפות על רקע של מוצא אתני, של דת, של לאום.

תמר גוז'נסקי: זה חשוב לנו משום שבסופו של דבר אנחנו נמצאים באותו ערוץ, ערוץ של שחרור לאומי.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שעם כל ההבדלים, ויש הבדלים גדולים מאוד, בין מה שקרה בדרום-אפריקה לבין מה שקורה אצלנו, קיים הקשר הבלתי נפרד הזה, קיימת התלות הזאת בין דמוקרטיה לבין שחרור לאומי, הראיה שדמוקרטיה שוללת כיבוש של עם אחר, שוללת קולוניאליזם.

תמר גוז'נסקי: אני סבורה שההשקפה הזאת היא המקשרת בין מה שקורה בדרום-אפריקה לבין מה שקורה אצלנו.

תמר גוז'נסקי: לכן ביום הזה אני מברכת את העם של דרום-אפריקה וביום הזה עצמו אני מברכת בהתרגשות לא פחותה, אלא אפילו רבה יותר, גם את עם ישראל ואת העם הפלשתיני, וגם את המנהיגים – את יצחק רבין ואת יאסר ערפאת – על כך שהתחלנו לעבור ממלים למעשים, על כך שהתחלנו להיות עדים ליישומו של הסכם, הסכם עזה ויריחו, שעם כל המגבלות שלו יוביל, בסופו של דבר, להסדר קבע, לשלום ולביטחון.

תמר גוז'נסקי: היו אשליות.

תמר גוז'נסקי: היו אשליות שלהן היו שותפות רוב הסיעות בבית הזה.

תמר גוז'נסקי: רווחה האשליה, שלפיה בכוח, בכיבוש, בשליטה, נוכל להנחיל את השטחים כולם לדורות הבאים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שרוב העם בישראל הגיע למסקנה, שהמחשבה הזאת היא חזון תעתועים המוביל אותנו למלחמות ולאסונות, המוביל אותנו להרס עצמי, המוביל אותנו לצרה איומה של עיוות כתוצאה מכך ששלטנו על עם אחר.

תמר גוז'נסקי: העיוות הוא חברתי, העיוות הוא מוסרי.

תמר גוז'נסקי: לכן, ההסכם שאנחנו היום עדים ליישומו הוא פרי הכרעה פוליטית היסטורית, שלפיה יש עם פלשתיני שיש לו נציגות לאומית ששמה אש"ף, והנציגות הלאומית הזאת בסופו של דבר תוביל אותו גם לעצמאות לאומית.

תמר גוז'נסקי: לכן אפשר היה – ואמרתי זאת גם בעבר – לקצר את התהליך; אפשר היה מלכתחילה להסכים על העיקרון של שני עמים, שלכל אחד מהם שמורה הזכות להגדרה עצמית.

תמר גוז'נסקי: וכשם שעם ישראל החליט על גורלו והקים את מדינתו, כזאת היא גם זכותו של העם הפלשתיני להקים את מדינתו.

תמר גוז'נסקי: אבל שני הצדדים, ממשלת ישראל ואש"ף, הגיעו לפתרון אחר, שהוא קשה יותר, שיש בו יותר חיבורים, כאלה העלולים להיפרם, שיש בו קשיים רבים בדרך וסכנות, שלגביו יש עדיין ויכוחים, לאן הוא מוביל.

תמר גוז'נסקי: אבל מאחר ששני הצדדים הסכימו, אני חושבת שתפקידו של כל שוחר שלום וכל שוחר דמוקרטיה וכל שוחר חירות העמים לתמוך בצעד הזה, וזה הדבר שנעשה גם היום.

תמר גוז'נסקי: עם זאת, אני פונה אל הממשלה לראות את הצורך החיוני לסלק עד כמה שאפשר מכשולים רבים יותר מאותה דרך של הידברות והסכם עם העם הפלשתיני.

תמר גוז'נסקי: הנושא הראשון והמכשול הקשה ביותר הוא עניין ההתנחלויות.

תמר גוז'נסקי: שמענו כאן היום כמה חברי כנסת מדברים מלבם, מכאבם.

תמר גוז'נסקי: הם שגרים בהתנחלויות או מייצגים פוליטית את אלה שמתגוררים שם או רבים מהמתגוררים בהתנחלויות, דיברו על הכאב של העזיבה, דיברו על הכאב של הנטישה, שאלו שאלות שונות על הביטחון בדרכים וכו'.

תמר גוז'נסקי: אני לא מציעה להתעלם מהשאלות האלה, ולא מציעה להתעלם מהתחושה הסובייקטיבית הזאת.

תמר גוז'נסקי: אבל תפקידה של הממשלה הזאת, לא פחות מממשלות קודמות, כמו ממשלת הליכוד בראשותו של בגין, שידעה שתמורת הסכם שלום עם מצרים עליה לפנות את ההתנחלויות שהיו בסיני, והיא פינתה את כל ההתנחלויות; וכשם שממשלת בן-גוריון בשעתו, ב-1957, פינתה את ההתנחלויות כאשר נחתם ההסכם עם מצרים, שלא היה אומנם הסכם שלום, גם הממשלה הזאת תעשה טוב לעם ישראל ולמתנחלים עצמם אם תאמר להם כבר היום: ראו, אנחנו הולכים בדרך של הסדר, אנחנו הולכים בדרך של העברת השלטון העצמי לידי הפלשתינים, ואחר כך יהיה דיון על הסדר קבע.

תמר גוז'נסקי: הנה ההסדר המוצע לכם, בואו חזרו לתחומי מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהדרישה-הבקשה הזאת לומר את הדברים בגלוי וביושר היא דרישה מוצדקת.

תמר גוז'נסקי: טוב תעשה הממשלה אם כבר היום תיגש לנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר, הקבוצות הקטנות האלה של המתנחלים בעזה, האם זה ביטחון, מה שאנחנו נותנים להם שם עכשיו?

תמר גוז'נסקי: האם בטובתם להישאר שם?

תמר גוז'נסקי: – לא, זה לא לטובתם ובוודאי לא לטובת ההסדר, ולא לטובת השלטון העצמי הפלשתיני.

תמר גוז'נסקי: כי כל עוד המתנחלים שם – ייתכנו שם התנגשויות, ייתכנו שם פיגועים.

תמר גוז'נסקי: ולמה ייפלו ישראלים, ולמה יהיו התנגשויות כאלה, ולמה יצטרך הצבא להתערב ולמה תצטרך המשטרה הפלשתינית להתערב?

תמר גוז'נסקי: לכן מדובר קודם כול בפינוי מתנחלים ממוקדים כמו רצועת-עזה, כמו חברון.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהדברים האלה יעלו בקנה אחד עם מה שהממשלה הזאת עושה עכשיו.

תמר גוז'נסקי: הנושא הכואב השני שרציתי להתייחס אליו הוא עניין הסגר.

תמר גוז'נסקי: התקבלו כמה החלטות לגבי כניסתם של פועלים פלשתינים.

תמר גוז'נסקי: עכשיו, כשההסכם כבר הגיע לשלב היישום בשטח, צריך לדעתי להגיע למצב שמספר העובדים הפלשתינים יחזור להיות פחות או יותר כמספר שהיה קודם לכן.

תמר גוז'נסקי: אפשר לטעון שהם עכשיו מינהל עצמי, שיפתחו, שישקיעו, שידאגו למקומות עבודה.

תמר גוז'נסקי: אני מקווה שזה אומנם מה שיקרה, אבל כולנו יודעים שיחלוף עוד הרבה זמן עד שזה יקרה.

תמר גוז'נסקי: ומה בינתיים?

תמר גוז'נסקי: הרי האחריות לכך שאין בשטחים פיתוח, שאין שם מפעלים, היא שלנו.

תמר גוז'נסקי: הממשלה מנעה במשך שנים את הפיתוח, מנעה במשך שנים הקמת מפעלים שם, פיתוח חקלאות כפי שצריך וכו'.

תמר גוז'נסקי: אז איפה הם יעבדו, איך הם יחיו?

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שהתפקיד של הממשלה היום הוא להפסיק את הסגר ולדאוג לכך שהם יוכלו להתפרנס בכבוד.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסיים ולקרוא לממשלה להנהיג בתוך מדינת ישראל מהפך חינוכי-תרבותי בקשר להסכם.

תמר גוז'נסקי: צריך לחנך את מדינת ישראל ואת העם בישראל, ובמיוחד את הנוער, לשוויון זכויות, לחנך לדמוקרטיה, לחנך לחיים של דו-קיום.

תמר גוז'נסקי: והמשפט האחרון שאני רוצה לומר, אדוני סגן השר – – –

דב שילנסקי: כבר עברת את הזמן שהוקצב לך.

תמר גוז'נסקי: אני כבר מסיימת.

תמר גוז'נסקי: – – – זה לא שייך להסכם, אבל זה פשוט – כמו שאומרים – בוער בעצמותי, וכוונתי לעניין שביתת העובדים הסוציאליים.

תמר גוז'נסקי: כל הכבוד להסדרים המדיניים, אבל הסבל שנגרם כתוצאה מהתעקשות הממשלה שלא לנהל משא-ומתן עם העובדים הסוציאליים הוא בלתי נסבל, אם זה הסבל של ילדים מוכים, אם זה הסבל של ילדים שאינם מגיעים למעונות נעולים ובעיות של משפחות במצוקה.

תמר גוז'נסקי: זה ממש בלתי נסבל.

תמר גוז'נסקי: אני קוראת לממשלה לגשת מייד למשא-ומתן עם העובדים הסוציאליים ולהיענות לדרישותיהם הצודקות.

תמר גוז'נסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אני רוצה להעיר משהו, חברי הכנסת.

דב שילנסקי: לעתים מעמידים את היושב-ראש במצב לא נעים.

דב שילנסקי: מדברים על הנושא שעל סדר-היום, ממצים את הזמן, ואחר כך מעלים נושא אנושי, כמו זה של העובדים הסוציאליים.

דב שילנסקי: מצד אחד, אני ממונה על שמירת הזמן.

דב שילנסקי: מצד שני, לא נעים לי להפסיק את הנואם כשהוא מדבר על נושא כל כך אנושי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אלכס גולדפרב מוכרח להפסיק את שיחתו עם חבר הכנסת הנגבי, כי תורו לדבר מעל הדוכן.

דב שילנסקי: חבר הכנסת הנגבי, בכניסתך לאולם קלקלת את האיזון שהיה כאן.

דב שילנסקי: השתתפו בדיון – יושב-ראש הישיבה, סגן יושב-ראש הכנסת, הנואם, נציג הממשלה, והבא אחרי הנואם.

דב שילנסקי: כאשר אתה נכנסת, הפרת את האיזון הזה.

צחי הנגבי: האם פירוש הדבר שאתה אומר לי שאני חייב לעזוב?

צחי הנגבי: מחכים לנו בבית-הכנסת ביריחו.

צחי הנגבי: שני-שלישים מהיושבים בבית-הכנסת שם נמצאים עכשיו כאן באולם.

צחי הנגבי: זה לא בסדר.

דב שילנסקי: רציתי להגיד שאם תמשיך לשבת יגידו שנוסף על הבא בתור נמצא באולם עוד חבר כנסת.

דב שילנסקי: אבל הנה אני רואה את חבר הכנסת טלב אלסאנע, כך שיש כבר שני חברי כנסת נוספים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אלכס גולדפרב, עכשיו באה סדרה של חמש דקות.

דב שילנסקי: זה מה שהסיעה שלך הקציבה.

דב שילנסקי: יש לך אפוא רק חמש דקות.

אלכס גולדפרב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשו לי לפתוח בדברי ברכה לידידי חיים רמון ולחבריו לסיעת "חיים חדשים בהסתדרות", עמיר פרץ, שמוליק אביטל, חיים אורון, ענת מאור, רן כהן ויתר חברי סיעתם.

אלכס גולדפרב: אני מקווה שיהיו להם הכוח, הרצון וגם היכולת לפרוע את השטר הענקי שהם התחייבו לו כלפי בוחריהם.

דב שילנסקי: מדוע אינך מברך גם את חברת סיעתך אסתר סלמוביץ?

דב שילנסקי: נצרף ברכה גם לאסתר סלמוביץ.

רחבעם זאבי: מה זה קשור לנושא שבו דנים היום?

אלכס גולדפרב: אדוני, הנושא החברתי הוא החשוב ביותר שישנו.

רחבעם זאבי: – – – יש לנו היום קללה גדולה שצריך לתקוף אותה.

רחבעם זאבי: אין לנו זמן לברכות.

אלכס גולדפרב: בלי קמח לא תהיה לנו תורה.

אלכס גולדפרב: אני מקבל את הצעתך, חבר הכנסת גנדי, ואני עובר לנושא הסכם עזה ויריחו.

דב שילנסקי: אני מתחיל לחשב את הזמן שלך רק מעכשיו.

דב שילנסקי: הברכות הן מחוץ לזמן.

אלכס גולדפרב: ההסכם שממשלת ישראל עליו חתמה בשבוע שעבר הוא לא ההסכם שהייתי רוצה לראותו נחתם בינינו לבין הפלשתינים.

אלכס גולדפרב: אני חושב שגם השמאל, שבמשך שנים אמר:

אלכס גולדפרב: בואו ניפרד מהם לשלום, קיבל גם הוא איזו צביטה, כאשר התברר לכולנו שלא רק שאנחנו לא נפרדים מהם לשלום, אלא הם גם מקבלים לגיטימציה לחדירה ללב-לבה של מדינת ישראל על-ידי הקשר היבשתי בין עזה ליריחו, העובר בכבישי הארץ החוצים את ארצנו לאורכה ולרוחבה.

אלכס גולדפרב: אפילו השמאל לא רצה שהמצב הזה יהיה.

אלכס גולדפרב: אבל ההסכם נחתם, אם נסכים ואם לא נסכים, ואנחנו צריכים לנסות להתמודד אתו הלאה, והדגש צריך להיות מה יהיה הלאה, מה יהיה בעתיד, ועל הכנסת לעמוד על כך שבעתיד לא יהיה שום ויתור על שטח ללא הכרעת העם.

אלכס גולדפרב: בהצעת החוק שהגשתי לכנסת אני מתייחס ברצינות למצב שבו שום ממשלה לא תוכל לוותר על שטח משטחי ארץ-ישראל ללא הכרעת העם.

אלכס גולדפרב: הממשלה תלך למשא-ומתן, תגיע להסכם, ולא תהיה רשאית לחתום עליו כל עוד לא יוכרע העניין על-ידי בחירות או על-ידי משאל עם.

אלכס גולדפרב: אני מאמין לראש הממשלה יצחק רבין, כי אין בכוונתו לוותר על שלמותה של ירושלים בירת ישראל ועל יישובים בבקעת-הירדן וברמת-הגולן.

אלכס גולדפרב: אך חוששני כי יקשה על ראש הממשלה לעמוד בלחצים בנושא זה, ועל כן הצעת החוק שלי באה לחסוך מלחצים אלה, ואין לוותר על כך.

אלכס גולדפרב: אנחנו לא צריכים להסכים לעקירת יישובים.

אלכס גולדפרב: אנחנו במו-ידינו לא נקים את מדינת פלשתין.

אלכס גולדפרב: אנחנו במו-ידינו לא נסכן את ביטחונה של מדינת ישראל ועתידה.

אלכס גולדפרב: אנחנו חייבים להבטיח לעם ישראל היושב בציון שלום, ביטחון, כלכלה משגשגת ואיכות חיים.

אלכס גולדפרב: ההסכם בוודאי השפיע על המפה הפוליטית כאן.

אלכס גולדפרב: אני לא יכול להצביע על המנהיגות הקיימת כיום בקואליציה ובאופוזיציה כגורם לשינויים במפה הפוליטית הישראלית.

נעמי חזן: אתה כולל את עצמך?

אלכס גולדפרב: גם.

אלכס גולדפרב: נראה לי שעם כל הזעזועים הקשים בקואליציה ובאופוזיציה, הפוליטיקה הישראלית צועדת בכיוון חיובי.

אלכס גולדפרב: בתחזית האופטימית שלי אני רואה שני גושים גדולים.

אלכס גולדפרב: בשנים הקרובות, חברת הכנסת חזן, לא יהיה מקום בפוליטיקה הישראלית לשמאל ולימין מדיני.

אלכס גולדפרב: המאבק בין שמאל לימין הוא חברתי ולא לאומי.

נעמי חזן: הוכחנו את זה אתמול.

אלכס גולדפרב: אל תמהרו, יש לכם שטר ענק לפרוע.

אלכס גולדפרב: ניפגש בעוד כמה שנים.

אלכס גולדפרב: אין כל סיבה שבמדינה קטנה כמו שלנו יהיו לפחות 14 מפלגות.

אלכס גולדפרב: צריך להתמקד בשינוי שיטת הממשל הקיימת.

אלכס גולדפרב: שינוי שכזה יחסוך ממון רב למדינה ויווסת את התקציבים לאפיקים חברתיים-כלכליים רצויים, ולא לבזבוזים שנגרמים כתוצאה – הכוונה אלייך, חברת הכנסת חזן – מהסכמים קואליציוניים אלו או אחרים.

אלכס גולדפרב: לא משנה איזו מפלגה שלטת, השיטה פסולה ולא מוסרית.

אלכס גולדפרב: זה הכיוון שהמפלגות צריכות לשים להן כמטרה.

אלכס גולדפרב: תנועת יעוד, ישראל עצמאית ודמוקרטית, שמה לעצמה מטרה להשפיע על הפוליטיקה הישראלית, כדי שתוכל להפוך באמת מדינה עצמאית ודמוקרטית, כי במדינה לא עצמאית קיים סיכון ממשי לעצם הדמוקרטיה.

אלכס גולדפרב: מטרתה של סיעת יעוד, בין היתר, גם לשנות את החוקים הנוגדים את הזכויות הדמוקרטיות של אזרחי המדינה, כמו למשל התקנות המאפשרות מעצרים מינהליים ארוכי זמן.

אלכס גולדפרב: תנועת יעוד תכבד את ההסכם שעליו חתמה ממשלת ישראל, אך יש לה הסתייגויות לגביו, ובראש ובראשונה בעניין מעבר תושבי האוטונומיה בתוך שטחי מדינת ישראל ליד מקומות צפופי אוכלוסייה.

אלכס גולדפרב: אני חוזר וקורא לחשוב על העתיד.

אלכס גולדפרב: ההסכם נחתם, ולמרות כל ההסתייגויות כעת הוא מהווה חומר גלם שאתו צריך להמשיך ולעבוד.

אלכס גולדפרב: אנחנו חייבים להביא לכך, שלפני כל הסכם עתידי, תביא הממשלה את סיכומיה להכרעת העם, על-ידי בחירות או משאל עם.

אלכס גולדפרב: כך לא יחזור על עצמו המצב שבו אנו עומדים כעת, כאשר יש התמרמרות בעם לגבי סיכומי קהיר, ואני יודע כי הצעת החוק שלי תפתור בעיה זו.

אלכס גולדפרב: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: נוסח ההסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו.

ש' כרם: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה – הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון מס' 8), התשנ"ד–1994.

ש' כרם: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת – הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 24) (חברות קבועה בוועדה), התשנ"ד–1994, של חבר הכנסת דוד מגן.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אנחנו ממשיכים בדיון על הודעת הממשלה.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת רחבעם זאבי.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רחבעם זאבי, אני רואה שאתה היית נדיב מאוד וחילקת מזמנך לחברים אחרים.

דב שילנסקי: נשארו לך רק חמש דקות.

דב שילנסקי: אבל מניסיון אני יודע שאתה מקפיד תמיד.

יוסף בא-גד: אני רוצה להביע תודה על החלוקה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, בדיון בכנסת לפני כשבוע הרמתי מטרייה וקראתי לעבר שר החוץ: "צ'מברליין".

רחבעם זאבי: היום אני מבקש להתנצל על כך ולבקש סליחה.

רחבעם זאבי: את הסליחה אני מבקש מנוויל צ'מברליין על שהשוויתי אותו לשמעון פרס.

רחבעם זאבי: לפחות בשני נושאים יש הבדל מהותי בין צ'מברליין לפרס.

רחבעם זאבי: ראשית, צ'מברליין לא ויתר על ארץ אבותיו אלא על מחוז הסודטים הרחוק.

רחבעם זאבי: אי-אפשר להגיד דברים אלה או כאלה על פרס: הוא צריך לדעת שבמדיניות הכניעה והתבוסה שלו אין הוא מביא שלום לישראל אלא מלחמה שתתחיל מקווי התחלה אומללים לישראל, ופרס מוסר לזרים את מחוזות המולדת שלנו.

רחבעם זאבי: לכן, אני מבקש סליחה מצ'מברליין.

רחבעם זאבי: בשונה מפרס, שמוכן לוותר על ארץ-ישראל אשר הוא לא לחם עליה, הרי יצחק רבין, שעלה וצמח מהפלמ"ח ומצה"ל, ומצופה ממנו שהוא ידע את תולדות הסכסוך הישראלי-הערבי – רבין אמר לערבים בקהיר כטוב לבו בבכחנליית השלום שם: "אנחנו ארבנו לחייכם במשך מאה שנים ואתם ארבתם לנו.

רחבעם זאבי: אנחנו הרגנו אתכם ואתם הרגתם אותנו".

רחבעם זאבי: האם רבין לא יודע מי ארב למי, ומי הרג את מי?

רחבעם זאבי: כך מדבר רמטכ"ל לשעבר וראש ממשלה בהווה?

רחבעם זאבי: רבין שכח עוד אמת אחת של הציונות, והיא חשיבותה ותפקידה של ההתיישבות בביטחון.

רחבעם זאבי: אני זוכר ימים שרבין אמר:

רחבעם זאבי: כל נקודה התיישבותית נוספת היא בבחינת חיזוק להתיישבות.

רחבעם זאבי: ייעודה של כל נקודה נוספת הוא גם ביטחוני וגם התיישבותי.

רחבעם זאבי: לכל נקודה ונקודה בהתיישבות יש חשיבות אסטרטגית.

רחבעם זאבי: דברי רבין.

רחבעם זאבי: עכשיו מכריז רבין על עליונות הטנק ומבטל בהבל פיו את ההתיישבות, כאילו הם באים זה על חשבון זה וכאילו אינם משלימים זה את זה.

רחבעם זאבי: האם הטנקים והתותחים בצפון אינם מגינים על מנרה?

רחבעם זאבי: ואם לא היתה מנרה – האם היו הטנקים שם?

רחבעם זאבי: האם זוהי ברית השיבולים והחרב של הפלמ"ח?

רחבעם זאבי: האם היתה קמה המדינה בלי הברית הזאת?

רחבעם זאבי: מרגע שתוותרו על ההתיישבות בגולן וביש"ע, לא תוכלו לעצור בכרסום הזה בערך ההתיישבות, ומחר-מחרתיים תגידו כך גם על טירת-צבי ועין-גב, על יד-מרדכי ומרגליות.

רחבעם זאבי: אנחנו זוכרים ימים שבהם רבין הכריז שלא נדבר עם אש"ף, והימים האלה אינם רחוקים, הם הימים של הבחירות לכנסת הזאת.

רחבעם זאבי: ואנחנו זוכרים שרבין אמר את הדברים האלה: אני חושב שמדינה פלשתינית, כפי שהם רוצים, תהיה פצצת זמן שתגרור את העולם הערבי למלחמה, משום שאין בה תשובה על הבעיה הפלשתינית.

רחבעם זאבי: היא תיצור ציפיות להמשיך ולהשיג את מה שאש"ף באמת רוצה – – – נסיגה חד-צדדית היא הריסת הסיכוי לפתרון מדיני סביר.

רחבעם זאבי: דברי רבין.

רחבעם זאבי: פרס ורבין מכריזים כל הימים שאין לנו מה לעשות בעזה וכי אנו יוצאים מעזה.

רחבעם זאבי: הם יוצאים מעזה ומביאים את עזה לישראל.

רחבעם זאבי: מביאים אותה בארבעה כבישים לירושלים.

רחבעם זאבי: כשהיינו בעזה, יכולנו לפחות לטפל בטרור ובעושיו, ואילו מעתה לא תהיה לנו אפילו האפשרות לרדוף אחרי המחבלים שיימלטו אל תוככי האוטונומיה.

רחבעם זאבי: יצאנו מעזה, אבל עזה נכנסה אלינו והיא תרדוף אותנו בכבישי ישראל, בכפרינו ובערינו, ומי שברח משאטי ומג'באליה מאימת נערי האבנים ו"ניצי הפתח", יברח מפניהם גם מלוד ומרמלה, וגם מירושלים.

רחבעם זאבי: הבטחות הרמטכ"ל וראש השב"כ שהטרור יגבר – מתאמתות.

רחבעם זאבי: אמש היתה התקפה על אוטובוס בדרך לשילה.

רחבעם זאבי: שמא תשכיל אותנו הממשלה ותגיד לנו כיצד יטופל אירוע כזה כאשר יפרוץ ה"שלום"?

רחבעם זאבי: מי ייתן אז הגנה למתיישבים?

רחבעם זאבי: מי ירדוף אחרי התוקפים?

רחבעם זאבי: מי ייכנס לכפר שאליו ברחו התוקפים ויעשה בו חיפוש?

רחבעם זאבי: טרם קראנו את ההסכם על כל נספחיו, אבל כבר כעת ברור לנו שההסכם הזה מוביל להקמת מדינה פלשתינית, לנסיגת ישראל מכל השטחים ששוחררו ב-1967, לרבות מזרח-ירושלים; שהוא מקים צבא פלשתיני בכיסוי של משטרה; שיש בו ויתור בכל נושאי הביטחון, וזאת בניגוד להצהרות הממשלה ובניגוד לכל מה שאמר כאן היום ראש הממשלה.

רחבעם זאבי: לו היה לי רק הזמן, והאוזן השומעת, אני יכול להוכיח שבכל הסעיפים הממשלה הזאת ויתרה לערבים בסעיפי הביטחון ואנחנו מופקרים; שיאפשר את שיבתם של הפלשתינים בהמוניהם; שייתן שליטה לארגון הטרור האש"פי ביבשה, בים ובאוויר, גם מעבר לאזורי עזה ויריחו.

רחבעם זאבי: הסכם מינכן באוסלו הוליד את הסכם מינכן בקהיר, ושניהם נולדו ככניעה לטרור.

רחבעם זאבי: מי שנכנע לטרור בפעם הזאת, ייכנע לטרור גם בעתיד.

רחבעם זאבי: אנחנו דוחים את ההסכם הזה על הסף ותובעים לשאול את דעת העם על ההסכם וללכת לבחירות כלליות, ובהקדם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת זאבי, אתה תמיד משאיר לי דקה עודף.

דב שילנסקי: הפעם עברת בדקה.

דב שילנסקי: נוריד את זה מחבר הכנסת בא-גד.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

דב שילנסקי: אני ממליץ לחברים של חבר הכנסת אלי גולדשמידט להפנות את תשומת לבו לכך, כדי שלא יפסיד את תורו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שפי, כבר עשית את זה?

יעקב שפי: תיכף אקרא לו.

דב שילנסקי: לחבר הכנסת טלב אלסאנע יש רק חמש דקות.

דב שילנסקי: אני דואג שחבר הכנסת גולדשמידט יהיה.

דב שילנסקי: אני מבקש ממך את השירות החברי בשבילו.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני לברך את הפלשתינים שחזרו בימים האלה למולדתם ואומר להם כמה מלים בערבית.

צחי הנגבי: אדוני, אין פה נציג הממשלה.

צחי הנגבי: אנחנו מוחים ויוצאים.

קריאה: כבר כמה שעות.

צחי הנגבי: כבר שעתיים אין נציג הממשלה.

קריאה: יש נציגה, חברת הכנסת נעמי חזן.

נעמי חזן: – – – ישב פה – – –

יוסף בא-גד: אנחנו יוצאים עד שיבוא נציג הממשלה.

יוסף בא-גד: זו בושה וחרפה.

צחי הנגבי: זה ללא שום היגיון.

צחי הנגבי: דבר לקיר.

יוסף בא-גד: דיון כזה גורלי, מי שומע את כל הדיבורים האלה?

טלב אלסאנע: אז למה הימין מפקיר את הבמה?

טלב אלסאנע: למה הימין מפקיר את הכנסת אם הנושא כל כך חשוב?

צחי הנגבי: זו לא ממשלה.

צחי הנגבי: תשכנע את חברת הכנסת נעמי חזן.

מיכאל איתן: למען כבודו של הדובר ולמען כבודה של הכנסת, כדאי שהיושב-ראש – כפי שהיה בעבר – יכריז על הפסקה וידאג לכך שהממשלה תאייש את שולחנה לפחות בנציג אחד או שניים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אתה יודע שיש לי חברים בסיעה שלי שמאשימים אותי שאני אפיפיורי יותר מאפיפיור.

דב שילנסקי: כשהממשלה היתה של המפלגה שאני שייך אליה, פעמים מספר כשלא היה שר, הפסקתי את הישיבה.

דב שילנסקי: פה אני צריך להראות לאלה ולאלה.

יוסף בא-גד: אנחנו עוזבים עד שיהיה נציג ממשלה.

דב שילנסקי: אני מודיע עכשיו, שאם בתום דברי הנואם לא יהיה נציג הממשלה, נפסיק את הישיבה.

דב שילנסקי: נאמר: אין עונשין אלא אם כן מזהירין.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, למה כאשר אני צריך לדבר?

דב שילנסקי: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, ראשית, תדע שאני דאגתי שיקראו לך.

דב שילנסקי: שלחתי שליח מיוחד.

דב שילנסקי: דבר שני, אין עונשין אלא אם כן מזהירין.

דב שילנסקי: אתה עורך-דין, חבר הכנסת גולדשמידט.

דב שילנסקי: אתה מסכים אתי שנאמר כך.

דב שילנסקי: אני מזהיר.

דב שילנסקי: אבל, חבר הכנסת אלסאנע, יש לי בעיה עם הנאום שלך.

דב שילנסקי: אני צריך לבדוק את זה.

דב שילנסקי: בדרך כלל – – –

טלב אלסאנע: אין חברי כנסת כאן – – –

דב שילנסקי: יש או אין, אני ממונה על הסדר הטוב.

טלב אלסאנע: אדוני, למה אין העתק מתורגם של ההסכם בערבית?

דב שילנסקי: תסלח לי, אני רוצה להגיד משהו לטובתך.

טלב אלסאנע: למה הניחו הסכם שאינו מתורגם לערבית?

דב שילנסקי: בדרך כלל, בהתאם לניסיון שלי – היום יש חברי כנסת ערבים שכולם מדברים עברית – היו תקופות שהיו חברי כנסת שלא דיברו עברית ותמיד דאגו למתרגם.

דב שילנסקי: עכשיו הבחירה בידיך – אם אתה רוצה, תדבר – – –

טלב אלסאנע: אני אומר כמה משפטים ואתרגם את זה לעברית.

נעמי חזן: – – –

דב שילנסקי: לא.

דב שילנסקי: יש מתרגמים רשמיים.

טלב אלסאנע: אני חושב שהשפה הערבית היא שפה רשמית ומותר לנאום בשפה הערבית.

טלב אלסאנע: אני בכלל לא חייב לתרגם.

טלב אלסאנע: הודעתי שאני אתרגם את המשפטים.

דב שילנסקי: אני מדבר לטובתך.

דב שילנסקי: כשמדברים לטובתך אתה גם מתווכח?

דב שילנסקי: אני מוכן לאפשר לך – או שתדבר עכשיו, ואם אתה רוצה, אני מוכן לדחות את הנאום שלך ולדאוג לכך שיגיע מתרגם רשמי.

טלב אלסאנע: אני אדבר עכשיו.

דב שילנסקי: אני הצעתי לטובתך, לכבודך.

טלב אלסאנע: מאה אחוז.

טלב אלסאנע: מקובל עלי.

טלב אלסאנע: אומר כמה משפטים לבני עמי, לבני העם הפלשתיני.

טלב אלסאנע: (נושא דברים בשפה הערבית) אני רוצה גם לשלוח את ברכותי לנשיא דרום-אפריקה נלסון מנדלה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, שזה לא מקרי שהשינויים האלה עוברים בעולם, הן בדרום-אפריקה והן כאן.

טלב אלסאנע: זה כלל לא מקרי שנשיא מדינת ישראל נפגש בדרום-אפריקה עם נשיא מדינת פלשתינית יאסר ערפאת.

טלב אלסאנע: כל אלה מהימין שנאמו לפני לא מבינים את גודל השינוי שעובר על העולם, והם ממשיכים לדבר על דברים שהם פרהיסטוריים, על דברים שהיו לפני 20 ו-30 שנה.

טלב אלסאנע: העולם משתנה.

טלב אלסאנע: העולם חושב במושגים של שלום, העולם חושב במושגים של מציאת פתרונות על-ידי משא-ומתן ולא בהכרח אך ורק על-ידי הנצחת כיבושו של עם אחר, על-ידי הנצחת שפיכות הדמים ועל-ידי הנצחת ההרג.

טלב אלסאנע: אני לא יכול להתווכח עם אנשים כמו חבר הכנסת רחבעם זאבי ממולדת ותנועתם מהימין.

טלב אלסאנע: אלה חיים משפיכות הדמים, חיים מיצירת אווירת "עליהום", חיים מהגברת השנאה של עם אחד כלפי השני.

טלב אלסאנע: אבל, הרוב המתון, השפוי, אלה שרוצים לחיות כאן במדינה, אלה שלא רוצים לחיות בבית-סוהר גדול שהם מכניסים את עצמם לתוכו, רוצים לצאת, להסתובב ולטייל בעולם ובמזרח התיכון, צריכים להבין שאנחנו במו-ידינו מכניסים את עצמנו לכבלים, כבלי הכיבוש שמשעבדים את העם בתוך מדינת ישראל ומונעים את המגע ואת הקשר עם מדינות העולם הערבי.

טלב אלסאנע: רק לאחרונה הייתי בסוריה, ביקרתי וסיירתי שם.

טלב אלסאנע: אני חושב שאנחנו כאן, במדינת ישראל, גורמים עוול לעצמנו על-ידי זה שאנחנו ממשיכים להחזיק בגולן הסורי, ומצד שני מונעים מאזרחי מדינת ישראל להגיע לסוריה.

טלב אלסאנע: אנו ממשיכים להחזיק בדרום-לבנון, ועל-ידי כך יוצרים את העילה להמשך מעשי הרצח בדרום-לבנון, וגם מונעים מאזרחי מדינת ישראל להגיע ולטייל בלבנון.

טלב אלסאנע: לדעתי, המשך הכיבוש הזה גורם נזק רב יותר למדינת ישראל מאשר למדינות ערב.

טלב אלסאנע: העם הישראלי הפך להיות משועבד לכיבוש.

טלב אלסאנע: הוא איננו חופשי כאן, במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: הוא יהפוך להיות חופשי כשהוא יכיר בזכותו של העם הפלשתיני לעצמאות ולחירות.

טלב אלסאנע: כשהוא יכיר בזכות הזאת, גם הוא עצמו ישתחרר מהכבלים שהוא משועבד להם כשהוא רוצה לשבור את רצונו של עם אחר.

טלב אלסאנע: אנחנו יודעים לאורך כל ההיסטוריה, שכל עם אשר שאף לעצמאותו, אכן בסופו של דבר זכה ליהנות ממנה.

טלב אלסאנע: שאלת הכיבוש איננה שאלה מדינית בלבד.

טלב אלסאנע: שאלת הכיבוש היא שאלה חברתית, שאלה ערכית ושאלה כלכלית.

טלב אלסאנע: יש יותר מחצי מיליון נפשות בתוך מדינת ישראל שחיות במצב של רעב, מתחת לקו העוני, אנחנו רואים את העובדים הסוציאליים אשר שובתים, מספר האנשים המובטלים בתוך המדינה – לכל אלה ניתן לתת תשובה הולמת כשמגיעים למסקנה שאין צורך להעביר 30% מתקציב המדינה לטנקים ולמטוסים על מנת לשעבד ולדכא עם אחר.

טלב אלסאנע: כשמגיעים למסקנה הזאת, שסדר העדיפויות החדש מחייב להקצות משאבים על מנת לפתור את בעיות המצוקה הכלכלית, העוני והאבטלה בתוך מדינת ישראל ולא לשעבד את חירותו של עם אחר, אז גם המצב כאן ישתנה, גם הנורמות הערכיות בתוך המדינה ישתנו.

טלב אלסאנע: אנחנו סבורים שהאלימות הפושה במדינה, העבריינות, הפשעים, כל אלה נובעים מתוך הנורמות שהחברה בישראל מאמצת עקב הכיבוש ועקב הדיכוי של עם אחר.

טלב אלסאנע: אני רוצה לשלוח מכאן ברכות למנהיג אש"ף יאסר ערפאת, אשר הוביל עם ראש הממשלה יצחק רבין – שהבינו את גודל השעה, והובילו בסבלנות, בחוכמה, את הצעדים האלה.

טלב אלסאנע: זהו צעד אחד בכיוון הנכון.

טלב אלסאנע: יש צורך בצעדים נמרצים, יש צורך לפעול על מנת להסיר את ההתנחלויות מלב-לבם של היישובים הערביים, כי הן בגדר פצצות ומוקשים בדרך השלום.

טלב אלסאנע: המתנחלים הקיצונים נלחמים נגד השלום, רוצים לטרפד את תהליך השלום, וממשלת ישראל אחראית לכך.

טלב אלסאנע: הם עשויים לפעול ולהכשיל את תהליך השלום, שהוא בנפשנו ובו תלוי עתיד ילדינו כאן במדינה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, יש לי פה בעיה.

דב שילנסקי: אני מבין שחלק מחברי הבית יצאו מהאולם כמחאה על כך שלא היה שום שר.

דב שילנסקי: בינתיים הגיע השר עוזי ברעם.

דב שילנסקי: אני מבין שהוא הגיע כי תיכף הוא צריך לדבר, אבל הוא שר, ובאופן פורמלי הוא פה.

דב שילנסקי: אחרי חבר הכנסת אלי גולדשמידט צריך לדבר חבר הכנסת אליהו בן-אלישר.

דב שילנסקי: אני מבקש מהסדרנים, כפי שדאגתי שיודיעו לחבר הכנסת אלי גולדשמידט שיבוא, לפי אותו איזון אני מבקש מהסדרנים להודיע לחבר הכנסת בן-אלישר וגם לחברי סיעת הליכוד שהגיע השר עוזי ברעם.

דב שילנסקי: אולי החברים יחזרו למליאה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת גולדשמידט, בבקשה.

דב שילנסקי: הקציבו לך ביד נדיבה שמונה דקות.

דב שילנסקי: אני רואה שחברי כנסת מהליכוד חוזרים לאולם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת סילבן שלום, אתה סנונית ראשונה ואני מברך אותך.

סילבן שלום: – – –

אלי גולדשמידט: אתה משפיע עכשיו על סגנון הנאום שלי.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום הקשבתי בפעם המי יודע כמה לנאומו של ראש האופוזיציה.

אלי גולדשמידט: אני נמנה עם חברי הכנסת שנוהגים לכבד בדיונים מהסוג הזה את ראש האופוזיציה ולא לצאת מהאולם שעה שהוא מדבר, אלא להקשיב לו ברוב קשב מתחילת הנאום ועד סופו.

שאול יהלום: אני ספרתי 17 הפרעות שלך.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת יהלום, עד כמה שלא אפריע, לא אגיע לכמות שאתה מפריע.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה להגיד לך – הפוסל, במומו פוסל, אבל נעזוב את הוויכוח הזה.

שאול יהלום: אני מחייב את זה.

דב שילנסקי: הוא רצה לתת לך מחמאה.

דב שילנסקי: אני מוסיף לך דקה.

אלי גולדשמידט: אני באמת שואל את חברי האופוזיציה: בסדר, יש לכם ביקורת, מבחינת

אלי גולדשמידט: כם – ביקורת לגיטימית.

אלי גולדשמידט: תבואו אחת ולתמיד אל הדוכן הזה ותציגו איזו תוכנית.

סילבן שלום: אוטונומיה.

אלי גולדשמידט: לא מלים.

אלי גולדשמידט: עזוב אותי ממלים.

אלי גולדשמידט: ישבתם כל כך הרבה זמן בשלטון, ניסיתם לקיים משא-ומתן, המשא-ומתן היה עקר, בלי שום פוריות, עקרות משני הצדדים.

אלי גולדשמידט: הגיעה הממשלה, מקיימת משא-ומתן ומביאה תוכנית.

אלי גולדשמידט: תבואו ותגידו: התוכנית שלנו היא כזאת, התוכנית שלנו היא אחרת.

אלי גולדשמידט: הרי זה כבר הפך להיות משל ושנינה.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת אריק שרון מופיע בתוכנית טלוויזיה שלמה ושואלים אותו: מה התוכנית שלך?

אלי גולדשמידט: – להדביר את הטרור, להדביר את הטרור.

אלי גולדשמידט: שואלים אותו עוד הפעם – להדביר את הטרור.

אלי גולדשמידט: מישהו יכול להתייחס אליכם ברצינות?

אלי גולדשמידט: אני רוצה לשאול אתכם.

אלי גולדשמידט: היו אתמול בחירות להסתדרות.

אלי גולדשמידט: נדמה לי שאני הראשון שמזכיר אותן עכשיו.

אלי גולדשמידט: אנחנו מתעסקים המון בשאלה מה קרה למפלגת העבודה, איזו מהפכה, אבל בסופו של דבר, 80% מחברי ההסתדרות נתנו את קולותיהם לגוש שמזוהה עם המדיניות של הממשלה בתחום המדיני.

אלי גולדשמידט: אז תבואו ותגידו לי: אלה בחירות חברתיות.

אלי גולדשמידט: יכול להיות, אבל אם אתם כל כך צודקים, ואם חבר הכנסת בנימין נתניהו מדבר על רוב הציבור שנמצא אתכם, זה היה צריך לבוא לידי ביטוי באיזו הצבעת מחאה, והיתה לכם האפשרות לקלוט את המחאה, היה לכם מועמד, חבר הכנסת יעקב שמאי.

אלי גולדשמידט: מה קרה שמרבית הציבור שלכם שמחה העדיף את דדי צוקר?

אלי גולדשמידט: מה קרה שמרבית הציבור שלכם העדיף את חיים רמון?

אלי גולדשמידט: לחיים רמון יש תוכנית לארץ-ישראל שלמה?

אלי גולדשמידט: מה קרה למרבית הציבור שלכם?

שאול יהלום: חיים רמון – זו הצבעת מחאה.

אלי גולדשמידט: אתם יודעים מה קרה?

אלי גולדשמידט: רוב הציבור במדינת ישראל, עד עצם היום הזה, נותן קרדיט לממשלה שמנסה, שיודעת שמבוי סתום זה הדבר הכי גרוע שיכול להיות, וזאת המדיניות שלכם.

שאול יהלום: אם אתם כל כך טובים, בואו למשאל עם, למה אתם רועדים ופוחדים?

אלי גולדשמידט: כשתגיד לי שסיימת אני אמשיך.

אלי גולדשמידט: קשה לי מאוד לדבר בזמן שאתה נואם.

שאול יהלום: יש לי אליך שאלה.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה לענות לך על שאלה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, קראת קריאת ביניים לגיטימית.

דב שילנסקי: אתה מבקש לשאול שאלה, הנואם אומר: אני לא מסכים לשאלה.

אלי גולדשמידט: אם לא תקרא לי קריאות ביניים, אני אהיה מוכן לענות לך על שאלה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, הוא נתן לך הצעה.

דב שילנסקי: הוא אמר: אם אתה מבטיח לו שלא תקרא עוד קריאות ביניים, הוא מסכים שתשאל שאלה, אבל זה על חשבון זמן התשובה.

שאול יהלום: אני לא מבטיח שום דבר.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת יהלום, אתה רוצה להשתלט על הנאום שלי, אני ארד ותדבר.

אלי גולדשמידט: בוא, קבל את המקום שלי.

שאול יהלום: תהיה הגון.

שאול יהלום: למה לדבר אל האופוזיציה ולא לשמוע?

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, אני מבקש ממך לאפשר לו להמשיך לדבר.

אלי גולדשמידט: ב-13 בספטמבר, כשהיה הסכם אוסלו שנחתם בעצם בוושינגטון, חשבתי לתומי שתביאו את הרחוב, שתהיינה הפגנות מפה ועד אילת.

אלי גולדשמידט: לא כך קרה.

אלי גולדשמידט: היה לכם הסבר: אופוריה, הציבור האמין, תקוות חדשות.

אלי גולדשמידט: היה לכם קשה להביא את הציבור לרחוב.

אלי גולדשמידט: עברו שמונה חודשים, משא-ומתן מייגע, היו בדרכו גם אירועים קשים, ואתם עדיין לא מצליחים להביא את הציבור.

שאול יהלום: אנחנו הבאנו, אתה לא ראית.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, אני נותן לך אזהרה ראשונה.

דב שילנסקי: אני רושם.

דב שילנסקי: יש לי הברירה – או שאני אצעק יותר ממך, או שאתן אזהרה.

דב שילנסקי: אני אינני מחויב לעייף את קולי.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, עוד משפט ואתה מקבל אזהרה שנייה, כי אחת רשמתי לך.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, זה לא יכול להיות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, אתה מקבל אזהרה שנייה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, זה לא יכול להיות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, עוד משפט ואתה מקבל אזהרה שלישית.

דב שילנסקי: למה לך לעשות לי את זה?

דב שילנסקי: אני הוצאתי אנשים בודדים מהאולם.

שאול יהלום: אבל כך, אדוני היושב-ראש, זה לא יכול להיות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, אזהרה שלישית.

שאול יהלום: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, קיבלת אזהרה שלישית, תואיל לצאת.

שאול יהלום: אני יוצא לכל היום?

דב שילנסקי: אם אתה רשום לרשות הדיבור, תוכל להיכנס.

דב שילנסקי: אני רוצה להגיד לך, אני כבר הרמתי את קולי, וזו היתה הפעם היחידה, היות שאתה מדבר בקול כל כך רם אתה עובר את הקול של כולם.

אדוני היושב-ראש, זו היתה אזהרה, זו לא היתה קריאה לסדר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יהלום, אני מתקן את עצמי.

דב שילנסקי: אומרים שאמרתי אזהרה ולא קריאה לסדר.

דב שילנסקי: אתה יכול לחזור.

דב שילנסקי: אתה נשאר בשתי אזהרות.

דב שילנסקי: אבל אני מבקש ממך: יש לך קול כל כך חזק, ואתה מדבר בקול כל כך רם, שכאשר אחר צורח ואתה מדבר, זה אותו דבר.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל על שהגבהתי את קולי.

שאול יהלום: אני רק חוזר ואומר, שזה מתפקידו של היושב-ראש – – –

אלי גולדשמידט: זה תפקידו של היושב-ראש להגיד לי איך לדבר, חבר הכנסת יהלום?

שאול יהלום: בין השאר.

אלי גולדשמידט: המושגים שלך על דמוקרטיה מוזרים מאוד בעיני.

דב שילנסקי: למען הסדר: אתה עומד פה הרבה זמן אבל דיברת מעט זמן.

דב שילנסקי: נותרו לך חמש דקות.

אלי גולדשמידט: אני חוזר ואומר: הציבור לא מקבל את דרככם.

אלי גולדשמידט: ואתם יודעים מדוע הוא לא מקבל את דרככם?

אלי גולדשמידט: כי אין בה שמץ של היגיון.

אלי גולדשמידט: לי, באופן אישי, בסיעת העבודה יש לעתים מחלוקת, ואני מבטא אותה.

אלי גולדשמידט: ולפעמים זה גם מתבטא באיזה מחיר פוליטי ואישי, כאשר אני חולק על גישה מסוימת, על אמירות מסוימות של חברים שלי, אבל אני לא פוחד להגיד את זה.

אלי גולדשמידט: כאשר אני חושב שיש הליכה שיש בה משום סיכון של נכסים ביטחוניים מסוימים, אני אומר את זה.

אלי גולדשמידט: אני מתריע בשער.

אלי גולדשמידט: אתם – איזו הומוגניות.

אלי גולדשמידט: אני הרי יודע משיחות אישיות עם חברים מסיעת הליכוד, שחלק מהם נפשם קצה בגישה של ארץ-ישראל השלמה.

אלי גולדשמידט: הרי קולכם וקולו של חבר הכנסת בא-גד זה קול אחד.

אלי גולדשמידט: עוד לא קרה שיש הומוגניות כזאת בתוך הימין.

יוסף בא-גד: מה אני בעסק?

אלי גולדשמידט: אתה בעסק, אתה מבטא את הסמן הקיצוני.

אלי גולדשמידט: אתה יורד לבית-הכנסת ביריחו ואתה מוביל את החבר'ה אחריך.

יוסף בא-גד: אני גאה בזה.

אלי גולדשמידט: אני יודע, יש לך סיבה לגאווה.

אלי גולדשמידט: אתה יודע למה יש לך סיבה לגאווה?

אלי גולדשמידט: כי חבר הכנסת ביבי נתניהו הפך להיות גרורה שלך.

אלי גולדשמידט: יש לך סיבה לגאווה, כי חבר הכנסת בא-גד קובע היום את סדר-היום של החלק הזה של הבית, לא הגישה המתונה, הרציונלית.

יוסף בא-גד: מה קרה לחבר הכנסת גולדשמידט איש דגניה?

יוסף בא-גד: אתה מייצג את השמאל?

יוסף בא-גד: איפה אנשי דגניה?

יוסף בא-גד: מה קרה לאיש דגניה?

אלי גולדשמידט: נתתי לך קומפלימנט.

יוסף בא-גד: תודה.

אלי גולדשמידט: אתה לא מקבל הרבה קומפלימנטים בבית הזה.

אלי גולדשמידט: פעם אחת קיבלת קומפלימנט.

יוסף בא-גד: העם נותן.

אלי גולדשמידט: אני דיברתי על הבית, לא דיברתי על העם.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לראות את אומץ הלב שלכם.

אלי גולדשמידט: תבואו למנהיג שלכם ותגידו: אדוני, נבחרת בפריימריס, תפקידך להציג לעם הזה תוכנית ריאלית.

אלי גולדשמידט: והוא לא מסוגל.

אלי גולדשמידט: הוא עומד פה שבוע אחר שבוע ונואם אותו נאום של שלילה, רק לא, לא ולא ואיומים.

אלי גולדשמידט: היום הוא הגדיל לעשות.

אלי גולדשמידט: הוא אמר פה: יהיה טרור ויהיו נפגעים, ואנשי ה"חמאס" ירוצו דרך קריית-גת לירושלים.

אלי גולדשמידט: מהלך אימים על הציבור.

אלי גולדשמידט: ואז הוא נסוג לקו נסיגה שני: ותדעו לכם – הוא אומר – אם לא יהיה טרור, זה רק מפני שהם רוצים בינתיים להשיג הישגים, אז לא יהיה טרור.

אלי גולדשמידט: זאת דמות של מנהיג אופוזיציה?

אלי גולדשמידט: אתם לא מתביישים?

אלי גולדשמידט: אני אומר לכם: אני כואב את זה – ואני אומר את זה בשיא הכנות, כיוון שאם אופוזיציה מידרדרת, זו תופעה מסוכנת למדינה, כיוון שאין פה ויכוחים על רמה, כי ברגע שאתה רק משליך בוץ ולא אומר אף פעם אחת מה האלטרנטיבה החיובית שלך, אתה יורד לרמה נמוכה.

אלי גולדשמידט: כאשר בא ראש הממשלה ומדבר פה על משטרה פלשתינית, אתם צועקים עליו.

אלי גולדשמידט: ואומרים לכם: זה כתוב בהסכמי קמפ-דייוויד – משטרה חזקה.

אלי גולדשמידט: כתב את זה מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

אלי גולדשמידט: שיהיה לכם יושר אינטלקטואלי.

סילבן שלום: אתמול ראיין עיתונאי את יאסר ערפאת ושאל: מדוע השוטרים הפלשתינים לא נכנסים פנימה?

סילבן שלום: הוא אמר לו: שוטרים, איזה שוטרים?

סילבן שלום: זה צבא, לא שוטרים.

אלי גולדשמידט: שמעתי את השאלה.

אלי גולדשמידט: חברי, חבר הכנסת סילבן שלום, אני מדבר עכשיו על הגישה של האופוזיציה.

אלי גולדשמידט: אתם תמיד תוקפים אותנו.

אלי גולדשמידט: אני החלטתי היום לבוא אתכם חשבון, בהגינות.

אלי גולדשמידט: יש אצלכם חברים, שמבינים שמי שמדברים על ארץ-ישראל השלמה ושלום תמורת שלום, יודעים שזה לא יביא לעולם לשלום, שזה יביא למלחמה.

אלי גולדשמידט: זכותכם היתה לבוא ולהגיד – – –

מיכאל איתן: גם מי שאומר רמת-הגולן ובקעת-הירדן.

אלי גולדשמידט: לא נכון.

אלי גולדשמידט: אנחנו מבטאים תפיסה הגיונית.

אלי גולדשמידט: התפיסה ההגיונית שלנו אומרת – – –

מיכאל איתן: והתפיסה ההגיונית שלנו אומרת – – –

אלי גולדשמידט: אתם לא נותנים להשלים משפט.

אלי גולדשמידט: אני שואל אותך, חבר הכנסת מיכאל איתן – ואל תענה, זו שאלה רטורית – כשאני בא ואומר, בקעת-הירדן ורמת-הגולן, אני מדבר על שטח בעל ערך ביטחוני, שאין לי בו בעיה של שליטה על עם אחר, וכשאתם מדברים על כל ארץ-ישראל השלמה, אתם מדברים על 2 מיליוני פלשתינים בשליטתנו, ואתם יודעים שאין לזה שום סיכוי, שזה לעולם ועד טרור, שזה לעולם ועד סכנה של מלחמה של כל מדינות ערב נגד מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: ולך, חבר הכנסת מיכאל איתן, אין האומץ האינטלקטואלי לבוא ולהגיד למנהיג שלך ביבי נתניהו: שב שבעה ימים, תוציא תוכנית נורמלית.

אלי גולדשמידט: אין לכם תוכנית כזאת, אתם לא מסוגלים להציג תוכנית כזאת.

אלי גולדשמידט: התוכנית של עזה ויריחו היא התוכנית היחידה האפשרית, היא מינימליסטית, היא הביאה בחשבון את הסיכונים המינימליסטיים.

אלי גולדשמידט: אתם הייתם בטוחים שאנחנו נצטרך מייד לפרק התנחלויות, מייד להחזיר את כל השטח ביהודה ובשומרון.

אלי גולדשמידט: כל השטח הוא עזה וחלק קטן מיריחו.

מיכאל איתן: תחילה.

אלי גולדשמידט: ואתם יודעים שכשאתם מדברים ביום ירושלים על ירושלים אתם לא אומרים את האמת לעם, כי הבית הזה לא ייתן לאיים על ירושלים, ולא ייתן לאיים על הנכסים הביטחוניים ועל שלומם של תושבי מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: יש כאלה בבית הזה שמוכנים לחזור לגבולות 1967.

אלי גולדשמידט: הם לא רוב בבית הזה.

אלי גולדשמידט: ואתם, חייבת להיות מוטלת עליכם האחריות לבוא ולמצוא את הדרך המתונה יותר, ההגיונית יותר, ולהפסיק לשדר במצעד, זה אחר זה פה על הבמה, את הנאום של חבר הכנסת בא-גד.

אלי גולדשמידט: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אליהו בן-אלישר, אחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם, שיש לו שמונה דקות, אחריו – חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, ואחריו – חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

דב שילנסקי: ואני מודיע, שלא תהיינה אי-הבנות: אם אקרא בשם, אם זה שר אבל הוא מופיע כחבר הכנסת, אם לא יהיה, דינו כדין כל חבר הכנסת והוא נמחק מהרשימה.

דב שילנסקי: אחרי כן כתוב: סיעת הליכוד.

דב שילנסקי: אני מודיע לסיעת הליכוד שאני אנהג גם כלפיה לפי אותה חומרה.

דב שילנסקי: אם יהיה כתוב "ליכוד" ולא יהיה שם של חבר הכנסת – מפסידים את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: לכן אני מציע פה לחברי הליכוד הנמצאים כאן שלא יבואו אלי בטענות.

דב שילנסקי: תודיעו לאלה שמטפלים בשיבוץ החברים שיעבירו לסגנית מזכיר הכנסת את רשימת הדוברים, אחרת תפסידו את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: כאן כתוב: חבר הכנסת בן-אלישר, והוא מקבל את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: אבל אילו נכתב "ליכוד", הוא לא יכול היה לקבל את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אליהו בן-אלישר, הבמה לרשותך.

תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

על-יד שמי היה כתוב הליכוד – – –

דב שילנסקי: לא.

אבל היושב-ראש תמיד צודק, אפילו לא צריך להסתכל, היושב-ראש תמיד צודק באותה מידה – – –

דב שילנסקי: בפרט כשהוא צודק.

אני חייב לומר שנהניתי מאוד לשמוע שהיושב-ראש מדבר על חבר הכנסת עוזי ברעם, על חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, על חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

מאחר שאני חושב שהיושב-ראש תמיד צודק, אכן כנראה איננו רחוק מדי היום שהשרים הללו, חברי הממשלה הללו – יהיו בקרוב חברי הכנסת.

אינני אומר זאת וחס ושלום אינני מייחס זאת ליושב-ראש.

דב שילנסקי: חבר הכנסת בן-אלישר, כולנו מכירים את ההומור – זה של זה, אבל לצופים בבית, על מנת שלא תהיה אי-הבנה, כאשר אמרתי חבר הכנסת אמנון רובינשטיין וחבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, הדגשתי שהם מדברים פה כחברי הכנסת, כפי שהשר עוזי ברעם, שיעלה לדבר, ידבר כחבר הכנסת.

לי מותר היה לעבור בניחותא מאחד לשני.

דב שילנסקי: הבהרתי זאת כדי שגם אחרים יבינו את ההומור שבין חברי הכנסת.

אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, אין לי ויכוח עם חבר הכנסת גולדשמידט ממפלגת העבודה, אף שאני חייב לומר שהתרשמתי מאוד מהצער שהוא מביע על כך שהליכוד איננו אופוזיציה חזקה מספיק.

שלא יהיה מודאג לגבי הליכוד.

אין לי ויכוח אתו, אבל בהחלט יש לי ויכוח עם ראש הממשלה, מפני שראש הממשלה מנהיג את העם, ולמיטב הכרתי, ולגודל דאבוני, אין לי, לצערי, ספק, שהוא מוביל את העם אל עבר אסון נורא.

יש לי ויכוח אתו על שתי נקודות שעליהן אדבר היום.

הראשונה – קמפ-דייוויד.

זה איננו קמפ-דייוויד, אני אומר זאת בצורה החותכת ביותר האפשרית, הברורה ביותר האפשרית, ולא יחללו את שמו של ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, הוא כבר לא יכול להשיב לנו, הוא פשוט איננו בין החיים.

נכון שבקמפ-דייוויד יש פסקה על הקמתה של משטרה מקומית חזקה – STRONG LOCAL POLICE FORCE בלעז.

אבל בקמפ-דייוויד אין אש"ף, אין ערפאת, אין דרכון, אין בול, אין גבול, אין מים טריטוריאליים, אין טריטוריה, אין אוטונומיה טריטוריאלית, אין דגל, אין המנון, אין צבא, אין ואין ואין, ולא היתה שום הליכה לקראת ריבונות פלשתינית ולא היתה שום הליכה לקראת מדינה פלשתינית, וזה נאמר מראש.

לא אשכח, כאשר אלוהים נתן לי את הזכות להיות נוכח באותה מסיבת עיתונאים בניו-יורק, שבה ראש הממשלה בגין, בשובו מוושינגטון, נשאל על-ידי עיתונאי אמריקני: ומה יהיה, אדוני ראש הממשלה, אם המועצה הזאת – אז דובר על המועצה המינהלית – תכריז על עצמאות?

תשובתו היתה: הם יושלכו לכלא.

הוא אמר זאת אל מול העולם בצורה הברורה ביותר.

לו כזאת היה אומר היום, ייבדל לחיים, יצחק רבין ראש הממשלה, הייתי אומר: בסדר, אז אין לי ברירה.

על הדבר ההוא הסכים בגין בקמפ-דייוויד ואתה הולך בעקבותיו ואתה עושה קמפ-דייוויד, בלי ערפאת, בלי PLO, בלי הריבונות, בלי הטריטוריאליות, בלי כל מה שאמרתי.

אבל זה לא כך.

הוא מוציא משהו שמוצא חן בעיניו על מנת לעטוף את הרעל הנורא הזה בכאילו קצת שוקולדה ששמה קמפ-דייוויד, מטעה את העם, מערים, וכך הוא רוצה להראות: הרי איש לא יאשים, חס ושלום, את מנחם בגין לא בחוסר פטריוטיות ולא בחוסר נאמנות לאומה, אז אם זה היה טוב לבגין, זה גם טוב לי.

ולא היא.

זה לא קמפ-דייוויד, לא קרוב אלא רחוק מרחק עולם.

זה חייב להיות ברור, וברור אחת ולתמיד.

והנקודה השנייה, אדוני היושב-ראש, אנחנו, באופוזיציה, זורקים לא אחת בזמן של כעס וזעם, שמר יצחק רבין הוא ראש ממשלה שהתרחק מן הציונות, לעתים גם מן היהדות, בוודאי מן השורשים, ואנחנו פשוט לא מבינים איך זה קרה לאדם כזה, שהיה רמטכ"ל ששת הימים, שהיה רמטכ"ל, וכל מה שהיה יצחק רבין.

פשוט לא מבינים את זה.

בעידנא דריתחא בלבד?

והיום אני חייב לומר, הוא בעצמו מבסס את ההצעה הזאת, שהיתה אך ורק במסגרת של רעיון ולא יותר מזה, שהוא אכן מתרחק מהשורשים.

כאשר קם ראש ממשלה ישראלי ואומר: ההתיישבות חשובה לנו?

היישובים חשובים לנו?

ההתנחלות חשובה?

אריאל תגן על עפולה?

– צה"ל מגן על עפולה.

המתנחלים חשובים?

– שיסתובבו כמו פרופלור.

אני רותח – אומר יצחק רבין – למחשבה שאני חייב להחזיק גדוד צנחנים על מנת להגן על 400 מתנחלים יהודים בחברון.

כן, על זה אתה רותח?

צה"ל הוא הביטחון?

לא ההתיישבות בגולן – הוא אמר את זה – אלא צה"ל.

הראיה, היה צריך לפנות את היישובים בזמן מלחמת יום הכיפורים.

מה זה רוצה לומר?

לא תורתו של ברל ואפילו לא תורתו של ברנר, ולא תורתם של כל אבות הציונות הסוציאליסטית.

נכון, כבר התעורר איזה ויכוח בין סגן שר החוץ יוסי ביילין לביני, כאשר אני אמרתי שהרי האסכולה של ביילין, של השר ברעם היושב כאן, אמרה תמיד: שם, היכן שתעבור המחרשה יעבור הגבול.

אמר סגן השר ביילין: גם אז זה לא היה נכון, זה בוודאי לא נכון היום.

אנחנו כאן בזכות צה"ל בלבד?

זאת אומרת בזכות מה?

בזכות הטנקים – אדוני היושב-ראש – בזכות הכוח.

תמיד טענו, ומורי ורבי מנחם בגין היה ראשון שטבע את הססמה: אנחנו בארץ-ישראל בכוח הזכות ולא בזכות הכוח.

אני זוכר את הססמאות שאנחנו, אנשי תנועת החרות ואחר כך גח"ל ואחר כך הליכוד, תלינו בכל מקום.

אלה המלים.

אנחנו היום באים להצדיק אותם ערבים שאמרו: אתם כאן אך ורק בזכות כוח הכידונים שלכם, הטנקים שלכם, לא יותר.

היום בא ראש ממשלת ישראל ואומר: כן, זה ככה, הטנקים, צה"ל, לא היישובים.

אני רוצה להזכיר לכולנו, למי שנוכח כאן ולפרוטוקול הנכבד: זאת בדיוק הטענה שתמיד היתה טענתם של מנהיגי מדינות ערב, והראשון שבהם שהשתמש בזה יותר מכל אחד אחר היה דווקא אסד מסוריה.

אל תיחלשו, אחי הערבים, לא נורא, זה לקח קרוב ל-200 שנים עד שנפטרנו מהצלבנים; גם אלה צלבנים, גם מהם ניפטר.

מהיכן הביטחון הזה, לא רק מתוך ההכרה שלו והביטחון שלו, של אסד כמובן, שאנחנו לא שייכים לאדמה הזאת, אלא מפני שהצלבנים באמת נשענו על הכוח, על המבצרים האלה, שנשארו שרידים מפוארים מהם על גבעות מסוימות ואנחנו עדיין הולכים לבקר אותם.

מה אנחנו שומעים היום מפי ראש ממשלת ישראל?

– הכוח, הצלבנים.

שוב מצדיקים את אסד ואת האחרים.

אינני מבין.

אם לשם הגיע מר רבין, אזי אני חייב לומר: אני חייב פשוט לרשום מה שיש לי לומר בפרוטוקול בתקווה שלא אצטרך אף פעם אחת לצטט את עצמי ולצטט את הפרוטוקול.

דב שילנסקי: לא נותר לך זמן.

אני יודע שאני צריך לסיים.

אני רוצה לומר שזה כמעט מגיע עד קצה גבול היכולת להבין.

תרשה לי, אדוני היושב-ראש, שתי נקודות, באמת במהירות רבה.

דבר ראשון, ברצוני להתבסס – מותר לנו להתבסס – על עיתונאי זר, יהודי, שכותב ושכידוע היה העורך של ה"ניו-יורק טיימס", שלא תמיד החמיא לנו, אייב רוזנטל, מה צריך יותר מזה, אשר כותב ב"ג'רוסלם פוסט" מאמר שהתפרסם לפני יומיים; אני לא יכול שלא לתרגם את הסיפא שלו.

הוא אומר: "אם ישראל אינה נראית כמודאגת מגודל השנאה הקיימת נגדה אצל הערבים, או מן העובדה שכל כך הרבה ערבים רואים בשלום היום עם ישראל הקדמה בלבד למלחמה נגדה, אז לשם מה תטריד עצמה ממשלה זרה כלשהי כאשר ההסכמים כבר נחתמו?".

את זה אומר אייב רוזנטל.

היה מדינאי צרפתי במאה ה-18 שאמר דבר שיכול להישמע משונה: זה גרוע מפשע; זה משגה.

הוא אמר את זה בצרפתית: C'EST PIRE Q'UN CRIME; C'EST UNE FAUTE.

מה שהממשלה הזאת עושה, הייתי אומר זאת כמעט על דרך ההומור, זה גרוע מפשע, זה משגה.

אבל זה משגה שעליו אנחנו נשלם ריבית דריבית.

וזה בכלל לא משנה אם יצחק רבין ושמעון פרס, או אנחנו, נראה את הנזק ואת האסון שאליו הם הובילו, או אם לא נראה את זה.

בזמן שנותר לי אני רוצה לומר משהו שכואב לי.

אני חייב לומר את זה לחברים המעטים שנמצאים עכשיו במליאה.

השימוש בנעדרים ובשבויים הוא לא תמיד במקום הנכון.

אינני חושב שכאשר פוגשים את ערפאת, כדי במידה מסוימת להצדיק את הפגישה אתו, אומרים: אבל דיברנו על שבויים ונעדרים.

אפילו נשיא המדינה עשה את זה עכשיו בדרום-אפריקה.

ראש הממשלה עושה את זה כל פעם מחדש.

שר החוץ עושה את זה כל פעם מחדש.

די, הם כבר לא צריכים להצדיק את הפגישה עם ערפאת.

הם כבר הלכו אצבע באצבע עם ראש המנוולים הזה, אז כבר לא צריך להצדיק את זה.

במקום כלשהו, נדמה לי, אינני רוצה להגיד את זה בביטחון מוחלט, אבל נדמה לי שאנחנו אכן לא עשינו די למען הנעדרים והשבויים.

כואב לי הדבר, אבל כואב לי שבעתיים כאשר משתמשים בשמם.

תודה רבה, אדוני.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: השר עוזי ברעם, באדרת של חבר כנסת.

דב שילנסקי: אחריו – השר אמנון רובינשטיין, אם הוא לא יהיה – השר בנימין בן-אליעזר, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

עוזי ברעם: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו הרגשה לא פשוטה לדבר ביום שבו שני חלקי הבית רואים מהלך באופן כל כך קוטבי.

עוזי ברעם: ואולי יזכו אותי היושבים המעטים כאן במה שאני זיכיתי את קודמי, חבר הכנסת בן-אלישר, בהקשבה.

עוזי ברעם: אני חי היום בהרגשה, כאשר אני בא לכנסת, שאנחנו נמצאים ביום גדול, שאנחנו נמצאים ביום חשוב.

עוזי ברעם: ממשלה בישראל, שבאה לעם עוד לפני הבחירות ואמרה שבניגוד לקודמתה היא רואה בקידום השלום אפשרות ממשית, אפשרות ריאלית, יכולה היום לבוא לציבור, להסתכל לו הישר בעיניו, ולומר לו: את זה אנחנו עשינו, בזה אנחנו התחלנו.

עוזי ברעם: זו ממשלה שיש לה ראייה אסטרטגית של ממש.

עוזי ברעם: והאסטרטגיה, אם לנסח אותה במסגרת הזמן שנותר, אומרת שלמדינת ישראל אין יכולת קיומית לטווח ארוך, אלא אם היא מגיעה להשלמה כלשהי עם העולם הערבי.

עוזי ברעם: זו אמירה לא קלה.

עוזי ברעם: אבל זו אמירה שאם היא נכונה, היא מוכרחה לקבל יישום לטווח קצר, ולא רק דיבורים על תכלית של אחרית הימים, ועל שלום של "וגר זאב עם כבש".

עוזי ברעם: חבר הכנסת שאול יהלום, בהערה לדברי חבר הכנסת גולדשמידט, אמר שהמחאה בהצבעה אתמול למען חיים רמון היתה מחאה פוליטית.

עוזי ברעם: אני מסכים שזאת מחאה פוליטית.

עוזי ברעם: הצביעו בעדו אנשים מכל גוני הקשת.

דן תיכון: אני לא מסכים עם ההערכה הזאת.

עוזי ברעם: אבל אתמול הצביעו קרוב ל-80% מחברי ההסתדרות למפלגות שיש להן חותם של תמיכה בתהליך השלום – – –

דן תיכון: אתה עושה טעות גדולה, אדוני השר.

דן תיכון: זו היתה הצבעה אישית לרמון.

דן תיכון: כל מי שמפרש את זה אחרת, טועה.

עוזי ברעם: אני מסכים.

עוזי ברעם: אני גם אמרתי כך.

שאול יהלום: ראש הממשלה אמר שמי שרוצה לתמוך בתהליך המדיני חייב להצביע "אמת".

עוזי ברעם: חבר הכנסת יהלום וחבר הכנסת תיכון, שני הדברים שאמרתם אינם סותרים את דעתי.

עוזי ברעם: נכון.

עוזי ברעם: אבל האנשים האלה שהצביעו לחיים רמון, ואישית לחיים רמון, ידעו שהם מצביעים בעבור מפלגה שבה חברים רן כהן ויוסי שריד ושולמית אלוני.

עוזי ברעם: ואף שהם רצו מאוד את חיים רמון, זה לא מנע מהם את ההזדהות הפוליטית שיש לה בהחלט יישום גם בתחומים אחרים.

בעיקר רצו "לדפוק" את מפלגת העבודה.

דן תיכון: תרשה לי עוד משפט.

עוזי ברעם: לא, אינני רוצה להרשות לך.

עוזי ברעם: הזמן העומד לרשותי קצר מאוד, ובמסגרת זו אני יכול להשמיע רק כמה הערות.

עוזי ברעם: חבר הכנסת בן-אלישר, אתה דיברת על קמפ-דייוויד והסברת מה ההבדלים.

עוזי ברעם: ויש הבדלים.

עוזי ברעם: חלק מההבדלים שאמרת הם נכונים.

עוזי ברעם: אבל גם ההבדלים האלה היו באים לידי מבחן ציבורי רק אם המשא-ומתן על האוטונומיה היה מתקדם ומניב איזה פרי.

עוזי ברעם: לגבי ראש הממשלה מנחם בגין אתה אומר:

עוזי ברעם: איך בכלל אפשר לומר בנשימה אחת את מה שהוא עשה ואת מה שעושה רבין?

עוזי ברעם: בכל זאת הוא הסכים להסכם שלום תקדימי, שהחזיר למדינה ערבית עד הסנטימטר האחרון.

עוזי ברעם: אני תמכתי בו.

עוזי ברעם: אבל אתה לא יכול להעלים את הדברים האלה כאשר אתה מדבר על גדולתו של מנחם בגין, אשר הגן בהסכמי האוטונומיה על האינטרסים האמיתיים, אבל הוא קבע תקדים, שאפשר להשיג שלום, ומחזירים אדמה עד הסנטימטר האחרון.

עוזי ברעם: את זה אי-אפשר להעלים.

זה לא תקדים.

עוזי ברעם: דבר שני.

עוזי ברעם: יש חברי כנסת שמדברים על דרום-אפריקה, ואומרים: איך אפשר לעשות אנלוגיה בין ישראל ובין דרום-אפריקה?

עוזי ברעם: כלומר, אי-אפשר לעשות אנלוגיה.

עוזי ברעם: אנחנו כאן רוב, הם שם מיעוט; אנחנו עם נרדף, יש לנו מדינה אחת.

עוזי ברעם: אבל יש אנלוגיה אחת שהיא מאוד מעניינת.

עוזי ברעם: והיות שאתה, חבר הכנסת בן-אלישר, שרצית שאני אהיה חבר כנסת ואתה בוודאי רוצה אז להיות שר – אולי יהיו גם ימים כאלה – –

אשמח מאוד.

עוזי ברעם: – – אני רוצה לתת לך מובאה היסטורית.

עוזי ברעם: לפני 15 שנים בא ה-הדרום-אפריקני לפורסטר ואמר לו: בוא ננסה לבטל את האפרטהייד, בוא נגיע לשלטון משותף כלשהו, ובוא נסכם שב-50 השנים הראשונות יהיה שלטון משותף של לבנים ושחורים, בלי שגוף אחד יכריע.

עוזי ברעם: אמר פורסטר: מה פתאום אני אתן לכם בכלל זכויות?

עוזי ברעם: מה פתאום אני אכיר בכלל בזכויות שלכם?

עוזי ברעם: אין לכם סיכוי לזקוף את קומתכם, כי כאן יש משטר מסוים שמנציח את העניין.

עוזי ברעם: יכול להיות שאילו הסכים פורסטר לפני 15 שנים, הוא לא היה מגיע למצב שדה-קלרק היה אנוס היום להגיע אליו.

עוזי ברעם: יכול להיות שאם היום היה לכם רוב, ואתם הייתם מפילים את התוכנית שלנו, וכל הדבר היה לבלי הכר, מה שהיה קורה הוא, שבעוד 15 או 20 שנים היתה באה ממשלה לישראל שהיתה אנוסה, בלחץ של נסיבות פוליטיות, להגיע להסכם שהוא הרבה יותר גרוע גם מנקודת ראותכם.

דן תיכון: או שכן או שלא.

דן תיכון: אתה לא יכול להביא קבלות לעניין הזה מפורסטר.

שאול יהלום: גם לא יכול להיות הסכם יותר גרוע מזה.

עוזי ברעם: מבהילים ואומרים: אתם הלכתם לכמה צעדים שלא אמרתם עליהם; קודם כול ניהלתם משא-ומתן עם אש"ף.

עוזי ברעם: אני רוצה לומר, שעוד לא היתה החלטה היסטורית נכונה יותר של ממשלה בישראל מאשר לנהל משא-ומתן עם אש"ף.

עוזי ברעם: כי אם אנחנו היינו משמיטים אפילו את חוט המשא-ומתן עם אש"ף, היינו נשארים מנהלים משא-ומתן עם עצמנו, בדיוק כפי שיצחק שמיר, ראש הממשלה הקודמת, רצה.

עוזי ברעם: הוא רצה לנהל משא-ומתן שאין לו שום תכלית, שאין לו שום תוכן, שלא יגיע לשום תוצאות, משום שהוא רצה לנסות להטעות גם את העם וגם את העולם שהוא מתכוון לשלום של ממש.

עוזי ברעם: אז תגידו: אז לאן אתם הולכים הלאה?

עוזי ברעם: גם על הגולן?

עוזי ברעם: אני אומר כך, בצורה הכי ברורה, ואל תגידו ששר בממשלה או חבר כנסת לא אמר את הדברים: אם יש לי פרטנר סורי, שהוא מוכן ללכת אתי ליחסים דיפלומטיים, שהוא מוכן ללכת אתי למתכונת תמורת הגולן, אני, עוזי ברעם, משוכנע שהאינטרס הישראלי שצריך לחתור לשלום כולל, שצריך לצפות למזרח תיכון אחר, אומר גם לעשות את המהלך הזה.

עוזי ברעם: ואז תגידו: איפה תעצרו?

עוזי ברעם: אתם תלכו למדינה פלשתינית?

עוזי ברעם: אני אומר: בשבילי גבולות 1967 זה דבר שאני מתנגד לחזרה אליהם; לוויתור, לחזרה בירושלים אני מתנגד – –

רון נחמן: השר ברעם – – –

עוזי ברעם: – – אבל אם במהלך ההסדר על האוטונומיה וההתקדמות לאוטונומיה אני אחשוב שבשלו התנאים שהעם הפלשתיני יגיע להגדרה עצמית, אני אתמוך, במסגרת מפלגתי, בהגדרה עצמית לעם הפלשתיני.

עוזי ברעם: אני לא מוכן ללכת לשום דבר שאינני מאמין בו, ואת כל הדברים שאני אומר עכשיו, חבר הכנסת בן-אלישר, אתה יודע שאמרתי גם בימים שישבתי באופוזיציה.

אני מעיד עליך שאתה בין היחידים שאמרו את זה באמת לפני כן.

שאול יהלום: העניין הוא שרבין – – –

רבין אמר את ההיפך.

רון נחמן: השר ברעם, שאלה, אפשר?

עוזי ברעם: אני מבקש – לא, כי אני כבר גומר.

רון נחמן: רק שאלה אחת.

עוזי ברעם: רבין גילה התקדמות רצינית מאוד, גם אינטלקטואלית, כשהוא התחיל לקבל את הנימוקים שלי.

אבל הוא עשה את זה אחרי הבחירות.

רון נחמן: השר ברעם, שאלה אחת.

דב שילנסקי: אם הוא מסכים.

עוזי ברעם: אני לא מסכים.

עוזי ברעם: כשאגמור אני מוכן.

עוזי ברעם: נכון שאתה מדבר על סימני היכר, שהם סימני היכר לאומיים שיש בהם אפילו איזה סימן של ריבונות – המנון, בול, ואני לא יכול לפסול את הדברים שלך ולומר שאין בהם שום דבר שבאוטונומיה רגילה.

עוזי ברעם: אבל יש כאן שאלה רצינית, שכאשר אנחנו הולכים להסדר, אנחנו צריכים לראות עד היכן אנחנו הולכים.

עוזי ברעם: אם אתה הולך להסכם עם עם אחר, עם העם הפלשתיני, אתה מוכרח לצאת מנקודת הנחה שאתה רוצה שגם לאותו עם יהיו סימני התגדרות כלשהם וסימני גאווה כלשהם בשביל לשמור על ההסכם.

עוזי ברעם: אתה רוצה שהעם הזה לא יהיה עם מדוכא, לא יהיה עם מנושל, לא יהיה עם שאין לו מה להפסיד.

עוזי ברעם: ואני אומר: זה לא נורא, אבל את הדגל הפלשתיני לא מדינת ישראל קיימה ולא החליטה עליו.

עוזי ברעם: קודם הוא היה מועלה במחשכים ואנשים היו מצדיעים לו.

עוזי ברעם: האם היו אוסרים אותם?

עוזי ברעם: אז מה, הגענו עכשיו להסכם עם תנועה שיש לה דגל ויש לה המנון.

עוזי ברעם: למדינה הם לא יכולים לעבור בלי החלטה שלנו, ומדינה יש לה גם סימני היכר של צבא, של משטרה אמיתית – כל הדברים האלה שהם עוד רחוקים מאוד מיישום.

עוזי ברעם: והערה כמעט אחרונה.

עוזי ברעם: מדברים כל הזמן בשמה של הציונות, והציונות מרגישה את עצמה, לפעמים, גם חיוורת וגם נזופה.

עוזי ברעם: אני קראתי שבכנס הרבנים האחרון, שהיו בו 500 רבנים, הם גינו גינוי של "שומו שמים" את חילול השם הנורא.

עוזי ברעם: אמר אחד הרבנים, שאי-אפשר לוותר על חלקי ארץ, כי הארץ כולה זרועה קברים של יהודים.

עוזי ברעם: ואני אומר: הארץ כולה זרועה קברים של יהודים, אבל הממשלה הזאת לא מוכנה לפעור קברים חדשים בשביל להגן בכל מקרה על קברים ישנים במקומות שהם לא נחוצים לביטחונה של המדינה ובמקום שהשלטון על עם אחר הוא כמעט הכרחי.

עוזי ברעם: ואני אומר: מה שאנחנו עושים היום יש בו סיכון, אבל יש בו סיכוי גדול, והנבואה שלי, חבר הכנסת בן-אלישר, שגם שמעון פרס וגם יצחק רבין קנו את עולמם לדורות בהחלטה האסטרטגית שהם קיבלו בימים האחרונים.

אם נחיה די זמן, נראה מה תפסוק ההיסטוריה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, אחריו – חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, ואם הוא לא יהיה – יהיה חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

דב שילנסקי: אני מפנה תשומת לב המזכירות: אתם כל פעם כותבים לא נכון.

דב שילנסקי: השם הנכון הוא בנימין זאב בגין.

דב שילנסקי: אדוני השר, או חבר הכנסת – אתה מדבר באדרת של חבר הכנסת – – –

אמנון רובינשטיין: איך שאתה רוצה.

אמנון רובינשטיין: התואר "חבר הכנסת" מכובד מאוד בעיני.

דב שילנסקי: אני רוצה להפנות את תשומת לבך, כי לא היית, שאני מקפיד מאוד על הזמנים, והזמן שהוקצב לך – כמו שהיה גם לידידנו ברעם קודם – הוא שמונה דקות.

אמנון רובינשטיין: אני מודה לך.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל עמדה בפני פרשת דרכים.

אמנון רובינשטיין: לאחר כל כך הרבה שנים ממלחמת ששת הימים, עמדנו בפני מציאות שמשמעותה באה לידי ביטוי בכותרות, אבל שכל מהותה נספגת, נטמעת על-ידי דעת הקהל, ורק כעת, לאחר שנים של אינתיפאדה, הבשילה דעת קהל שהבינה את המשמעות של מה שהתרחש לאחר מלחמת ששת הימים.

אמנון רובינשטיין: לאחר מלחמת ששת הימים, מלחמת מגן, מלחמת גבורה, לאחר שהערבים במשך שנים לא קיבלו את עקרון החלוקה של ארץ-ישראל, עיקרון שנתקבל על-ידי מדינת ישראל באורח היסטורי, על-ידי הנהגתה, נוכחנו לדעת שאנחנו שולטים בעם שלם בעל תודעה לאומית עמוקה, מלווה בסממנים דתיים, שמתקומם נגד שלטוננו.

אמנון רובינשטיין: אנחנו ראינו את התוצאה של שלטוננו בעם הזה – ראינו למעלה מ-100,000 פלשתינים עוברים דרך בתי-המעצר ובתי-הכלא, ראינו למעלה מ-1,000 הרוגים בהתנגשויות, אלפי פצועים.

אמנון רובינשטיין: כל פלשתיני חמישי עבר דרך שלוש התחנות האלה: מעצר ומאסר, פציעה ומוות.

אמנון רובינשטיין: בעצם, במונחים של המשפחות המוגדלות של החברה הפלשתינית, אפשר לומר שאין אדם שאין לו קרוב שלא עבר את אחת משלוש התחנות האלה.

אמנון רובינשטיין: ואני שואל: כמה זמן זה יכול היה להימשך?

אמנון רובינשטיין: כמה זמן היתה מדינת ישראל, מדינה יהודית, עם כל המטען של היהדות, עם כל המסורת של מה ששנוא עלינו אסור לנו לעשות לזולתנו, כמה זמן היא היתה יכולה להחזיק מעמד?

אמנון רובינשטיין: ואני שואל עוד דבר אחד: כמה זמן היא היתה יכולה להחזיק מעמד בעולם של ימינו, שקיבל את עקרון ההגדרה העצמית, קיבל את העיקרון – קול אחד לאדם אחד, אפילו בדרום-אפריקה?

אמנון רובינשטיין: ואני לעולם איני משווה את דרום-אפריקה לישראל, חס וחלילה, אבל אולי זה מקרה, אולי זה לא מקרה, שגם בדרום-אפריקה נאלץ המיעוט הלבן להכיר בעיקרון הזה, שאי-אפשר לשלוט באחרים.

אמנון רובינשטיין: ברית-המועצות, האימפריה הקומוניסטית ששלטה בעמים והגלתה והביאה מתנחלים, 40% מאוכלוסיית אסטוניה, וניסתה לעשות רוסיפיקציה של מרחבי האימפריה הקומוניסטית, היא הבינה שהיא לא יכולה לשלוט.

אמנון רובינשטיין: כמה זמן יכולה היתה ישראל להיות אחת ויחידה שלא מקבלת את העיקרון הזה, שהיא אומרת – אני דמוקרטית, אני ליברלית, לי יש חוקים, כבוד האדם וחירותו, אבל בחצר האחורית שלי יש 2 מיליוני איש שאין להם שום זכות?

אמנון רובינשטיין: בעצם, מה אמרה ישראל הרשמית עד הממשלה הזאת?

אמנון רובינשטיין: איזו תשובה היא נתנה על הדבר הזה, שאני לא רוצה לקרוא לו בשמו הראוי, שבאותה כברת ארץ, באותו שטח, בכלל זה בתוך מושבת העונשין שנקראת רצועת-עזה, יש שני סוגים של בני אדם?

אמנון רובינשטיין: יש מקומיים, אבל אסור היה לקרוא להם "פלשתינים" עד לפני זמן קצר, שאין להם זכות בחירה לכנסת ואין להם בתי-משפט משלהם ואין להם דבר זולת הזכות לפנות בבקשות למינהל האזרחי; ולידם ובתוכם ובשליטה עליהם מצויים יהודים שיש להם הזכויות שיש לכל אזרח ישראלי חופשי.

אמנון רובינשטיין: כמה זמן מדינת ישראל, המדינה היהודית היחידה בעולם – –

רון נחמן: אבל אין להם הזכויות – – –

אמנון רובינשטיין: – – היתה יכולה לומר – אני האחת והיחידה שלא מכירה בעיקרון האוניברסלי, שאנחנו היהודים נתנו לעולם כולו?

רון נחמן: אבל היהודים – – –

אמנון רובינשטיין: כמה זמן היינו יכולים להמשיך בפיקציה הזאת, שיש לנו רק ממשל צבאי; בפיקציות, גם של פסקי-הדין של בית-המשפט העליון, שכל נושא ההתנחלויות הוא נושא ביטחון זמני; כמה זמן מערכת המשפט שלנו היתה יכולה להמשיך ולהתקיים נוכח מציאות המהרסת אל דלתה, ההורסת כל חלקה טובה בה?

אמנון רובינשטיין: נכון, יש בעיות.

אמנון רובינשטיין: אני לא שייך לאלה האומרים שישראל תמיד אשמה, הפלשתינים תמיד צודקים.

אמנון רובינשטיין: אתם יודעים זאת, חברי הכנסת.

אמנון רובינשטיין: אני מתקומם נגד אנשים העושים דברים כאלה.

אמנון רובינשטיין: יש חרדות, יש פחדים, יש בעיה קשה מאוד בתהליך ההשלמה הארוך, המכאיב, הכואב, הקשה הזה, שבינינו לבינם.

אמנון רובינשטיין: אין פותרים סכסוך דמים כזה, שנמשך למעלה ממאה שנים, בכמה מלים, בחותמות, בהסכמים ובניירות.

אמנון רובינשטיין: אנו מודעים לבעיות, ואני אומר במפורש ואמרתי זאת כמה פעמים לעמיתי בליכוד: כן, אני רואה את עצמי שייך למחנה הלאומי.

אמנון רובינשטיין: הלאומי, במובן זה שאני רוצה מדינה יהודית, דמוקרטית, ולא מדינה דו-לאומית שבה יש לאום אחד ששולט על לאום שני נטול זכויות.

רון נחמן: אדוני השר, היום ליהודים ביהודה ובשומרון יש פחות זכויות מאשר לערבים.

רון נחמן: עם הממשלה הזאת יש להם פחות זכויות מאשר לערבים.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר עוד דבר אחד.

אמנון רובינשטיין: בעצם, מעולם לא ניתנה לנו תשובה מהי המדיניות הממשלתית.

אמנון רובינשטיין: יש לנו חבר כנסת או מפלגה שאומרים: אנחנו רוצים לגרש את 2 מיליוני הפלשתינים.

אמנון רובינשטיין: בעיני זה לא קביל, אני לא מוכן לדבר על זה, לא מוכן להתווכח על זה, זה לא מוסרי, זה רעיון פושע, זה רעיון אווילי, לא ניתן לביצוע, אבל זה רעיון.

אמנון רובינשטיין: אבל מה מציע לנו הימין כאלטרנטיבה לתהליך ההשלמה הזה עם עם שלם, עם שהתודעה הלאומית שלו צמחה בעקבות שלטוננו בו?

שאול יהלום: אדוני השר, אתה בעד עדות שמיעה – – –

רון נחמן: – – –

אמנון רובינשטיין: היה ראש ממשלה, מנחם בגין, זכרו לברכה, והוא הביא לכנסת דברים נועזים מאוד.

אמנון רובינשטיין: כאן אני שומע דברים חריפים מאוד נגד ההעתקה של הפסקה מקמפ-דייוויד בנושא העקורים של שנת 1967.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לקרוא לכם מהמסמכים עצמם ומהדברים של ראש הממשלה דאז מנחם בגין בנושא הזה: "תוקם ועדה של נציגי ישראל, ירדן והמועצה המינהלית, לקביעת כללי ההגירה לחבלי יהודה, שומרון ועזה.

אמנון רובינשטיין: הוועדה תקבע את הכללים האלה לפיהם תותר לפליטים הערבים" – שימו לב, לא עקורים אלא פליטים – "שמחוץ ליהודה, שומרון ועזה, הגירה במידה סבירה לתוך חבלים אלה".

אמנון רובינשטיין: על מה אתם מתלוננים בכלל?

אמנון רובינשטיין: כאן מנחם בגין, זכרו לברכה, התחייב לדבר הרבה יותר מרחיק לכת ממה שחתמנו עליו.

רון נחמן: איזה מזל שאתה מסתמך עליו.

אמנון רובינשטיין: הוא לא אמר "עקורים", הוא אמר "פליטים ערבים".

אמנון רובינשטיין: נכון, הוא אמר שהחלטות ועדת ההגירה יתקבלו פה-אחד, כמו שגם אנחנו אומרים.

שאול יהלום: במידה סבירה.

אמנון רובינשטיין: במידה סבירה.

אמנון רובינשטיין: אצלנו מצאת דבר אחר?

שאול יהלום: כן, אתם מדברים על כל פליטי 1967.

אמנון רובינשטיין: אז אני אומר לך, שמה שחתמנו עליו כולל בתוכו את ה"במידה סבירה".

אמנון רובינשטיין: ועם ערבויות למניעת הפרת ביטחון וסדר ציבורי.

שאול יהלום: זה טרוריזם.

אמנון רובינשטיין: מנחם בגין, זכרו לברכה, הציע מעל הדוכן הזה הצעה הרבה יותר מרחיקה לכת.

אמנון רובינשטיין: הנוסח שלו לגבי המשטרה המקומית כולל את ביטחון הפנים, בניגוד גמור למה שאתם אומרים.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לקרוא את הדברים, מכיוון שהיו כאן כל כך הרבה סילופים.

דב שילנסקי: כן, אבל, אדוני השר, עליך לסיים.

אמנון רובינשטיין: משפט אחרון: "יוקם כוח משטרה מקומי חזק אשר יוכל לכלול אזרחים ירדנים.

אמנון רובינשטיין: נוסף לכך, כוחות ישראלים וירדנים ישתתפו בסיורים משותפים ובאיוש עמדות פיקוח, כדי להבטיח את ביטחון הגבולות".

אמנון רובינשטיין: ומה תעשה המשטרה החזקה הזאת?

רון נחמן: השר רובינשטיין, איך אני נוסע הלילה הביתה?

דב שילנסקי: חבר הכנסת רון נחמן, לא יהיה לו זמן לענות לך.

רון נחמן: שיקרא את הספר הזה ויגיד לי איך אני נוסע הלילה הביתה.

רון נחמן: בתור שר בממשלה, שיגיד לי ולתושבים איך הם נוסעים הביתה היום.

אמנון רובינשטיין: לפי דברי מנחם בגין, זכרו לברכה, "יינקטו כל הצעדים הדרושים וייעשו כל ההסדרים כדי להבטיח את ביטחונם של ישראל ושכנותיה במשך תקופת המעבר ולאחריה.

אמנון רובינשטיין: כדי לסייע בהבטחת ביטחון, תכונן רשות המינהל העצמי, כוח משטרה מקומי חזק.

אמנון רובינשטיין: הוא יורכב מתושבי יהודה, שומרון וחבל-עזה.

אמנון רובינשטיין: המשטרה תקיים קשר מתמיד בענייני ביטחון הפנים עם קצינים ישראלים, ירדנים ומצרים שיתמנו לכך".

אמנון רובינשטיין: בענייני ביטחון פנים.

אמנון רובינשטיין: אני אומר לכם, מנחם בגין, זכרו לברכה, הציע הצעה שאתם הייתם מגנים אותה הרבה הרבה יותר מאשר ההצעה שמביאה לכאן ממשלת ישראל, שמביאה לנו פתח תקווה, דרך לצאת ממעגל הדמים והטרור והשעבוד למשטר שלא ייתכן במדינה יהודית ודמוקרטית.

אמנון רובינשטיין: אנחנו רוצים לפתוח פתח לדרך חדשה.

אמנון רובינשטיין: אני יודע, הדרך הזאת לא תהיה קלה.

אמנון רובינשטיין: היא תהיה רבת מהמורות, רבת מטעני צד במלוא משמעות המלה.

אמנון רובינשטיין: אבל זו דרך שמוליכה אותנו בבטחה לסיום הפרק הזה, שבו ישראל שולטת על עם אחר ולא יכולה להתמודד עם המצוקה הזאת.

אמנון רובינשטיין: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: השר בנימין בן-אליעזר ביקש לדבר אחרי חבר הכנסת בגין.

דב שילנסקי: אבל יש לי בעיה עם חבר הכנסת בגין, כי אני לא יודע איך לקרוא לו לעלות לדוכן.

דב שילנסקי: אני יודע שמאז נכנסת בבריתו של אברהם אבינו שמך בנימין זאב בגין.

זאב בנימין בגין: לא, לא, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: חשבתי שהסוגיה "הרת העולם" הזאת, ה"בין-לאומית" וה"קוסמית" הזאת הובהרה כבר בישיבה הקודמת.

זאב בנימין בגין: הסברתי לכבוד היושב-ראש, שהיות שסבי, זכרו לברכה, שמו נקרא בישראל זאב, כשנכנסתי בבריתו של אברהם אבינו נקרא גם שמי בישראל זאב.

דב שילנסקי: זאב בנימין בגין.

דב שילנסקי: עכשיו אני רוצה להשלים מה שרציתי להגיד.

דב שילנסקי: מאחר שלא הייתי בטוח בכל זאת, קיבלתי את ילקוט הפרסומים ואני מודה ומתוודה שגם שם שמך: בגין זאב בנימין.

דב שילנסקי: כשר לכל הדעות.

דב שילנסקי: אז בשם זאב בנימין בגין אתה מוזמן לדוכן.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: אני מקווה שזו הפעם האחרונה שאנחנו מעלים את הדיון המכריע הזה.

דב שילנסקי: רציתי לומר ששוכנעתי כשקיבלתי את ילקוט הפרסומים, אף שהאמנתי לך.

זאב בנימין בגין: אני מבין מכבודו שההערות שלי לא שכנעו אותו והוא נזקק לילקוט הפרסומים כדי לוודא ששמי הוא אומנם שמי.

דב שילנסקי: לא, אני חשבתי, איך אתה יכול לזכור את שמך שניתן לך ביום הברית.

זאב בנימין בגין: את הנימוק הזה אני מקבל.

דב שילנסקי: איזו גאוניות זאת – לזכור.

דב שילנסקי: אולי מאז הברית, כאשר היית בן שמונה ימים, אולי לא תפסת בדיוק?

דב שילנסקי: אז ביקשתי את ילקוט הפרסומים והדבר הוברר.

זאב בנימין בגין: עכשיו הבנתי.

זאב בנימין בגין: אני מצטער על הטרחה שגרמתי לכבודו.

דב שילנסקי: היות שדיברנו על שמונה ימים, אתה תהיה צמוד לספרה 8.

דב שילנסקי: יש לך שמונה דקות.

זאב בנימין בגין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם בעת הזאת, עת הוויכוח החריף בינינו בבית הזה, כולנו בוודאי מאוחדים ברגש של אחווה כלפי משפחות שיקיריהן יצאו בשליחותנו ואין בידינו ובידן ידיעות מוסמכות על מוצאותיהם.

זאב בנימין בגין: נתפלל כולנו שבקרוב מאוד יבוא מרגוע למצוקתם ולמצוקתנו.

זאב בנימין בגין: אבל את המחלוקת אין לטשטש.

זאב בנימין בגין: אנחנו רואים בשבעת החודשים האחרונים כיצד אחת לאחת מתמוטטות, אדוני נציג הממשלה, הנחות היסוד של ממשלתך, כאשר הלכה וחתמה על הסכם אוסלו.

זאב בנימין בגין: ביום 9 בספטמבר 1993, ארבעה ימים לפני לחיצת היד הנוראה, המבישה, על מדשאת הבית-הלבן, מעל הדוכן הזה הבטיח שר החוץ שמעון פרס לכנסת, ובאמצעותה – לציבור, כדברים הבאים: "לא עוד מלחמה, לא עוד שפיכות דמים – – – לא עוד טרור, לא עוד אלימות – – – בארץ הזאת ישלוט השלום".

זאב בנימין בגין: ובשבעת החודשים האחרונים בארץ הזאת לא שלט השלום, ומנת חלקנו היתה דווקא מלחמה, דווקא שפיכות דמים, דווקא טרור, דווקא אלימות.

זאב בנימין בגין: יש כאלה מביניכם שאמרו: טוב, אז לא עכשיו, אז עוד מעט, כאשר אש"ף יקבל לשליטתו נתחים מחלקי מולדת היהודים, אז יבואו מזור ומרגוע, אז תבוא השלווה.

זאב בנימין בגין: וארבעה אנשים בעלי מעמד הודיעו לממשלה בשבועות האחרונים, כי הערכתם היא שההיפך יקרה, אדוני שר החינוך: ראש שירות הביטחון הכללי, המפקח הכללי של המשטרה, ראש אגף המודיעין בצבא-הגנה לישראל וראש המטה הכללי של צבא-הגנה לישראל – כולם הזהירו את הממשלה, שגם לאחר חתימת הסכם קהיר, הטרור לא רק יימשך, אלא אפילו יגבר.

זאב בנימין בגין: ולמרות האזהרות האלה, הממשלה יודעת יותר טוב, ושר החוץ, בעזות פנים, הלך לקהיר, עמד על הבמה באותה הצגה מעליבה ופוגעת ומבזה ונטל לעצמו את הרשות להיות גם דובר אש"ף.

זאב בנימין בגין: וכך אמר שר החוץ שמעון פרס בקהיר: "אני מכריז שהסכסוך נגמר.

זאב בנימין בגין: היום הסכמנו להבטיח לאמהות ולילדים, ערביות, ערבים, ישראלים, יהודים, ששום אצבע לא תלחץ עוד על ההדק".

זאב בנימין בגין: בשם מי הביא שר החוץ את ההבטחה הזאת?

זאב בנימין בגין: הוא הדובר של אש"ף, של "פתח", של "החזית העממית", "החזית הדמוקרטית", של ה"חמאס"?

עבד-אלוהב דראושה: שאלה, אם מותר, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלוהב דראושה: אם לא היית צריך לנהל משא-ומתן עם אש"ף, עם מי היית מנהל משא-ומתן?

עבד-אלוהב דראושה: מי הפרטנר שלך למשא-ומתן?

זאב בנימין בגין: אני אגיע לכך.

עבד-אלוהב דראושה: להתעלם מהמציאות זה – – –

זאב בנימין בגין: אני אגיע לכך, ונבדוק בעוד שמונה דקות מי מתעלם מן המציאות.

עבד-אלוהב דראושה: יש אש"ף, יש "חמאס".

עבד-אלוהב דראושה: תבחר לך.

זאב בנימין בגין: אני אגיע לכך.

עוזי לנדאו: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

סאלח טריף: חברי הכנסת, חבר הכנסת עוזי לנדאו, הוא השיב.

זאב בנימין בגין: אגיע לכך.

עבד-אלוהב דראושה: להתעלם מהאמת?

זאב בנימין בגין: זה בוודאי נכלל ב"זמן הפציעות".

זאב בנימין בגין: מה היה ההיגיון – אדוני שר הבינוי והשיכון, אני מצטער, אני הקדמתי אותך, כך אני מבין – – –

בנימין בן-אליעזר: אני ביקשתי שתקדים אותי, כדי להיכנס ל-MOOD – לאווירה.

סאלח טריף: עכשיו אפשר להמשיך.

זאב בנימין בגין: מה היה ההיגיון כביכול, אשר הנחה את הממשלה כאשר הלכה לעסקה הזאת של אוסלו, ואחר כך של קהיר?

זאב בנימין בגין: ההנחה החזקה, הברורה, היתה שאש"ף ימחץ את ה"חמאס" בעזה וביריחו תחילה, כפי שאמר ראש הממשלה, בשיטותיו שלו, של אש"ף, "בלי בג"ץ" – אני מצטט, אוי לאוזניים השומעות, ראש ממשלה בישראל – "בלי 'בצלם', בלי יפי נפש, אבות ואמהות למיניהם".

זאב בנימין בגין: והממשלה, על יסוד ההנחה הזאת, הסכימה באוסלו ובקהיר למסור את ביטחון ישראל בקבלנות-משנה לידי המומחים, הרוצחים של אש"ף.

זאב בנימין בגין: אבל לפני שבועות אחדים התמוטטה גם ההנחה הזאת, מפני שהגיעו אנשי ה"חמאס" עם אנשי אש"ף להסכם, וכפי שפורסם ב"קול ישראל", מה הוא יסוד ההסכם?

זאב בנימין בגין: – "מאמץ משותף לגירוש היהודים מפלשתין".

זאב בנימין בגין: ועל יסוד ההסכם הזה ברור שאש"ף העניק ל"חמאס" חסינות, אם יש בכוחו להעניק לו חסינות, וה"חמאס" אומר: נמשיך לרצוח.

זאב בנימין בגין: ואש"ף אומר: לא תהיה שם מלחמת אחים.

זאב בנימין בגין: משמע, ימשיכו לרצוח בידיעה וברשות של ראשי אש"ף, בעוד אנחנו יודעים שלא רק ה"חמאס", אלא כל פלגי אש"ף עסקו בחודשים האחרונים בטרור נגד ישראל וישראלים.

זאב בנימין בגין: אני מבקש שיהיה ברור, גם לחברים הנוכחים וגם לציבור, כי מעולם לא באתי בטענה לממשלה, לשר ביטחון כלשהו, כאשר במקרים אחדים הרוצחים המנוולים האלה אכן הצליחו במזימתם ופגעו בישראלים.

זאב בנימין בגין: לא באתי בטענה, אי-אפשר למנוע תופעה כזאת לחלוטין, כאשר לגבי הרוצחים האלה כל אחד הוא מטרה.

זאב בנימין בגין: אבל יש לי טענה לממשלה אשר מפקירה את ביטחוננו בכך שהיא נותנת יד למצב שבו עזה ויריחו, תחילה, יהיו ערי מקלט לרוצחים.

זאב בנימין בגין: ירצחו ויברחו.

זאב בנימין בגין: ומה אנחנו קוראים בהסכם קהיר החדש, בנספח 3, בפרוטוקול הנוגע לעניינים משפטיים, בסעיף 2, איזה כלי יהיה בידי ישראל להניח את היד ולעשות צדק באדם החשוד ברצח בישראל, שברח לעזה?

זאב בנימין בגין: הנה הסעיף היחיד בהסכם עב הכרס הזה הנוגע לענייננו, וכך כתוב: "מקום שהאדם החשוד, מואשם או מורשע בעבירה הנתונה לסמכות השיפוט הפלילית הישראלית, מצוי בשטח" – משמע, בעזה – "רשאית ישראל לבקש מהרשות הפלשתינית שתעצור את האדם ותעבירו לידי ישראל".

זאב בנימין בגין: זה הכול.

זאב בנימין בגין: היא רשאית לבקש, וכל מומחה לעניין יאמר לכם, שלא תהיה בקשה אחת אשר תיענה, וכל הבקשות יתקבלו באדיבות ויוטלו אל הסל.

זאב בנימין בגין: הטרור נמשך, ועל-פי תחזית ארבעת האנשים המופקדים על הביטחון ועל ההערכה של המודיעין – גם יימשך.

זאב בנימין בגין: ומה היא מסקנת ראש הממשלה?

זאב בנימין בגין: ל"ניוזוויק" הוא אומר השבוע: "אני לא חייב לפלשתינים מאומה, כי הם ממשיכים בטרור".

זאב בנימין בגין: נו, זה אומר ראש הממשלה.

זאב בנימין בגין: הוא לא חייב להם מאומה?

זאב בנימין בגין: הם ממשיכים בטרור?

זאב בנימין בגין: אז הוא חייב לנו משהו, הוא חייב לנו הסבר, הוא חייב לנו התנצלות על כך שעם הרוצחים האלה הלך לעסקה.

זאב בנימין בגין: לפני שבועות אחדים היתה מחלוקת בכנסת והיה לנו פולמוס, ובאתי בטענה לראש הממשלה בין הספסלים, אינני בטוח שהדבר נרשם.

זאב בנימין בגין: ושאלנו את ראש הממשלה: הרי האמנה הפלשתינית לא בוטלה.

זאב בנימין בגין: והוא אמר בתשובה: נכון, היא לא בוטלה, ובגלל זאת לא שינינו את הגדרת אש"ף כארגון טרור.

זאב בנימין בגין: אז אומר ראש הממשלה: הארגון הוא ארגון טרור, אני לא חייב להם שום דבר, כי הם ממשיכים בטרור.

זאב בנימין בגין: ומה היא מסקנתו?

זאב בנימין בגין: – הולך וחותם על עסקה נוספת, וערפאת מוכר לו אותה סחורה פעמיים: הוא יבטל את האמנה הפלשתינית במושב הבא של המועצה הלאומית הפלשתינית.

זאב בנימין בגין: אדוני שר הבינוי והשיכון, אין לו רוב אפילו לכינוס המועצה.

זאב בנימין בגין: על-פי סעיף 12 בתקנון המל"פ דרוש רוב של שני-שלישים מבין החברים כדי לכנס אותה, ואותו רוב אשר מונע בעדו עד עכשיו לבטל את האמנה – ואין לנו שום סימן שהוא אכן מעוניין בביטולה, כל הגורמים המקצועיים אומרים שהוא איננו מעוניין בביטולה – והוא מוכר לראש הממשלה: במושב הבא, אשר איננו יודעים כלל מתי ואם יתקיים.

זאב בנימין בגין: אני מייד מסיים, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: המבצע הזה של פינוי עזה ויריחו קרוי "מבצע קשת צבעים", אין זה סוד, והשבוע, אולי באופן אירוני, דווקא לאחר חתימת ההסכם בקהיר, התמוטטה אבן הראשה של קשת הצבעים הזאת.

זאב בנימין בגין: מה ניסה מר רבין לעשות שנים אחדות?

זאב בנימין בגין: הוא סירב לבוא בדברים עם אש"ף, הוא סירב להתווכח ולהתמקח עם ארגון הטרור.

זאב בנימין בגין: מדוע?

זאב בנימין בגין: הוא אמר שהוא מנסה לערוך הפרדה בין ה"פנים", השכנים שלנו, הערבים ביהודה, בשומרון ובעזה, לבין ה"חוץ": הכנופיה בתוניס.

זאב בנימין בגין: מייד אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: זו ההנמקה האחרונה.

בנימין בן-אליעזר: אני מוכן לתת לו דקה מזמני.

סאלח טריף: נתתי לו כבר שתי דקות ושלוש מזמנך ומזמני.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך מאוד.

זאב בנימין בגין: ניסיתי להתגבר על כמה שאלות ואני חייב עוד תשובה.

זאב בנימין בגין: ואומר שר הביטחון וראש הממשלה בשנה שעברה: נכשלתי, לא הצלחתי להפריד, וכדי להגיע להסכם עם השכנים הערבים שלנו, ביהודה, בשומרון ובעזה, אני מוכרח לקבל את אישור אש"ף, להכניס אותו לתמונה, ולכן – ללחוץ את ידו של ערפאת.

זאב בנימין בגין: ומה קרה השבוע, אדוני שר הבינוי והשיכון?

זאב בנימין בגין: ההסכם נחתם.

זאב בנימין בגין: מה תגובת ה"פנים", מה תגובת ההנהגה הערבית בשומרון, ביהודה ובחבל-עזה?

זאב בנימין בגין: לא רק ה"חמאס", גם אנשים שאתם השלכתם את יהבכם עליהם, "מתונים": פייצל אל-חוסייני, חיידר עבד אל-שאפי, סאיב עריקאת, כולם אומרים: אנחנו דוחים את הסכם קהיר, איננו מקובל עלינו ולא נשתתף באותה מועצה מחוקקת של אש"ף, אשר מר רבין נתן יד לכינונה.

זאב בנימין בגין: מהי התוצאה אפוא?

זאב בנימין בגין: מר רבין מנסה לכפות לגיון זרים מעירק, מתימן וממצרים על ההנהגה המקומית המתנגדת לכך.

זאב בנימין בגין: לכן התוצאה הסופית היא זאת: כדי להגיע להסכם עם המקומיים, ה"פנים", הלך לאש"ף.

זאב בנימין בגין: ה"פנים" הסתלק מן העסקה.

זאב בנימין בגין: ועכשיו הוא נשאר רק עם אש"ף ועם היושב-ראש הנחמד יאסר ערפאת.

זאב בנימין בגין: כמו שאומר אחד הפקידים שלו: יצא לו הפוך על הפוך.

זאב בנימין בגין: יש אנשים, זה קורה לעתים, שהולכים לבקש אתונות ומוצאים מלוכה.

זאב בנימין בגין: אתם, רבותי, הלכתם לבקש אתונות ונשארתם עם צבועים.

זאב בנימין בגין: ססמתכם היתה שטחים תמורת שלום.

זאב בנימין בגין: אתם בעצם הימים האלה מוסרים שטח, ואומר לכם ראש המטה הכללי כי אין הבדל בין אש"ף ל"חמאס", שניהם דורשים בסופו של דבר גם את מימוש זכות השיבה.

זאב בנימין בגין: גם אם תתקפלו לקווי 1949 שלום לא יהיה, רגיעה לא תהיה.

זאב בנימין בגין: טרור יהיה כדי לממש את זכות השיבה.

זאב בנימין בגין: כיוון שזו היתה טענתכם – שטחים תמורת שלום, ואתם מציעים לעם ישראל היום טריטוריה תמורת טרור, אינכם ראויים למשול בישראל.

זאב בנימין בגין: תודה רבה, אדוני, על אורך הרוח שגילית כלפי.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: אדוני השר בנימין בן-אליעזר, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת יוסף ונונו.

יהושע מצא: היינו רוצים לדעת קצת, אדוני השר, אם יש לך הצעה ביריחו ובעזה, מה יהיה שם?

משה קצב: אדוני השר, ברצינות, הייתי רוצה לדעת איך אתה מרגיש כשר שאישר רק הבוקר את ההסכם שהוחל בביצועו לפני שבוע?

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי בקשב רב, ואני מוכרח להודות שכל פעם שאני שומע את בני, גם אם אני לא מסכים אתו, אני לפחות מכבד את הכנות שבדבריו, ואני בעצם לא הבנתי מהי האלטרנטיבה של חבר הכנסת בני בגין.

זאב בנימין בגין: הסכם קמפ-דייוויד.

בנימין בן-אליעזר: לא הבנתי מהי האלטרנטיבה של חבר הכנסת בני בגין, ומה ההבדל בין קמפ-דייוויד ולא קמפ-דייוויד.

בנימין בן-אליעזר: בסיכומו של עניין, קמפ-דייוויד היה צריך להיות שלב מעבר ולאחריו היה צריך להיות הסכם סופי.

בנימין בן-אליעזר: שאלת אותי, וכשר אני יכול לומר לך דבר כזה: בשבילי זה לא יום היסטורי ולא אירוע אני לא יודע מה.

בנימין בן-אליעזר: בשבילי זה תאריך חשוב.

יהושע מצא: אבל רק ב-13 בספטמבר בשמחה אדירה הכרזת על האוטוסטרדות שיעברו בכל רחבי המזרח התיכון.

יהושע מצא: בשמחה גדולה.

יהושע מצא: ספר לנו על אוטוסטרדה קטנה כלשהי שהתחלת בה.

בנימין בן-אליעזר: חשבתי שלפחות על הנושא הזה, של היכולת של משרדי לבצע אוטוסטרדות, על זה אין חילוקי דעות.

יהושע מצא: לאירן, לעירק, לכוויית.

בנימין בן-אליעזר: גם לזה נגיע.

בנימין בן-אליעזר: בעזרת השם, גם לזה נגיע.

שאול יהלום: חבר הכנסת מצא, לא שמעת על עוקף-יריחו?

בנימין בן-אליעזר: אני מבצע את עוקף-יריחו.

בנימין בן-אליעזר: היום נגמר המכרז ואנחנו מבצעים אותו.

סאלח טריף: כמה שיותר מהר, אדוני.

יהושע מצא: לא לזה התחייבת.

בנימין בן-אליעזר: בשבילי זה אולי יותר זמן של חשבון נפש, ואני אומר את זה בכל הכנות, לאו דווקא כשר אלא כאדם שהיתה לו הזכות לשרת בצה"ל 28 שנים, בשטחים במשך שש שנים כמפקד יהודה ושומרון וכמתאם הפעולה בשטחים, דווקא בתקופה שאביך, זיכרונו לברכה, היה ראש הממשלה.

בנימין בן-אליעזר: בשבילי זה יום של חשבון נפש בעצם, שכן מאז 1967 ועד שהממשלה הזו יצאה לדרך לא היתה ממשלה בישראל שיכלה ללכת ולהגדיר פעם אחת ולתמיד מהו יעדה הלאומי כשמדובר בשטחים.

בנימין בן-אליעזר: מי כמוך יודע, חברי בני, שכאשר מדברים על מדיניות פעולה בכל תחום שהוא, מדיניות פעולה נגזרת מהגדרתו של יעד לאומי.

בנימין בן-אליעזר: לא היתה שום הגדרה כזאת, לא בתקופתכם ולא בתקופתנו.

בנימין בן-אליעזר: הכול היה מעומעם.

בנימין בן-אליעזר: תמיד עקפנו את זה מימין ומשמאל.

בנימין בן-אליעזר: תמיד לא התמודדנו עם זה, ומה שנותר לי כמפקד יהודה ושומרון וכמתאם הפעולה בשטחים זה לקיים את מדיניות הביטחון בשטחים, לא את מדיניות הפעולה בשטחים.

בנימין בן-אליעזר: עבדכם הנאמן, שעומד פה, עמד ב-1985 על במת הכנסת הזו ונאם את אחד הנאומים, שלפחות לי זכורים, ולכמה מחברי הליכוד – אני יודע מה פרסם אחרי זה, לפחות, חבר הכנסת דן מרידור – ואמרתי את זה לא פעם אחת, לא פעמיים, לא שלוש פעמים ולא עשרות פעמים, והזהרתי מפני דור האינתיפאדה ומפני בוא האינתיפאדה.

בנימין בן-אליעזר: הגדרתי אז את התהליך הסוציו-פוליטי כתהליך של פצצת זמן.

בנימין בן-אליעזר: דיברתי על גדודי הכיבוש, דיברתי על ילדי 67', דיברתי על כך שאנחנו עוברים ליד תהליך חברתי-כלכלי שפירותיו יהיו ביום מן הימים פצצה שתיפול עלינו, ואולי גם תמוטט או תגרום לפחות סדקים בבית היהודי, ואף אחד לא שמע.

בנימין בן-אליעזר: הדבר היותר חמור – אף אחד גם לא התמודד עם התהליך הזה.

בנימין בן-אליעזר: בינתיים עבר דור ועבר דור, ואנחנו נמצאים היום במצב, שבין 82% ל-85% מכלל התושבים הם צברים פלשתינים, אלו שנולדו מאז 1967 ועד היום הזה.

בנימין בן-אליעזר: שלחנו את חיילינו, בימים מ-1967 עד 1970 והלאה, ימים שבהם התמודדנו עם הטרור, כשאז שר הביטחון היה אריק שרון, והתמודדנו בצורה הכי טובה שרק יכולה להיות.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר את זה כאן, ולזכותו של אריק שרון.

בנימין בן-אליעזר: מאז ועד היום הזה למה שלחנו את בנינו?

בנימין בן-אליעזר: שלחנו את בנינו להתמודד עם מטחי האבן, שלחנו את בנינו להתמודד עם דברים שלא ידעו בחייהם.

בנימין בן-אליעזר: העמדנו את בנינו בפני מצוקות, בפני שאלות מוסריות, שאלות קשות.

בנימין בן-אליעזר: אני במו עיני, לא פעם אחת ולא פעמיים, מעצם היותי מפקד בשטחים ראיתי כמה וכמה פעמים צנחנים, אנשי שריון, אנשי ארטילריה ומה בעצם לא, שואלים אותנו שאלה אחת פשוטה: האם בשביל זה אני נשבעתי בכותל להגן על הבית?

בנימין בן-אליעזר: לאט לאט הלכה התמונה והחריפה, והעמדנו את חיילינו בפני מצוקות ומצבים קשים, שלא שאוכל ללכת ולספר אותם פה.

בנימין בן-אליעזר: כבר היו זמנים שחשבתי שאולי על-יד כל חייל – ואני אומר את זה פה בגלוי – כדאי, מרוב ההגבלות, להעמיד לידו פרקליט מימין ופרקליט משמאל.

בנימין בן-אליעזר: הרבה היסוסים היו מה כן ומה לא.

בנימין בן-אליעזר: אני חושב שבסיכומו של עניין, במו-ידינו, בגלל העדר מדיניות, בגלל העדר הגדרת יעד, הלכנו והפכנו חלק גדול מהשטחים, ומעזה כולה, למדגרת טרור.

בנימין בן-אליעזר: אני יודע מה שקורה בשטחים.

בנימין בן-אליעזר: אני גם חושב שלא ילמד אותי אדם מה הן זכויות אבות אבותינו ביהודה ובשומרון.

בנימין בן-אליעזר: אני לא רק יודע אלא אני מכיר בהן.

בנימין בן-אליעזר: אך מה לעשות כאשר על השטחים האלו היום אנחנו חוגגים מציאות של 2 מיליוני ערבים?

בנימין בן-אליעזר: האם ללכת לסיפוח?

בנימין בן-אליעזר: אומר לכם בעברית הכי מדוברת: אני רוצה להיפרד מהם.

בנימין בן-אליעזר: השטחים האלו יקרים לי.

בנימין בן-אליעזר: לא עזה.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר את זה כאן מעל הבמה.

בנימין בן-אליעזר: כשהייתי מתאם פעולות בשטחים, כשדיברתי עם איש יקר מאוד, ויש לי כלפיו הערכה רבה עד עצם היום הזה, שר הביטחון דאז מישה ארנס, הוא היה בין אלו שאמרו לי: פואד, אם מדובר בעזה, גם אני מוכן למסור אותה היום.

בנימין בן-אליעזר: לא כך אמר לגבי יהודה ושומרון, מודה ומתוודה.

בנימין בן-אליעזר: אמר: את עיקר המאמץ צריך לרכז ביהודה ובשומרון, אבל את עזה אני מוכן למסור גם היום.

בנימין בן-אליעזר: היום אני נמנה עם אלו שהם גאים ושמחים על קיום ההסכם הזה.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו מוכרחים ללכת ולהביט קדימה ולראות את התהליכים שמתפתחים בתוך החברה הישראלית, ולראות את אשר רצינו שיהיה כאן, בבית הזה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה ומתוודה, חברי, בעיקר אנשי הליכוד, עליתי לכאן כילד, גדלתי איפה שגדלתי, באתי למדינה יהודית.

בנימין בן-אליעזר: חלומי היה ללכת ולראות את בית-הכנסת היהודי ואת הרחוב היהודי, את שכני היהודים.

בנימין בן-אליעזר: ובמה מצאתי את עצמי כאן?

בנימין בן-אליעזר: – מצאתי את עצמי כאן במציאות, בתחילת הדרך של מדינה שיש בה מיעוט ערבי שצריך לתת לו את כל הכבוד ולהתייחס אליו כאל אזרחים שווים, למציאות שבתוך כמה שנים תהיה מדינה דו-לאומית.

בנימין בן-אליעזר: הרי זה בעצם החלום והרצון של אש"ף.

בנימין בן-אליעזר: לזה הוא מוביל, לזה הוא הוביל.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר לכם שההסכם הזה נעשה משום מחויבות וחוב כלפי בנינו שמשרתים עד היום הזה בלי שאלות בלבנון, ברמת-הגולן, בבקעות ובעמקים, בשטחי יהודה, שומרון וחבל-עזה, בערבה.

בנימין בן-אליעזר: לא שאלו מעולם שאלות.

בנימין בן-אליעזר: אני גאה לומר לכם, שככל שהזמן עובר וההסתבכויות אולי גדלות והולכות, גם הלבטים הולכים וגדלים.

בנימין בן-אליעזר: אני מניח שיש פה כמה חברים שיודעים מה קורה במפת ההתנדבות של צה"ל.

בנימין בן-אליעזר: המפה הולכת ומתרחבת, ועדיין התברכנו בילדים שלא שואלים שאלות בכל הנוגע לצדקת הדרך.

בנימין בן-אליעזר: הם ילדים טובים, הם ילדים נהדרים.

בנימין בן-אליעזר: ואולי בגלל תעודת הביטוח שהם מעניקים לנו אנחנו יכולים היום להעז ללכת לקראתם.

בנימין בן-אליעזר: ממשלה שיש לה תמיד הזכות לשלוח בנים למלחמה, ממשלה שתמיד יש לה הזכות לתת הוראה לצאת למלחמה, ומרגע שהיא מחליטה שהמלחמה היא הכרחית, אינה מחשבת כמה לא יחזרו עם שוך הקרבות – ולא מפני שזה לא הטריד אותנו, אלא מפני שאני חושב שלילדים האלה אנחנו חייבים את החוב הזה.

בנימין בן-אליעזר: מפני שכמו שיש לממשלה הזכות הזאת, חשוב שתהיה לה גם החובה לחפש כל סדק כדי למנוע את המלחמה ולהפסיק עם הסרט השחור שמלווה אותנו מאז דריסת הרגל הראשונה של יהודי בארץ-ישראל במאתיים השנים האחרונות.

בנימין בן-אליעזר: חשוב היה לעשות את הדבר הזה.

בנימין בן-אליעזר: אני שייך לדור שגדל והתחנך בצה"ל.

בנימין בן-אליעזר: אני שייך לדור, כמו רבים שיושבים כאן, שעשה את כל אשר הוטל עליו.

בנימין בן-אליעזר: אבל עשינו גם כמה דברים קשים ומסובכים מהמוטל עלינו.

בנימין בן-אליעזר: הלכנו גם אל בתים בלילה, והזמנו את ההורים: בואו, אמרו "קדיש" על בניכם.

בנימין בן-אליעזר: ולמרות הבכי והכאב, ההורים לא שאלו שאלות.

בנימין בן-אליעזר: יש לנו חובה כלפיהם.

בנימין בן-אליעזר: התחייבנו להם, ולכן אמרנו שנחסוך כל טיפת דם אפשרית.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לומר לכם, שאני שמח להיפטר היום מג'באליה, משאטי.

בנימין בן-אליעזר: אני שמח ומאושר שאנחנו מפנים היום גב אל מחנות הפליטים, אל מחזות הרעב והמצוקה והעוני, ומולם גם תהליכים סוציו-פוליטיים שמתפתחים בתוך השטחים, ולא ידענו לעצור אותם, כי גם על זה אין שליטה.

בנימין בן-אליעזר: אלה אותם תהליכים שהפכו את ה"חמאס" לכוח כמעט מוביל בירדן, והפכו את ה"חמאס" בארץ לכוח מאיים ואימתני שנמצא בכל חלקה טובה.

בנימין בן-אליעזר: אולי זה הרגע לעצור את התהליך.

בנימין בן-אליעזר: אולי זה הרגע שבו אפשר לומר "ייתכן".

בנימין בן-אליעזר: אין סיכוי בלי סיכון.

בנימין בן-אליעזר: קראתי פעמיים ושלוש פעמים את נוסח ההסכם הזה, ואני אפתיע אולי את חברי פה, ואפתיע גם את חבר הכנסת בגין אם אומר לו שאני אפילו נבהלתי מהמטלות שאנחנו מטילים על הפלשתינים.

בנימין בן-אליעזר: כי כשאתה עושה הסכם, אתה עושה הסכם מתוך רצון וכוונה שהוא יצליח, ולא מתוך רצון שההסכם הזה מסתכם בזה שאתה מסרת פתק, לחצת ידיים, והלכת הביתה.

בנימין בן-אליעזר: מישהו יכול לדעת מה יתפתח מחר או מחרתיים?

בנימין בן-אליעזר: אני לא.

בנימין בן-אליעזר: אולי אתם כן.

בנימין בן-אליעזר: אני מקווה – – –

זאב בנימין בגין: ראש המטה הכללי חושב – – – הוא הזהיר אתכם.

בנימין בן-אליעזר: אני לא יכול לספר מישיבות ממשלה שמוגדרות כישיבות ביטחון.

בנימין בן-אליעזר: אבל אני רוצה לומר לך, שאני מכיר עוד רמטכ"ל אחד, שהזהיר את אביך, זיכרונו לברכה, מפני בואו של סאדאת.

בנימין בן-אליעזר: התמונה חוזרת.

בנימין בן-אליעזר: הוא אחראי לנושא הביטחון, ובצדק הוא צריך לומר את שלו בראייה או בתרחיש הכי פסימי.

בנימין בן-אליעזר: זו אף חובתו לומר את הדברים, ולא זכותו בלבד.

בנימין בן-אליעזר: כמו שהיתה זו חובתו של מוטה בשעתו להגיד לאביך, זיכרונו לברכה, את מה שהוא חשב לנכון להגיד.

בנימין בן-אליעזר: הוא לא אמר לו, אלא פרסם זאת בעיתונות, להבדיל מהרמטכ"ל הזה, אם זה נכון שהוא אמר את הדברים.

בנימין בן-אליעזר: ייתכן מאוד שהוא אמר את הדברים בוועדת החוץ והביטחון.

בנימין בן-אליעזר: אני מעריך שאם אתה אומר זאת, הוא אמר את זה אצלנו, כי אתה יודע מה שאתה מדבר.

בנימין בן-אליעזר: אבל לא זה העניין.

בנימין בן-אליעזר: אני אמרתי היום בישיבת הממשלה, ותרשו לי שלא לצטט אלא לומר בערך, שאין סדק שלא נתנו לו תשובה, ואני מדבר על כל סעיפי הביטחון.

בנימין בן-אליעזר: גם לא התביישתי לומר, חבר הכנסת בגין, שמולנו עומד אולי להיות עם עם רצון לשפר את מצבו, עם רצון להשתפר ועם רצון להציג מציאות של דו-קיום בשלום.

בנימין בן-אליעזר: אבל אמרתי גם שאני לא יודע, כי קודם כול המשטרה איננה משטרה משום שמדובר באש"ף, אתה יודע זאת כמוני.

בנימין בן-אליעזר: שנית, מדובר כאן בארגון שעד תמול-שלשום היה ארגון טרור, שאין לו שום ניסיון ארגוני – – –

זאב בנימין בגין: עדיין, עדיין ארגון טרור.

זאב בנימין בגין: עם כל הכבוד, לפי הגדרת ראש הממשלה הוא עדיין ארגון טרור.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לומר לך דבר אחד.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר את דעתי.

בנימין בן-אליעזר: אשר להגדרות, ברגע שממשלת ישראל הכירה בהן, אז אני אומר שעד תמול-שלשום, במה שהכרנו, הם היו ארגון טרור.

זאב בנימין בגין: כבודו, תרשה לי, זה לא בלתי חשוב.

זאב בנימין בגין: ראש הממשלה אמר, שהיות שלא שינו את האמנה, לא שינינו את הגדרתם כארגון טרור.

זאב בנימין בגין: על-פי הגדרת ראש הממשלה הם ארגון טרור.

בנימין בן-אליעזר: בסדר, כי אנחנו גם מחכים למשהו, אתה בוודאי יודע.

זאב בנימין בגין: כל הפלגים שלו השתתפו בחודשים האחרונים במעשי טרור.

יהושע מצא: כבוד השר – – –

בנימין בן-אליעזר: אתה יכול לשאול אותי זאת בבית, אני הרי שכן שלך.

יהושע מצא: קודם אמרת שאתה לא יודע אילו שכנים תמצא.

יהושע מצא: אני מקווה שלא – – –

בנימין בן-אליעזר: אני מוכרח לומר לך שאני לא יודע אם יהיו מסוגלים לקיים את כל מקדמי הביטחון שלקחו שם.

בנימין בן-אליעזר: אני אמרתי גם-כן שאני לא יודע אם אני יכול לישון בשקט במעטפת התשובות הכלכליות שנתנו להם.

בנימין בן-אליעזר: משום שאתה יודע כמוני, וכולכם יודעים כמוני, שאפשר לחתום על אלף חוזים, אבל אם לדיירים של האזורים האלה לא יהיה מה לאכול ולא יהיה מה לשתות, שום אידיאולוגיה לא תעצור אותם מביצוע כל מעשה.

בנימין בן-אליעזר: אני מוכרח להגיד לך, שהניסיון הזה שווה.

זאב בנימין בגין: זו התוכנית.

זאב בנימין בגין: אדוני השר, אתה דיברת על כך שלממשלות קודמות לא היתה תוכנית.

זאב בנימין בגין: "אנחנו מקווים", זו כל התוכנית שלכם.

זאב בנימין בגין: אין לה כל יסוד.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת בגין, לפחות לעצמי אני לא יכול לשקר.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר "אנחנו מקווים".

בנימין בן-אליעזר: אתה לא יכול להעמיד דבר במבחן המציאות אם אתה לא מנסה אותו.

בנימין בן-אליעזר: לכן גם בהגדרה זו תקופת מעבר.

זאב בנימין בגין: ניסית שבעה חודשים.

זאב בנימין בגין: אתה יודע מה תוצאות הניסוי.

סאלח טריף: חבר הכנסת בגין, אני מבקש ממך.

בנימין בן-אליעזר: לא ניסיתי, ואני אומר לך דבר אחד.

בנימין בן-אליעזר: בשבעת החודשים האלה היה אסון.

בנימין בן-אליעזר: אילו היו גומרים את זה בתוך חודש ימים, יכול להיות שכל מעשי הטבח שקרו היו נמנעים.

בנימין בן-אליעזר: מה שקרה והתרחש בשטחים בשבעת החודשים הללו, חבר הכנסת בני בגין, לא קרה בארבע, בחמש או בשש שנות האינתיפאדה.

בנימין בן-אליעזר: כדאי שתדע זאת.

זאב בנימין בגין: למה לא גמרתם בחודשיים?

סאלח טריף: אדוני, אני מבקש.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה עכשיו לסיים.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו עומדים היום בהחלט בפני תקופה חדשה, תקופה שונה.

בנימין בן-אליעזר: ייתכן שזו אף תקופה מעניינת, שבה נסגר פרק ונפתח פרק חדש.

בנימין בן-אליעזר: אני מאמין באמונה שלמה שיש לנו היום גיבוי מוחלט בעם.

בנימין בן-אליעזר: אני מאמין באמונה שלמה שהרוב המסיבי של עם ישראל, אם יש דבר שמעסיק אותו, מעסיק אותו – – –

עוזי לנדאו: הברפלד האמין באמונה שלמה שהוא ינצח.

בנימין בן-אליעזר: – – – מעסיקים אותו לא יהודה ושומרון ולא חבל-עזה, עם כל הכבוד לשטחים האלה, אלא מעסיק אותו דבר אחד ויחיד: הביטחון האישי.

בנימין בן-אליעזר: אם העם הזה יקבל את הביטחון האישי, אז באותה שלוות נפש – ואני אומר את זה בגדול – שבה קיבל את ההסכם הזה וחי אתו – בימים הקרובים, הוא יודע הרבה יותר מאשר האופוזיציה כאן, והוא מוכן לתת ארכה עד כמה שרק ניתן, שההסכם הזה, שאנחנו אומרים לגביו שאנחנו מקווים, לא רק יצא לדרך אלא גם יוכיח את עצמו.

בנימין בן-אליעזר: כי הצלחת הסכם היא רק במימושו.

בנימין בן-אליעזר: ואני תפילה שהדבר הזה יצלח, ואז אולי נהיה הממשלה הראשונה שהגדירה הגדרות, קבעה יעד לאומי ששמו שלום עם ביטחון, וגם יישמה אותו.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

סאלח טריף: תודה לך.

סאלח טריף: חבר הכנסת יוסף ונונו, ואחריו – חבר הכנסת יוסף בא-גד.

יוסף ונונו: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מברך על ההסכם.

יוסף ונונו: אני רוצה לברך את הממשלה, ראש הממשלה, שר החוץ וכל העוסקים במלאכה, על חתימת ההסכם בין ישראל לפלשתינים על רצועת-עזה ואזור יריחו תחילה.

יוסף ונונו: ההסכם הוא פריצת דרך ונקודת מפנה בין ישראל ובין הפלשתינים בדרך הפתלתולה, הארוכה, רוויית הדם, הטרור, האלימות והרצח, הנמשכת עד עצם היום הזה.

יוסף ונונו: ההסכם הוא ראשית של דרך, צעד ראשון בנתיב הפותח סיכוי, תקווה למערכת אחרת של יחסים בינינו לבין הפלשתינים, תקווה לשלום, תקווה לדרך שבה נראה את האור בקצה המנהרה, תקווה אולי לסוף העוינות, האלימות ומעשי הרצח.

יוסף ונונו: אין אופוריה, אין חגיגות, אין מסיבות ואין שמחה גועשת נוכח ההסכם.

יוסף ונונו: יש חששות כבדים, יש אי-ודאות ויש הרבה סימני שאלה.

יוסף ונונו: אנו יודעים כי לא כל הפלשתינים תומכים בהסכם הזה, תומכים בדרך הזאת המוליכה לשלום, לא כולם תומכים בתהליך המשא-ומתן.

יוסף ונונו: יש ארגונים פלשתיניים קיצוניים, ה"חמאס", "הג'יהאד", ארגוני הסירוב, שלא משלימים עם ישראל, שלא משלימים עם דרך המשא-ומתן; לחם חוקם הוא המשך הטרור והרצח.

יוסף ונונו: החששות כבדים גם בגלל הסכנה שאזורים אלה יהפכו חממה לטרור, ויש גם חששות כבדים איך יצליחו הפלשתינים לנהל את החיים שלהם, לתפעל את מערכות החיים, ויותר מכן – איך יצליחו להשליט סדר וביטחון בקרבם ויצליחו להתמודד מול הארגונים הקיצוניים, שהמוטיבציה שלהם תהיה לקעקע את ההסכם ולהוכיח שהשלום בין ישראל ובין הפלשתינים הוא בלתי אפשרי, שהשלמה בין שני העמים היא דבר לא-ריאלי, שדרך הטרור והרצח היא השפה היחידה לדו-קיום.

יוסף ונונו: אני מצטער גם על הקולות מתוכנו שמנסים לחזק את הגישה הזאת, שלא ייתכן שלום בינינו לבין הערבים, שלא ניתן להאמין לערבים ואין ברירה אלא להמשיך בדרך האיבה, העוינות והעימות.

יוסף ונונו: בתוכנו מתחרים נביאי הזעם מי יצייר תמונה שחורה יותר, מי יפחיד יותר, מי יאיים יותר ויהלך אימים יותר.

יוסף ונונו: אני מצטער צער רב גם על הדרך ועל הביטויים הקיצוניים בהפגנות של הימין, המשלח כל רסן תוך שימוש בביטויים קשים של נאציזם, תוך שימוש בתמונות של צוררי ישראל.

יוסף ונונו: אבל, למרות כל החששות וסימני השאלה, למרות כאבי הבטן והחרדה, כולנו יודעים, משמאל ומימין ומכל גוני הקשת של הציבור הישראלי והמפלגות, כי אין אלטרנטיבה אחרת לתהליך השלום, אין אופציה אחרת לדרך המשא-ומתן ואין אופציה אחרת להסכם הזה המונח לפנינו.

יוסף ונונו: מפירות ההסכם – הוצאת צה"ל מן הרחובות והסמטאות של ג'באליה, דיר-אל-בלח ועזה.

יוסף ונונו: בט"ו בשבט הייתי אורח, עם חבר כנסת נוסף, של החטיבה ברפיח, ובדרך נחתה אבן על ה"טרנזיט" מידו של ילד ברפיח.

יוסף ונונו: מפקדי צה"ל הסבירו לנו עד כמה מבחינת הביטחון נוח יותר לצה"ל למלא את משימותיו הביטחוניות כאשר הוא יימצא מחוץ לסמטאות, מחוץ לרחובות ומחוץ לערים האלה.

יוסף ונונו: ואכן, ההסכם הוא בשורה גדולה לצה"ל הנערך מחדש ויוצא מן הביצה של סמטאות עזה.

יוסף ונונו: ההסכם הוא יישום של מה שמנחם בגין חתם עליו בקמפ-דייוויד – על אוטונומיה לכל יש"ע, לרבות היישובים היהודיים.

יוסף ונונו: נכון שקשה לקבל את ההכרה באש"ף ובערפאת, אבל הרי ממשלת שמיר נתנה בוועידת מדריד את הלגיטימציה לכך שהמשלחת הפלשתינית תורכב על-ידי אש"ף-תוניס וממנו היא תקבל את החלטותיה ותכתיביה.

יוסף ונונו: ההסכם הזה מהווה את הפשרה הטובה ביותר האפשרית שיכולנו להשיג, כאשר היישובים היהודיים הם מחוץ לאוטונומיה ומקבלים ביטחון ברמה הסבירה ביותר.

יוסף ונונו: לגבי הסיכונים ולגבי רואי השחורות, האם עד כדי כך מזלזלים בחוסנה של מדינת ישראל?

יוסף ונונו: האם עד כדי כך מזלזלים בכוחו של צה"ל לעמוד בפני סיכוני השלום?

יוסף ונונו: צה"ל עמד בגבורה ובניצחונות מזהירים בפני מוראות המלחמות שנכפו עלינו על-ידי כל מדינות ערב.

יוסף ונונו: ופתאום, עכשיו אנחנו חלשים בפני סיכוני השלום, בפני רצועת-עזה, בפני יריחו?

יוסף ונונו: הרי זה לא רציני.

יוסף ונונו: אבל ברצוני גם לומר, שאל לנו להפקיר את המתיישבים ואל נעזוב אותם לנפשם, אל נהפוך אותם למוקצים.

יוסף ונונו: על ממשלת ישראל החובה והדאגה לביטחונם ולהמשך הדאגה לרווחתם ולשירותים המגיעים להם ולפעולות פיתוח הנדרשות להם.

יוסף ונונו: אני קורא לממשלה לפעול ביתר שאת ובמרץ להחזרת השבויים והנעדרים.

יוסף ונונו: זהו חוב של כולנו למשפחות ולבנים.

יוסף ונונו: אני קורא לממשלה לחפש אלטרנטיבה אחרת למסדרון בין עזה ובין יריחו שצריך לעבור באשקלון, צומת-מלאכי, כביש תל-אביב–ירושלים, מן הצירים העמוסים והסואנים ביותר.

יוסף ונונו: עלינו להפחית עד כמה שאפשר את המגע והחיכוך בינינו לבין הפלשתינים.

יוסף ונונו: אבל, מעבר לזאת, כל עם ישראל צריך לברך על ההסכם ולתת לו את ברכת הדרך, לדרך הארוכה של השלום, לדרך שלא נאכוף את עצמנו על 2 מיליוני פלשתינים.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חבר הכנסת יוסף בא-גד, אחריו תבוא חברת הכנסת דליה איציק, ואחריה – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

סאלח טריף: חבר הכנסת בא-גד, בבקשה, חמש דקות.

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה אם כי ריקה – – –

סאלח טריף: למה ריקה?

סאלח טריף: יש כאן שני שרים ועוד ארבעה חברי כנסת.

יהושע מצא: וגם שרים מיועדים.

יוסף בא-גד: סליחה, לא ראיתי שהשר בן-אליעזר ירד אל העם, לאופוזיציה.

סאלח טריף: הוא תמיד עם העם.

יוסף בא-גד: כנסת חצי ריקה, סליחה.

יוסף בא-גד: דעתי על ההסכם האומלל ועל האסון הצפון בו ידועה, וחבל לדבר.

יוסף בא-גד: דעתי היא, שהממשלה עושה מאתנו צחוק, חותמת הסכם לפני שבוע, מכניסה שוטרים פלשתינים, הבוקר דנה בזה הממשלה ומאשרת, והיום בצורה מצחיקה ומגוחכת מביאה את ההסכם בפנינו.

יוסף בא-גד: כדי שלא להתבזות לא אדבר על ההסכם אלא על זכותנו על ארץ-ישראל.

יוסף בא-גד: אספר לכם סיפור.

יוסף בא-גד: הוזמנתי להרצאה באוניברסיטת ניו-יורק.

יוסף בא-גד: בתחילת ההרצאה נפתחה הדלת ונכנסו נשים רעולות פנים, מוסלמיות.

יוסף בא-גד: זה היה אחרי רצח הרב מאיר כהנא, השם ייקום דמו.

יוסף בא-גד: פשוט פחדתי.

יוסף בא-גד: הסטתי את הכיסא, כדי שאם מישהו ירים אקדח לפחות יהיה לי לאן ליפול.

יוסף בא-גד: הנשים המוסלמיות התייחסו יפה, שמעו את דברי.

יוסף בא-גד: ואז קמה אחת ושאלה אותי שאלה: שמעתי שאתה רב בישראל, אתה מחנך, איך מבחינה מוסרית אתה שקט עם נישול עם, עם גזל ארץ מעם, איך אתה כאדם מוסרי, כרב, משלים?

יוסף בא-גד: שאלה נוקבת מאוד.

יוסף בא-גד: עניתי לה תשובה, שכדאי שחברי הכנסת וכל בית-ישראל ישמעו אותה.

יוסף בא-גד: האם שמתם לב לדבר מדהים, קחו את כל ארצות הים התיכון, כל חופי הים התיכון מיושבים עד אפס מקום – לבנון, סוריה, טורקיה, יוון, איטליה, צרפת, ספרד, ומהצד השני מצרים, ארצות צפון אפריקה, כולן מיושבות.

יוסף בא-גד: והנה דבר מדהים, דווקא המקום הקדוש ביותר לשלוש הדתות, דווקא המקום שהוא משאת נפש של כל הדתות בעולם – ארץ-ישראל היתה שוממה וריקה לחלוטין.

יוסף בא-גד: במשך אלפיים שנה ניסו לכבוש את הארץ וכבשו.

יוסף בא-גד: הצלבנים – – –

שולמית אלוני: היה סוג מסוים של אנשים.

שולמית אלוני: היא לא היתה ריקה.

שולמית אלוני: היא היתה נפה של האימפריה העות'מאנית.

שולמית אלוני: היו בה אנשים.

יוסף בא-גד: אני מפנה את תשומת לב שרת התקשורת לכל אנציקלופדיה.

יוסף בא-גד: בשנת 1850 היו פה בודדים, ללא כל פרופורציה לכל ארצות הים התיכון.

יוסף בא-גד: בזה את מסכימה אתי?

שולמית אלוני: הלוא כל הארצות היו דלילות אוכלוסין.

שולמית אלוני: בקהיר, שיש בה היום 15 מיליון תושבים – היו בה 2 מיליוני תושבים.

יוסף בא-גד: ואילו בישראל, מה שנקרא אז פלשתין, היו כמה עשרות אלפים מוסלמים, אלפים בודדים של נוצרים ומספר קטן של יהודים.

יוסף בא-גד: צפיפות האוכלוסייה לא היתה רבה.

יוסף בא-גד: אם לזה את מסכימה, הגעתי להסכמה עם שרת התקשורת, וזה הישג גדול.

יוסף בא-גד: אלפיים שנה, מי לא ניסה לכבוש את הארץ הזאת?

יוסף בא-גד: הצלבנים, המוסלמים בתור הזהב, נפוליאון, ואפילו כבשו – והארץ היתה צחיחה לחלוטין.

יוסף בא-גד: זה לא מקרי, זה כתוב בפרשת השבוע שקראנו השבת, פרשת בהר-בחוקותי – אמרנו "חזק חזק ונתחזק" – בפרק כ"ו פסוק ל"ב: "והשימתי אני את הארץ ושממו עליה איביכם היושבים בה".

יוסף בא-גד: לפני 3,306 שנים, ביום שני הבא, חג מתן תורה, קיבלנו את התורה.

יוסף בא-גד: ובתורה הזאת כתוב, שאם לא נשמור תורה, נגלה מן הארץ.

יוסף בא-גד: אבל, כתוב, אל תדאגו, הארץ לא תיתפס על-ידי איש.

יוסף בא-גד: היא תהיה שממה.

יוסף בא-גד: אומר לנו רש"י: והשימותי אני את הארץ – זו מידה טובה לישראל.

יוסף בא-גד: אל תיבהלו.

יוסף בא-גד: זה לא רע שהארץ תהיה ריקה, שלא ימצאו האויבים נחת רוח בארצכם, שתהיה שוממה מיושביה.

יוסף בא-גד: התורה מבטיחה שהארץ הזאת תהיה שוממה.

יוסף בא-גד: אלפיים שנה היתה הארץ שוממה.

יוסף בא-גד: אני רוצה לשאול אתכם, מה היה קורה אילו היינו מגיעים לארץ, והארץ היתה מלאה אוכלוסין?

יוסף בא-גד: היינו יכולים להיכנס אליה?

יוסף בא-גד: היינו יכולים לומר למישהו: עשה לי טובה, בתנ"ך כתוב שזו הארץ שלי, תפנה את המקום?

יוסף בא-גד: – שטויות.

יוסף בא-גד: היינו ככל ארץ מזרח ים תיכונית אחרת.

יוסף בא-גד: אבל, פה הארץ חיכתה לבניה.

יוסף בא-גד: אם אתם זוכרים, היתה קדחת, היתה מלריה, לא היתה צמחייה.

יוסף בא-גד: כשהגענו למלאבס התחננו הערבים: בואו תשבו, תיישבו.

יוסף בא-גד: אתם זוכרים את השיר על יואל משה סלומון.

יוסף בא-גד: לא מרשים לי לשיר, אבל אתם זוכרים את הציפורים.

יוסף בא-גד: אפילו הציפורים שיתפו פעולה וברחו מהארץ המקוללת הזאת.

יוסף בא-גד: עכשיו, כאשר אנחנו באנו אחרי אלפיים שנה, הפרחנו שממות, הארץ פתחה את פניה לקראתנו, כל הארץ ירוקה, להגיד לנו שודדים?

יוסף בא-גד: להגיד לנו שאנחנו נישלנו מישהו?

יוסף בא-גד: הרי עשינו טובה שהארץ לא תהיה שממה.

יוסף בא-גד: לכן, הארץ הזו מובטחת לנו בתנ"ך, הארץ הזו הובטחה לנו במשך אלפי שנים ושמרה לנו אמונים – בואו נשמור אמונים לארץ הזו, בואו נדחה כל הסכם שמוסר חלקי ארץ.

יוסף בא-גד: אני אומר לכם, לא רחוק היום, הממשלה הזו תיפול, ההסכם יבוטל כעפרא דארעא, הארץ תאיר פניה לכל בניה השבים.

יוסף בא-גד: עם ישראל חי לנצח נצחים במדינתו השלמה.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: אני מזמין את חברת הכנסת דליה איציק.

סאלח טריף: אני אצטרך להפסיק את השיחה הנעימה שלכם.

סאלח טריף: אחרי כן – חבר הכנסת דראושה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יישום הסכם העקרונות בינינו לבין הנציגות הפלשתינית הוא ציון דרך חשוב.

דליה איציק: זו תחילתו של תהליך, אשר תוצאותיו ישפיעו באופן ישיר על הביטחון האישי של כולנו, על המצב הכלכלי והחברתי במדינת ישראל.

דליה איציק: ההסכם הוא תשובה מוחצת לתפיסת האין-מוצא וחוסר האונים של שלטון הליכוד.

דליה איציק: הממשלה הזו החליטה להביא הסכם שלום אמיתי למדינת ישראל.

דליה איציק: הליכוד והימין במדינת ישראל חשבו שקידוש האדמה חשוב מקידוש החיים.

דליה איציק: אותה משיחיות שהביאה לפריחתה של המחתרת היהודית היא זו שהביאה את הליכוד ויתר מפלגות הימין לקדש את מחנות הפליטים של ג'באליה, דיר-אל-בלח ורפיח.

דליה איציק: אותו ליכוד שלא הביא בשורה חברתית, אותו ליכוד שרבץ במשך שנים בבוץ הלבנוני, אותם מנהיגים כמו ראש הממשלה הקודם שהביאו את יחסי החוץ של מדינת ישראל לשפל שלא היה כדוגמתו – הם אלה, חבר הכנסת עוזי לנדאו – –

עוזי לנדאו: את מדברת על ישראל מלפני שנתיים.

דליה איציק: – – שמנסים לשכנע את רוב רובו של העם הזה, כאילו יש טעם להישאר בעזה.

דליה איציק: זו אותה עזה שמנחם בגין רצה בה כל כך, זו עזה על מיליון וחצי תושביה, על הצפיפות שבה, על הבושה שבמראה החיצוני שלה.

דליה איציק: חברי, חברי הכנסת, אדוני שר השיכון, אני חושבת שאבטא את תחושת רוב הציבור אם אומר, שלא היתה שמחה גדולה על עצם החתימה בקהיר.

דליה איציק: יש בלבנו חשש, אבל יש בלבנו גם תקווה, אותה תקווה של אמהות זה אלפי שנים, כי ישובו בנים לגבולם, ולא ידעו עוד מלחמה.

דליה איציק: יש בלבנו גם חשש.

דליה איציק: לא תוכן ההסכם יקבע את גורל השלום.

דליה איציק: יישום ההסכם, יצירת האמון בין האוכלוסיות, שיתוף פעולה והרס סטריאוטיפים, והחשוב מכול – החזרת הביטחון האישי לאזרחי ישראל.

דליה איציק: זהו התנאי לשלום אמיתי.

דליה איציק: השלטון על עם אחר הביא את מדינת ישראל לקיטוב, לא רק פוליטי אלא גם מוסרי.

דליה איציק: אנחנו, תומכי השלום האפשרי, לא רוצים להיות שותפים להמשך הכיבוש.

דליה איציק: מי שחושב שנצרים מהווה את הביטוי לשליטתו ולריבונותו של עם ישראל על חלקי ארץ-ישראל, איננו רואה או שאיננו מעוניין לראות, בגלל צרכים פוליטיים, את המציאות.

דליה איציק: 25 משפחות בנצרים, שיושבות תחת אבטחה של גדוד צנחנים, אינן ביטוי לשליטה אלא ביטוי לחוסר ראות.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי, חברי הכנסת, הביטויים "ציונות" ו"יהדות" – הם לא מונחים במילון.

דליה איציק: מי שרוצה בציונות אמיתית, לא מקדש אדמה אלא מקדש קודם כול את החיים.

דליה איציק: ההתלהמות של יושב-ראש האופוזיציה לא עובדת עוד על איש.

דליה איציק: הציבור למד להכיר את השרלטנות, את ההתייפייפות של חבר הכנסת ביבי נתניהו.

דליה איציק: זה ציבור ששבע ממלחמות וממצבות לבנות.

דליה איציק: זה ציבור שאוהב שלום ורודף שלום.

דליה איציק: זה ציבור שמחכה לשקט וליצירה.

דליה איציק: מה אתה מציע, חבר הכנסת ביבי נתניהו?

דליה איציק: אולי אתה תשיב לי, חבר הכנסת לנדאו.

דליה איציק: איזו בשורה אתם מביאים לציבור הישראלי במדיניות שמזכירה את הפסל המפורסם, שלא רואה ולא שומע ולא נמצא?

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, פניהם של תושבי ישראל אינם לעזה ולחברון, לשכם ולטול-כרם.

דליה איציק: העם רוצה את הגולן, אך יותר מכול הוא רוצה את רווחתו הכלכלית, את ביטחונו האישי, את שלמותו המוסרית.

דליה איציק: בדרום-אפריקה חגגו השבוע את חילופי השלטון.

דליה איציק: מי שחשב שניתן למנוע מקבוצה לאומית את זכויות היסוד החברתיות והאנושיות שלהם, ראה שהוא טועה.

דליה איציק: אבל הליכוד יודע שהשעון מתקתק.

דליה איציק: הם יודעים שביום שבו יחל השלום, שוב לא יהיה לליכוד מה לומר.

דליה איציק: בוויכוח הזה כל האמצעים כשרים.

דליה איציק: יש כאן כאלה שמעזים לרקוד על דם חללים, שמנסים להפיק הון פוליטי ממעשי נבלה, ואחרים שמוכנים לעשות יד אחת עם המהללים את הטבח בחברון, אבל גם אלה לא יועילו.

דליה איציק: חברי, חברי הכנסת, השימוש שעשה פה היום – הקשבתי לנאום שלו – יושב-ראש האופוזיציה בנעדרים ובשבויים, הפך אותו למוקצה.

דליה איציק: אתה, ביבי נתניהו, שישבת במשרד החוץ ועסקת במאבקים פוליטיים, אתה, שישבת מאוחר יותר במשרד ראש הממשלה – מה אתה עשית?

דליה איציק: עזות מצח, חוצפה של טירון חסר אחריות, של מנהיג אופוזיציה שנמצאת בשפל, העבירה את נתניהו על דעתו היום.

דליה איציק: אני תקווה שהפלשתינים ומדינות ערב השכנות יבינו שישראל היא עובדה.

דליה איציק: לא יזיזו אותנו מכאן, ושיתוף הפעולה הוא הכרח ולא אופציה.

דליה איציק: מי שחושב שאנחנו נוותר ויתור כלשהו על נושאי ביטחון, טועה.

דליה איציק: לא אסד יכתיב לישראל מהלכים ולא שום גורם זר אחר.

דליה איציק: האינטרסים שלנו, הלאומיים והביטחוניים הכוללים, הם שמביאים את הממשלה הזו לקבלת החלטות.

דליה איציק: השעה היא שעה של מעשים.

דליה איציק: האחריות מוטלת לפתחם של הפלשתינים, שכן נכונות לשיפור היחסים קיימת אצלנו.

דליה איציק: משיהיו לפלשתינים הכלים להתמודד עם הקיצונים בקרבם, שוב לא נהיה מוכנים לשמוע תירוצים.

דליה איציק: על שני העמים להבין שהאינטרסים קשורים זה בזה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, לרבים מאתנו זיכרון העבר קשה מדי.

דליה איציק: אנחנו זוכרים את מעשי הטרור הנתעבים, את ילדי מעלות, את אוטובוס הדמים, את כל אותם מעשי הרג כנגד נשים וילדים.

דליה איציק: אבל האחריות שלנו היא לגבי העתיד.

דליה איציק: הצלחת התהליך חשובה לבני הדור הצעיר.

דליה איציק: אני מאמינה שיום עוד יבוא וילד פלשתיני שוב לא ישליך את האבן, וצעיר יהודי לא ייאלץ להשתמש ברימוני גז ובכדורי גומי.

דליה איציק: אני מאמינה שיום עוד יבוא ובו המרדף יהפוך משחק תופסת, וילדי האזור הזה יזכו לשקט שלו ילדים ראויים.

דליה איציק: הדור שצמח בקרבנו ובקרב הפלשתינים במהלך האינתיפאדה הוא דור של מפנה.

דליה איציק: זה דור שלמד על בשרו את חוסר התכלית שבמאבק חסר טעם.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שאני מסיימת הייתי רוצה לפנות לחברי באופוזיציה ולאלה בציבור שחולקים על עמדתנו: תנו סיכוי למהלך השלום.

דליה איציק: אתם, גם אם אתם מתנגדים, וזו זכותכם, זכרו שאנחנו בני עם אחד, ומי שמבקש להחריב את המרקם האנושי בישראל, מי שמבקש לעשות שימוש פוליטי על-ידי איום במעשי המרדה, צריך לדעת שזהו הקו האדום שעליו איש לא יבליג.

עוזי לנדאו: אפשר לשאול?

סאלח טריף: בבקשה.

עוזי לנדאו: חברת הכנסת הנכבדה מדברת על אחדות, על איחוד, האם הגברת מכניסה לתוך זה גם אותם ישראלים לא-אמיתיים שראש הממשלה מדבר עליהם?

עוזי לנדאו: האם הגברת סבורה שאלה מאלון-מורה, שאינם ראויים להגנה כמו תושבי עפולה, הם חלק מן האחדות?

עוזי לנדאו: האם הפרופלורים של רמת-הגולן גם הם צריכים לאחדות שהגברת קוראת לה?

דליה איציק: אם אתה באמת מבקש תשובה, או שאתה רק רוצה לנגח, כמו שאני מבינה, אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת לנדאו, שאני לא תמיד מאושרת מביטוייו של ראש הממשלה, אבל אני מאושרת מאוד ממעשיו, וזה הקובע, מה שלא יכולתי להגיד על ראש הממשלה שלך, לצערי הרב.

דליה איציק: מכאן אני רוצה לחזק את ידיו של ראש הממשלה, את שר החוץ, את שרי הממשלה, על הנחישות בהשגת השלום ועל העמידה האיתנה על צורכי הביטחון של מדינת ישראל.

סאלח טריף: תודה רבה לחברת הכנסת דליה איציק.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

סאלח טריף: הוא בדיוק יצא.

סאלח טריף: אני מזמין את חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, בבקשה.

סאלח טריף: אחריה – חבר הכנסת עוזי לנדאו, חבר הכנסת רענן כהן וחבר הכנסת יצחק שמיר.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסכם השלום שנחתם עם הפלשתינים, או יותר נכון לומר – עם הגוף המייצג אולי כ-40% מהפלשתינים, יירשם בדברי הימים, בהיסטוריה, כדוגמה מאלפת ומוחשית כיצד אין לנהל משא-ומתן לשלום וכיצד אין לחתום על הסכם שלום.

אסתר סלמוביץ: ממשלת ישראל, מתוך כניעה לאמוציות, ניהלה את המשא-ומתן לשלום עם הפלשתינים תוך שהיא מתעלמת ביודעין מקיום דיון נוקב בנקודות המחלוקת העיקריות ובשאלות הגורליות העתידות להשפיע, בסופו של דבר, על גורלו של עם ישראל ועל ביטחונו בעתיד, ובלבד שתזכה לקחת חלק באותו טקס היסטורי מעורר חמלה שנערך במצרים.

אסתר סלמוביץ: במהלך המשא-ומתן שחררה ממשלת ישראל אלפי עצורים פלשתינים בלי לתבוע בתמורה את שחרורם ואת החזרתם של חיילי צה"ל הנעדרים זה שנים רבות.

אסתר סלמוביץ: אפילו העיקרון המקודש שאין מפקירים חיילים ולוחמים בשטח, אפילו עיקרון זה חולל על-ידי ממשלת ישראל במהלך המשא-ומתן, שנוהל ברובו על-ידי מי שהם בעלי עבר ביטחוני עשיר, שמהם ניתן היה לצפות למידה רבה יותר של מחויבות והבנה לנושא כאוב שכזה.

אסתר סלמוביץ: גם נושא ירושלים, בירת ישראל, נדחק לשוליים וכמו נשכח במהלך המשא-ומתן עם הפלשתינים.

אסתר סלמוביץ: בעניין ירושלים התקיים, בפומבי, משא-ומתן של חירשים, כשנציגי ישראל מחזיקים בדעה ומכריזים השכם והערב, שירושלים תישאר לנצח בירתה המאוחדת של מדינת ישראל, ואילו הפלשתינים מצדם מעלים על ראש שמחתם את ירושלים כבירתה של המדינה הפלשתינית.

אסתר סלמוביץ: במהלך המשא-ומתן עם הפלשתינים דיברה ממשלת ישראל אל אזרחי מדינת ישראל בשתי לשונות: האחת, לשון מפלגת העבודה שגרסה כי מדובר במשא-ומתן על אוטונומיה בלבד, והאחרת, לשונה של מרצ שגרסה כי אין מדובר אלא בשלב ביניים בדרך להקמתה ולכינונה של מדינה פלשתינית עצמאית.

אסתר סלמוביץ: ערפאת וחבר מרעיו חיזקו מן הסתם את גרסתם של שרי מרצ, וכך גם המציאות בשטח המעידה כי לנגד עינינו הולכת ונבנית מדינה פלשתינית עצמאית שבירתה תהא ירושלים.

אסתר סלמוביץ: נושאים רבים, ובהם חלק גדול מנושאי הביטחון והכלכלה העתידים להשפיע באופן מכריע על עתידנו במדינת ישראל, לא נדונו במהלך המשא-ומתן ולא נתקבלו בהתייחס אליהם הסכמות והתחייבויות.

אסתר סלמוביץ: נציגינו טענו, שהדבר יעלה בהמשך המשא-ומתן, וכי אם ניתקל בהתנגדות עקרונית, נוכל תמיד לבלום את התהליך.

אסתר סלמוביץ: קשה פשוט להתייחס לקביעה שכזו ברצינות, מאחר שהיא מעידה על תמימות, ויותר מכך על טיפשות.

אסתר סלמוביץ: מי שמשלה את עצמו כי משעה שיצא התהליך לדרכו נוכל לעוצרו בכל שלב שהוא, אינו אלא טועה ומטעה.

אסתר סלמוביץ: כמי שאינה מבינה בנושאי ביטחון, ולהוכחת דברי אלה אני מוצאת לנכון לצטט מדברי מפקד חיל האוויר לשעבר, האלוף במילואים אביהו בן-נון, כפי שהובאו בעיתון "שישי" מיום 6 במאי 1994, ואני מצטטת: "היה צריך להגדיר לפלשתינים פרוזדור טיסה שבו יוכלו להשתמש, ואת יתר המרחב להשאיר בידינו.

אסתר סלמוביץ: איני חושש מאפשרות להתקפה מצדם, אלא מנגיסה משמעותית במרחב הטיסה שלנו באימונים השוטפים, מרחב טיסה שאסור בשום פנים ואופן לוותר עליו, גם אם משמעות הדבר ביטול כל ההסכם.

אסתר סלמוביץ: הגבלת המרחב האווירי האוטונומי מהווה לא רק פגיעה בביטחון הצרוף שלנו, אלא גם אסון לחיל האוויר עד כדי פגיעה בקיומו".

אסתר סלמוביץ: אלה דבריו של האלוף במילואים אביהו בן-נון.

אסתר סלמוביץ: אין ספק, אדוני היושב-ראש, שדברים אלה מדברים בעד עצמם.

אסתר סלמוביץ: התהליך יצא מכדי שליטה, ונושאים שלא הוסכמו מלכתחילה יהפכו בעתיד לעובדות מוגמרות, שאין כל ביטחון כי תעמודנה בדרישותינו ובציפיותינו.

אסתר סלמוביץ: אמת, נכון יהיה להודות כי גם לגבי אותם נושאים שכבר הוסכם עליהם ואשר לגביהם ניתנו התחייבויות מצד הפלשתינים, אין כל ביטחון שיעמדו לאורך זמן, וספק אם הפלשתינים יכולים, רוצים ו/או מסוגלים לקיים את התחייבויותיהם אלו.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, לסיכום רוצה אני לומר, שאני ספקנית לגבי כנותם ויכולתם של הפלשתינים לעמוד בהסכם שנחתם עמם.

אסתר סלמוביץ: עם זאת, אני כואבת את תמימותה, טיפשותה ופזיזותה של ממשלת ישראל, העלולות לעלות לנו ביוקר רב בעתיד.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת עוזי לנדאו ידבר עכשיו, ואחר כך – חבר הכנסת דראושה.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המשפחות אלשיך, ארד, באומל, כץ, פינק ופלדמן מייחלות לדעת מה עלה בגורל יקיריהן, שיצאו לקרב בשליחות עם ישראל.

עוזי לנדאו: יום יום, וגם בשעה זו שבה אנחנו מקיימים דיון מדיני, הן מבקשות לדעת מה עלה בגורלם.

עוזי לנדאו: אנו קוראים לממשלה לעשות את כל הניתן כדי לקיים את חובתנו הבסיסית והמוסרית כלפי חיילינו ובני משפחותיהם.

עוזי לנדאו: אני מבקש להעלות כאן שאלה למי שיסכם את הדיון, למר פרס: מה עושה ראש הממשלה למען השבויים והנעדרים?

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, הסכם קהיר הוא מסוכן ביותר וחתמה עליו הממשלה הרעה ביותר שהיתה לעם ישראל ב-50 השנים האחרונות.

עוזי לנדאו: אין הוא ראשון, הוא ממשיך-אוסלו.

עוזי לנדאו: הוא גם איננו אחרון.

עוזי לנדאו: אחריו יבואו הסכמים נוספים.

עוזי לנדאו: עזה הלכה, לפי שעה.

עוזי לנדאו: עתה אשקלון בקו האש.

עוזי לנדאו: גם יריחו בידי האויב, אבל המלחמה עתה היא על ירושלים, על רמת-הגולן, על יהודה והשומרון ועל ביטחון השפלה.

עוזי לנדאו: ככל שחמורים הפרטים לגבי הסכם זה, לא הם עיקר בעזה, אלא הגורמים שעמדו מאחורי ההסכם הזה, הראש; מה הגורמים שהביאו לחתימתו.

עוזי לנדאו: הם חשובים משום שהם יעמדו מאחורי ההסכמים הבאים.

עוזי לנדאו: מהו המבנה הנפשי של הממשלה שהכשיל את עם ישראל בעזה וביריחו ויכשיל אותה גם בהסכמים חדשים שיבואו?

עוזי לנדאו: אביב עתה בישראל, בין פסח לשבועות, והנה ידיעה מאתמול, פרט קטן מתוך תמונה גדולה.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה מבטיח: ירושלים תישאר מאוחדת בריבונות ישראל.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להזהיר את הציבור: כאשר ראש הממשלה מבטיח יש סיבה לדאוג.

עוזי לנדאו: כל ההבטחות שראש הממשלה הבטיח בשנתיים האחרונות – הפר.

עוזי לנדאו: וכשראש הממשלה מבטיח הבטחה לעמו על ריבונות בירושלים – ירושלים בסכנה, ועם ישראל צריך להתארגן נגד הסכנה הזאת, כי זו מדיניותו של ראש הממשלה בשנים האחרונות – לשון תקיפה וחריפה המחפה על כניעה הממשמשת ובאה.

עוזי לנדאו: ועוד סיפור שבין פסח לשבועות, הפעם על אביב בפולין – גיא ההריגה של יהדות אירופה.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה מר רבין מבקר בה – לפני שנה – עם הרמטכ"ל.

עוזי לנדאו: הוא עומד לפני הבונקר של מרדכי אנילביץ', במילא 18, ושם הוא נושא דברים נרגשים וחכמים.

עוזי לנדאו: בין השאר הוא אומר: "למדנו את הלקח לא להיות יותר חלשים".

עוזי לנדאו: מדי שנה אנחנו מציינים את יום השואה, מרכינים ראש ומתאבלים על המתים.

עוזי לנדאו: אבל חשוב מכך – מנסים ללמוד את הלקח של האסון הנורא הזה למען החיים.

עוזי לנדאו: ואנחנו שואלים את עצמנו את השאלה המציקה: אף כי היו פרטיזנים והיתה התנגדות, איך זה הלכו מיליונים כצאן לטבח?

עוזי לנדאו: שואלים, כדי שלא יקרה אסון כזה פעם נוספת.

עוזי לנדאו: איך במשך חמש שנים תמימות הורגים וטובחים שישה מיליונים מתוכנו וההתנגדות מועטה?

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, המפתח לכך טמון בתעשיית המוות הנאצית, שדרשה סדר מופתי.

עוזי לנדאו: סדר מופתי, זה המפתח.

עוזי לנדאו: רצח אלפים, ולעתים עשרות אלפים ביום, יכול היה להתבצע רק כבתהליך ייצור כאשר המפתח להצלחתו הוא אפס ליקויים.

עוזי לנדאו: זרימת התהליך ללא הפרעה היא תנאי לטבח המוני, חלק ומהיר.

עוזי לנדאו: דברים פשוטים שיכולים היו להפוך הכול על פיו ולהקטין באופן דרמטי את מספר הנרצחים, דברים קטנים, פעוטים, כמו פיצוץ פסי רכבת, כמו פיצוץ תאי הגאזים, מרידות מקומיות.

עוזי לנדאו: גם סירוב מאורגן להגיע לכיכר הרכבת כדי לעלות על הקרונות; כלומר, לא לעשות את הדברים האלה.

עוזי לנדאו: לא שלא היו רוצחים בנו, אבל המספר לא היה מגיע לשישה מיליונים, אולי היה אחד, אולי היו שניים.

עוזי לנדאו: בודדים יכולים היו לעשות את המכשלות האלה בקלות יחסית.

עוזי לנדאו: ובכל זאת לא נעשה הדבר.

עוזי לנדאו: מדוע?

עוזי לנדאו: משום שהעם היהודי באירופה – רעב, עייף, מותש, נתון למסע של הפחדה, טרור ורצח על-ידי הנאצים, ומעל לכול – נתון למערכת הונאה נאצית שמסתירה ממנו את המטרה להמיתו ומוליכה אותו שולל כדי שישתף פעולה בתהליך השמדתו שלו.

עוזי לנדאו: אנחנו מכירים את הדוגמאות, רבות הן, כיצד הנה הולכים משלוחים מן הגטו אל תחנת הרכבת.

עוזי לנדאו: מרצונם באים, כאילו לעבודה.

עוזי לנדאו: אנחנו יודעים שאת חדרי הגאזים מציגים כחדרים לחיטוי.

עוזי לנדאו: היו מקומות שתזמורות קיבלו את ההולכים למות.

עוזי לנדאו: בשעה כזו צריכה ההנהגה של העם לעמוד בפרץ, לומר את האמת, לחזק את הלב, להגן על הציבור.

עוזי לנדאו: אבל ההנהגה אז, מועצות היהודים – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: שב בשקט.

סאלח טריף: אני מבקש מכם: תנו לו לסיים.

עוזי לנדאו: אבל ההנהגה אז, מועצות היהודים, היו מותשות, עייפות, והן בחרו ברובן – לא כולן – לא להתנגד, להרוויח זמן.

עוזי לנדאו: הנה מן הנימוקים לכך, כפי שמצוין באנציקלופדיה העברית: "כל גילוי של התנגדות פיסית עלול להמיט אסון על הקהילה ויחיש את חיסולה".

עוזי לנדאו: ולכן הנהגות הגטו, אף שלא עשו זאת מרצון ורובן מחוסר ברירה, באמונה שכך יצילו את רוב היהודים, תבעו שלא להתנגד, ובכך סייעו בעקיפין לתהליך ההונאה בידי גרמניה הנאצית.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, מטרות הערבים ומטרות אש"ף לא נשתנו.

עוזי לנדאו: הרמטכ"ל ברק אמר זאת בימים האחרונים.

עוזי לנדאו: לגבי אש"ף הוא אמר שהמטרות של אש"ף וה"חמאס", ארוכות הטווח, לא נשתנו, הן זהות, השיטות שלהם שונות.

עוזי לנדאו: זה שנים מנסים הערבים לגנוב את דעת הציבור כאילו כוונתם לשלום.

עוזי לנדאו: זה שנים הם מחפשים בעל ברית בתוכנו.

עוזי לנדאו: כתב באוקטובר 1972 פרופסור השאם שראבי, הוא מהאידיאולוגים של אש"ף, את הדברים הבאים: "הפלשתינים יוכלו לגבור על ישראל כאשר יקימו לעצמם שותפים מהשמאל בישראל.

עוזי לנדאו: לשם כך צריך לשבור את הקונסנסוס הציוני".

עוזי לנדאו: כל ממשלות ישראל בעבר שמרו על הקונסנסוס הזה.

עוזי לנדאו: הממשלה הזו שברה אותו.

עוזי לנדאו: כל ממשלות ישראל בעבר יצאו נגד הונאת אש"ף את הציבור שלנו.

עוזי לנדאו: ממשלה זו שונה.

עוזי לנדאו: אף שהיא פועלת ממניעי טובת המדינה – אין שום ספק, הם נאמנים כמונו למדינה – היא נופלת בפח הונאה זה, ופועלת להונות את הציבור לאמץ את עמדות אש"ף.

עוזי לנדאו: כאשר ביקר מר רבין בפולין, באושוויץ – על השער כתוב: העבודה משחררת.

עוזי לנדאו: זה עוד ציון דרך בתהליך ההונאה.

עוזי לנדאו: גם כשנכנסים למחנה שממנו חי אין אדם יוצא, עוד מנסים הגרמנים להביא לכך שאיש לא יפריע, ואיש לא ישבש.

עוזי לנדאו: אז השתמשו בססמה הזאת.

עוזי לנדאו: היום יש לממשלה ססמה אחרת: שטחים תמורת שלום.

עוזי לנדאו: עוד בחתימת ההסכם בוושינגטון אומר ערפאת בערבית למי שמותחים עליו ביקורת, שמה שהוא עושה הוא בעצם מממש את תוכנית השלבים, והסכם וושינגטון – צעד ראשון.

עוזי לנדאו: באה הממשלה ואומרת לנו: אש"ף רוצה שלום, ותהליך ההרדמה העצמית הזאת, הנרקוזה, ההונאה העצמית איננו משתנה.

עוזי לנדאו: דוגמה אחרונה.

עוזי לנדאו: אומר זיאד אבו-זיאד: כאשר אתם תשנו את התנ"ך, אנחנו נשנה את האמנה הפלשתינית.

עוזי לנדאו: אומר לנו ראש הממשלה היום, שאש"ף ישנה את האמנה כאשר הוא יכנס את המועצה הפלשתינית.

סאלח טריף: משפט אחרון, אדוני, יש לך הרבה דפים ואני קצת מוטרד.

עוזי לנדאו: מייד אסיים.

עוזי לנדאו: לא אקרא את כל מה שכתוב כאן, בכל הדפים הארוכים האלה.

עוזי לנדאו: רק אומר את הדבר הבא.

עוזי לנדאו: מי שמבקש לדעת איך הלכנו אז כצאן לטבח באין הגנת ההנהגה עלינו, לא צריך להרחיק לכת, צריך להתבונן על טיבה ודרכה של ממשלת ישראל דהיום, על השינויים הנפשיים שעוברים העומדים בראשה.

עוזי לנדאו: כוונותיה טובות ככוונות מועצות היהודים, אבל היא מובילה את ישראל כצאן לטבח כמוהם, בדרך שתחילתה ותחנתה הראשונה אוסלו, שנייה וושינגטון, עכשיו קהיר, ותחנות נוספות בדרך.

עוזי לנדאו: מר רבין לא למד את הלקח אף כי השתמש במלים האלה.

עוזי לנדאו: הוא מחליש את ישראל ומחליש את הציונות.

עוזי לנדאו: בשבוע האחרון הוא דיבר על ההתיישבות, אותה התיישבות שהתנועה שלכם, ואני מסיר את הכובע מתוך כבוד, התווכחה לפני כמאה שנה, האם ההמנון יהיה "התקווה" או ההמנון יהיה "תחזקנה ידינו" – של "תחזקנה ידי כל אחינו המחוננים עפרות ארצנו באשר הם שם".

עוזי לנדאו: זה היה שיר שביטא את האהבה לארץ, את ההתיישבות, את העמקת השורשים.

עוזי לנדאו: על זה היה הוויכוח.

עוזי לנדאו: ומה היום?

עוזי לנדאו: – "להתיישבות יש חשיבות שולית".

עוזי לנדאו: מה היום?

עוזי לנדאו: – "טנק חשוב יותר מיישוב".

עוזי לנדאו: וגם כאן קוצר הזמן לא יאפשר לי לצטט את דברי רבין עצמו, שאמר רק לפני שבע שנים – –

סאלח טריף: תהיינה לך עוד הזדמנויות אחרות.

עוזי לנדאו: אני מסיים.

עוזי לנדאו: – – "אתם תושבי רמת-הגולן מהווים עם צה"ל את קו ההגנה מול הסכנה הפוטנציאלית".

עוזי לנדאו: הם וצה"ל.

עוזי לנדאו: היום אין הדבר הזה קיים עוד.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, זו ממשלה שנסוגה מהתיישבות, נסוגה מחקלאות, נסוגה מירושלים, נסוגה מציונות.

עוזי לנדאו: אנחנו נצטרך לעמוד מולה ונגדה ולהחזירה לפסים ציוניים ויהודיים.

עוזי לנדאו: תודה רבה.

סאלח טריף: תודה, אדוני.

סאלח טריף: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, זה בניגוד לתקנון.

רחבעם זאבי: סעיף 48 אומר:

רחבעם זאבי: נעדר חבר כנסת בזמן שהגיע תורו – הוא מאבד את זכותו לנאום.

רחבעם זאבי: אתה נוהג בניגוד לתקנון.

רחבעם זאבי: כשקראת לו הוא לא היה פה.

רחבעם זאבי: זה בניגוד לתקנון.

עבד-אלוהב דראושה: סגן יושב-ראש הכנסת דב שילנסקי נתן לכולם.

סאלח טריף: אני רוצה להשיב לחבר הכנסת זאבי, שאני קראתי לחבר הכנסת דראושה ואני ראיתי שהוא היה כאן.

סאלח טריף: אני לא רציתי לעכב את הדיון.

רחבעם זאבי: עובדה שהוא לא היה.

רחבעם זאבי: אתה פועל בניגוד לתקנון.

שאול יהלום: אפילו אני ערערתי – – –

סאלח טריף: אני עומד על זכותי המלאה לאפשר לו לדבר.

רחבעם זאבי: אין לך זכות לתקן את התקנון.

רחבעם זאבי: התקנון הוא מעליך.

רחבעם זאבי: זה מנוגד לתקנון – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, יושב-ראש הישיבה שמודיע הודעה כזאת יכול גם לבטל אותה.

סאלח טריף: בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, קראו בשמי.

סאלח טריף: לא, אני לא קראתי בשמך.

סאלח טריף: אני אמרתי: אחרי חבר הכנסת עוזי לנדאו יבוא חבר הכנסת דראושה.

סאלח טריף: תיקנתי.

סאלח טריף: אתה לא היית פה, חבר הכנסת רענן כהן.

סאלח טריף: עוד חמש דקות תדבר.

רענן כהן: לא אכפת לי, אבל קראו בשמי.

סאלח טריף: אני אומר לך שזה הסדר.

סאלח טריף: אתה פשוט לא היית כאן ולא שמעת את כל הדברים.

רחבעם זאבי: בזמן שקראת לו לפני עשר דקות, 15 דקות, הוא לא היה באולם.

רחבעם זאבי: סעיף 48 בתקנון אומר כי אם הנואם הרשום נעדר מהאולם – מפסיד אותו נואם את רשות הדיבור.

רחבעם זאבי: נא לכבד את התקנון.

סאלח טריף: היו דברים מעולם.

שאול יהלום: למה לנהוג איפה ואיפה כלפי חברי הכנסת?

שאול יהלום: היו כאן חברי כנסת שהפסידו את רשות הדיבור מפני שלא היו.

סאלח טריף: אני מבקש ממך, אין איפה ואיפה.

סאלח טריף: אין לחבר הכנסת דראושה שום עדיפות על פני חבר כנסת אחר, להיפך.

רחבעם זאבי: עובדה שאתה נותן לו בניגוד לתקנון.

סאלח טריף: לא.

רחבעם זאבי: מדוע?

רחבעם זאבי: אני רוצה לשמוע ממך הסבר מדוע הוא מועדף.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

סאלח טריף: הסברתי לך, הבעיה היא שאתה לא רוצה לקלוט את דברי, חבר הכנסת זאבי, עם כל הכבוד לך.

רחבעם זאבי: אני מוכן לקלוט.

רחבעם זאבי: אני שולט בעברית בציון חמש.

רחבעם זאבי: תסביר לי ואני אבין.

סאלח טריף: בבקשה, עכשיו אני נותן לו לדבר.

סאלח טריף: אני אסביר לך אחר כך.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש – – –

רחבעם זאבי: בשבוע הבא.

סאלח טריף: אני מבקש ממך, עכשיו תן לו לדבר ואני אתייחס אליך מייד.

רחבעם זאבי: למה מייד?

סאלח טריף: אני השבתי לך.

סאלח טריף: אתה לא מבין?

רחבעם זאבי: אני לא הבנתי?

רחבעם זאבי: אני חושב שאף אחד לא הבין...

סאלח טריף: אני חושב שאתה לא מקשיב.

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, אני מבקש ממך, עכשיו אמרתי שהוא ידבר, וזהו.

רחבעם זאבי: זה ההסבר?

רחבעם זאבי: – אני החלטתי.

רחבעם זאבי: זה ההסבר על-פי התקנון?

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, אל תתווכח אתי, בבקשה.

רחבעם זאבי: למה שאני לא אתווכח אתך?

סאלח טריף: הלוואי שאתה תשמור על כבוד הכנסת והתקנון שלה כמו שאני שומר כאן.

רחבעם זאבי: ממני שללו את זכות הדיבור כאשר לא הייתי, אז מותר לי להגיד שתקפידו על כך.

סאלח טריף: אני רוצה לומר לך, זו לא הפעם הראשונה שאני נוהג כך ואחרים נהגו כך.

סאלח טריף: כיושבי-ראש הישיבה לא תמיד אנחנו מקפידים על הסדר.

סאלח טריף: גם היושב-ראש הקודם אפשר.

רחבעם זאבי: לא נכון.

רחבעם זאבי: עובדה שממני שללו את זכות הדיבור כשלא הייתי.

שאול יהלום: שללו.

סאלח טריף: אני מבין את הרצון שלכם, אבל אני נוהג כפי שנהגתי עם האחרים בעבר, ולא פעם אחת נתתי גם עדיפות לחברי כנסת מהליכוד שלא היו נוכחים, ולחברים מכל סיעות הבית.

רחבעם זאבי: לשון אחר, אתה מעל התקנון.

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי, כולנו ננהג לפי התקנון.

רחבעם זאבי: – – –

סאלח טריף: אני מודיע לך שאתה מפריע לי כל הזמן.

סאלח טריף: לפחות תקשיב לי.

רחבעם זאבי: מותר לי להתרגז.

רחבעם זאבי: ממני שללו את זכות הדיבור, שאני ממתמידי הבית הזה, וכשלרגע יצאתי הפסדתי את רשות הדיבור.

רחבעם זאבי: הוא יצא – הוא הפסיד.

סאלח טריף: אני מבטיח לך שאני לא אשלול ממך את זכות הדיבור לעולם, אף שאני מתנגד באופן עקרוני לדבריך.

רחבעם זאבי: אין תקנון פרטי לכל יושב-ראש.

סאלח טריף: יש לבית תקנון ויש תקדימים ויש זכות למי שקבע כך וכך גם לשנות.

סאלח טריף: בבקשה, אדוני.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סיעת מד"ע תמכה מלכתחילה בהסכם אוסלו, וכיום אנחנו תומכים תמיכה מלאה בהסכם קהיר, שנותן בפעם הראשונה סיכוי לקידום תהליך השלום הישראלי-הפלשתיני ולביצוע מעשי של הסכם העקרונות.

עבד-אלוהב דראושה: אני רואה בהסכם הזה צעד חיובי, נכון, בכיוון של קידום תהליך השלום בין ישראל לפלשתינים, בין ישראל לעולם הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: היום בשעות הבוקר ביקרתי ביריחו וראיתי שרוב האנשים שנפגשתי אתם תומכים בהסכם השלום, תומכים בהסכם קהיר, יש להם תקוות וגם חששות, יש להם ציפיות וגם ספקות.

עבד-אלוהב דראושה: הספקות מתעוררים בעיקר לגבי העיכוב שחל בכניסת המשטרה הפלשתינית לאזור יריחו כאשר המשטרה נמצאת כבר החל מיום ראשון בצד השני של גשר-אלנבי ומחכה לאישור הישראלי להיכנס.

עבד-אלוהב דראושה: העיכובים בכניסת המשטרה גורמים לבעיות ולחששות ולאי-אמון מסוים שהפלשתינים ביריחו מסיקים מהעיכובים הללו.

עבד-אלוהב דראושה: לכן רציתי לקרוא לממשלת ישראל בתחילת דברי שלא לעכב את כניסת המשטרה הפלשתינית, לאפשר את כניסתה ובכך לחזק את מחנה השלום הפלשתיני, לחזק את אלה שמאמינים בתהליך השלום ולתת לרשויות הפלשתינים לפי הסכם קהיר והסכם אוסלו להיכנס – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת דראושה, תרשה לי להפסיק אותך, רק רציתי לומר לפרוטוקול, מכיוון שחבר הכנסת זאבי יצא, שהדיון הזה הוא דיון סיעתי, ושם לא כתוב.

סאלח טריף: רק בדיון אישי מצוין שחבר כנסת שלא נמצא באולם מאבד את תורו כאשר קוראים את שמו.

סאלח טריף: רציתי לציין זאת לפרוטוקול.

סאלח טריף: חבר הכנסת זאבי נעדר.

סאלח טריף: אני מבקש ממך להמשיך.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, אני מוכרח להעיר, אני לא התערבתי בוויכוח, אני לא בטוח שאתה צודק גם אם נאמר לך כך.

סאלח טריף: אני מודה לך.

סאלח טריף: קראתי את הסעיף בתקנון.

דן תיכון: גם אני קראתי, אבל סיעות שלא נרשמו, או שלא היו – – –

סאלח טריף: נרשמו וזה קיים.

סאלח טריף: אתה יודע שבדיון סיעתי – אתה היית סגן יושב-ראש – – –

דן תיכון: כך נהגנו במשך שנים.

דן תיכון: לפנים משורת הדין זכותך לשנות.

רענן כהן: כבר אמרו את זה.

עבד-אלוהב דראושה: אני הייתי באולם, רק יצאתי לרגע – – –

סאלח טריף: בבקשה, חבר הכנסת דראושה ימשיך, ואני מבקש שקט.

סאלח טריף: תודה.

עובדיה עלי: מה הבעיה, חבר הכנסת תיכון?

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי הלין על כך, שבעת שקראו בשמו הוא לא נכח, ונשללה זכותו לדבר.

דן תיכון: מקרה דומה קרה לפני כמה דקות לחבר הכנסת דראושה, אבל החליטו לתת לו לדבר.

דן תיכון: אני חושב שאכן היושב-ראש שאסר הוא גם בבחינת הפה שיתיר, אבל דין שווה לכולם, ללא יוצא מן הכלל, ודין אחד לכולם.

עובדיה עלי: אני מבין שהשיבו לך כאן על סעיף 49 והפנו את תשומת לבך.

דן תיכון: אני יודע, וזה נכון.

דן תיכון: הבעיה היא שלגבי חבר הכנסת זאבי לא השתמשו באותו סעיף.

עובדיה עלי: אם מחבר הכנסת זאבי נמנעה רשות הדיבור והוא יבוא ויבקש, נאפשר גם לו.

עובדיה עלי: הוא נמצא בבניין, אפשר לומר לו זאת.

עובדיה עלי: אפשר להפנות את תשומת לבו.

עובדיה עלי: אולי כדאי שיהיה מודע וידע גם את התקנון.

עובדיה עלי: בעניין זה, אם ירצה – אאפשר לו.

עובדיה עלי: כך עושים צדק עם כולם, והצדק גם נעשה וגם נראה.

עובדיה עלי: ובזה נגמר הנושא.

עובדיה עלי: בבקשה, חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: ההסכם הזה שנחתם בקהיר, ואשר הסתמך על הסכם אוסלו, יכול להוות צעד חיובי חשוב בתהליך השלום הישראלי-הפלשתיני.

עבד-אלוהב דראושה: ואני מאמין שזה יכול להוות צעד חיובי בכל תהליך השלום באזור.

עבד-אלוהב דראושה: כי אנחנו רוצים שתחול התקדמות גם בקשר לתהליך המשא-ומתן בין ישראל לסוריה, בין ישראל לירדן, בין ישראל ללבנון, ושנגיע להסכם שלום כולל באזור כולו.

עבד-אלוהב דראושה: כל הזעקה של הימין, כל הניסיון לזרוע פחד בציבור, הם מעשים מודעים, שמטרתם לטרפד את תהליך השלום.

עבד-אלוהב דראושה: בואו נאמר את הדברים בצורה כנה.

עבד-אלוהב דראושה: הליכוד וחבריו בימין אינם רוצים לוותר על אף שעל.

עבד-אלוהב דראושה: הם רוצים ארץ-ישראל השלמה.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, כל סוג של שלום שיש עמו ויתורים למען השלום ויש עמו פשרה למען השלום, הם מתנגדים לו.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, כל סוג של הסכם שהיה יכול להביא לפשרה, הימין הישראלי היה מתנגד לו טוטלית.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דראושה, השעון מראה שזמנך תם.

עובדיה עלי: אבל מאחר שהפרענו לך, כמה זמן עוד מגיע לך?

עבד-אלוהב דראושה: אדוני, עוד לא דיברתי.

עבד-אלוהב דראושה: לא נתנו לי.

עובדיה עלי: אז נתחיל מעכשיו.

עבד-אלוהב דראושה: תודה רבה.

שאול יהלום: זה – איפה ואיפה.

עובדיה עלי: מה זה איפה ואיפה?

עובדיה עלי: הוא לא דיבר.

עובדיה עלי: הרי כל הזמן היה דיון פרוצדורלי.

עבד-אלוהב דראושה: האם יש לכם חשש כל כך גדול מהדיבורים שלי?

שאול יהלום: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, זה באמת לא שווה את הוויכוחים האלה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, זה לא שווה, ואני בעד לתת לחבר הכנסת דראושה לדבר.

שאול יהלום: אני רק טוען שיש איפה ואיפה.

שאול יהלום: היו חברי כנסת, ואני בתוכם, שיושבי-ראש אחרים קיצצו בזמנם ולא נתנו להם לעבור את הזמן בדקה אחת.

שאול יהלום: ברגע שמתחילים לנהוג כלפי חברי כנסת אחרים בצורה אחרת, זה יוצר אווירה לא נעימה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, אני חושב שהצדק מחייב.

עובדיה עלי: אם לא נתנו לו לדבר בכלל, הוא לא ישמיע את דבריו?

עובדיה עלי: מה אתה מציע?

עובדיה עלי: הרי כל הזמן עסקו בשאלה אם יש לו זכות דיבור או אין לו זכות דיבור.

עובדיה עלי: האם אתה מציע לא לתת לו לדבר?

עובדיה עלי: אין כאן עניין של איפה ואיפה, יש כאן עניין של צדק.

עובדיה עלי: זה הכול.

עבד-אלוהב דראושה: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת יהלום, שהניסיון להשתיק אותי לא יצליח.

עבד-אלוהב דראושה: כפי שאני שומע אותך וחברי כנסת אחרים, אני מבקש שגם לך יהיו הסבלנות והסובלנות לשמוע את הדברים שאני אומר, גם אם אתה לא מסכים אתם.

שאול יהלום: אתה רואה שאני בין הבודדים שיושבים פה.

עבד-אלוהב דראושה: כל הכבוד.

עבד-אלוהב דראושה: גם אני שומע את הדברים שלך ושל חברים אחרים בלי לערער על זכותכם לדבר.

רענן כהן: אני מציע להפסיק את הוויכוח הזה.

רענן כהן: דשנו, אמרנו, מספיק.

עבד-אלוהב דראושה: הימין הישראלי חושש מאפשרות של פתרון בדרכי שלום, וחושב שהמצב הקיים, המצב המזויף הזה, שיש בו שליטה על עם אחר וכיבוש של שטחים של העם הפלשתיני, בגדה המערבית וברצועת-עזה, יכול להימשך.

עבד-אלוהב דראושה: זה מצב שמביא רק לקורבנות משני העמים, לשפיכות דמים, לטרור ולמלחמות.

עבד-אלוהב דראושה: ולכן, הסכם של שלום יכול לתת לשני העמים אפשרות להגיע לפשרה שתבטיח את הזכויות של שני העמים.

עבד-אלוהב דראושה: לכן תמכנו ואנחנו ממשיכים לתמוך בהסכם הזה, גם אם הוא איננו הסכם מלא.

עבד-אלוהב דראושה: אני יודע שיש התנגדות גם בקרב הפלשתינים להסכם הזה.

עבד-אלוהב דראושה: כי מי שרוצה פלשתין רבתי, פלשתין השלמה, מתנגד להסכם הזה.

עבד-אלוהב דראושה: בדיוק כפי שישראלים במחנה הימין הישראלי, שרוצים ישראל השלמה, גם הם מתנגדים להסכם העקרונות ומתנגדים להסכם קהיר.

עבד-אלוהב דראושה: אני מאמין שמחנה השלום בשני העמים, הישראלי והפלשתיני, יגבר, יתחזק ויבצע את ההסכם, כיוון שהרוב בשני העמים רוצה בהסכם של שלום.

עבד-אלוהב דראושה: הרוב בעם היהודי והרוב בעם הערבי רוצים בהסכם של שלום.

עבד-אלוהב דראושה: הבעיה היא עם מיעוט בימין הישראלי ומיעוט בימין הפלשתיני שאינם רוצים בשלום, כי כל אחד מהם שואף או לישראל השלמה או לפלשתין השלמה.

עבד-אלוהב דראושה: המציאות מחייבת פשרה בין שתי התנועות הלאומיות.

עבד-אלוהב דראושה: לכן אני מאמין שיש צורך להגיע לפשרה שתוביל לשלום צודק.

עבד-אלוהב דראושה: אני שמח שהיום עומד בראש ממשלת ישראל אדם שהשכיל להבין שיש צורך בפשרה, כפי שבראש התנועה הלאומית הפלשתינית עומד אדם ומנהיג שגם הוא האמין בצורך להגיע לפשרה בין שתי התנועות הלאומיות.

עבד-אלוהב דראושה: ולכן מחנה השלום הישראלי, שהיום הממשלה הזאת מייצגת אותו, ומחנה השלום הפלשתיני, שאש"ף מייצג אותו, שניהם נפגשים כדי לסיים את המצב הקיים של כיבושים ומלחמות ושפיכות דמים, ולהביא לקץ שפיכות הדמים.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, כאשר הכתירו אתמול את הנשיא נלסון מנדלה כנשיא השחור הראשון בהיסטוריה של דרום-אפריקה, הוא אמר בצורה ברורה: תנו לחופש לשלוט.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר מעל הבמה הזאת, בכנסת: תנו לשלום לשלוט, תנו לתהליך השלום להתקדם.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת דראושה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת יצחק שמיר; אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אלי דיין; אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יהושע מצא; ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שוב אני רואה את שולחן הממשלה בלי השרים.

רענן כהן: נדמה לי שבנושא כזה חשוב ששר ייצג את הממשלה.

רענן כהן: הייתי מבקש מהיושב-ראש להפנות את תשומת הלב לסוגיה הזאת, שעולה מפעם לפעם אבל נשארת ללא תשובה.

רענן כהן: אין הסכם שכולם יהיו מרוצים ממנו בסופו.

רענן כהן: אין הסכם ללא פשרות וללא ויתורים של שני הצדדים.

רענן כהן: אם רוצים שההסכם יקוים ויכובד על-ידי שני הצדדים – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן, אני חייב לך תגובה.

עובדיה עלי: אני חושב שהערתך במקומה.

עובדיה עלי: לא יעלה על הדעת שראש הממשלה או שר החוץ או מישהו שעוסק בתחום הזה לא יהיה נוכח כאן.

עובדיה עלי: ואני מייד אפנה את תשומת לבו של יושב-ראש הכנסת להערה החשובה שלך, ואבקש שהמעוות יתקון.

שאול יהלום: אולי נפסיק את הדיון עד שהם יבואו?

עובדיה עלי: אנחנו נשקול את זה בהמשך.

עובדיה עלי: בינתיים נאפשר לחבר הכנסת רענן כהן, שכבר עלה לדוכן, לדבר.

עובדיה עלי: זה לא נאה להוריד אותו מכאן.

שאול יהלום: זה לטובתו.

רענן כהן: אני מאוד מכבד את היושב-ראש, אני אומר את זה בפרהסיה, אני מוקיר ומעריך אותו, לכן כל החלטה שלו תהיה מקובלת עלי ואני אכבד אותה.

עובדיה עלי: אני בכל אופן מבקש שתמשיך, לא נפסיק את הדיון.

עובדיה עלי: יושב-ראש הכנסת, ששומע כעת את הדו-שיח הזה בחדרו, מתבקש להפנות את תשומת לבה של הממשלה להערה חשובה זו.

עובדיה עלי: עוסקים כאן

עובדיה עלי: בנושא מאוד מרכזי – עתיד המדינה, וחשוב מאוד שמי שעוסק בכך ישמע את הערות חברי הכנסת.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שהדברים שנאמרו כאן אינם על חשבוני.

עובדיה עלי: לא, לא, אל תדאג, לא אתחשבן אתך.

רענן כהן: אני רוצה לומר משפט מקדים, כמי שתומך בהסכם – ואני שמח שכאן ישמעו אותי חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה וחברי חבר הכנסת טלב אלסאנע – שאת הבעיה הפלשתינית לא אנחנו יצרנו, לא אנחנו מיקמנו אותה, היא נוצרה על-ידי העם הערבי ורק על-ידו.

רענן כהן: נדמה לי שהעם הערבי, אף שהוא מדבר בעד פתרון הבעיה הפלשתינית, להערכתי, באופן מעשי, הוא לא עושה הכול למען פתרון הבעיה הפלשתינית.

רענן כהן: אמרתי את הדברים האלה מתוך הכרת המציאות.

רענן כהן: אני גאה בזה שאנחנו מביאים היום הסכם, שאנחנו מביאים היום פתרון, ואני משוכנע שההסכם שהונח היום לפנינו מביא תנאים חדשים ויוצר מציאות חדשה, אשר בתוכה דאגו מנסחי ההסכם לשמור על מירב אפשרויות הדאגה לביטחון המדינה, לביטחון היישובים הישראליים ולביטחון התושבים הישראלים.

רענן כהן: דאגה זו צצה – מי שקורא את ההסכם – בין שורות ההסכם.

רענן כהן: צריך לזכור, שלאחר המאבק המאפיין את הצדדים, בחתימת הסכם השלום, הגענו לפרק שבו היריבים מאתמול, משלשום, משתפים עמנו פעולה.

עובדיה עלי: האויבים, אויבים.

רענן כהן: האויבים, היריבים, כדי להביא לידי כך שההסכם ינוסח וייושם בעתיד, וזה בעצם המהלך שלנו: לא מה שהיה אלא איך אנחנו מיישמים את ההסכם הזה.

רענן כהן: הצלחת ההסכם הינה אינטרס משותף לשני הצדדים.

רענן כהן: בשני הצדדים, אדוני היושב-ראש, דוחקים יריבים פוליטיים, שעושים כל פעולה כדי להוכיח שאין סיכוי להסכם ושהוא מזיק בכל צורה שמסתכלים עליו.

רענן כהן: ליריבי שני הצדדים יש אינטרס דומה – לטרפד את הסיכויים.

רענן כהן: מכאן עולות עדינותו ושבירותו של המצב.

רענן כהן: העם בישראל לא הפגין, לצערי, שמחה ביום חתימת ההסכם, שבעצם הבאנו אותו כאן לכנסת ישראל, לעם ישראל ולביטחון מדינת ישראל.

רענן כהן: אולי העם חושש מתקופת הביניים הזאת, שלא ידוע כמה זמן היא תימשך.

רענן כהן: זוהי תקופה שבה כוחות טרור, כוחות של רשע עלולים להגביר את פעילותם כדי לטרפד את ההסכם ולהגדיל את החשש בקרב הציבור.

רענן כהן: נקודה נוספת שתהיה לרועץ הינה הלחצים שבהם תעמוד הממשלה בשנתיים הקרובות.

רענן כהן: הממשלה נכנסה לתקופה אמיתית, שבה תצטרך לממן את הוצאות הביטחון שנובעות מן ההסכם ומן המצב החדש, אולם הקשיים העתידיים מתבטלים נוכח האפשרות לדו-קיום ולשיתוף פעולה בין שני הצדדים.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעריך את המצב האפשרי העתידי.

רענן כהן: אנחנו הולכים להסכם שיש בו המון סיכונים, ומפה אני אומר לאיש שצריך להיות מופקד, ליאסר ערפאת: הוא ייבחן ביכולת שלו להתמודד בשלושה תחומים.

רענן כהן: האחד – איך הוא ישתלט על התחום הביטחוני הן בעזה והן ביריחו, ואני מדבר מבחינת הטרור, והאם יש לו הכוח לבלום את הטרור.

רענן כהן: אם הוא לא יצליח לבלום את הטרור, הוא מעמיד את ההסכם בסכנה גמורה ומוחלטת.

רענן כהן: הדבר השני – כיצד הוא ישתלט על המינהל הפנימי בתוך יהודה ושומרון וחבל-עזה, והאם יש לו יכולת להשתלט.

רענן כהן: והדבר השלישי והחשוב ביותר – האם הוא יהיה מסוגל לממן מערכת כלכלית אדירה בתוך יהודה ושומרון וחבל-עזה ולפרנס ולכלכל את כל האוכלוסייה הגרה שם.

רענן כהן: אם הוא לא יצליח בשלושת התחומים האלה, לא יהיה הסכם, כי הוא לא יתקיים.

רענן כהן: אם לאנשים לא תהיה פרנסה, הוא לא יוכל לעמוד, כי הטרור יגבר.

רענן כהן: מכאן אנחנו צריכים להעלות את השאלה הזאת בצורה מאוד רצינית.

רענן כהן: לא צריך לרוץ, אדוני היושב-ראש, עם הפלשתינים על הסדרי הקבע.

רענן כהן: למרות כל האופטימיות, לעולם – אני רוצה לומר כאן מעל הבמה הזאת – המלך חוסיין לא יעשה שום מהלך עצמאי, ואם מישהו מתכנן שהמלך חוסיין ילך למהלך עצמאי, הוא טועה ביסוד.

רענן כהן: הוא אף פעם לא עשה זאת, הוא לא מסוגל לעשות זאת.

רענן כהן: המלך חוסיין ילך אך ורק אחרי הקו הערבי והסורי, ובעיקר הסורי.

משה קצב: אם הוא יישאר.

רענן כהן: הוא חכם יותר מכולם, זאת העובדה, ואני מתעסק בעובדות.

משה קצב: ברגע שתקום מדינה פלשתינית – – –

רענן כהן: אני מדבר על המלך חוסיין.

רענן כהן: המלך חוסיין הוכיח את חוכמתו, את יכולתו.

רענן כהן: הוא האדם הכי מתנדנד והכי יציב במזרח התיכון.

משה קצב: כשישראל שלטה על הנהר.

רענן כהן: מה זה חשוב איפה היא שלטה?

רענן כהן: אני מדבר על המלך חוסיין ויכולתו וחוכמתו והישארותו בתנאים לא פשוטים.

רענן כהן: מי שמכיר את הדמוגרפיה בתוך ירדן – היכולת שלו להמשיך ולשלוט כאשר 60% הם פלשתינים, זו צריכה להיות חוכמה, לא רק בתחום המדיני; גם מבחינה פרסונלית.

רענן כהן: גם יכולת, גם תכנון, גם ארגון וגם מנהיגות – את זה הוא גילה.

יצחק שמיר: אנחנו צריכים אחד כזה.

רענן כהן: אנחנו צריכים, אני מקווה שיש לנו.

רענן כהן: אי-אפשר לדבר מכאן על הסכם אחד שאני בעדו ולא להזהיר לגבי מה שעשוי להיות בעתיד.

רענן כהן: מאחר שאנחנו בשלטון, המפלגה שלי, וראש הממשלה הוא ראש הממשלה שלי, של מפלגת העבודה, יש לחזק את הקו של רבין ורק את הקו הזה, שאומר: מעט שטחים ומעט מאוד שטחים ברמת-הגולן תמורת שלום.

שאול יהלום: מה אתה מדבר?

רענן כהן: תיכף אסביר, אני לא אברח מכאן בלי להסביר.

רענן כהן: לא צריך למהר בהכרזות, אדוני ראש הממשלה, לגבי רמת-הגולן.

רענן כהן: אין סיבה לפינוי הגולן.

רענן כהן: עם זאת, צריך להבין שצריך פשרה טריטוריאלית.

רענן כהן: ומה אני אומר?

רענן כהן: אני מאלה שרוצים, ואעשה הכול כדי להבטיח שרמת-הגולן תהיה ותישאר בידי מדינת ישראל.

רענן כהן: הרי מי שקבע את הקו – לא אנחנו.

רענן כהן: את הקו הזה קבע הנשיא הסורי, שאמר – וזה אמיתי, מה שהוא אמר, ואני מאמין לכל מלה שהוא אמר – שאפשר להגיע אתו להבנה ולהסדר אך ורק על-ידי החזרת כל רמת-הגולן בגבולות המלחמה.

רענן כהן: הוא לא יכול, מבחינת אישיותו ומבחינת המבנה הדמוגרפי בתוך סוריה, ללכת בלי כל רמת-הגולן.

רענן כהן: לכן אנחנו חייבים לנקוט קו של שלום, אבל אנחנו צריכים לומר איפה הגבולות שלנו.

רענן כהן: בלי שנלך לכיוון הזה אנחנו פשוט גורמים עוול למדינת ישראל.

רענן כהן: חשוב שנלך במהלך הזה, כי המהלך הזה יביא גם דרך, גם כיוון, גם שלום, אבל אנחנו תמיד נשמור על הקו העיקרי שלנו ברמת-הגולן.

רענן כהן: מי שעושה את המלאכה עבורנו הוא הנשיא הסורי, שמנסה להוביל אותנו לכיוון מסוים, ואסור לנו להיגרר אחריו.

רענן כהן: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת רענן כהן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יצחק שמיר, בבקשה.

יצחק שמיר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יום יום, גם בשעה זו, כאשר אנו מקיימים בכנסת את הדיון המדיני, משפחות אלשיך, ארד, באומל, כץ, פינק ופלדמן מייחלות לדעת מה עלה בגורל יקיריהן שיצאו לקרב בשליחות עם ישראל.

יצחק שמיר: אנו קוראים לממשלה לעשות את כל הניתן כדי לקיים את חובתנו הבסיסית כלפי חיילינו ובני משפחותיהם.

יצחק שמיר: חברי הכנסת, ראש הממשלה מר רבין שאל היום בהודעתו המדינית למה לא סופחו שטחי יהודה ושומרון ועזה, גם על-ידי האנשים והתנועות שהאמינו בארץ-ישראל השלמה.

יצחק שמיר: השאלה הזאת הופנתה כמובן בעיקרה לתנועות שראו בהתיישבות יהודית בכל ארץ-ישראל את תוכן ומהות חייהן ופעולתן.

יצחק שמיר: התשובה היתה תמיד ברורה ובהירה: עם איננו מספח שטח ששייך לו מימים ימימה.

יצחק שמיר: מהיום הראשון של ההתיישבות היהודית בכל חלק של ארץ-ישראל, יהודים לא שאלו את עצמם אף פעם ואף לא נשאלו למה אינם מספחים.

יצחק שמיר: היה ברור לכול שארץ-ישראל כולה היא ארצו של העם היהודי, ועל כן חובה עלינו ליישבה ולהתיישב בה בכל עת, בכל מקום ובכל הזדמנות הניתנת לנו.

יצחק שמיר: כשם שלא סיפחנו את עמק-יזרעאל ואת עמק-הירדן, לא סיפחנו גם את בית-אל, את עזה ואת חברון.

יצחק שמיר: כדברי שמעון החשמונאי, שאמר לאויבי ישראל כמסופר בספר החשמונאים, כי לא כבשנו אדמת זרים, כך אמרו והאמינו חלוצים ומתיישבים יהודים בכל הדורות.

יצחק שמיר: הארץ הזאת היא שלנו, ועל-כן לא רק מותר לנו לשבת בה, אלא אף חובתנו היא, חובה קדושה.

יצחק שמיר: זה אל"ף-בי"ת של הציונות, אשר כדי לקיימה באנו ארצה.

יצחק שמיר: ואלה העוסקים בשאלות ובוויכוחים על סיפוח, עוסקים במחיקתם ובטשטושם של עיקרי הציונות, שהיא יסוד היסודות של כל הווייתנו בארץ הזאת.

יצחק שמיר: מחיקת העקרונות עלולה להביא לביטול העובדות, ומחיקת העיקרון של בעלותנו על הארץ עלולה לבטל, חלילה, את עובדת קיומנו בארץ-ישראל.

יצחק שמיר: זוהי בעצם הפילוסופיה של ממשלת רבין.

יצחק שמיר: זוהי התשתית הרעיונית לנסיגה המעשית מכל שטח ושעל של ארצנו.

יצחק שמיר: זוהי מדיניות של חיסול וקבורת העצמאות.

עמנואל זיסמן: אבל רמת-הגולן כן סופחה?

יצחק שמיר: מי אמר לך?

עמנואל זיסמן: אתה אומר.

יצחק שמיר: אני לא אמרתי כך.

יצחק שמיר: אני אמרתי שכל מקום שאנחנו שם, הוא שלנו.

שולמית אלוני: – – –

יצחק שמיר: כן, כך לימדנו וכך לימדו אותנו, ועל יסוד זה אנחנו קיימים.

יצחק שמיר: אל תפריע לי.

יצחק שמיר: אין לי זמן.

עמנואל זיסמן: גם עזה?

יצחק שמיר: ראש הממשלה מר בגין, עליו השלום, שבימי חייו ירדו מתנגדיו לחייו והיום הם מעזים להשתמש במדיניותו כהצדקה למדיניות החיסול והנסיגה שלהם, כאשר הוא הציע אוטונומיה לערביי יהודה, שומרון ועזה, הוא אמר בפירוש, כי משטר האוטונומיה לא ימנע את הקמתם ובנייתם של מאות יישובים יהודיים באזורים שעל תושביהם תחול האוטונומיה.

יצחק שמיר: מר בגין לא הסכים ולא היה מסכים אף פעם לתת לידי ערביי יהודה, שומרון ועזה שליטה על אדמות הממשלה, להבדיל מאדמות פרטיות.

יצחק שמיר: האדמות האלה היו מיועדות לפי תוכניותיו להקמת הרבה יישובים יהודיים – בלשונו "הרבה אלוני-מורה" – פורחים על אדמת המולדת.

יצחק שמיר: ואילו התגשמו בזמנם הסכמי קמפ-דייוויד, הרי בבוא המועד של המשא-ומתן על פתרון הקבע היינו עומדים כולנו בפני עובדה מרשימה של מאות אלפי יהודים בהרבה יישובים, אשר היו מפריחים את אדמת כל ארץ-ישראל.

יצחק שמיר: זהו רק אחד ההבדלים הבולטים בין האוטונומיה של בגין לבין האוטונומיה של רבין, השש תמיד להדגיש בנאומיו הרבים את התקדימים של מר בגין.

יצחק שמיר: היה כדאי לבקש ממר רבין שלא להתעלם מן ההבדלים הרבים בין שתי האוטונומיות.

יצחק שמיר: חברי הכנסת, אינני רוצה להתווכח עם "אבירי השלום", המוכנים לתרץ כל פגיעה באינטרס הלאומי של עם ישראל ולהצדיק כל נסיגה מיסודות החוסן והביטחון של ארץ-ישראל העברית בקביעה שהרצון לשלום הוא מעל לכול, דוחה את הכול, ובאקסיומה כביכול ששלטון על עם זר נוגד את עיקרי המוסר האנושי.

יצחק שמיר: למותר להתווכח על טענת השלום כאשר ההסכמים עם ארגון הטרור אינם מבטיחים לאזרחי ישראל הצמאים לשלום את השקט והביטחון שיבטיחו את שלומם ושלום משפחותיהם.

יצחק שמיר: הטרור הרצחני המלווה כצל את תהליך השלום של ממשלת ישראל ומפיל קורבנות בלי הרף מעיד כאלף עדים כי אין אנו מקבלים שלום בתמורה לנסיגותינו ולכניעותינו.

יצחק שמיר: להיפך, ככל שתרבינה הכניעות כן תלך מדינת ישראל ותחלש וכן ירבה וילך מספר אבדותינו, והשלום ירחק מאתנו יותר ויותר.

יצחק שמיר: ואשר לשלטון על עם זר, הרי שורת הביצועים המפוארים של המעשה הציוני מאז תחילת המאה היתה לפי התיאוריה השמאלנית הזאת הפרה ברורה ופרמננטית של עיקרון זה.

יצחק שמיר: שהרי כל מהות המעשה הציוני ומטרתו היתה לכונן בארץ-ישראל מדינה יהודית.

יצחק שמיר: הווי אומר, שלטון יהודי על אדמה שלא היה חי בה אז רוב יהודי.

יצחק שמיר: אינני צריך לומר שעד להקמתה של מדינת ישראל ואולי גם אחר כך היינו בארץ הזאת, בארצנו, מיעוט יהודי.

יצחק שמיר: כיום אנחנו מהווים רוב יהודי, ובתור שכזה יש לנו זכות מלאה לקיים את שלטוננו בארץ-ישראל.

יצחק שמיר: אחד הליקויים החמורים ביותר של חבילת ההסכמים אשר לפנינו הוא העובדה, שהיום השותף שלנו להסכמים איננו מדינה כי אם ארגון טרור; אחד מכמה ארגונים, שאיננו מסוגל ואף איננו מתיימר להפסיק את מעשי הרצח.

יצחק שמיר: אני רוצה להזכיר לחברי הבית, כי ארגון רצחני זה חי וקיים היום רק בזכות זה שהצלנו את קיומו, ובלשון הימים האלה: נתנו לו חיים חדשים.

יצחק שמיר: זמן קצר לפני חתימת הסכם אוסלו היה הארגון הזה קרוב מאוד להתחסלות ולהתמוטטות גמורה בגלל דמורליזציה, אובדן אמונה ומשמעת שהשתלטו עליו, לאחר ייאוש עמוק שתקף את חבריו כאשר ראו את התקדמותה של ישראל מחיל אל חיל ואת התרחקותם שלהם מהשגת מטרתם – חיסולה של ישראל.

יצחק שמיר: זה היה יכול להיות ניצחון עצום לישראל, כאשר יכולנו להוכיח לכל באי עולם, שכל המתנכל לישראל סופו כליה.

יצחק שמיר: משום-מה החליטו קברניטי ישראל של היום להציל את קיומו של ארגון המרצחים הזה, על מנת לעשות אתו שלום כביכול, "שלום", שתפקידו להבטיח לממשלה זו את תמיכת הציבור הישראלי.

יצחק שמיר: צעד זה של הצלת אויבנו במו ידינו ייזכר בהיסטוריה כאחד ממעשי האיוולת הענקיים בתולדות האנושות.

יצחק שמיר: ואם מישהו ירצה להמשיך בסיפורי "מצעד האיוולת" של ברברה טוכמן, הוא יוסיף את הסיפור הזה, העלול לעשותנו לצחוק ולשמצה בעולם.

יצחק שמיר: חברי הכנסת, אנחנו מאמינים שיום יבוא ועם ישראל החכם והנבון יתעורר מתרדמת הסכלות שנפלה עליו וישים לאל את המדיניות הנואלת והמסוכנת של השמאל.

יצחק שמיר: קשה לדעת מה יהיה הקנס שנצטרך לשלם עבור השגיאות הנוראות הנעשות כיום על-ידי ממשלה הפועלת נגד האינטרסים החיוניים של עמה וארצה.

יצחק שמיר: נקווה שנעמוד בקנסות האלה ונצליח להחזיר את המדינה לדרך המלך של התקדמות, ביטחון ושלום.

יצחק שמיר: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק שמיר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אלי דיין, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת יהושע מצא.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לאחר 27 שנים, חמש מלחמות, שפיכות דמים, שכול, יתמות, שנאה, עוינות, עוני, נפתח צוהר לפיוס הדדי ולהריסת חומות השנאה והניכור בינינו לבין העם הפלשתיני.

אלי דיין: ציפיתי היום שהליכוד יבוא ויאמר: כל הכבוד.

אלי דיין: מה אני שומע?

אברהם הירשזון: אתה לא ציפית, עזוב.

אברהם הירשזון: אתה ציפית לזה?

אלי דיין: הרי אתם יודעים את האמת.

אלי דיין: חברים מקרבכם, רוני מילוא ואחרים, אמרו לכם זאת.

אלי דיין: תתפקחו, תראו את המציאות, תעזבו את עזה הארורה, את קן הצרעות הזה.

אברהם הירשזון: הוא גם אמר לכם להצביע רמון.

אלי דיין: ואם אני שומע את ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת יצחק שמיר, הוא ממשיך בקו הדוגמטי הנוקשה.

אלי דיין: שום דבר לא השתנה.

שאול יהלום: – – –

אלי דיין: מה הוא אמר?

אלי דיין: – כל מקום שאנחנו נמצאים זה ארץ-ישראל.

עוזי לנדאו: נכון.

אלי דיין: אפילו היהדות, התורה, המסורת, הערכים אומרים ההיפך.

עוזי לנדאו: כל מקום אשר תדרוך כף רגלכם בו לכם נתתיו.

אלי דיין: עזה היא לא שלנו ומעולם לא היתה שלנו.

אלי דיין: ואגב, יצחק שמיר בהיותו ראש ממשלה לא ביקר אף פעם בעזה.

דן תיכון: רק רגע, אשקלון היא שלנו?

אלי דיין: היום צריכים לשמוח באשקלון על שהולכת להיות לנו שכנה טובה.

אלי דיין: כן, שכנים טובים.

עוזי לנדאו: – – –

משה קצב: נראה אותך נכנס – – –

עוזי לנדאו: זה טוב ל"פספוסים".

אלי דיין: הרי אף פעם אתם לא ביקרתם בעזה.

אלי דיין: עזה אף פעם לא היתה שלנו.

אברהם הירשזון: איך אתה יודע?

אלי דיין: אני יודע.

אלי דיין: פעם שאלתי את יצחק שמיר.

אלי דיין: הוא אף פעם לא ביקר בעזה, הוא אף פעם לא ראה את המחנות שם, לא ראה את העוני, את השנאה, את הניכור, את קן הצרעות הזה.

משה קצב: – – –

עוזי לנדאו: קן הצרעות, בפתח.

אלי דיין: אתם צריכים לשמוח.

אלי דיין: חבל שלא נפטרנו מזה בעת הסכמי קמפ-דייוויד, וזו היתה אולי אחת השגיאות.

משה קצב: – – –

אלי דיין: אז אתם צריכים להודות על זה שיש היום ממשלה, ראש ממשלה ושר חוץ שעשו מאמץ גדול להתפטר מקן הצרעות הזה.

אלי דיין: לכן, אדוני היושב-ראש – – –

עוזי לנדאו: זו תוכנית של דודו טופז.

עוזי לנדאו: אתה יכול להיות מרואיין משעשע.

אלי דיין: חבר הכנסת עוזי לנדאו, תתפקח קצת, העולם השתנה, תכיר קצת במציאות.

אלי דיין: אני מתפלא.

אלי דיין: הרי אתה חבר כנסת אינטליגנטי, אני מכיר אותך.

עוזי לנדאו: אני מודה לכבודו.

אלי דיין: באמת, אינטליגנטי, אדם שהיה מנכ"ל משרד ממשלתי, שניהל אותו בחוכמה, בתבונה.

אלי דיין: אגב, במשרד התחבורה – – –

עובדיה עלי: יש כאן חברי כנסת שאינם אינטליגנטים?

אלי דיין: יש כמה שאינם אינטליגנטים.

עובדיה עלי: יש?

אלי דיין: יש כמה.

אלי דיין: לא אגיד שכולם אינטליגנטים, אבל יש פה יהודי, ד"ר עוזי לנדאו, אני מכיר אותו כמי שרואה עולם.

אלי דיין: הוא גם מבקר הרבה במועצת אירופה, ואני מתפלא, אין שום השפעה, פנאטיות כזו, נוקשות כזו.

אלי דיין: לפעמים אני תמה שהוא אף מוכן לעוות מה שכתוב בהסכמי קמפ-דייוויד ולומר שזה לא כתוב.

אלי דיין: אתה יכול לומר: אני חולק על זה.

אלי דיין: אתה יכול לומר: אני לא מסכים למה שהחליטו אז.

אלי דיין: אבל לבוא ולומר שזה לא היה, שזה לא נברא ושלא הסכמנו?

אברהם הירשזון: – – –

אלי דיין: ציונות, מה היא ציונות?

אלי דיין: הציונות דגלה בעיקרון חשוב מאוד: לא לשלוט על עם זר.

רון נחמן: איפה זה כתוב?

אלי דיין: זה יסוד היסודות של הציונות.

רון נחמן: לבנות בית יהודי בארץ-ישראל – זה היסוד.

אלי דיין: ויושב-ראש הליכוד בא ואומר היום: אנחנו איבדנו את הרגש לארץ-ישראל, את הזכות על ארץ-ישראל, הממשלה מרמה וכו'.

אלי דיין: אלה דברים שאין להם יסוד.

אלי דיין: הרי אנחנו אומרים: יש לנו זכות, אבל האם אנחנו חייבים לממש בדורנו את כל הזכויות?

אלי דיין: הרי גם אתם, בפיקחון של זמן מה, אמרתם: יש לנו זכות, שתי גדות לירדן, ובשלב מסוים הבנתם שזה לא ריאלי.

אלי דיין: לא מדברים פה על זכויות היסטוריות ועל רגש.

אלי דיין: מה אפשר לעשות?

אלי דיין: בא עם אחר בהיסטוריה ונמצא במקום, והרי אנחנו לא באנו לשלול זכותו של עם אחר ולא באנו לשלוט על עם אחר, ואנחנו אומרים: צריכים להתפשר.

אברהם הירשזון: להתפשר, לא להתפשט.

אברהם הירשזון: אתם מתפשטים.

אלי דיין: זכויות היסטוריות, זה עניין להיסטוריונים.

אלי דיין: לכן אני שואל, אדוני היושב-ראש:

אלי דיין: בתקופות שבהן היתה מלחמת מצווה כל העם התגייס, כל העם היה חזית.

אלי דיין: מאז חלפו עשורים, העולם השתנה.

אלי דיין: עזה נשארה כקן צרעות עבור כולנו, וטוב שנפטרים ממנה.

אלי דיין: מאז אותה כניעה חלפו שנים, השתנתה המציאות המדינית, השתנתה המציאות הפוליטית.

אלי דיין: אנחנו גם רואים מה קורה שם, וגם העם הפלשתיני ישתנה.

אלי דיין: היום הוא מוכן להכיר בנו, מוכן לחיות אתנו.

אלי דיין: בואו ניתן לו את ההזדמנות.

אלי דיין: אנחנו פה הולכים לסיכונים ולסיכויים גדולים.

אלי דיין: לכן אני שואל, אדוני היושב-ראש:

אלי דיין: מה נותר לנו לעשות היום מלבד לפתוח פרק חדש, לפתוח פרק שלא יהיה בו שכול, שלא תהיה בו איבה, שלא יהיה בו ניכור, ובואו ניתן הזדמנות דווקא לערכים שלנו, לערכים היהודיים, לערכים הציוניים, לא לשלוט, ולא לערכים שחלף זמנם.

אלי דיין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מתפלא כיצד הימין היום, הליכוד ואחרים, לא מגלה איזו מידה של אחריות כאשר אנחנו מגיעים לזמן הזה, שבו עוזבים את עזה, שהיתה ונותרה בשבילנו עיר לא שלנו, ואנחנו עוזבים אותה כדי לא לשוב אליה.

רון נחמן: תקווה אתה מביע.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, כבר אמרו חז"ל: כל האומר דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם.

אלי דיין: מנחם בגין, עליו השלום, ראש הממשלה, אמר מעל דוכן זה ב-25 בספטמבר 1978, בעת הדיון בכנסת על הסכמי קמפ-דייוויד: רבותי חברי הכנסת, אני מביא לכנסת, ועל-ידיה – לאומה כולה, את בשורת השכנת השלום בין ישראל למצרים, וברבות הימים, באופן בלתי נמנע, עם כל שכנותינו.

אלי דיין: וגם אז היו בימין חסרי אמונה, נעדרי חזון, שקראו לעברו מה שקראתם היום לעבר ראש הממשלה.

אלי דיין: מעניין, באותן מלים, באותו נוסח: תפסיקו לרמות את עם ישראל.

אלי דיין: זה מה שקראו לעבר מנחם בגין גאולה כהן ואחרים, וגם יצחק שמיר לא הצביע בעד.

אלי דיין: הוא נמנע.

אלי דיין: הוא היה יושב-ראש הכנסת.

אלי דיין: והיו רבים שהתנגדו, אני עברתי על כל הרשימה ומפאת קוצר הזמן אני לא רוצה לקרוא לפניכם מי התנגד.

יהושע מצא: בתור יושב-ראש הכנסת אסור היה לו להשתתף.

אלי דיין: ומה הוא אמר להם?

אלי דיין: הם שיסעו את הנאום שלו בביקורת, בטענה שאינו מביא שלום, לא שלום ולא כבוד, אלא מביא לנטישת הציונות, לעזיבת ארץ-ישראל.

אלי דיין: אז המחזות האלה מוכרים לנו, אדוני היושב-ראש.

אלי דיין: אתם תמשיכו בעיוורון שלכם לא להודות שתפיסת העולם שלכם פשטה את הרגל.

אלי דיין: הסכם עזה ויריחו הוא סיכום למהלכים שמקורם בעמדת כוח ובהערכה מפוכחת לביטחון ישראל.

אלי דיין: מתוך היכרותי את פרטי ההסכם ותהליך המשא-ומתן אני יכול לומר לכל בית ישראל, שאנו עוזבים את עזה ביד חזקה ובזרוע נטויה.

עוזי לנדאו: של מי הזרוע ושל מי היד?

עוזי לנדאו: – אחת של אש"ף ואחת של ה"חמאס".

אלי דיין: להסכם זה משמעות אסטרטגית ראשונה במעלה.

אלי דיין: אנחנו מנטרלים את הבעיה הפלשתינית מהסכסוך הישראלי-הערבי.

אלי דיין: כל זאת על מנת להתפנות למשא-ומתן קונקרטי עם המדינות האחרות במזרח התיכון, משא-ומתן שיסיר בסופו של דבר את האיום על קיומה של מדינת ישראל ויאפשר לאזרחי מדינת ישראל שבתוכנו לתרום לבניין הארץ ולעם היהודי.

אלי דיין: לצעירים ולילדים של בנינו נאמר היום: הגידו בגת, בשרו בחוצות אשקלון, כי אנו מצווים להשכין שלום בארץ, וכך יהיה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת אלי דיין.

עובדיה עלי: טוב שלא המשכת את החלק השני של הפסוק.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהושע מצא, בבקשה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר החוץ, השר לאיכות הסביבה – – –

עובדיה עלי: שרת התקשורת והאמנויות.

יהושע מצא: רבותי חברי הכנסת, יום יום, וגם בשעה זו, שבה אנו מקיימים בכנסת דיון מדיני, משפחות אלשיך, ארד, באומל, כץ, פינק ופלדמן מייחלות לדעת מה עלה בגורל יקיריהן שיצאו לקרב בשליחות עם ישראל.

יהושע מצא: אנו קוראים לממשלה לעשות ככל הניתן כדי לקיים את חובתנו הבסיסית והמוסרית כלפי חיילינו ובני משפחותיהם.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, הבוקר הונחו על שולחננו שני ספרים עבי כרס, האחד באנגלית, האחר בתרגום, כפי שכתוב עליו, לא רשמי, לעברית.

יהושע מצא: אנחנו יודעים עד כמה רבה החשיבות של התרגום המדויק.

יהושע מצא: אנחנו זוכרים את הסכמי קמפ-דייוויד, עד כמה ניתנה תשומת לב לכל מלה.

יהושע מצא: אני אומר זאת כאשר אתמול קיימה הממשלה דיון בשני ספרים עבי כרס אלו.

יהושע מצא: מוזר, אין לי ספק, אדוני היושב-ראש, שמעטים, אולי בודדים בבית הזה, הספיקו לעיין בשני הספרים האלה.

יהושע מצא: אני מטיל ספק אם שרי ממשלת ישראל הספיקו לעיין בהם בדקדוק ולקרוא את הספרים, את הכתוב בהם.

יהושע מצא: כי לא ייתכן שניתן לקרוא הסכמים, חוזים, מפות, בתוך שעות אחדות, ויהיו הממשלה הזאת ושריה המוכשרים ביותר.

יהושע מצא: מה עוד שאנחנו יודעים איפה היה ראשם ביומיים האחרונים, ואלו ספרים שגורל ישראל מונח בהם.

יהושע מצא: אנחנו מקיימים כאן דיון לאשר הסכמים אלו.

יהושע מצא: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שזאת בדיחה עצובה.

יהושע מצא: כי הסכמים אלו באים למעשה לעגן את הסכם אוסלו מ-13 בספטמבר, שעליו נאמר כי הוא מחורר כגבינה שווייצרית, ואיש מאתנו לא יודע מה נותר מאותה גבינה שווייצרית בספרים האלה שכאן לפנינו, וחבל.

יוסי שריד: ההסכם הזה הוא כבר קוטג', הוא כל כך צפוף – – –

יהושע מצא: אדוני השר לאיכות הסביבה, הקוטג' כשלעצמו הוא די טעים לאכילה, אבל הוא נראה נורא במאסה שלו ובערבוב שלו.

יהושע מצא: על כן, בוא לא נראה את זה, לא כקוטג' – – –

עובדיה עלי: אני רואה שאתה מומחה לגבינות.

יהושע מצא: בביתי הילדים אוכלים גבינות ואני אוהב גבינות, גם את הגבינה המחוררת, אבל לא כהסכם, שגורל עם ישראל מונח בין החורים האלה.

יהושע מצא: על כן, משום שלא קראתי את הספרים, כרוב חברי הבית, ואולי כולם, וכרוב השרים, אני היום, אדוני היושב-ראש, לא אדבר על מה שכתוב בהסכמים האלו.

יהושע מצא: ימים יבואו ונראה אם הם שווים את הנייר שעליו נחתמו, ולמה יובילו מבחינת ביטחון העם הזה.

יהושע מצא: אבל אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לדבר היום על מה שלא כתוב בהסכמים האלו.

יהושע מצא: אני רוצה לדבר על הטמנת הראש בחולות יריחו ובחולות עזה.

יהושע מצא: אני רוצה לדבר היום על אותה הונאה גדולה שבהטמנת הראש הזו.

יהושע מצא: משום שבהטמנת הראש הזו, בהונאה הזאת, כאשר בבית הזה, בכל נושא שהועלה סביב הסכם השלום לא פסקו, בעיקר שר החוץ, לבוא ולומר לנו: עזה, ומה אתם רוצים מעזה, וחזרו על עזה, וחזרו על ג'באליה, וחזרו על כל פינה של עזה.

יהושע מצא: ריבונו של עולם, תמיד שאלנו מה אחרי עזה.

יהושע מצא: אני יודע, בהגינותו השר לאיכות הסביבה טוען למדינה פלשתינית, תובע אותה, רוצה בה.

יהושע מצא: אני לא יכול לבוא ולומר שהוא מוליך שולל את הכנסת, ואני לא אומר את זה כדי לנהוג הפרד ומשול.

יהושע מצא: זו התפיסה של מרצ, זו התפיסה של יוסי שריד, זו אמונתם, זו הכרתם.

יהושע מצא: אבל כששר החוץ מתייצב בפני הבית הזה, אני יכול לומר שהוא טומן ראשו בחול במתכוון, והוא מציג את האשליה בפני העם, ואומר, עזה, עזה ועזה.

יהושע מצא: יריחו, הוא נוגע בה במקצת, כי הוא יודע שעדיין יש רגש חזק כלפיה.

יהושע מצא: מה אחרי עזה?

יהושע מצא: מה עם יהודה ושומרון?

יהושע מצא: למה אתם לא מדברים בריש גלי?

יהושע מצא: ידידי השר לאיכות הסביבה, מכובדי, אתה עומד לדבר היום, בעוד כמה דקות.

יהושע מצא: בוא, תאמר בגלוי לעם: יש לנו כוונה למסור אותה, יש לנו כוונה להוביל למדינה פלשתינית, אנחנו לא טומנים ראשנו בחול, ההסכם הזה הוא הסכם ביניים בלבד, עד אשר הם יתבססו.

יהושע מצא: בכלל אנחנו מתדיינים כעת, האם צריך את שלב הביניים של חמש שנים, אולי נלך כבר עכשיו להקמתה של המדינה.

יהושע מצא: אבל השרים האחרים – ראש הממשלה לא אומר את זה.

יהושע מצא: הוא אומר, לא תקום מדינה פלשתינית, והשר שריד וחבריו שותקים, כי הם אומרים, למה לערער עכשיו את ההסכמה הרחבה הזאת שיש לנו.

יהושע מצא: נשתוק, ממילא זה מוביל למדינה פלשתינית.

יהושע מצא: אני אדבר על הקטע האחר שלא כתוב בהסכם.

יהושע מצא: ראש הממשלה מתגאה היום, וחוזר ומתגאה: אנחנו לא נפנה יישובים.

יהושע מצא: אבל בואו נדבר על מה שלא כתוב בהסכם, בואו נדבר על ייבוש היישובים.

יהושע מצא: מסתובב לו שר הבינוי והשיכון ובכותרות ענק הוא מקים את צעקת הרחמים על המתיישבים ואומר:

יהושע מצא: המתיישבים שוכבים לי בפתח המשרד על הכבישים, הם רוצים בתים, הם רוצים לעזוב.

יהושע מצא: יכול מאוד להיות שיש כאלה.

יהושע מצא: אני לא כופר במה שהוא אומר, אני לא מטיל ספק.

יהושע מצא: זה לא בהמוניהם.

יהושע מצא: אבל בסך הכול אתם, הממשלה, יוצרים אווירה של נטישת היישובים.

יהושע מצא: הפכתם את היישובים האלה כלי משחק בנושא הזה, כלי משחק שגורם עוגמת נפש במשפחה, ויש משפחות שבאות ותובעות דיור חלופי.

יהושע מצא: ואתם אומרים, אנחנו ביישובים לא ניגע, כאשר יש לכם כוונות ברורות שהיישובים האלה יינטשו.

יהושע מצא: אנחנו שומעים את מנהיגי אש"ף אומרים בתוך המשא-ומתן: את הבתים שם אנחנו ניקח, ואתם לא יוצאים נגד אותן אמירות ואומרים להם – עד כאן.

יהושע מצא: שום בית ביהודה ובשומרון לא יעבור לפלשתינים, שום רחוב לא יעבור לפלשתינים.

יהושע מצא: בואו נדבר על הביטחון, שאתם כל כך מתפארים בו.

יהושע מצא: אני משוכנע, ואין לי צל של ספק בכך שממשלת ישראל נתנה תשומת לב מרבית לנושא הביטחון, כפי שכתוב פה.

יהושע מצא: אין לי ספק בזה.

יהושע מצא: אני אאשים את ממשלת ישראל, חס וחלילה, ברצון שנפש אחת בישראל תיפגע?

יהושע מצא: חס וחלילה, ואינני אומר זאת בציניות.

יהושע מצא: אבל, עם זה, מה יקרה כאשר באותה נשימה אתם אומרים שערפאת התחייב למנוע את הטרור במקום שבו הוא ישב?

יהושע מצא: מכאן מסתבר שהוא לא התחייב לכך היכן שהוא לא ישב.

יהושע מצא: ואז יהיה בישראל טרור שיבוא מג'נין או משכם.

יהושע מצא: מה תאמרו לנו אז?

יהושע מצא: – הוא לא יושב שם.

יהושע מצא: בספרים לא כתוב איך מונעים טרור, ומה תעשו כשהמצב הביטחוני יתדרדר כאשר יכו בנו ממקומות אחרים, ולאו דווקא מיריחו?

יהושע מצא: אני שומע את הצלצול, ואני רוצה ללכת לקראת סיום.

יהושע מצא: אתם משחררים 5,000 עצורים, ואומרים שהם לא פגעו בנפש ישראלית.

יהושע מצא: יד על הלב, השר שריד, יד על הלב.

יהושע מצא: אני מבין אותך.

יהושע מצא: אתם, אנשי מרצ, אומרים: נשחרר, אנחנו לא צריכים אותם, ילכו להם לשטחם.

יהושע מצא: אני מבין את התפיסה הזאת שלכם.

יהושע מצא: אבל לבוא אל העם ולספר סיפור, שלא יכול להיקלט, ולומר שמדובר במי שידיו לא שפכו את הדם הזה, האומנם?

יהושע מצא: הם יושבים על מה?

יהושע מצא: על לא עוול בכפם?

יהושע מצא: הם יושבים שם, על מה?

יהושע מצא: האם לא על התססה, לא על שגרמו לשפיכות דמים?

יהושע מצא: והרי ידוע המקרה הברור מבין מגורשי לבנון, אותו נער ששחררתם, וכעבור שבוע או שבועיים התברר שהוא נעצר לא על-פי אותם קריטריונים.

יהושע מצא: זה נער מבוגר במקצת, בן 18 או 19, שביצע רצח בלב ישראל.

יהושע מצא: אני נאמתי כאן בעבר בעניין זה והבאתי את שמו, והפרטים ישנם.

יהושע מצא: אז איך אפשר לבוא ולומר שנשחרר 5,000 נקיים?

יהושע מצא: תאמרו שמשחררים מחבלים, כי אנחנו רוצים להשתחרר מהם.

יהושע מצא: אני יכול לומר לכם, וזה לא כתוב, שאתם לא תוכלו למנוע את החדירה שלהם ללב ישראל, כי בתוכם יש חומייניסטים רוצחים.

יהושע מצא: ועכשיו, האמנה הפלשתינית.

יהושע מצא: מה אומר היום ראש הממשלה?

יהושע מצא: הוא אומר: במושב הקרוב.

יהושע מצא: וזה ציטוט דבריו.

יהושע מצא: זה רציני?

יהושע מצא: השר שריד, זה רציני?

יהושע מצא: מה פירוש המושב הקרוב?

יהושע מצא: זה כמעט כמו ההסתדרות, ותסלח לי שאני קופץ עכשיו לנושא אחר.

יהושע מצא: עד היום אתה לא יודע מתי הברפלד יכנס את ועידת ההסתדרות.

יהושע מצא: יש לו שישה חודשים.

יהושע מצא: הוא יכול לומר "בוועידה הקרובה", והוא יכול למשוך את זה שנה.

יהושע מצא: ערפאת, להבדיל אלף אלפי הבדלות, חס וחלילה, לא מסוגל לכנס מושב קרוב, לא בקרוב ולא בעתיד.

יהושע מצא: אז הוא יבטל אמנה פלשתינית?

יהושע מצא: ואתם, באתם בשמחה והבאתם לבית הזה את הבשורה הגדולה על-אודות ביטול האמנה הפלשתינית.

יהושע מצא: יכול להיות, השר שריד, שבעיניך זה לא חשוב.

יהושע מצא: אבל זה חשוב בעיניו של ראש הממשלה, זה חשוב בעיניו של שר החוץ פרס.

יהושע מצא: ועכשיו משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

יהושע מצא: זכות השיבה היא דבר חמור מאוד.

יהושע מצא: וגם זה סתום, כפי שהוא כתוב.

יהושע מצא: ביקורי הקיץ יציפו אותנו בעשרות אלפים, עד שלא יהיה פיקוח עליהם.

יהושע מצא: ועכשיו, משפט אחרון, אחרון ממש, ואני אקצר.

יהושע מצא: אדוני סגן שר הביטחון מוטה גור, אני הזכרתיך לפני יום ואמרתי ששמך יירשם באותיות זהב בתולדות עם ישראל; שמך ושמו של ראש הממשלה בשל המעשה האדיר, האדיר, של שחרור ירושלים.

יהושע מצא: הזכרתי את הקריאה שלך: "הר-הבית בידינו".

יהושע מצא: יש לי ההקלטה של דבריך, ועד היום, כשאני שומע זאת השיער סומר משמחה.

יהושע מצא: כשבאים אלי אורחים ובהזדמנויות מיוחדות אני משמיע את ההקלטה המקורית הזאת.

יהושע מצא: מוטה, סגן שר הביטחון, האמן לי שבאופן מעשי העיר הזאת מחולקת.

יהושע מצא: אין מטיילים בה.

יהושע מצא: פוחדים להלך בה.

יהושע מצא: בחדר יש לי תמונות שהראיתי אותן לשר המשטרה, והוא אמר לי: זה לא ברובע היהודי, זה בחברון.

יהושע מצא: מדובר בתמונות של שוטרים פלשתינים במדי צבא בתוככי הרובע היהודי, וכתוב "אל-קודס" בכותרת, והם מתהלכים בתוככי הרובע היהודי.

יהושע מצא: אתם זוכרים בוודאי את התמונה של אותו יהודי דתי שחוטף בעיטה בין הרגליים, איזו תמונה איומה ונוראה, ומה היא מזכירה לנו.

יהושע מצא: מציאות עגומה בעיר הזאת, שאתה היית בין ראשי המשחררים אותה.

יהושע מצא: אני יודע שיש קונסנסוס מוחלט, ואני לא מטיל ספק בכך שאיש ממפלגתך לא רוצה לחלק את העיר הזאת – – –

משה נסים: נו.

עוזי לנדאו: ביילין מוכן.

יהושע מצא: אמרתי, ממפלגתך.

יהושע מצא: אולי.

עובדיה עלי: אתה צריך לסיים.

יהושע מצא: אני מסיים.

יהושע מצא: אבל, אדוני סגן שר הביטחון, הם אומרים במפורש, חוזרים ואומרים, חוזרים ותובעים: בלי ירושלים בירת פלשתין לא יהיה הסכם.

יהושע מצא: ואתם לא דוחים את הדברים האלה על הסף, ואינכם אומרים שאם לא יהיה הסכם לא תשבו לדבר אתם.

יהושע מצא: תצילו את ירושלים.

יהושע מצא: תצילו את סביבותיה, תצילו את בית-אל, תצילו את ערי הלוויין סביבה, מפני שערי הלוויין הן ששומרות על הביטחון של בירת ישראל, שבלעדיה אין קיום לעם ישראל.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת מצא.

עובדיה עלי: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – השר יוסי שריד.

דן תיכון: כמה נואמים רשומים עדיין?

עובדיה עלי: שישה.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מקווה שאני מביע את הדעה של רובנו, אם לא של כולנו, כי השלום הוא יעד ראשון במעלה – –

עוזי לנדאו: לא.

עמנואל זיסמן: – – ומאז ומתמיד אנו רואים בו – – –

עוזי לנדאו: לא.

עוזי לנדאו: ביטחון לציבור היהודי עומד לפני השלום.

עמנואל זיסמן: – – – ומאז ומתמיד אנו רואים בו ערך אוניברסלי וגורם חשוב לקיומה ולעתידה של מדינת ישראל.

עמנואל זיסמן: אנחנו רוצים בשלום, ומדינת ישראל זקוקה לו.

עמנואל זיסמן: מפלגת העבודה לא הסתירה מעולם, לא לפני הבחירות ולא אחרי הבחירות, שהיא שוללת את הסטטוס-קוו של שליטה באוכלוסייה פלשתינית, ומתנגדת לסיפוח, ומחייבת יוזמה ישראלית עקבית לשלום על בסיס פשרה טריטוריאלית, והעיקרון של שטחים תמורת שלום הוא ביטחון לישראל.

עמנואל זיסמן: סיפוח לישראל של השטחים המאוכלסים בצפיפות בתושבים פלשתינים יוביל למדינה דו-לאומית ולעימותים פנימיים קשים.

עמנואל זיסמן: ואילו המשך השליטה בכל השטחים זה מצב בלתי נסבל לאורך ימים, וגורם להשחתה מוסרית בחברה הישראלית.

עמנואל זיסמן: הופיע ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר, ואני חייב לומר שגם כאשר הייתי חבר ועדת החוץ והביטחון אמרתי לו שהוא עקבי באופן עיקש, והוא העלה כאן היום גרסה חדשה, מדוע ישראל לא סיפחה גם כשהליכוד היה לבד בממשלה עם שותפיו ויכול היה לספח.

עמנואל זיסמן: ויצחק שמיר מסביר: לא סיפחנו, כי זה שלנו, זו ארץ-ישראל.

עמנואל זיסמן: אנחנו יכולים לספח שטחים שהם שטחים היסטוריים שלנו?

עמנואל זיסמן: שאלתי אותו אז בקריאת ביניים: מה עם רמת-הגולן?

עמנואל זיסמן: והוא לא נתן תשובה, ושלא כדרכו הוא ענה לי בחוסר נימוס.

עמנואל זיסמן: לא סיפחת, שמיר, כמו שאתם, חברי הליכוד, לא סיפחתם, כי זה נוגד את החוק הבין-לאומי, כי השטחים היו מוחזקים מבחינת החוק הבין-לאומי, כי לא רציתם להגיע לעימות שיכול היה לפגוע בעתידה של מדינת ישראל ולפגוע בידידותנו עם מדינות המערב, ובעיקר עם ארצות-הברית.

עמנואל זיסמן: גם לא היה לכם רוב לעשות זאת, כי חלק מחבריכם בכנסות השונות, כאשר יכולתם לשלוט לבד, לא היו נותנים יד לסיפוח.

עמנואל זיסמן: לכן לא סיפחתם.

עמנואל זיסמן: אנחנו יודעים שזה שלב נוסף בתהליך השלום – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת זיסמן, רק להשכלתך, רמת-הגולן היתה נחלת ראובן וגד וחצי שבט המנשה לפני כיבוש ארץ-ישראל.

עמנואל זיסמן: הרי אתם אומרים שרמת-הגולן היא חלק מארץ-ישראל.

עמנואל זיסמן: אתם אומרים שעזה היא חלק מארץ-ישראל.

עמנואל זיסמן: חוק רמת-הגולן זה סיפוח של רמת-הגולן, ולכן זה סותר סתירה יסודית את הדברים של שמיר.

עמנואל זיסמן: הוא לא יכול להופיע פה ולומר: אני לא סיפחתי כי אנחנו לא מספחים דברים ששייכים לנו מההיסטוריה.

עמנואל זיסמן: הוא לא סיפח כי הוא לא יכול היה להעז לעשות את זה נגד החוק הבין-לאומי, נגד העולם המערבי, נגד ארצות-הברית, ולא היה לו רוב, גם בסיעה לא כולם היו מזדהים אתו.

עוזי לנדאו: אפשר לשאול שאלה?

עובדיה עלי: אם הנואם מסכים, אני לא אתנגד.

עמנואל זיסמן: יש לי כמה ארגומנטים חשובים שהם קרובים גם ללבך.

עובדיה עלי: אתן לך עוד דקה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, בבקשה.

עוזי לנדאו: אני מבקש להפנות את תשומת לבו של חבר הכנסת זיסמן, מעמדה המשפטי של רמת-הגולן חזק ותקיף יותר מאשר מעמדה המשפטי של ישראל בגבולות "הקו הירוק".

עוזי לנדאו: לאחר 1948 הוחל החוק והמשפט של מדינת ישראל על אזורים כמו לוד, רמלה וכן הלאה, בצו של מושל צבאי.

עוזי לנדאו: ואילו על רמת-הגולן הוחל הצו על-פי החלטת הכנסת.

עוזי לנדאו: מה שאתה בעצם אומר, לשיטתך, רמת-הגולן איננה חלק מארץ-ישראל, כי הכנסת החילה עליה את הדין והמשפט, אבל מה שעשה המושל הצבאי חזק יותר?

עמנואל זיסמן: מה שאני אומר, שאתם מאמינים בארץ-ישראל השלמה, גם אני מאמין בארץ-ישראל השלמה.

עמנואל זיסמן: ההבדל ביני לבינך הוא בזה שאני מוכן לוויתורים למען שלום ולוויתורים הדדיים, ואתה לא מוכן כי אתה רוצה "אף שעל".

עמנואל זיסמן: אותו דבר היה לפני שקמה מדינת ישראל.

עמנואל זיסמן: אתם הייתם מקסימליסטים, אנחנו היינו מינימליסטים – קמה מדינת ישראל.

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת עוזי לנדאו, אני לא אגיד דברים שהם חסרי טעם כקומפלימנט, אבל אני מכבד אותך ואתה יכול להאמין.

עמנואל זיסמן: אני זוכר את 1974, אני זוכר את ההפגנות נגד הסכם הפסקת האש ואחרי זה נגד הסכם הפרדת הכוחות עם מצרים.

עמנואל זיסמן: אנחנו אמרנו שחייבים לעשות את זה כי זה יביא שלום.

עמנואל זיסמן: תראה מה קרה, אתם הפגנתם נגד הסכמים על הפסקת אש והפרדת כוחות, ואחרי זמן לא רב חתמתם על הסכם, שאני תמכתי בו, אנחנו תמכנו בו, והחזרתם את הכול.

עמנואל זיסמן: תחשוב על זה.

עמנואל זיסמן: אותו דבר היה בפינוי לבנון.

עמנואל זיסמן: אני לא תיארתי לעצמי שנגיע לאוטונומיה כזאת.

עמנואל זיסמן: אוטונומיה היא הסדר נפוץ בעולם.

עמנואל זיסמן: אוטונומיה עם סמכויות כה רחבות – לא העליתי על הדעת שנגיע לזה.

עמנואל זיסמן: מי שאשם זה אתם.

עמנואל זיסמן: אני חשבתי שאתם תיתנו ממשל עצמי כפי שהתחייב לו מנחם בגין בהסכמי קמפ-דייוויד, ואז היו סמכויות הרבה יותר מצומצמות.

עמנואל זיסמן: אם הגענו לאוטונומיה כזאת זה מפני שבזבזנו 15 שנים.

עמנואל זיסמן: מאחר שלא נשאר לי הרבה זמן, אני רוצה לומר שאני אצביע הערב בעד ההסכם.

עמנואל זיסמן: אבל אני רוצה להגיד בצורה הכנה והגלויה ביותר, שאני לא אוכל להצביע בעתיד אם לא יהיו כמה דברים שהם מבחינתי קווים אדומים.

עמנואל זיסמן: אגיד מה הם הקווים האדומים שלי.

עמנואל זיסמן: לכם אין בכלל קווים.

עמנואל זיסמן: לי יש קווים שביחס אליהם אני מוכן לסגת, אני מוכן להתפשר, אני מוכן לוותר; יש לי גם קווים שאני לא מוכן לעבור אותם בשום פנים ואופן.

עמנואל זיסמן: הקו הראשון הוא מה שכתוב בהסכם; אקרא מה שכתוב פה.

עמנואל זיסמן: המשטרה הפלשתינית – שאתם הסכמתם לה – – –

עוזי לנדאו: לא.

עמנואל זיסמן: כתוב.

עמנואל זיסמן: אראה לך למה הסכים מנחם בגין.

עמנואל זיסמן: משטרה חזקה, אפילו שיתוף של ירדן, משטרה לא עם מקלות.

עמנואל זיסמן: לפני 15 שנה הסכמתם לזה.

עמנואל זיסמן: כתוב בהסכם: המשטרה הפלשתינית תאכוף אמצעי ביטחון מיוחדים המכוונים למניעת הסתננויות מעזה לקו התיחום או הכנסת כלי נשק, תחמושת וציוד נלווה לאזור הביטחון, למעט נשק כך וכך.

עמנואל זיסמן: אם הסעיף הזה לא יקוים על-ידי המועצה הפלשתינית וערפאת בראשה – מתקבל על הדעת שבפרק זמן סביר אחרי שהשליטה עוברת אליו הוא יוכל להשליט חוק וסדר – אם הוא לא יוכל לקיים את ההסכם הזה, אני נגד הרחבת האוטונומיה ליתר האזורים ביהודה ובשומרון.

עמנואל זיסמן: פה נאמר במפורש.

עמנואל זיסמן: אני יודע מה אתם אומרים, שהוא יקיים את הביטחון ויילחם בטרור בתוך עזה, אבל הוא לא ימנע מעבר לעזה.

עמנואל זיסמן: לא בא בחשבון בשום פנים ואופן.

עמנואל זיסמן: זה מבחן ממדרגה ראשונה.

עמנואל זיסמן: בדיוק כמו שאני מקבל שעכשיו, אני לא רוצה להגדיר כמה זמן, אבל בתוך זמן סביר, מתקבל על הדעת, הוא חייב לשנות את האמנה הפלשתינית.

יהושע מצא: במושב הקרוב.

עוזי לנדאו: יעלו עשבים בלחייך.

עמנואל זיסמן: אם הוא לא ישנה את האמנה הפלשתינית, אני לא אצביע בעד הסכם נוסף להרחבת האוטונומיה.

יהושע מצא: רשמנו.

רון נחמן: גם אביגדור – – –

עמנואל זיסמן: אל תגיד אביגדור.

עמנואל זיסמן: אתה מסכים למה שאני אומר?

עמנואל זיסמן: אתה מחייב?

עמנואל זיסמן: אם אתה מחייב, למה אתה צריך להפריע לי?

עמנואל זיסמן: אני אומר דבר שלישי.

עמנואל זיסמן: מאחר שבשנה השלישית יתחיל משא-ומתן על הסכם הקבע, הסכם הקבע כלול גם בהסכמי קמפ-דייוויד והוא כלול גם בפתיחת ועידת מדריד.

עמנואל זיסמן: השאלה היא מה עושה ממשלת ישראל יחד אתנו – ואני קורא לכם להתאחד ולהתלכד סביב הדברים האלה.

עמנואל זיסמן: כמי שמאמין שאין רק ירושלים בירת ישראל המאוחדת ובריבונות ישראל אלא יש ירושלים וסביבותיה, וכמי שמאמין שבקעת-הירדן היא חלק בלתי נפרד של ישראל לעת שלום, אני אומר שצריך לחתור ולפעול בהתמדה ועקביות לעלייה, לאכלוס ולחיזוק היישוב הזה.

עוזי לנדאו: למה יורדת העלייה?

עמנואל זיסמן: יש עלייה.

עמנואל זיסמן: יש עכשיו יותר עלייה מאשר בחודשים האחרונים לשלטון ממשלת הליכוד.

עוזי לנדאו: ירידה של 15%.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, הנואם צריך לסיים.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לסיים.

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת בנימין נתניהו אמר היום את המשפט הבא: אנחנו בעד מקסימום אוטונומיה, נגד מדינה פלשתינית.

עמנואל זיסמן: אני בעד אוטונומיה מלאה ונגד מדינה פלשתינית.

עמנואל זיסמן: אני קורא לחבר הכנסת בנימין נתניהו – – –

יהושע מצא: תצטרף אלינו.

עמנואל זיסמן: לא.

עמנואל זיסמן: אתם צריכים לתמוך.

עמנואל זיסמן: זה הקו שלנו.

עמנואל זיסמן: הקו הוא הבטחת האינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל.

יהושע מצא: מייד תשמע את השר שריד, הוא כול-יכול בממשלה הזאת.

עמנואל זיסמן: אם שלשום הצטרפו השר שריד ומפלגתו להצעת החלטה של תשע סיעות בכנסת, 115 חברי כנסת, ובה מדובר לא רק על ירושלים מאוחדת בירת ישראל, אלא ירושלים וסביבותיה, אני רואה בעמדה הזאת של השר שריד עמדה פטריוטית, וסביב זה אנחנו צריכים להתאחד.

עמנואל זיסמן: אילו יצאתם מן המדיניות האווילית שאתם מנהלים עכשיו כסיעה וכמפלגה, הייתם מחזקים את המגמות ואת המטרות הביטחוניות והלאומיות שלנו.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת עמנואל זיסמן.

עובדיה עלי: השר יוסי שריד, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת רון נחמן.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ידידי וחברי חבר הכנסת מצא, שהאזנתי בדריכות לדבריו, תהה, הטיל ספק, האם ההסכם, הספר הזה שהונח על שולחננו, אומנם נקרא על-ידי חברי הכנסת ברובם או אפילו על-ידי השרים.

יוסי שריד: אני בטוח שחבר הכנסת מצא יאמין לי, הרי הספר הזה לא צנח ברגע אחד מן השמים, הרי הוא נכתב פרקים פרקים.

יוסי שריד: אני בטוח שחבר הכנסת מצא יאמין לי אם אומר לו, שכעוזר של ראש הממשלה ושל שר החוץ שהיה מעורב בחודשים האחרונים במשא-ומתן, יהיה סמוך ובטוח שאני מכיר את הפרטים.

יהושע מצא: אני לא מטיל ספק.

יהושע מצא: אתה כמעט אביו מולידו.

יוסי שריד: יש בזה מידה עצומה של הגזמה, אבל אני בהחלט מכיר את הפרטים.

יוסי שריד: אבל דווקא משום שאני מכיר את הפרטים, ברשותך וברשות היושב-ראש, אינני רוצה לעסוק היום בפרטים, לא בפרט זה ולא בפרט אחר, אף שיש לי פיתוי מסוים לעשות את זה, ואגיד לכם גם למה.

יוסי שריד: שמעתי כמה מדברי המשתתפים, כמה מן הנואמים.

יוסי שריד: אם לא יודעים, זה בסדר.

יוסי שריד: לדבר מכוח האי-ידיעה זה אפילו קל.

יוסי שריד: אני חושד לפחות בחבר כנסת אחד, הלוא הוא חבר הכנסת בנימין נתניהו, שאולי הוא כן קרא ואולי הוא כן הבין, אבל הוא מסר כאן פרטים שאין להם שחר, אין להם שום אחיזה במציאות, דברים מופרכים מעיקרם.

יוסי שריד: אבל החלטתי שלא אבזבז ולא אשחית את זמני ואת זמנכם היקר כדי להשיב או להכניס דיוקים בדברים שהם דברים חסרי יסוד.

יוסי שריד: אני רוצה שלא לעסוק בפרטים.

יוסי שריד: אני רוצה לעסוק אולי יותר בכללים.

יוסי שריד: אמר חבר הכנסת מצא, ולא רק הוא, שההסכם הזה – כפי שנאמר בשעתו על הסכם אוסלו – יש בו אולי הרבה חורים.

יוסי שריד: קודם כול, אין חלקי עם אלה שמציירים את המצב באופן אידילי.

יוסי שריד: אני שמעתי כאן כמה חברים, אולי דווקא מהאגף שלי, מהאגף של השותפים הפוליטיים שלי, שמעתי כאן היום דברי שיר, חזון אחרית הימים.

יוסי שריד: ובכן, הימים אינם ימי אחרית הימים ועדיין יש הרבה בעיות והרבה קשיים ואין מקום לשיר מזמור.

יוסי שריד: אבל, יש מקום לתקווה.

יוסי שריד: בהחלט יש מקום לתקווה.

יוסי שריד: יש סיכוי.

יוסי שריד: ממה נובעים הפגמים האלה בהסכם?

יוסי שריד: – ויש פגמים בהסכם.

יוסי שריד: אני רוצה לומר לחברי הליכוד: הפגמים נובעים לא מן ההסכם אלא מן המציאות.

יוסי שריד: מה אתם עשיתם לנו במשך 15 שנה – ואני מוכרח לומר לשבחכם שלא הסתרתם את כוונתכם, אני משבח אתכם על גילוי לבכם – אתם אמרתם במפורש ובמוצהר, ומבחינה זו אין שום חידוש גם בדיון של היום, אם כי חשוב שהוא מתקיים, אמרתם שאתם עושים מה שאתם עושים כדי לבלום וכדי לסכל את האופציה המדינית של המחנה הזה.

יוסי שריד: אני מוכרח לומר שעשיתם את זה ביעילות, וידכם היתה על העליונה.

יהושע מצא: חסרו לנו חמש שנים.

יוסי שריד: חסרו לכם חמש שנים.

יוסי שריד: ובעוד חמש שנים יכול היה הגולל להיסתם.

יוסי שריד: ובכן, מה הטענה שיש לכם כלפינו?

יוסי שריד: אנחנו באנו אולי דקה לפני שתים-עשרה.

יוסי שריד: לפעמים, כאשר יש לי סיוט, אני חושב שאולי בשעה השתים-עשרה, ולפעמים, כאשר יש לי ממש ביעות לילה ואני נשטף זיעה קרה, אני חושב שאולי זו דקה לאחר השעה השתים-עשרה.

יוסי שריד: מה ציפיתם מאתנו?

יוסי שריד: שאנחנו נבוא ונאמר: מה שהיה היה, כלה ונחרצה, נפל הפור, אנחנו מרימים דגל לבן?

יוסי שריד: אנחנו מנסים עכשיו להתמודד עם מציאות בלתי אפשרית שאתם יצרתם אותה במודע.

יוסי שריד: ולכן נקלענו למצב – נדמה לי שכבר אמרתי בעבר את הדברים – שאנחנו צריכים עכשיו לתפור חליפה לאדם שהוא גם קיטע, גם פיסח, גם גידם ויש לו גם חטוטרת על גבו.

יוסי שריד: יש אמן כזה, יש חייט אמן כזה שיכול לתפור חליפה כזו?

יוסי שריד: אתם בכוונת מכוון ובמודע, מישהו היה אומר במזיד – זו היתה זכותכם, אבל מדוע תשללו את זכותנו?

יוסי שריד: זו היתה זכותכם.

יוסי שריד: היתה לכם תוכנית מדינית, ביקשתם לממש אותה.

יוסי שריד: ובכן, מה, אנחנו נרים ידיים?

יוסי שריד: השבח לאל, צדקה עשה לנו הקדוש-ברוך-הוא שבאמת תפסנו את המציאות הזאת אולי בזנבה לפני שהיא נשמטה ולפני שהיא חמקה, ואנחנו מנסים עכשיו לברוא מציאות חדשה.

יוסי שריד: הזכות שהיתה לכם אין לנו?

יוסי שריד: לכם היתה זכות להתנחל, לנו אין זכות שלא להתנחל?

יהושע מצא: עם ממשלת אחדות עשינו את זה.

יהושע מצא: 15 שנה יחד אתם.

יוסי שריד: חבר הכנסת מצא, אני רוצה לומר לך שבטענה הזאת יש מידה של צדק.

יוסי שריד: זו אולי הסיבה – אני כבר מתבגר ואני לא בדיוק זוכר – יכול מאוד להיות שזו הסיבה לכך שעזבתי את מפלגת העבודה ב-1984, כאשר היא הלכה לממשלת אחדות לאומית.

יוסי שריד: יכול להיות.

יוסי שריד: אני לא זוכר בדיוק.

יוסי שריד: אבל היום זו מפלגת עבודה אחרת.

יהושע מצא: מאתמול בטח.

יוסי שריד: אנחנו רוצים לברוא מציאות שונה מן המציאות שאתם ניסיתם לברוא.

יוסי שריד: יש כאן ריטואל של הרבה מאוד שנים, ואני מוכרח לומר שאני לא מאושר ממנו.

יוסי שריד: אני בכלל לא חושב שצריך להיתלות באילנות, אפילו הם אילנות גבוהים.

יוסי שריד: היו תקופות שהיו נתלים בדוד בן-גוריון, ומי לנו באמת גדול מדוד בן-גוריון?

יוסי שריד: אבל למה לנו להיתלות באילנות גבוהים?

יוסי שריד: אם אנחנו חושבים שדבר הוא על-פי השכל הישר ועל-פי שיקול הדעת שלנו, יש לנו שיקול דעת, לכל אחד מאתנו; אם אנחנו חושבים שהדבר הוא נכון, שנכון לעשותו – נכון לעשותו ואנחנו נעשה אותו; ואם לא – אז לא.

יוסי שריד: מדוע אני אומר את זה?

יוסי שריד: לפני שאני מגיע למנחם בגין, עליו השלום, אצל דוד בן-גוריון אפשר למצוא הכול.

יוסי שריד: אני לא אומר את זה בביקורת.

יוסי שריד: היו תקופות שונות, נסיבות שונות, אחרות, שינוי של מצבים.

יוסי שריד: הוא לא היה אדם דוגמטי, על-פי שינוי המצב הוא גם שינה את דעתו.

יוסי שריד: אתה יכול למצוא אצלו דבר ואתה יכול למצוא אצלו היפוכו של דבר.

יוסי שריד: עכשיו נתלים בדבריו או במעשיו של מנחם בגין, כאילו יש בהם כדי להצדיק או שלא להצדיק דברים מסוימים.

יוסי שריד: אבל מכיוון שנשמעו כאן, בעיקר מפי ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר, דברים שהתייחסו למה התכוון בגין ולמה לא התכוון בגין, אני אינני יודע – לא הייתי איש קרוב אליו, אם כי קיימנו יחסים מיוחדים כלשהם – אינני יודע למה הוא התכוון.

יוסי שריד: אני יודע דבר אחד, מה הוא עשה.

יוסי שריד: אצביע על שני דברים שהוא עשה.

יוסי שריד: על כך לא יכול להיות ויכוח.

יוסי שריד: מנחם בגין עקר את כל היישובים בסיני.

יוסי שריד: על זה יכול להיות ויכוח?

יוסי שריד: לא נתקררה עליו דעתו עד שהוא גם הרס אותם עד היסוד, קעקע אותם עד היסוד.

יוסי שריד: האם יכול להיות ויכוח על כך שמנחם בגין נסוג מסיני עד המילימטר האחרון?

יוסי שריד: על זה הרי לא יכול להיות ויכוח.

יוסי שריד: אני שואל, הרי מדובר באנשים בני-דעת, אתם אנשים בני-דעת, האם לאחר שנקבע התקדים, יש סיכוי גדול יותר או גדול פחות להשיג תנאים אחרים כאשר אנחנו באים לדבר עם מדינות ערביות נוספות?

יוסי שריד: נניח שמנחם בגין הגדול אמר: זה לא יהיה תקדים.

יוסי שריד: יכול להיות שהוא האמין, והיתה לו נטייה כזאת להאמין בהבל פה, אבל האם הבל פה בונה עולם?

יוסי שריד: הרי המעשה הוא הקובע.

יוסי שריד: והתקדים נקבע.

יוסי שריד: מה הטענות שיש לכם אלינו על כך שאנחנו מנסים לראות אולי אפשר בכל זאת שלא לחזור על התקדים של מנחם בגין?

יוסי שריד: ועכשיו זה קשה.

יוסי שריד: רגלינו קשורות, ידינו אסורות, רגלינו לנחושתיים הוגשו.

רון נחמן: שמשון דער נעבעכדיקער.

יוסי שריד: זה מאוד מאוד קשה.

יוסי שריד: אבל אנחנו לא בורחים מדברים קשים.

נעמי בלומנטל: – – –

יוסי שריד: אבל אני יכול להביא דוגמה נוספת ממה שמנחם בגין עשה.

יוסי שריד: אפשר להתפלפל עד מחרתיים, זה לא יעזור לאיש.

נעמי בלומנטל: – – –

יוסי שריד: הרי אי-אפשר ללמד סניגוריה על כל מה שנאמר ועל כל מה שנעשה, אפילו על-ידי אנשים שאנחנו מעריכים.

יוסי שריד: אביא לכם דוגמה.

יוסי שריד: היתה אשה, עליה השלום, שמה זה אני מעריך אותה, אני עפר לרגליה – גולדה מאיר.

יוסי שריד: היא אמרה פעם אחת דבר משונה מצד אחד ומשונה מאוד מצד שני.

יוסי שריד: היא אמרה: אין עם ערבי פלשתיני.

יוסי שריד: זה היה כמובן דבר הבל.

רון נחמן: אבל היא צדקה.

יוסי שריד: היא טעתה והטעתה.

יוסי שריד: אבל בדבר ההבל הזה היתה מידה רבה של תבונה.

יוסי שריד: איך זה מתיישב?

יוסי שריד: אם אין עם ערבי פלשתיני, אז אין בעיה.

יוסי שריד: אז אין עם, אז אין לו גם זכויות ואין בכלל בעיה.

יוסי שריד: אבל מנחם בגין לא הלך בדרכה של גולדה מאיר, הוא לא אמר: אין עם ערבי פלשתיני, הוא הלך לקמפ-דייוויד – –

משה קצב: הוא אמר ועוד איך.

יוסי שריד: – – וחתם.

יוסי שריד: אומנם אנחנו יודעים אחר כך את הפלפול בנוסח העברי: ערביי ארץ-ישראל, אבל זה נלעג.

יוסי שריד: אבל הוא חתם שחור על גבי לבן על הנוסח המקורי, שהוא הנוסח ואין בלתו.

יוסי שריד: הוא חתם על " THE LEGITIMATE RIGHTS OF THE PALESTINIAN PEOPLE ", וכל אדם בר דעת יודע שמדובר בזכויות הלגיטימיות של העם הפלשתיני.

משה קצב: אין עם פלשתיני.

יוסי שריד: אין עם, אבל על זה הוא חתם.

יוסי שריד: הרי זו הבעיה.

יוסי שריד: אז למה הוא לא הלך בדרכה של גולדה מאיר, שאין עם?

משה קצב: אתם אמרתם זכויות פוליטיות, הוספתם פוליטיות.

יוסי שריד: זכויות לגיטימיות, ידידי חברי הליכוד.

יוסי שריד: אני שואל שאלה, מהי הזכות הלגיטימית, האלמנטרית של עם כלשהו אם לא זכותו להגדרה עצמית?

יוסי שריד: איזו זכות אחרת יש לו? לנשום אוויר?

יוסי שריד: לשתות מים?

יוסי שריד: לחיות על האדמה הזו?

יוסי שריד: מהי הזכות האלמנטרית של עם כאשר נקבעת העובדה שהוא עם?

יוסי שריד: יש כאן בבית המון אנשים מוסריים מצד זה ומצד אחר, אני לא כל כך מוסרי, והם אומרים שזה לא מוסרי לשלוט בעם זר.

יוסי שריד: אני רוצה לומר לכם דבר שאולי תופתעו לשמוע דווקא מפי.

יוסי שריד: במאבקים קיומיים אני לא כל כך מתעניין בשאלות מוסריות.

יוסי שריד: אני יודע שמותחים עלי ביקורת גם בתוך תנועתי בעניין זה.

יוסי שריד: אני לא כל כך מוסרי.

יוסי שריד: כולכם יותר מוסריים ממני, בסדר.

יוסי שריד: לו היתה עומדת אך ורק הבעיה המוסרית, יכול להיות שהיינו מתגברים.

יוסי שריד: והרי כל הזמן הממשלה הזאת מואשמת בכך שהיא נותנת המון לפלשתינים.

יוסי שריד: נאמרו פה דברים אפילו במושגים של כתב כניעה.

יוסי שריד: אז בואו נבדוק לרגע מה הממשלה הזאת נתנה לפלשתינים.

יוסי שריד: היא נתנה לפלשתינים את רצועת-עזה.

יוסי שריד: אני מודה לאלוהים שהפלשתינים הסכימו לקחת את רצועת-עזה.

יוסי שריד: הרי אתם הייתם מוותרים על רצועת-עזה כאשר ויתרתם על כל סיני עד המילימטר האחרון, אלא מה?

יוסי שריד: הנשיא סאדאת לא ביקש את רצועת-עזה.

יוסי שריד: למה?

יוסי שריד: כי הוא אידיוט.

יוסי שריד: הוא לא מבין, גויים, אין להם שכל והם לא מבינים מה טוב.

יוסי שריד: הוא לא הבין שעזה זו מציאה שצריך לעוט עליה.

יוסי שריד: אנחנו עם חכם ונבון, כידוע, הגניוס היהודי, רק אנחנו בכל העולם היינו מוכנים לקבל על עצמנו את רצועת-עזה, את המקום הנורא.

יוסי שריד: אני לא רוצה לקרוא לו קן צרעות.

יוסי שריד: מה זה קן צרעות?

יוסי שריד: יש שם צרעות?

יוסי שריד: עזה היא ארץ תלאובות.

יוסי שריד: זה אחד המקומות הקשים ביותר בעולם.

יוסי שריד: תראו עד כמה זה אבסורד, מה שאתם אומרים.

יוסי שריד: מה נתנו להם?

יוסי שריד: ברצועת-עזה, שכידוע אנחנו שם מכוננים – – –

יהושע מצא: מה אחרי עזה?

יוסי שריד: אני אגיד מה אחרי עזה.

יוסי שריד: מכוננים עפרות ארצנו, ברצועת-עזה, במשך 27 שנים, אנחנו במפעל הציוני האדיר שלנו, אני אומר ציוני במרכאות כפולות ומכופלות, הצלחנו להביא לשם 4,000 מתנחלים.

יוסי שריד: בכל שנה ברצועת-עזה הריבוי הטבעי הוא 40,000.

יוסי שריד: זאת אומרת, שבשנה אחת יש ריבוי טבעי – – –

עוזי לנדאו: לא יכול להיות.

יוסי שריד: חבר הכנסת עוזי לנדאו, תלך, תבדוק, תחזור ותגיד מה שאתה רוצה.

יוסי שריד: הריבוי הטבעי הוא פי עשרה יותר ממה שאנחנו יישבנו במשך 27 שנים.

יוסי שריד: אני שואל: כך אנחנו שולטים בעזה?

יוסי שריד: יש לנו סיכוי?

יוסי שריד: זה עניין מוסרי בכלל?

יוסי שריד: הרי אין יכולת לשלוט בעזה.

יוסי שריד: אתם יודעים מה אנחנו עושים לצבא שלנו?

יוסי שריד: אנחנו הופכים אותו לצבא כיבוש.

יוסי שריד: אם אנחנו באמת רוצים להשאיר אותו בעזה אל מול הילדים ואל מול האבנים, בג'באליה, בנוסיראת ובשאטי, אנחנו הופכים אותו במו ידינו לצבא כיבוש.

יוסי שריד: עכשיו אין לנו איומים מבחוץ?

יוסי שריד: אתם אנשי ביטחון, אתם אנשים שדואגים לקיום, הקיום הישראלי באמת מאוים על-ידי עזה, או על-ידי, חס וחלילה, אפשרות שביום מר ונמהר תיפתח על ישראל מלחמה והצבא צריך להיות מוכן, ואז הצבא שלנו יהיה צבא הכיבוש הכי טוב בעולם, אבל לא צבא המלחמה הכי טוב בעולם.

יוסי שריד: זו דאגה ביטחונית?

יוסי שריד: אני רוצה לומר משהו על דבר שכבר הפך להיות כמעט בדיחה.

יוסי שריד: אמרו: הממשלה הזאת, ראש הממשלה – לפעמים לראש הממשלה יש ביטויים כאלה קולעים – אמר הצ'ופצ'יק של יריחו, וכמה צחוק כבר היה על הצ'ופצ'יק של יריחו, ותראו מה קרה לצ'ופצ'יק הזה שהוא כבר לא צ'ופצ'יק, הוא כבר מכסה את כל מפת הארץ מקצה הארץ ועד סופה.

יוסי שריד: אז אני רוצה לומר משהו על הצ'ופצ'יק הזה.

יוסי שריד: הפלשתינים רצו 700 קמ"ר, זו היתה דרישת הפתיחה שלהם.

יוסי שריד: אנחנו אמרנו 25 קמ"ר.

יוסי שריד: אוי לנו כי הושברנו, כניעה ישראלית מוחלטת, מ-25 קמ"ר אנחנו הגענו ל-54 קמ"ר.

יוסי שריד: ולהוסיף פשע על פשע, אסון על אסון, בפגישה האחרונה הואיל ראש הממשלה להוסיף עוד 6 קמ"ר, יחד 60 קמ"ר, לעומת התביעה של 700 קמ"ר המקורית של הפלשתינים ולעומת 25 קמ"ר שלנו בהצעה המקורית.

יוסי שריד: 60 קמ"ר זה שבר של אחוז מכלל שטח הגדה המערבית, שבר של אחוז.

יוסי שריד: אני שואל: זה לא צ'ופצ'יק?

יוסי שריד: ואם זה לא צ'ופצ'יק, אז מה צ'ופצ'יק?

יוסי שריד: מה רציתם שניתן?

עוזי לנדאו: זה אחוז אחד.

עוזי לנדאו: קודם כול דייק.

יוסי שריד: חבר הכנסת עוזי לנדאו, הראש המתמטי של הכנסת, חישב ומצא שזה אחוז אחד.

שאול יהלום: יש שלב ב'.

יוסי שריד: אני מודה לך על הדיוק.

יוסי שריד: 1% מול 99%.

יוסי שריד: מה זה 1% מול 99%, זה לא צ'ופצ'יק?

עוזי לנדאו: זו התחלה נהדרת.

יוסי שריד: רבותי חברי הכנסת, אנחנו לא נתנו.

יוסי שריד: יכול להיות שזו טעות, אגב, יכול להיות שאנחנו נשלם בעד הטעות הזאת, כי יכול להיות שאנחנו מכופפים להם יותר מדי את היד, וכאשר מכופפים להם יותר מדי את היד יש סכנה ששוברים להם את היד.

יוסי שריד: אחת מן השתיים, אם אנחנו החלטנו, שלא מתוך חדווה – – –

משה קצב: מסר מאוד חיובי לערפאת.

משה קצב: הוא רק צריך לשמוע אותך.

יוסי שריד: אם החלטנו שאנחנו הולכים אתו בשיתוף פעולה, לשבור את היד זה לא נכון, ואני חושב ששברנו לו את היד.

יוסי שריד: עכשיו אני רוצה לומר עוד שתי נקודות ואני מסיים: נקודה אחת – – –

עובדיה עלי: אדוני השר, אתה מסיים?

עובדיה עלי: כבר קיבלתי ארבעה פתקים.

יוסי שריד: שתי נקודות קצרות ואני מסיים: האחת – בעניין המדינה הפלשתינית, כדי לשכך את דעתו של חבר הכנסת מצא ואחרים.

יוסי שריד: קודם כול, ההבדל ביני לבין חברים אחרים במחנה שלי הוא, שאני את המדינה הפלשתינית גיליתי לפני 21 שנה או לפני 22 שנה.

יוסי שריד: אז אני יכול כבר להירגע.

יוסי שריד: עכשיו, אני אינני יודע אם תקום מדינה פלשתינית או לא תקום מדינה פלשתינית.

יוסי שריד: יכול להיות שתקום פדרציה, ויכול להיות שתקום קונפדרציה, ויכול להיות שתקום מדינה פלשתינית.

יוסי שריד: מה שאני כן רוצה לומר, שבהסכם הזה אין שום דבר שמוביל למדינה פלשתינית.

דוד מנע: לכן אתם מרמים את העם.

יוסי שריד: יכול להיות שהיא תקום.

יוסי שריד: אבל אין בהסכם זה שום דבר שמוביל למדינה פלשתינית.

דוד מנע: אתם מרמים את העם.

יוסי שריד: אתם, יש לכם לפעמים נטייה לסמלים.

יוסי שריד: אני יודע, זו חולשה אנושית, אני מבין אותה.

יוסי שריד: אני גם, אגב, בהדרגה מפתח נטייה כזו.

קריאה: בולים.

יוסי שריד: בולים.

יוסי שריד: יש בולאים בכנסת.

יוסי שריד: אני אומר: יכולים להיות למקום אלף בולים ובסופו של דבר הוא לא יהיה מדינה, ויכול שלא יהיה לו אף בול אחד ובסופו של דבר הוא יהיה מדינה.

יוסי שריד: ואותו דבר אני יכול לומר לגבי הפספורט באותיות כאלה ובאותיות אחרות.

יוסי שריד: יש תנאים, תכניסו לכם את זה לראש.

יוסי שריד: זה לא עניין הבול.

יוסי שריד: יש הרבה מקומות בעולם שמוציאים בולים.

יוסי שריד: הם לא היו מדינה ולא יהיו מדינה.

יוסי שריד: ויש מקומות שלא הוציאו בולים והיו למדינה.

יוסי שריד: יש תנאים גיאופוליטיים באזור הזה כמו בכל מקום אחר בעולם, ויש תהליכים מסוימים שיכולים להתמצות בסופו של דבר בדרך כזאת או בדרך אחרת, וזה – ואך ורק זה – יקבע האם תהיה מדינה פלשתינית אם לאו.

יוסי שריד: זו הערה אחת.

יוסי שריד: הערה שנייה ואחרונה – איך אני יודע שמצבה של האופוזיציה קשה?

יוסי שריד: אני אגיד לכם: כאשר מתחילים לבוא בטענות לעם – אני יודע את זה מניסיוני האישי, אגב – כאשר באים בטענות לעם, כלומר, צריך להחליף את העם, אני יודע – מצבה של האופוזיציה קשה.

דוד מנע: לא הבאת את זה להכרעת העם.

דוד מנע: אתה לא רוצה להביא את זה להכרעת העם.

קריאה: זה נשמע יפה, אבל האופוזיציה לא אומרת את זה.

יוסי שריד: היום ראש הממשלה לשעבר אמר, ואני מצטט, שהוא – – –

יהושע מצא: תברך את חבר הכנסת חיים רמון שנכנס לאולם.

יוסי שריד: בירכתי אותו כבר כל כך הרבה פעמים.

יוסי שריד: היום ראש הממשלה לשעבר – כדאי שחברי הכנסת כאן שנזעקו יקשיבו היטב – אמר לנו, שהוא מקווה ש"בקרוב העם יתעורר מתרדמת הסכלות שנפלה עליו".

אסתר סלמוביץ: אדוני השר, זמנך תם.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת לסיים.

יוסי שריד: אני יודע שזמני תם, בזה אין חידוש, אני כבר גומר.

אסתר סלמוביץ: הוא תם מזמן.

יוסי שריד: ראש הממשלה לשעבר אומר, שהוא מקווה ש"בקרוב העם יתעורר מתרדמת הסכלות שנפלה עליו".

יוסי שריד: זאת אומרת, ראש הממשלה לשעבר חושב שהעם, לפחות בשלב הזה, עד שהוא יתעורר, הוא עם סכל.

יוסי שריד: אני יודע שיש בעיה.

יוסי שריד: אני גם יודע שיש בעיה משום שראיתי בשבוע המכריע, שבו נחתם ההסכם הזה, שלפי דבריכם הוא אסון לאומי נורא, מה קרה.

יוסי שריד: אני יוצא החוצה אני ממש רואה התרגשות עצומה בציבור, אנשים דרוכים, מתוחים.

יוסי שריד: 300 אנשים לא הצלחתם להוציא.

יוסי שריד: למי אתם מספרים את הסיפור הזה?

לימור לבנת: חצי העם.

יוסי שריד: איזה חצי עם?

יוסי שריד: אני רוצה להגיד לכם: ראיתי עכשיו את חבר הכנסת חיים רמון.

יוסי שריד: לי לא צריך להסביר, שבחירות להסתדרות זה לא בחירות לכנסת וזה לא אחד על אחד, וזה לא המשל וזה לא הנמשל.

יוסי שריד: אבל בכל זאת, אם אנשים מרגישים כל כך נורא בקשר להסכם שנחתם באותו שבוע, בכל זאת חיים רמון לא ידוע כנץ קיצוני.

יוסי שריד: גם אנשים יודעים מי האנשים שהולכים אתו.

יוסי שריד: בכל זאת יום אחרי הבחירות, כאשר אתם מאבדים 10% מאותם אנשים, שלפי דבריכם צריכים ללכת עכשיו קדורנית, חיל ורעדה מפני מצבה של מדינת ישראל – – –

אסתר סלמוביץ: אדוני השר.

יוסי שריד: בכל זאת 10% מהבוחרים שלכם הצביעו בעדנו.

אסתר סלמוביץ: אדוני השר.

אסתר סלמוביץ: 15 דקות אחרי הזמן.

יוסי שריד: אני רוצה לסיים ולומר לכם: רבותי, אתם ניסיתם במשך 15 שנה להביא למצב, שאנחנו לא נוכל לממש את התוכנית המדינית שלנו; כלומר למצב שהוגדר בשעתו כמצב של אי-הפיכות.

יוסי שריד: ואני רוצה לומר לכם, שמטעמים של הגינות ושל חברות ושל יושר ציבורי אנחנו נגמול לכם כגמולכם.

אסתר סלמוביץ: אבקש לסיים.

יוסי שריד: ואנחנו, הממשלה הזאת תביא את המצב המדיני לאי-הפיכות, והיום זה חלק מן המציאות החדשה שאנחנו קובעים.

יוסי שריד: אנחנו נביא לאי-הפיכות – – –

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת לסיים, אדוני השר.

יוסי שריד: כי אם, חס וחלילה, יום אחד תחזרו לשלטון – – –

אסתר סלמוביץ: אני מדברת אליך, אדוני השר.

יוסי שריד: גברתי.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת ממך.

יוסי שריד: גברתי, אני במשפט אחרון, ואני מבקש ממך – – –

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת ממך, אתה לא יכול להעלות את עצמך מעל כולם.

אסתר סלמוביץ: אתה יותר מרבע שעה מעל הזמן.

יוסי שריד: אני לא יכול, אבל אני לפעמים עושה את זה.

יוסי שריד: אז תני לי לסיים.

אסתר סלמוביץ: בסדר, אני לא אתן לך.

אסתר סלמוביץ: אני נורא מצטערת.

אסתר סלמוביץ: אני יושבת פה כדי לא לתת לך לעשות את זה.

יוסי שריד: אתם ניסיתם להביא מצב של אי-הפיכות.

יוסי שריד: אנחנו ננסה להביא למצב של אי-הפיכות, כדי שאם תעלו פעם לשלטון לא תוכלו להחזיר את הגלגל אחורנית ואת המצב לקדמותו.

יוסי שריד: אנחנו ננסה, ואני מקווה שגם נצליח.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לכבוד השר יוסי שריד.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת רון נחמן, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת נואף מסאלחה, ואחריו – חבר הכנסת משה קצב.

רון נחמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מודה לשר יוסי שריד.

רון נחמן: יוסי, תודה רבה בשם התושבים הישראלים ביהודה ובשומרון.

אסתר סלמוביץ: כבוד השר שריד.

רון נחמן: כבוד השר שריד, אני מודה לך בשם תושבי ישראל שגרים בשטחי יהודה ושומרון.

רון נחמן: מה שאמרת עכשיו זה דבר חשוב מאוד.

רון נחמן: אתה מבהיר לא רק לתושבים ביהודה ובשומרון, אלא לכל תושבי מדינת ישראל, את האמת שמאחורי הססמאות שראש הממשלה אמר היום כאן, מעל הדוכן, לאזרחי ישראל – ססמאות שדופות וריקות, שאין בהן שום דבר.

רון נחמן: אמרת, אדוני השר שריד, שממשלת ישראל זו מבקשת ליצור היום מצב בלתי הפיך בשטחי יהודה ושומרון, והיא עושה את זה במחיר של הפקרת ביטחון ישראל וביטחון התושבים הישראלים, לא רק אלה הגרים שם, גם אלה שבאים לבקר.

רון נחמן: הדבר הזה מסוכן ביותר, מסוכן מאין כמוהו.

רון נחמן: והשאלה אליך, השר שריד – אני מצטער שעזבת – מה יקרה אם ההסכם הזה ייכשל?

לימור לבנת: זה לא מעניין אותו.

רון נחמן: מה יהיה אם ההסכם הזה ייכשל?

רון נחמן: מי יהיה אחראי לכך?

רון נחמן: מי יהיה אחראי למרחץ הדמים?

משה קצב: חבר הכנסת רון נחמן, אחרי שהשר שריד הודיע מעל במת הכנסת שממשלת ישראל כופפה את היד לערפאת יותר מדי, ושהיד עלולה להישבר, כבר אין לו מה לעשות פה, אז הוא יצא.

רון נחמן: חבר הכנסת קצב, אתה חזרת על מה שהוא אמר, שכופפו את היד לערפאת יותר מדי חזק.

רון נחמן: אני רציתי לומר, שאנחנו כאן שומעים יותר מדי היום מה קורה למסכנים הערבים, איך אנחנו דואגים להם.

רון נחמן: הערבים, צריך לדאוג להם.

רון נחמן: מסכנים.

רון נחמן: לא לכופף לו את היד, לא לכופף לו את המרפק, לא לסובב לו את היד מאחורי הגב.

רון נחמן: זה ממש מדהים, בית לאומי לעם היהודי, פרלמנט של הבית היהודי, וכאן אנחנו שומעים על המסכנים הערבים.

רון נחמן: "מצב בלתי הפיך", כן.

רון נחמן: ואתם הולכים לקבוע את המצב הזה.

רון נחמן: לצערי הרב, אני יושב כאן ושומע את הנאומים.

רון נחמן: אותם נאומים שהשר שריד השמיע אנחנו שומעים מאז 1967.

רון נחמן: שום דבר לא חדש.

רון נחמן: אבל כמה אנשים קראו את החוברת הזאת, הנושאת את השם "הסכם בדבר רצועת עזה ואזור יריחו"?

רון נחמן: עם ישראל, שעכשיו צופה בנו, יודע מה כתוב בחוברת?

רון נחמן: הוא יודע מה הן הסמכויות של הוועדות שראש הממשלה סיפר כאן עליהן ועל הסידורים הטובים שהוא עשה?

רון נחמן: בואו, אני אגיד לכם מה הסמכויות.

רון נחמן: "לעקוב – יעקבו וינהלו את כל העניינים בעלי האופי המשותף.

רון נחמן: " "לבחון – יבחנו, יחקרו וידווחו.

רון נחמן: " "לכוון – יכוונו את הסיורים המשותפים.

רון נחמן: " אבל מה הם יעשו מעבר לזה?

רון נחמן: אני אגיד לכם מה.

רון נחמן: כתוב: "במגמה למנוע חיכוך ולאפשר לשני הצדדים לטפל בתקריות אפשריות – – –".

רון נחמן: אדוני סגן שר הביטחון, זה לא תקריות אפשריות, זה תקריות ודאיות, משום שברור מתוך מה שאני קראתי כאן בהסכם, וכמי שגר באזור הזה ונזקק לכבישים, לפחות ביריחו כביש 90, זה הכביש שמוביל מבית-שאן – חבר הכנסת דוד לוי ייסע עד לכאן, הוא ייסע על הכביש הזה.

רון נחמן: מה יקרה שם?

רון נחמן: ועדות אלו יהיו להן משרדי תיאום מחוזיים, הם יוודאו שהמת"ם הרלבנטי, זאת אומרת אותו משרד תיאום, יקבל מייד הודעה על כל אחד מהאירועים: פעילות שגרתית, אירועים המאיימים על הסדר הציבורי, פעילויות המפריעות לזרימה החופשית, פעולת טרור מכל מקור.

רון נחמן: הם יקבלו הודעה.

רון נחמן: יופי.

רון נחמן: אחר כך כתוב, שכל מת"ם יודיע למפקדות הישראליות והפלשתיניות המתאימות – הוא יודיע.

רון נחמן: כמה זמן?

רון נחמן: איפה השר שריד שיענה לי?

רון נחמן: ברגע שיש מקרה של ירי, כמו אתמול בלילה – אוטובוס 474 שנסע מבית-אל, מחר זה יהיה בבקעה.

רון נחמן: היה מקרה ירי על אוטובוס, שלושה פצועים.

רון נחמן: אולי יבוא ראש הממשלה ויסביר כאן לכנסת איך מטפלים באירוע כזה?

רון נחמן: באיזו צורה ירדפו אחרי מבצעי הפיגוע?

רון נחמן: איך יתפסו אותם?

רון נחמן: איך יעמידו אותם לדין?

רון נחמן: האם אפשר לירות?

רון נחמן: לא.

רון נחמן: למה לא?

רון נחמן: כי כתוב שם שוב: הסיורים המשותפים ידווחו על כל תקרית או איום למת"ם.

רון נחמן: ידווחו.

רון נחמן: אבל אם יש תקרית וקרה משהו, הסיור המשותף יגיש סיוע במידת האפשר.

רון נחמן: ומה עם המרדף, אדוני ראש הממשלה?

רון נחמן: ירדפו את האנשים לרמת-אביב, לשיח'-מוניס, מה עם המרדף?

רון נחמן: מה הם התפקידים של היחידות הניידות?

רון נחמן: אני פונה לחברי הכנסת, כדאי שתקראו את הסעיפים האלה.

רון נחמן: לעקוב אחרי התנועה, להגיע במקרה של תקרית שמעורבים בה גם ישראלים וגם פלשתינים על מנת להגיש סיוע ולחקור.

רון נחמן: להגיש סיוע ולחקור – זה מה שיעשה אותו כוח.

תמר גוז'נסקי: אולי תחזרו הביתה, לאור הקשיים הנוראים האלה?

רון נחמן: היות שהדברים יותר מדי רציניים, חברת הכנסת גוז'נסקי, אני רוצה לשאול אותך – אני מגיע לנושא הנשק, שעם ישראל ידע, לא רק את, שאולי קראת את הדברים, אבל להסביר לך מבחינה אופרטיבית.

רון נחמן: נשק, תחמושת וציוד.

רון נחמן: חימוש.

רון נחמן: ברשות המשטרה הפלשתינית יהיו הנשק והציוד הבאים: 7,000 כלי נשק אישיים – כל הצבא של אש"ף, שברח מביירות בשנות ה-80 במלחמת של"ג חוזר היום עם השלד המבצעי שלו, עם המפקדים שלו, עם כלי נשק, על-ידי ממשלה יהודית ישראלית לשטחי יהודה ושומרון.

רון נחמן: זה לא יריחו, זה לא עזה, ואני אגיד לך מדוע.

רון נחמן: לפי הסכם אוסלו, בתוך חודשים מספר כל ה-JURISDICTION, תחום השיפוט, יינתן לערבים.

רון נחמן: כלומר, תחום השיפוט הזה מגיע מגבולות ירושלים לפני 1967, כי הערבים מדברים על ה-OCCUPIED WEST BANK ככולל את ירושלים המזרחית.

רון נחמן: ולכן, 7,000 כלי נשק יינתנו להם – עד 120 מקלעים, עד 45 כלי רכב משוריינים.

רון נחמן: מערכות קשר הם צריכים?

רון נחמן: אני שואל שאלה פשוטה, הם יהיו מוצבים כרגע ביריחו, 2,000 שוטרים ביריחו.

רון נחמן: יש 14,000 תושבים ערבים ביריחו.

רון נחמן: על כל שבעה תושבים – שוטר אחד.

רון נחמן: האם בתל-אביב יש שוטר מקוף אחד על כל שבעה מתושבי תל-אביב?

תמר גוז'נסקי: – – –

רון נחמן: אני מסביר לך, בתל-אביב כמה שוטרים יש?

רון נחמן: – 1,000, 2,000, 3,000?

סילבן שלום: זה לא שוטרים, תפסיק עם זה.

רון נחמן: חיילים של אש"ף במדים מחופשים ולא בפורים.

רון נחמן: זה צבא השחרור הפלשתיני שממשלה ישראלית הביאה אותו לשם.

עמנואל זיסמן: – – –

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת, אבקש להפסיק.

רון נחמן: שבעה אזרחים על חייל פלשתיני אחד.

תמר גוז'נסקי: – – –

עמנואל זיסמן: אפשר לשאול שאלה?

אסתר סלמוביץ: בתום דבריו.

אסתר סלמוביץ: עכשיו זה מפריע.

רון נחמן: איך יגיעו ערבים מעזה ליריחו?

רון נחמן: אמר קודם שר הבינוי והשיכון, בתשובה על שאלתו של חבר הכנסת מצא, ששאל אותו: מה עם הכבישים, כבישי השלום שיובילו מעזה לעירק?

רון נחמן: אגיד לכם, כתוב ככה: כביש 90 יישאר תחת הסמכות הישראלית.

רון נחמן: לצורך סעיף זה רוחבו של כביש כזה וצדדיו הסמוכים, זה הכביש בבקעה, יהיה כפי שמתואר במפה המצורפת – 12 מטר בכל צד, כנמדד ממרכזו של הכביש.

רון נחמן: כביש הבקעה, אתה נוסע עליו עם האוטו, אוטובוס נוסע, 12 מטר מאמצע הכביש ימינה, 12 מטר מאמצע הכביש שמאלה, זו רצועת הביטחון שמדינת ישראל נותנת לכביש 90.

רון נחמן: אבל, אני שואל, מה יהיה על הצירים מעזה.

רון נחמן: שר הבינוי והשיכון דיבר על כבישי השלום.

רון נחמן: כפי שאמרתי קודם, הוא בנה עכשיו את כביש חוצה-ישראל.

רון נחמן: כביש חוצה-ישראל הוא לא כביש מספר 6.

רון נחמן: זה לא הכביש שעובר בראש-העין ועולה לוואדי-עארה ויגיע עד לקריית-שמונה.

רון נחמן: כביש חוצה-ישראל הוא החלום של הערבים, שמאז 1948 חלמו לחצות את ישראל – לא למעלה, צפון–דרום, אלא מזרח–מערב, מעזה ליריחו.

רון נחמן: הם יקבלו את הכבישים האלה.

רון נחמן: תושבי קריית-גת, תושבי באר-שבע ותושבי שדרות, איך הם ייסעו?

רון נחמן: – מתחת לכביש, או הם יעלו מעל הכביש?

רון נחמן: איך הם ייסעו?

רון נחמן: מתחת לכביש?

רון נחמן: אתה יכול לעשות ככה, חבר הכנסת זיסמן.

עמנואל זיסמן: אני יכול לשאול אותך שאלה?

רון נחמן: אני אגיד לך, כתוב כאן גם נושא הגשרים, איך יהיו הגשרים.

רון נחמן: אנחנו נתנו להם את הזכות לחצות את מדינת ישראל לשניים.

רון נחמן: יש לי כאן עוד סעיף מאוד חשוב: זכות המעצר, זכות העיכוב וזכות הזיהוי.

רון נחמן: חמור ביותר.

רון נחמן: כתוב פה: המשטרה הפלשתינית תוכל לעצור כלי רכב בעלי לוחיות זיהוי ישראליות במטרה לבדוק את רשיון הנהיגה ותיעוד הזיהוי של הנוסעים – אם הם מעל גיל 16.

רון נחמן: אני נוסע עם הילדות שלי באוטו ויבוא שוטר פלשתיני ויאיר לי דרך החלון של האוטו, ואני לא אפתח לו את החלון, והוא יסתכל ויגיד: רגע, הילדה הזאת היא בת 16, או בת 15 וחצי, אולי היא בת 14?

רון נחמן: איזה מין דברים אלה?

רון נחמן: זה עומד במבחן המציאות?

רון נחמן: מישהו מאתנו שנוסע בכבישי יש"ע יעצור לשוטר פלשתיני?

רון נחמן: אתם מדברים ברצינות?

רון נחמן: אתם באמת חושבים ברצינות?

רון נחמן: והיועץ המשפטי של הממשלה אחר כך יבוא ויגיד: אכיפת שלטון החוק – – –

תמר גוז'נסקי: אתה באמת חושב שלא נעצור?

יוסף בא-גד: לא נעצור.

אסתר סלמוביץ: בבקשה לסיים.

רון נחמן: השר דיבר כאן – – –

אסתר סלמוביץ: אני לא נתתי לו אפילו שתי דקות נוספות.

רון נחמן: נתנו לו רבע שעה או 20 דקות נוספות.

אסתר סלמוביץ: אני לא נותנת, מה לעשות.

רון נחמן: אני רוצה להגיד לחברי הכנסת, סעיף של עיכוב מחשד לביצוע עבירה.

עמנואל זיסמן: – – –

יוסף בא-גד: – – –

רון נחמן: חבר הכנסת בא-גד, אתה מפריע לי כרגע.

רון נחמן: אני אומר: בשום מקרה – כתוב – ישראלים לא יעוכבו, ייעצרו או יושמו במעצר על-ידי הרשויות הפלשתיניות.

רון נחמן: חבר הכנסת זיסמן, תקשיב מה אומר כאן ההסכם, אף-על-פי-כן, כאשר ישראלי נחשד בביצוע עבירה, המשטרה הפלשתינית תוכל לעכבו במקום.

רון נחמן: מי יחשוד בו בביצוע העבירה?

רון נחמן: מי?

רון נחמן: אנחנו שיושבים בכנסת?

רון נחמן: לא.

רון נחמן: יעצור אותו ויחשוד בו אותו שוטר-חייל פלשתיני.

רון נחמן: ומנין לנו הביטחון שהוא לא ימציא כל מיני מחשבות על עבירה?

רון נחמן: אבל אז הוא יכול לעכב אותו מחשד לביצוע העבירה.

רון נחמן: לדוגמה, אני נוסע על הכביש וחטפתי אבן.

רון נחמן: אנחנו כבר מכירים את הדברים האלה.

רון נחמן: אני מציע שכמה מחברי הכנסת יערכו נסיעה, יחטפו איזו אבן טובה על השמשה הקדמית, זה כמו פצצת באזוקה, עושה רעש גדול, אתה נבהל מאוד, לפעמים אתה מאבד את השליטה על ההגה, נכנס בעץ, האשה והילדים נפצעים, דברים קטנים, זה לא מופיע בסטטיסטיקה.

רון נחמן: אתה חוטף אבן כזאת.

רון נחמן: ואז מה אתה עושה?

רון נחמן: אם אתה יורה על מי שזרק עליך את האבן, לפי חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה חלפה הסכנה, יעמידו אותך לדין.

רון נחמן: ואם אתה רואה אותו עומד לפניך כשהוא רוצה לזרוק עליך את האבן – עוד לא היתה סכנה.

רון נחמן: מתי קיימת הסכנה?

רון נחמן: כשאתה רואה את האבן טסה על השמשה שלך.

רון נחמן: אז ראיתי את זה.

רון נחמן: אגיד לך את האמת, אי-אפשר לשלוף אקדח כאשר אתה רואה את האבן טסה ואתה לא יכול לירות, כי אתה יורה באבן, לא בזורק.

עוזי לנדאו: אבל גם אז אסור לך.

רון נחמן: ואז אתה תעמוד לדין, ואז מה יקרה?

רון נחמן: כתוב עוד סעיף אחד: עיכוב ישראלים.

רון נחמן: על אף הוראות סעיף זה, המשטרה הפלשתינית תוכל לעכב אנשים הכפופים לדרישות זיהוי על-פי סעיף זה, ישראלים, אשר טוענים שהם ישראלים – ואם הוא שכח את תעודת הזהות שלו ואין לו תעודת זהות?

רון נחמן: אני לא יכול, במסגרת הזמן העומד לרשותי, לעבור סעיף אחרי סעיף.

רון נחמן: אני רק רוצה לומר, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, וחשוב שהתושבים במדינת ישראל ידעו זאת, הממשלה רצתה לקבוע הסכם בלתי הפיך.

רון נחמן: אמר זאת השר שריד.

רון נחמן: אין ויכוח על זה.

רון נחמן: הממשלה מפקירה את תושבי ישראל החיים ביהודה ובשומרון במודע, ביודעין, היא אחראית על-פי תורת הרשלנות, והייתי אומר אחריות פלילית, לחיים של אותם אנשים, וישראלים שיבואו לבקר אותנו, החוצים את האזורים.

רון נחמן: אף אחד מהממשלה הזאת, מחבריה, מראש הממשלה ומטה, לא יוכל להינקות בעתיד מכל קטסטרופה שתהיה כתוצאה מההסכם הרשלני הזה.

רון נחמן: אף אחד מכם, חברי הממשלה, לא יוכל לטעון מחר בוועדת חקירה: לא ידעתי ולא שמעתי.

רון נחמן: אף אחד מכם לא יוכל לבוא בידיים נקיות, כי השר שריד אמר היום: אנחנו רוצים לקבוע עובדות בלתי הפיכות, כך שכאשר תחזרו לשלטון, ונחזור מהר יותר – אנחנו נעשה הכול כדי למנוע את הסיטואציה.

רון נחמן: אני אומר זאת בכאב, אדוני סגן שר הביטחון, אני רואה את הסיטואציה, אני חי אותה יום יום.

רון נחמן: אנחנו חיים אותה – אלפי אנשים.

רון נחמן: אפשר למרוח כאן בדיבורים את הכנסת, אפשר למרוח את הציבור, אי-אפשר לרמות אותנו כל הזמן ואת כולם כל הזמן.

תמר גוז'נסקי: – – –

רון נחמן: ולכן, הנה אשר הזהרתי הוזהרתם.

רון נחמן: זה המתכון לקטסטרופה, והלוואי שאתבדה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רון נחמן.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת נואף מסאלחה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת משה קצב.

נואף מסאלחה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, היה לי הכבוד להתלוות לראש הממשלה ולשרי ממשלת ישראל, למשלחת לחתימת ההסכם בקהיר.

נואף מסאלחה: נכחתי שם וראיתי היסטוריה בהתהוותה.

נואף מסאלחה: אני חושב שהמעמד הוא היסטורי, אני חושב שהפיוס הוא היסטורי.

נואף מסאלחה: די היה לראות משמאלנו עשרות גנרלים מצרים בראשות הרמטכ"ל המצרי, ולידנו אלופי צה"ל אמנון שחק ועוזי דיין, ומנהיגי מדינת ישראל ומנהיגים אחרים, יושבים ורואים את החתימה ההיסטורית, של ראש הממשלה יצחק רבין, בשם ממשלת ישראל, ושל יאסר ערפאת ראש אש"ף.

נואף מסאלחה: אני מתפלא שקם כאן חבר הכנסת רון נחמן, ואני מבין אותו, הוא גם ראש העיר אריאל.

נואף מסאלחה: אני לא שירתתי בצה"ל.

נואף מסאלחה: אבל לבוא כאן, לקחת כמה פרטים של ההסכם ולהוציא אותם מהקשרם, ולהתחיל להתפלמס עם צוות המשא-ומתן שלנו בראשות אלופי צה"ל ואנשים אחרים, ולהגיד שהם באים להפקיר את אזרחי מדינת ישראל – אני חושב שזאת חוצפה.

נואף מסאלחה: בעניין הזה אני רוצה להגיד משפט אחד.

נואף מסאלחה: אם מביאים לפני את הטיעונים של חבר הכנסת רון נחמן, עם כל הכבוד, מול הטיעונים של יצחק רבין ומוטה גור וחבריהם, אני כאזרח מדינת ישראל שקט יותר עם מה שמביאים לי יצחק רבין ומוטה גור וחבריהם בממשלה הזאת, בעיקר בענייני ביטחון.

נואף מסאלחה: אני מעולם לא חשבתי שישראל היא דרום-אפריקה, ולעולם אינני משווה.

נואף מסאלחה: אבל בדרום-אפריקה היה המשטר הכי מדכא בעולם, 350 שנה דיכאו את השחורים.

נואף מסאלחה: בא נשיא לבן, אותו דה-קלרק, והוציא את מנדלה מהכלא לאחר שהיה עצור בו במשך 27 שנים.

נואף מסאלחה: אותו אסיר הפך אתמול-שלשום לנשיא הנבחר של דרום-אפריקה, על כל תושביה, והנשיא לשעבר, דה-קלרק, נשבע אמונים כסגן שני, לפי הדמוקרטיה.

נואף מסאלחה: שם היה משטר גרוע, ושינו, כי זה תהליך היסטורי.

נואף מסאלחה: רוסיה עזבה את אסטוניה, לטביה ומקומות אחרים.

נואף מסאלחה: ואנחנו לא רוצים להכיר בזה שלפלשתינים מגיעה אוטונומיה.

נואף מסאלחה: אנחנו עוד לא מדברים על זה, אבל אני חושב שתהיה להם זכות הגדרה עצמית, אבל אינני רוצה להגיד את דעתי עכשיו.

נואף מסאלחה: לפלשתינים שיושבים על אדמתם מגיעה אוטונומיה, אחרי מלחמה של עשרות שנים, ויש להפסיק את ההרג ההדדי בין יהודים וערבים.

נואף מסאלחה: זו התחלת הדרך.

נואף מסאלחה: אני מקווה שהעתיד יהיה טוב יותר.

נואף מסאלחה: באים ואומרים: רק לעם הזה אין זכות אפילו לאוטונומיה.

נואף מסאלחה: האם שוטר פלשתיני הוא חזק יותר מצה"ל?

נואף מסאלחה: הרי הצבא הסורי במשך 21 שנים לא ירה ירייה אחת על צה"ל.

נואף מסאלחה: ויש לו טנקים, מטוסים, טילים, ומה לא?

נואף מסאלחה: הוא לא ירה אף ירייה, בגלל כוח ההרתעה של צה"ל.

נואף מסאלחה: ופה מפחדים משוטר פלשתיני שיש לו אקדח, כאילו הוא בא להרוג, חס וחלילה, ישראלים או יהודים.

נואף מסאלחה: דווקא מהשוטרים אני לא מפחד.

נואף מסאלחה: מתי פחדנו מאנשים גלויים?

נואף מסאלחה: הרי מי שביצעו את הפשעים הנתעבים בעפולה, בחדרה ובמקומות אחרים, מי שירו על אזרחים והרגו אזרחים יהודים או ישראלים, לא היו נראים.

נואף מסאלחה: הם לא שוטרים פלשתינים, הם לא אנשים שרוצים שלום, הם לא חלק מהתהליך המדיני.

נואף מסאלחה: אינני רוצה להרבות בדברים.

נואף מסאלחה: אני חושב שזה מעמד היסטורי, ואני רוצה לברך את ממשלת ישראל ואת שריה, ואני רוצה לברך את הכנסת הזאת.

נואף מסאלחה: אני חושב שנפלה לידינו הזדמנות היסטורית.

נואף מסאלחה: זו התחלת תהליך.

נואף מסאלחה: אני מקווה שנמשיך בתהליך השלום עם סוריה, עם לבנון ועם ירדן.

נואף מסאלחה: אני רוצה לומר שאנחנו נהנים היום גם מתיווכה של מצרים, מאותה יוזמה מבורכת של הנשיא המנוח סאדאת וראש הממשלה המנוח מנחם בגין.

נואף מסאלחה: והכנסת הזאת – חלק מחברי הכנסת היו כאן, אחרים אפילו לא חלמו להיות בכנסת – אשררה את ההסכם.

נואף מסאלחה: היו הסתייגויות.

נואף מסאלחה: עד היום במפלגה שלי באים שרים מכובדים ואומרים: ויתרתם על ימית.

נואף מסאלחה: הרי אם לא היו מוותרים על ימית, לא היה שלום עם מצרים.

נואף מסאלחה: אז על מה אנחנו מדברים?

נואף מסאלחה: את ימית לא המצרים בנו.

נואף מסאלחה: אני מדבר על הפסיכולוגיה.

נואף מסאלחה: אני רוצה לומר עוד דבר אחד.

נואף מסאלחה: אני לא הייתי חייל.

נואף מסאלחה: אבל עשיתי חשבון, מ-1948 היו לנו כמה מלחמות עם מצרים: ב-1948, ב-1956, ב-1967, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.

נואף מסאלחה: חמש מלחמות.

נואף מסאלחה: זאת אומרת, בממוצע מלחמה כל חמש שנים.

נואף מסאלחה: מיטב הנוער, מיטב החיילים, מיטב הקצינים, נהרגו במלחמות האלה כדי להגן על מדינת ישראל.

נואף מסאלחה: מאז 1977, ליתר דיוק מאז 1973, 21 שנים, לא היתה שום מלחמה עם מצרים.

נואף מסאלחה: לכן, שלום אחד, עם ביטחון ויחסים טובים, שווה הרבה יותר מכל המלחמות.

נואף מסאלחה: אני מקווה שעם ישראל, מדינת ישראל, הפלשתינים, הערבים, המזרח התיכון, לא ידעו עוד מלחמה.

נואף מסאלחה: רון נחמן מדבר, איפה עובר הכביש.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, תראו איפה אנחנו חיים.

נואף מסאלחה: אתמול-שלשום חנכו את המנהרה בתעלת לה-מאנש.

נואף מסאלחה: צרפת ובריטניה, שנלחמו כל כך הרבה שנים, פתרו את הבעיה מתחת לאוקיינוס.

נואף מסאלחה: אצלנו מטריד את רון נחמן הכביש למעלה או למטה.

נואף מסאלחה: תשמחו שהכביש למעלה או למטה יהיה גשר לשלום וכביש השלום.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לסגן השר נואף מסאלחה.

אסתר סלמוביץ: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושבת-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה – הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 3), התשנ"ד–1994.

ש' כרם: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת – הצעת חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (הוראות שונות), התשנ"ד–1994, של חבר הכנסת דוד מגן.

ש' כרם: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לסגנית מזכיר הכנסת.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת משה קצב, ואחריו – אחרון הדוברים, כבוד השר אברהם שוחט.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אחרי שחיים רמון אישר אמש בפני כל עם ישראל שמפלגת העבודה הפעילה בשנים האחרונות "טרור פוליטי, אימה, ודברים איומים" כהגדרתו, התפנה יושב-ראש מפלגת העבודה היום ובא לבקש את הסכמת הכנסת, את אישור הכנסת, להסכם שמשמעותו אחת: הקמת מדינה פלשתינית ביש"ע.

משה קצב: אבל לא לפני שהממשלה גורמת לביזוי הכנסת.

משה קצב: אין תקדים לכך בעולם הדמוקרטי כולו: הסכם שנחתם בין מדינה ריבונית לבין ארגון, הסכם שסעיפיו עדיין שנויים במחלוקת, הסכם שכבר הוחל במימושו ובביצועו – ההסכם הזה מובא, לאחר תחילת מימושו, לדיון במליאת הכנסת.

משה קצב: חברי הכנסת, למעשה אנו עומדים כאן בפני דיון עקר, כאשר בעצם ההחלטות הכלולות במסמך שהונח לפנינו כבר מתבצעות.

משה קצב: בספטמבר 1993, בהודעה מדינית לכנסת שלושה ימים לפני יום הכיפורים, אמר ראש הממשלה: "ממשלת ישראל מאמינה היום כי בשנה הבאה עלינו לטובה נפתח שער של שלום, שער של ברכה.

משה קצב: יש תקווה לחדול מן הדמעות.

משה קצב: נפתחים בפנינו אופקים חדשים".

משה קצב: מאז הודעתו הדרמטית של ראש הממשלה נרצחו ונטבחו 46 ישראלים בצורה אכזרית.

משה נסים: 51.

משה קצב: 51.

משה קצב: אתם מוותרים לאורך כל הדרך, אדוני שר החוץ.

משה קצב: הבטחתם שארגון אש"ף ישנה את האמנה שקוראת להשמדת ישראל, חתמתם על סדרת הסכמים אתם, והם ממאנים, מסרבים, לא יכולים, לא רוצים לשנות את האמנה שקוראת להשמדת ישראל.

משה קצב: הבטחתם ביטחון אישי לאזרחי ישראל, אבל הפכתם את ערי האוטונומיה למקלט למחבלים ולבסיסי יציאה וחזרה לרוצחים.

משה קצב: על-פי הסכם שאש"ף חתם עם ה"חמאס", יוכל כל מחבל לצאת מערי האוטונומיה, לטבוח בנו ולמצוא מקלט חזרה בחסות אש"ף.

משה קצב: הבטחתם כי לא יסופק להם נשק, הבטחתם שלא יהיה להם מרחב אווירי וימי, הבטחתם שלא יהיו להם שום סממני ריבונות, וויתרתם לאורך כל הדרך.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, מי שמעיין במסמך המונח לפנינו היום רואה בו פרק שקרוי "צעדים בוני אמון".

משה קצב: הצעדים בוני האמון, רבותי חברי הכנסת, הם רק על-ידי ישראל.

משה קצב: אין שום צעד שממשלת ישראל דרשה מארגון אש"ף לצורך בניית אמון בינם לבינינו.

משה קצב: האם אש"ף לא צריך לנקוט צעדים בוני אמון כלפי העם היהודי, כלפי אזרחי ישראל?

משה קצב: האם רק לממשלת ישראל יש החובה הזו?

משה קצב: מדוע אין בהסכם שמונח לפנינו שום התחייבות שלא ישוחררו הרוצחים ששפכו דם נקיים?

משה קצב: מדוע אין בהסכם שמונח לפנינו שום התחייבות של אש"ף, של יאסר ערפאת, שהוא יעצור מחבלים שיטבחו בנו ויימלטו לאזורים שנמצאים תחת השפעתו?

משה קצב: לא היה לכם הכוח לדרוש את זה מיאסר ערפאת?

משה קצב: לא היתה לכם התבונה לנהל אתו משא-ומתן כמקובל ולדרוש ממנו שהוא יעצור כל מי שטובח בבנינו?

משה קצב: והעדפתם שלא לדון אתם על כך.

משה קצב: מדוע התחייבתם בהסכם, אדוני שר החוץ, שהגדה המערבית כולה מהווה יחידה טריטוריאלית אחת, וכי שלמותה תישמר בתקופת הביניים?

משה קצב: איפה הפשרה הטריטוריאלית שהאמנתם בה וקידשתם אותה?

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, על-פי המסמך שמונח לפנינו יש לרשות הפלשתינית סמכות לחוקק חוקים, ובכלל זה חוקי יסוד, כל סוגי החוקים, תקנות, ודברי חקיקה אחרים – כך כתוב בהסכם.

משה קצב: ועוד כתוב בהסכם: כל חקיקה תיכנס לתוקף אם אין היא מאיימת – ותשימו לב – באופן רציני על האינטרסים הישראליים.

משה קצב: אם היא מאיימת על ישראל, על האינטרסים של ישראל, אפשר לאשר אותה.

משה קצב: הרי זו אחת מאבני היסוד של הקמת המדינה הפלשתינית, ואתם מוסיפים להוביל אותנו במרמה ובכחש.

משה קצב: הרי לתת להם סמכויות חקיקה, זה אלמנט מובהק של ריבונות.

משה קצב: ואתם באים ואומרים לנו שלא תקום מדינה פלשתינית.

משה קצב: בספטמבר החלטתם להכיר באש"ף, ואז הבטחתם לנו: לא תקום מדינה פלשתינית, לא תמומש זכות השיבה.

משה קצב: הבטחתם שמעמדה של ירושלים המאוחדת בריבונות ישראל לא ייפגע.

משה קצב: גם בשלושת עקרונות היסוד האלה אין לכם הכוח לעמוד.

משה קצב: אתם מביאים היום לכנסת, למעשה, החלטה על הקמת המדינה הפלשתינית.

משה קצב: כבר מזמן ויתרתם על התנגדות

משה קצב: כם למימוש זכות השיבה ואתם נותנים למעשה לגיטימציה למימוש זכות השיבה.

משה קצב: ישטפו את הגדה ואת ערי יהודה ושומרון ורצועת-עזה במסגרת ביקורי קיץ מאות אלפי פלשתינים, במסווה של ביקורי קיץ, ולא יהיה כוח שיוכל לתפוס אותם ולגרש אותם, כיוון שלשלטונות ישראל לא יהיה שום פיקוח, לא יהיו להם שום אמצעי בקרה כדי ללכוד את מי ששוהה פה בצורה בלתי חוקית ולדרוש ממנו להסתלק.

משה קצב: מאות אלפי פלשתינים יציפו את יהודה, שומרון ועזה מדי קיץ.

משה קצב: ואומרים לנו שעוד לא מומשה זכות השיבה.

משה קצב: וכל זה, גברתי היושבת-ראש, רק ההתחלה.

משה קצב: המסמך שמונח לפנינו הוא רק ההתחלה, ומתחילים ממחר בבוקר בסדרה של דיונים עם אש"ף על סדרת ויתורים נוספים, על נסיגה כוללת מרחבי יהודה ושומרון, עד כדי סיכון מעמדה של מדינת ישראל.

משה קצב: לא ירחק היום שעוד ידרשו מאתנו אוטונומיה לערביי הגליל, וכבר נשמעו ערבים ישראלים שדורשים את זה.

עבד-אלוהב דראושה: אף אחד לא דרש.

משה קצב: אני שמעתי במו אוזני.

משה קצב: את מי אתה מייצג?

משה קצב: על מי אתה מדבר?

עבד-אלוהב דראושה: אני מייצג את ערביי מדינת ישראל.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דראושה, חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: הם לא רוצים שום אוטונומיה, הם רוצים להשתלב בחיי המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: זאת המגמה של הציבור הערבי במדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: תשמע ותקשיב לזה היטב.

רחבעם זאבי: יבקשו אוטונומיה ליהודים בישראל.

רחבעם זאבי: היהודים יקבלו אוטונומיה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת זאבי.

משה קצב: בטלוויזיה הישראלית הופיע אינטלקטואל ערבי ישראלי, איש אקדמיה, ודיבר בצורה ברורה, שצריך לתת לערביי ישראל אוטונומיה מלאה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא מייצג – – –

משה קצב: חבר הכנסת דראושה מבטיח לנו שזה לא יקרה.

משה קצב: ראש ממשלת ישראל הבטיח שלא תקום מדינה פלשתינית, ראש ממשלת ישראל הבטיח שלא יהיה גידול בטרור, ראש ממשלת ישראל הבטיח שלא תמומש זכות השיבה.

משה קצב: אתם התחייבתם שיהיה שלום.

משה קצב: אתה נציגו של יאסר ערפאת פה בבית הזה, אולי תאמר לנו מדוע הטבח נמשך?

עבד-אלוהב דראושה: אני לא נציגו של יאסר ערפאת.

משה קצב: מדוע הטרור משתולל?

משה קצב: מדוע לא נפסק הטרור?

עבד-אלוהב דראושה: אני מייצג את הערבים שהם אזרחי המדינה.

משה קצב: הבטחתם לנו שלום, הבטחתם לאזרחי ישראל שלום וביטחון.

משה קצב: איפה הביטחון ואיפה השלום, דראושה?

עבד-אלוהב דראושה: עם מי תעשה שלום אם לא עם יאסר ערפאת?

משה קצב: אתם התחייבתם שעם הכרת ממשלת ישראל באש"ף ייפסק הטרור.

משה קצב: אתה הופעת בטלוויזיה הישראלית והתחייבת, שאם ממשלת ישראל תכיר באש"ף תחדלו מהטרור.

משה קצב: תאמר אתה לשולחיך, שהם יאמרו ליאסר ערפאת מדוע הוא לא נוקט צעדים לבלום את הטרור.

משה קצב: מדוע בהסכם בין אש"ף לבין ה"חמאס" הוא לא מחייב זאת?

משה קצב: הרי ההסכם הזה בפירוש נותן לגיטימציה לביצוע מעשי טרור.

עבד-אלוהב דראושה: הוא יממש את ההסכם במלואו ולכן אתה מפחד.

משה קצב: זה לא מה שכתוב בהסכם.

עבד-אלוהב דראושה: אתה מפחד מההסכם.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דראושה.

משה קצב: אתה לא תלמד אותי ולא תפגע בכמיהה שלי לשלום, אבל שלום אמיתי, שלום קבוע, לא שלום שמסכן את קיומו של העם היהודי בארץ-ישראל, לא שלום כזה.

עבד-אלוהב דראושה: שליטה על עם אחר – זה לא שלום.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דראושה.

משה קצב: אתם, ממשלת ישראל, יכולים להוליך שולל, משתמשים במלת הקסם ששמה "שלום", במלה הקדושה הזאת, כדי לטעת אשליה בקרב אזרחי ישראל.

משה קצב: אחרי שסבלנו כל כך הרבה במשך 46 שנים, זה טבעי שיש כמיהה אמיתית לשלום, זה טבעי שכל אזרח ישראלי משתוקק, באמת ובתמים, כאשר באים ומטפטפים לו באוזן – הנה השלום הולך להיות מושג.

משה קצב: אבל אויבינו עושים מעשי מרמה ואתם נופלים כפרי בשל לידיהם.

משה קצב: צפויות התפתחויות שונות מאלה שמתוארות פה.

משה קצב: יאסר ערפאת, אם הוא רוצה ואם איננו רוצה, אם הוא יכול ואם איננו יכול, הוא לא יפסיק את הטרור.

משה קצב: יאסר ערפאת, במוקדם או במאוחר, עלול להיעלם.

משה קצב: עשרה ארגוני טרור פלשתיניים הכריזו עלינו מלחמה.

משה קצב: יבואו במקומו, רבותי חברי הכנסת, מנהיגים קיצוניים יותר.

משה קצב: הם יתחרו ביניהם מי יבצע מעשי פיגוע וטרור רבים יותר נגד ישראל.

משה קצב: השושלת ההאשמית, שאתם בונים עליה, חברי הממשלה, תיעלם.

משה קצב: זו תהיה אפיזודה חולפת.

משה קצב: על עבר הירדן ישתלטו הפלשתינים גם-כן.

משה קצב: ממילא המלך חוסיין הוא זקן, הוא חולה.

משה קצב: 70% מאוכלוסיית עבר הירדן הם פלשתינים.

משה קצב: הם נופלים, בעקבות ההחלטה שלכם, כפרי בשל לידי הפלשתינים, ותקום המדינה הפלשתינית לא רק ביהודה ובשומרון – גם בעבר הירדן.

משה קצב: וכך תקום מדינה פלשתינית גדולה, חזקה, על שתי גדות נהר הירדן.

משה קצב: הפלשתינים מייד ישתפו פעולה עם האלמנטים המסוכנים ביותר למדינת ישראל.

משה קצב: לפי התוכנית שלכם אתם תיסוגו כליל גם מרמת-הגולן, וגם אסד, נשיא סוריה, שהוא זקן וחולה וגם הוא במיעוט, כמו ערפאת, כמו המלך חוסיין, גם הוא ייעלם.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת לא להפריע.

משה קצב: השבט העלאווי הוא שבט קטן בקרב העם הסורי וגם נשיא סוריה ייעלם.

משה קצב: במקומו של אסד יבואו גם-כן מנהיגים קיצוניים יותר, וכך יקום – – –

עבד-אלוהב דראושה: אתה זורע אשליות.

משה קצב: הלוואי שנתבדה.

משה קצב: יבואו גם במקום אסד, כמו במקום המלך חוסיין, כמו במקום יאסר ערפאת, מנהיגים קיצוניים מסוכנים.

משה קצב: כך יקום גוש מדינות אנטי-ישראלי קיצוני, מפלשתינה על שתי גדות נהר הירדן, סוריה, לבנון, עירק, אירן.

משה קצב: המחבלים יחדרו מכל עבר לתחומי מדינת ישראל.

משה קצב: ערי אזור אשקלון יהיו בטווח ה"קטיושות" של המחבלים מרצועת-עזה, והפתרון היחיד, רבותי חברי הכנסת – – –

עבד-אלוהב דראושה: אתה באמת מאמין במה שאתה אומר?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דראושה, די.

אסתר סלמוביץ: אתה מוכן להפסיק בבקשה?

עבד-אלוהב דראושה: אתה זורע פחד.

אסתר סלמוביץ: אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה, אין לי ברירה.

שלמה בוחבוט: הוא איש האופוזיציה, אין מה לעשות.

שלמה בוחבוט: הוא צריך להגיד.

משה קצב: אנחנו מציאותיים, חבר הכנסת דראושה.

משה קצב: הלוואי שנתבדה, הלוואי שאלוהים יגרום לאיזה נס, ואז נעמוד פה ונבקש סליחה.

משה קצב: המציאות, לצערנו, תהיה הפוכה לחלוטין.

משה קצב: הפתרון היחיד, גברתי היושבת-ראש, לסכסוך הישראלי-הערבי הוא לחזור לעקרונות קמפ-דייוויד, ולחזור לעקרונות ועידת מדריד.

משה קצב: ערביי ישראל ימשיכו ליהנות משוויון זכויות חוקי, מלא ומוחלט, כל ערבי ישראלי כמו יהודי, לא תהיה שום אפליה.

משה קצב: ערביי יהודה ושומרון ייהנו מאוטונומיה מלאה, ינהלו את חייהם בעצמם בענייני חקלאות, תחבורה, עבודה, תעשייה, מסחר, חינוך, דת וכו'.

משה קצב: הם ינהלו את חייהם בעצמם, מלבד ענייני חוץ וביטחון, שיהיו מופקדים בידי ממשלת ישראל.

משה קצב: ומי שרוצה לתת זכות הגדרה עצמית, בבקשה, בעבר הירדן אפשר, במסגרת הסדר כולל בין העם היהודי לעם הערבי, כחלק מהפשרה ההיסטורית בין שני העמים, אפשר לתת זכות הגדרה עצמית לערביי עבר הירדן.

משה קצב: ואם הם יחליטו, תקום שם, בעבר הירדן, המדינה הפלשתינית.

אסתר סלמוביץ: תודה לחבר הכנסת משה קצב.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את אחרון הדוברים, כבוד השר אברהם שוחט.

אסתר סלמוביץ: הוא איננו.

אסתר סלמוביץ: אם כן, אני מזמינה את כבוד שר החוץ לסכם את הדיון.

שמעון פרס: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, העם נושם לרווחה כשהוא רואה את חיילי צבא-הגנה לישראל מפנים את רצועת-עזה ושוב לא יצטרכו להתעמת עם ילדים פלשתינים, במציאות היסטורית שאיש לא יכול לעצור אותה.

שמעון פרס: חבר הכנסת בנימין נתניהו אמר שאנחנו עושים שלום של הוזים.

שמעון פרס: עדיף שלום של הוזים על פני מילוליזם של עיוורים.

שמעון פרס: אני שמעתי את חבר הכנסת שמיר עושה חשבון היסטורי, נאחז בכנפיו של מנחם בגין, שם עצמו פרשן עליון של תורתו של בגין.

שמעון פרס: אם כי אני לא מבין, אם אתה פרשן כל כך טוב, מדוע לא תמכת בהסכמי קמפ-דייוויד?

שמעון פרס: מדוע נמנעת?

שמעון פרס: מי שמך לפרשן-על?

שמעון פרס: אני חושב שאתה בכלל לא הבנת מה שבגין הציע.

יצחק שמיר: ומי שמך לפרשן?

שמעון פרס: אני מדבר בשמי, לא בשם בגין.

שמעון פרס: איך אתה יכול לפרש את בגין כאשר לא תמכת בו?

שמעון פרס: מי שמך פרשן כזה בכלל?

שמעון פרס: אתה לא הבנת מה שהוא הציע.

שמעון פרס: אתה גם לא מבין היום.

משה קצב: ומי שמך לפרשן של שמיר?

שמעון פרס: ובכן, אני רוצה להגיד לחברי הליכוד עם כל האכזריות.

שמעון פרס: אתם מאשימים אותנו שאנחנו מקימים מדינה פלשתינית.

שמעון פרס: מה שקם תחתיכם – – –

משה נסים: אנחנו לא מאשימים, זו עובדה.

שמעון פרס: אם אתה אומר שזו עובדה, זה לא נס, זה לא נסים, אלא עובדות, באמת?

משה נסים: זו עובדה ממש.

שמעון פרס: באמת?

שמעון פרס: ובכן, אני רוצה להגיד לכם שאתם הקמתם דבר יותר חמור ממדינה פלשתינית.

שמעון פרס: אתם הקמתם עם פלשתיני בפועל ובהגדרה.

משה נסים: באמת?

משה נסים: אנחנו הקמנו?

שמעון פרס: מר שמיר אומר שיקומו אלפי אלוני-מורה ומאות אלפי אלוני-מורה.

שמעון פרס: איפה, ברצועת-עזה?

יצחק שמיר: מי אמר אלפי ומאות אלפי?

יצחק שמיר: אמרתי הרבה, וגם ברצועת-עזה.

שמעון פרס: אתה ציטטת את מר בגין.

שמעון פרס: אמרת מה ההבדל בין האוטונומיה של בגין לבין האוטונומיה שלנו.

שמעון פרס: בין האוטונומיה שלנו לבין האוטונומיה של בגין, אלפי אלוני-מורה יפרחו.

שמעון פרס: בג'באליה?

שמעון פרס: בעזה?

שמעון פרס: בח'אן-יונס?

יצחק שמיר: אמרתי הרבה.

יצחק שמיר: לא אמרתי בעזה.

רחבעם זאבי: מי הקים את עופרה?

רחבעם זאבי: מי הקים את עופרה?

שמעון פרס: מה אתה מדבר?

שמעון פרס: ראית את המפה?

שמעון פרס: היית שם פעם?

שמעון פרס: אלפי אלוני-מורה הוא יקים ברצועת-עזה.

יצחק שמיר: למה אתה משקר?

יצחק שמיר: אני אמרתי הרבה.

יצחק שמיר: תעיין בפרוטוקול.

יצחק שמיר: לא אמרתי אלפי.

שמעון פרס: אני לא משקר, אדוני.

שמעון פרס: אני מלא הערכה אליך.

שמעון פרס: אתה הכרת באש"ף, אתה ישבת עם אש"ף, אתה ישבת עם שאפי, אתה עשית את ועידת מדריד.

שמעון פרס: באמת, מה אתה רוצה?

שמעון פרס: אני מלא הערכה אליך.

משה קצב: – – –

יצחק שמיר: אתה חושב שאם אתה חוזר בכל פעם על אותו דבר זה חדל להיות שקר?

שמעון פרס: אין לך אומץ לב.

שמעון פרס: אתה אומר דבר אחד ועושה דבר אחר.

שמעון פרס: שום דבר לא חדל.

שמעון פרס: כמו שאמרתם בימי החלוקה ב-1948, שזה סוף העולם, וזו היתה ראשית מדינת ישראל.

שמעון פרס: הוא יקים אלפי אלוני-מורה ברצועת-עזה.

יצחק שמיר: הרבה אלוני-מורה.

יצחק שמיר: מי אמר אלפי?

שמעון פרס: ובכן, אדוני, אתה הקמת עם פלשתיני ברצועת-עזה.

יצחק שמיר: אני הקמתי?

שמעון פרס: לפני 27 שנים היו ברצועת-עזה 300,000 תושבים, והיום יש 800,000 תושבים.

נעמי בלומנטל: ואתה לא רוצה – – –

שמעון פרס: ולא זו בלבד, אלא במשך שנות שלטונכם, גם שנות שלטוננו, עברו בבתי-סוהר 120,000 איש.

שמעון פרס: בית-סוהר זה בית-ספר ללאומיות.

שמעון פרס: 20,000 איש נפצעו.

שמעון פרס: לא יעזור שום דבר.

שמעון פרס: אתם לא יכולים ללכת רק עם העיניים למטה ועם הפה למעלה.

שמעון פרס: 120,000 איש עברו את בתי-הסוהר.

שמעון פרס: למה הושבת אותם?

שמעון פרס: אני לא רוצה להיות סוהר שלהם.

שמעון פרס: אני לא רוצה.

שמעון פרס: אני כל הזמן חושב שזו שגיאה.

יצחק שמיר: צריך לבדוק את המספרים שלך.

רחבעם זאבי: תשלח אותם לארצות ערב.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת זאבי, אני מבקשת ממך להפסיק.

שמעון פרס: ולא זו בלבד.

שמעון פרס: מר שמיר אמר שלא צריך לספח את יהודה ושומרון – – –

עוזי לנדאו: יש לך הרי גם אסירים פליליים, תשחרר אותם.

עוזי לנדאו: תשחרר את שיח' יאסין.

שמעון פרס: מר עוזי לנדאו, אתה השווית אותנו לצ'מברליין.

שמעון פרס: אני מבין שאתה דומה לצ'רצ'יל.

שמעון פרס: עוזי וינסטון צ'רצ'יל, הגדול, הכביר, והוא עומד מול היטלר.

שמעון פרס: ערפאת והיטלר, ואתה וצ'רצ'יל.

שמעון פרס: עוד לא היתה קריקטורה כזאת.

שמעון פרס: אתה דומה לצ'רצ'יל כמו שהוא דומה להיטלר, כמו שאנחנו דומים לצ'מברליין.

שמעון פרס: איזה דבר אומלל, פטפטני, קשקשני.

עוזי לנדאו: "מון שמעון".

עוזי לנדאו: לנו יש גם מינכן, גם צ'מברליין, גם הליפאקס בממשלה הזאת.

עוזי לנדאו: יש לנו כל הספקטרום של הנכנעים ושל הבורחים.

עוזי לנדאו: אולי תאמר משהו על שיח' יאסין, שהצעת לשחרר אותו?

רחבעם זאבי: – – –

שמעון פרס: אני רוצה לחזור ולומר, שבקמפ-דייוויד, שבו ויתרתם עד לגרגיר החול האחרון – – –

עוזי לנדאו: לפי הקריטריונים שלך, אתה היית מציע לשחרר גם את אייכמן מבית-הכלא.

שמעון פרס: בקמפ-דייוויד אתם הכרתם ב-"אתם הכרתם בקיומו של עם פלשתיני.

עוזי לנדאו: אתה לא יודע בכלל מה אתה מדבר.

עוזי לנדאו: תלמד לקרוא באנגלית ותראה כיצד הוא כתוב, בשביל לדעת שמדובר על אנשים ולא על עם.

עוזי לנדאו: אתה מוסיף ומנסה להוליך שולל.

עוזי לנדאו: אילו ידעת לקרוא אנגלית, היית רואה שכתוב "PALESTINIAN PEOPLE", ב-P קטנה, וכתוב שם עוד "THEIR RIGHTS" ולא

שמעון פרס: אתה עוד מדבר, עוזי וינסטון צ'רצ'יל?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת לנדאו.

שמעון פרס: ובכן, שם בעזה הוקם עם פלשתיני.

שמעון פרס: ובעזה יש ישות פלשתינית.

עוזי לנדאו: אין לך מושג על מה אתה מדבר.

עוזי לנדאו: אתה מרמה ומוליך שולל.

עוזי לנדאו: אתה מסכם דיון שבכלל לא היית בו.

עוזי לנדאו: שולחים את שר החוץ לסכם דיון כשהוא בכלל לא ישב כאן.

עוזי לנדאו: זה בור סוד שלא – – –

שמעון פרס: גברתי היושבת-ראש, אפשר לבקש ממך להפסיק אותו, את הצעקן הזה?

אסתר סלמוביץ: כן.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת לנדאו, חבר הכנסת לנדאו.

שמעון פרס: שם אתם הקמתם, ואי-אפשר לברוח מזה.

שמעון פרס: הבעיה איננה מדינה, הבעיה היא עם.

שמעון פרס: במשך 27 שנים זה גדל פי שלושה.

עוזי לנדאו: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עוזי לנדאו, אי-אפשר להפריע כל הזמן.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת להפסיק.

עבד-אלוהב דראושה: למה את לא קוראת אותו לסדר כפי שקראת לי?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דראושה, אתה יודע שלא היית בסדר.

אסתר סלמוביץ: מה הוויכוח עכשיו?

אסתר סלמוביץ: תן לי לנהל את זה.

שמעון פרס: יש כאן שלושה חברי כנסת מהליכוד שבאים ולא נותנים לדבר.

שמעון פרס: זה פרלמנט, ולא יעלה על הדעת שהאדון עוזי לנדאו ועוד שניים יפריעו כל הזמן.

שמעון פרס: תצאו, באמת תצאו, זה הדבר הכי טוב.

שמעון פרס: ובכן, כשמקימים עם צריך לתת פתרון.

שמעון פרס: ואני רוצה להבין, מה זה אוטונומיה, חבר הכנסת משה קצב הסביר.

שמעון פרס: זה הכול מינוס ביטחון, מינוס יחסי חוץ.

יוסף בא-גד: אתה מוכר – – – צ'מברליין מכר את צ'כיה – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בא-גד, חבר הכנסת בא-גד, אתה תפסיק את זה עכשיו.

בנימין טמקין: אולי תשלחי אותו – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טמקין.

שמעון פרס: אוטונומיה זו אותה מדינה מינוס יחסי חוץ ויחסי ביטחון.

שמעון פרס: כך הוא אמר.

שמעון פרס: במשא-ומתן הזה הממשלה הנוכחית הקפידה בענייני ביטחון והתחשבה במציאות אזרחית חדשה.

שמעון פרס: אילו חיכינו עוד 20 שנה, היו ברצועת-עזה 1,600,000 איש.

רחבעם זאבי: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת זאבי, חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: הוא לא אומר אמת.

שמעון פרס: היו יותר עוני, יותר צפיפות, יותר שנאה.

שמעון פרס: אנחנו קיבלנו החלטה אמיתית לטובת המדינה, לטובת ביטחונה, לטובת עתידה, ולא יעזור שום דבר.

עוזי לנדאו: אתם החלטתם לטובת אש"ף.

שמעון פרס: והעם נושם לרווחה ומבין שיש לכם רק מלל.

רחבעם זאבי: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת זאבי, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

שמעון פרס: מלל ומלל, חבר הכנסת נתניהו, איזו דרך אחרת יש לך?

שמעון פרס: אתה אומר שתעשה אוטונומיה?

שמעון פרס: עם מי?

שמעון פרס: מי יעשה אתך אוטונומיה שאתה רוצה כמוה?

עוזי לנדאו: מי עושה אתך אוטונומיה?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עוזי לנדאו.

שמעון פרס: אוטונומיה עם סיפוח, אוטונומיה של נתניהו עם סיפוח של שמיר.

שמעון פרס: איזה סלט יוצא מן הכלל.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת מכולם לשבת.

רון נחמן: תתחיל לרדת למציאות.

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת, אני מבקשת מכולם לשבת.

עוזי לנדאו: אתה יכול לעמוד בסופרמרקט למכירה כללית.

עוזי לנדאו: עושים אותו שר חוץ.

שמעון פרס: ובכן, גברתי, אפשר לבקש שקט?

שמעון פרס: לא ייתכן שיבוא חבר הכנסת עוזי לנדאו ולא ייתן לי להוציא משפט מהפה.

שמעון פרס: אני מבקש רשות לדבר.

עוזי לנדאו: אתה התחלת לדבר אתי על – – –

אסתר סלמוביץ: אדוני השר, אדוני השר, אתה מאפשר לי לעשות סדר במשך שתי דקות?

שמעון פרס: כן, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אז תעשה רגע הפסקה.

עוזי לנדאו: – – –

רון נחמן: – – –

שמעון פרס: וינסטון צ'רצ'יל, וינסטון צ'רצ'יל הגדול.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת, חבר הכנסת רון נחמן.

אסתר סלמוביץ: כבוד השר, אתה מאפשר לי שתי דקות לעשות פה סדר?

שמעון פרס: כן, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: תודה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רון נחמן, לשבת.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת בלומנטל, לשבת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת משה נסים, לשבת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת שמאי, לשבת.

אסתר סלמוביץ: לשבת או לצאת, או לצאת או לשבת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת סילבן שלום, לשבת.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת להפסיק את ההתגודדות שם בפינה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אלכס גולדפרב, לשבת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת גונן שגב, או לצאת או לשבת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בני טמקין, אני מבקשת – אה, סליחה, אתה יושב.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת זיסמן, אני מבקשת לשבת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן.

שמעון פרס: יוסי שריד.

אסתר סלמוביץ: כולם לשבת.

אסתר סלמוביץ: כבוד השר שריד.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת מכולם לשבת.

אסתר סלמוביץ: עוד דקה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רענן כהן, לשבת.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת מכולם לשבת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת עמיר פרץ, לשבת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דראושה, או לשבת או לצאת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אביטל, חבר הכנסת אביטל.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת לסגור את הדלתות, אני מבקשת לסגור את הדלתות, וכולם לשבת.

אסתר סלמוביץ: אדוני השר, בבקשה.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד בעברית בהירה, שבענייני טרור אין פשרות במאבקנו עם הפלשתינים ועם הישות הפלשתינית, אבל סבל פלשתיני אינו בהכרח תענוג ישראלי.

שמעון פרס: אני לא רואה שום סיבה לקום ולהגיד ל-800,000 תושבים ברצועת-עזה: פספורטים ישראליים לא ניתן לכם, פספורטים משלכם לא יהיו לכם.

שמעון פרס: מדוע?

שמעון פרס: – שמא זה ייראה בעיני כמה מתנחלים ככניעה.

שמעון פרס: למה?

שמעון פרס: בפספורטים הורגים אנשים?

שמעון פרס: אולי בהעדר פספורטים יוצרים זעם ושנאה הפוגעת באנשים.

שמעון פרס: מה הבושה?

שמעון פרס: מדוע מותר לקנות כרטיס באוטובוס ולנסוע, ומדוע אסור דרכון ואסור לנסוע גם מעבר לגבול?

שמעון פרס: מפני שזה נראה לכם כך?

רחבעם זאבי: מדוע כתבת את זה באותיות קטנות?

שמעון פרס: מדוע אסור לשלוח בול לארץ – – –

קריאה: – – –

שבח וייס: אל תצעקו שם.

שבח וייס: אל תצעק.

שמעון פרס: אנחנו לחמנו על זכות יהודי ברית-המועצות לעמוד בקשר עם בני עמם.

שמעון פרס: מדוע אסור לפלשתינים לעמוד בקשר עם בני עמם, עם ארצות שיש לנו או אין לנו אתן יחסים?

שמעון פרס: מה יש, מפני שבדמיונכם זו מדינה?

שמעון פרס: – זו לא מדינה.

שמעון פרס: הביטחון בידינו, יחסי החוץ בידינו.

שמעון פרס: כל היתר בידם, שינהלו, שייהנו, שיתקדמו, אין לבי צר.

יוסף בא-גד: – – –

שמעון פרס: מדוע אסור לאדם שחי ברצועת-עזה שיהיה לו פספורט?

שמעון פרס: מה הפשע, מה החטא?

שמעון פרס: רק עולם של דגלים וסמלים?

שמעון פרס: הסבל שלהם איננו העונג שלנו.

שמעון פרס: כאן נשמע איזה לעג על העניין המוסרי.

שמעון פרס: אין דבר חכם מלהיות מוסרי.

שמעון פרס: עמים אימפריאליסטיים – לפי דעתי, אילו היה בא היום דישראלי, יהודי חכם, למלכה ויקטוריה והיה מציע לה מחדש להקים את האימפריה הבריטית, היא היתה אומרת לו: אדוני, תודה רבה, פעם אחת זה מספיק.

שמעון פרס: אנחנו לא מחפשים אימפריות ולא רוצים לעשות אחרים לקולוניות.

שמעון פרס: ומה, מר שמיר נביא כזה גדול?

שמעון פרס: ב-1948 אתה הבנת מה שקורה?

רחבעם זאבי: – – –

שמעון פרס: ב-1977 הבנת מה שקורה?

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אל תצעק.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, תפסיק.

שמעון פרס: ב-1977 לא תמכת בהסכם קמפ-דייוויד.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר.

שמעון פרס: אל תציע לנו נבואות.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: ודאי שאני אקרא.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: הוא לא חייב לענות לך.

שמעון פרס: אני מעריך את זה שישבת עם שאפי, זה כן.

שמעון פרס: זה שישבת עם – – –

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

שמעון פרס: רבותי, הבעיה בתוכנית הזאת איננה הפרטים, אם כי הקפדנו על כל פרט.

שמעון פרס: הבעיה היא הכרעה היסטורית אמיצה, אמיתית, יורדת לחדרי הלב של עמים.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד: ערפאת היסס לחתום על המפה.

שמעון פרס: במצב הנוכחי אי-אפשר לעשות מפות אמיתיות וקבועות, ואני גם רוצה להגיד שכל התיאור של האוטונומיה – – –

שבח וייס: רבותי, אני מבקש שקט.

שמעון פרס: למה אתה מפריע, חבר הכנסת רענן כהן?

שבח וייס: אתם מדברים כל הזמן.

מיכאל איתן: כבר נמאס להם לשמוע אותו.

שבח וייס: זה לא נכון, ואל תעזור לי.

– – –

שמעון פרס: הבעיה המרכזית היום איננה מפות, ואני רוצה להגיד לזכותו של מר בגין, בניגוד לדעתו ולפרשנותו של שמיר.

שמעון פרס: בגין הבין שלושה דברים: א.

שמעון פרס: צריך – – –

יצחק שמיר: אתה פרשן של בגין?

שמעון פרס: כן, טוב יותר ממך.

שבח וייס: תסגרו את הדלתות, רבותי הסדרנים.

שבח וייס: ביקשתי לסגור את הדלתות.

שמעון פרס: אני הייתי בעד קמפ-דייוויד, אתה היית נגד.

שמעון פרס: אני תמכתי בבגין, לא אתה.

שמעון פרס: אתה נמנעת בכלל.

שמעון פרס: אני הייתי בעד בגין, לא הוא.

שמעון פרס: בגין הבין שלושה דברים – – –

עוזי לנדאו: אין דבר שלא היית בעדו ושלא היית נגדו.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא אותך לסדר.

שמעון פרס: וינסטון צ'רצ'יל, חזרת?

שמעון פרס: צ'רצ'יל הגדול, חזרת להפריע?

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: אני קראתי אותך לסדר פעם אחת.

עוזי לנדאו: אני מקשיב יפה.

שמעון פרס: הוא בא להפריע כל הזמן.

שמעון פרס: זה לא ייתכן שחבר הכנסת עוזי לנדאו, פעם אחרי פעם, יושב ורק מפריע.

שמעון פרס: זה פרלמנט.

שמעון פרס: אתה לא רוצה לשמוע?

שמעון פרס: צא.

שמעון פרס: אתה לא יכול לשבת כל הזמן ולהפריע.

עוזי לנדאו: אתה מתחיל להגיד לי מה לעשות ומה לא לעשות?

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

עוזי לנדאו: תגיד לכבוד שר החוץ – – –

שבח וייס: מספיק, אני מבקש ממך.

שבח וייס: גם בבוקר שלוש פעמים – – –

שמעון פרס: בגין הבין שלושה דברים.

קריאות: – – –

שבח וייס: רבותי, אי-אפשר שכל נאום יהיה מלווה בהפרעות.

משה קצב: אבל הוא מתגרה כל הזמן.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, מספיק.

שבח וייס: אנחנו צריכים לסיים.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: מספיק.

שמעון פרס: אני לא מתגרה, אני מתווכח.

משה קצב: אתה תקרא לו לסדר.

שבח וייס: לא, אני לא קורא לסדר נואם, אני קורא לסדר מפריעים.

משה קצב: – – –

דב שילנסקי: – – –

שמעון פרס: בגין הבין שלושה דברים.

שמעון פרס: דבר ראשון, שצריך להכיר בקיומו של עם פלשתיני: "THE LEGITIMATE RIGHTS OF THE PALESTINIAN PEOPLE".

דב שילנסקי: – – –

שבח וייס: אתה היית יושב-ראש הכנסת, אל תפריע.

שמעון פרס: דבר שני, הוא הבין שצריך להתייחס לתושבים, ולא לשטחים.

שמעון פרס: הוא אמר: אוטונומיה "FOR THE PEOPLE", וכאן הליכוד מתעלם מאנשים, רק לא מהשטחים.

שבח וייס: למה אתם מדברים כל הזמן?

שמעון פרס: שלישית, הוא הבין שאוטונומיה היא דבר זמני, ומי שראה מה שבגין החליט לגבי סיני יכול לדמיין לעצמו מה היה עושה גם במקומות אחרים.

שמעון פרס: ועכשיו יש סילוף טוטלי.

שבח וייס: חבר הכנסת זיסמן, לא יפה.

שמעון פרס: אנחנו קיבלנו החלטה להפסיק את הסכסוך בין העמים.

שמעון פרס: אין נבואה בשום צד, אבל יש כללים דמוגרפיים, ובעוד 20 שנה יהיו ברצועת-עזה 1.6 מיליון פלשתינים רעבים, מובטלים, אחוזי שנאה, עסוקים בסכינים.

שאול יהלום: וככה הם לא יהיו?

רון נחמן: ומה אתה עושה ליהודי ברית-המועצות?

שמעון פרס: אין לנו שום עניין שהחיילים שלנו – – –

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

שבח וייס: בפעם השלישית אני אצטרך להוציא אותך.

שמעון פרס: אין לנו שום עניין שהחיילים שלנו – – –

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא לך לסדר בפעם השנייה.

שמעון פרס: – – – שהחיילים שלנו יהיו מטרה למקלות שלהם, לסכינים שלהם.

רון נחמן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, מה שראש הממשלה הביא הבוקר לכנסת זו תוכנית חכמה, אחראית, היסטורית ומוסרית.

מה זה חכמה?

שמעון פרס: אנחנו לא פוגעים בשום מתנחל ישראלי.

רון נחמן: שקר.

שמעון פרס: אף-על-פי – – –

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה, חבר הכנסת רון נחמן.

שאול יהלום: אתם חונקים אותם.

שבח וייס: חבר הכנסת שאול יהלום, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

שמעון פרס: הוצאנו את ירושלים מחוץ לדיון.

שמעון פרס: שמענו בשתי אוזניים כל עצה מקצועית שבאה מצה"ל להבטיח את ביטחון המקום.

עוזי לנדאו: לא הבנתם כלום.

אברהם הירשזון: אוזניים להם ולא ישמעו.

שמעון פרס: להבטיח את ביטחון המקום, את ביטחון ההתנחלויות, את ביטחון המתנחלים, את ביטחון הישראלים.

שמעון פרס: כן, נהגנו בכבוד גם בעם אחר.

שמעון פרס: פלשתינים אינם זבובים ואינם חיות, הם בני אדם.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, מתי נגמרת הקסטה?

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית ואתה עוזב את האולם עד ההצבעה.

שבח וייס: אי-אפשר כך.

עוזי לנדאו: הוא השמיע אותה כמה פעמים.

שבח וייס: באופן שיטתי אתה עושה כך.

שבח וייס: אל תתווכח עכשיו, צא.

שבח וייס: באמת, מה אתך, עוזי.

שמעון פרס: לפי השקפת העם היהודי כל העמים נולדו כבני אדם.

שמעון פרס: לא יעזור שום דבר.

שבח וייס: למה אתם מדברים, סיעת מפלגת העבודה?

שמעון פרס: הם אנשים, הם עם, הם גדלים, ועלינו לתת תשובה אמיצה, להסתכל בפני המציאות.

שמעון פרס: אין טעם כל פעם שיש גידול במספר התושבים בעזה להגדיל את מספר החיילים הישראלים שילכו להתעמת אתם.

שמעון פרס: אנחנו לא רוצים להיות לא הסוהרים שלהם, לא השוטרים שלהם, לא המנהיגים שלהם, לא השופטים שלהם.

שמעון פרס: הם יבחרו את מנהיגיהם, הם ימנו את שוטריהם, הם ימנו את הסוהרים שלהם.

שמעון פרס: אנחנו נסתכל בפני ההיסטוריה, אנחנו נסתכל בפני המורשת היהודית, לא במלל הריק, המזויף, המיושן.

שמעון פרס: אתם אומרים שאנחנו חולמים, אתם נרדמתם הרבה עשרות שנים אחורה.

שמעון פרס: עכשיו יש הכרעה.

ההיסטוריה תסתכל עליך.

דוד מנע: חתמנו שלום עם מצרים.

שמעון פרס: 84% מבני העם הישראלי בארץ תומכים בהסכם הזה.

שמעון פרס: אתם מיעוט מבוטל, עסקני.

בוא לבחון את זה.

שמעון פרס: רוב האמהות, רוב החיילים נושמים לרווחה, ואנחנו נמשיך לעשות את זה.

שמעון פרס: לא ניבהל מהמלל הריק, לא ניבהל מהססמאות שאבד עליהן כלח, ואנחנו נמשיך לאפשר לבני העם הפלשתיני, שאתם הכרתם בו כעם, ואנחנו מתייחסים אליהם כאל בני אדם, מה שהם, חוץ מדבר אחד – בטרור נילחם.

שמעון פרס: אנחנו נמשיך להוביל את מדינת ישראל לעבר השלום, גם להילחם בטרור אי-אפשר רק בסכינים ורק ברובים ורק בתותחים.

שמעון פרס: גם שם צריך תבונה.

שמעון פרס: מר ביבי נתניהו יש לו דרך אחרת.

שמעון פרס: רק אתה הולך בה.

שמעון פרס: אין לה שותף, אין לה סיכוי.

לך יש שותף בערפאת.

תלך אתו אצבע באצבע, השותף שלך.

שמעון פרס: אתה, יש לך השותפים הטובים.

שמעון פרס: אתה רוצה את "חמאס"?

שמעון פרס: קח את "חמאס".

לא, לך.

אתה תלך גם עם "חמאס".

שמעון פרס: אתה לא רוצה אף פלשתיני.

שמעון פרס: מה אתה רוצה, בן-אלישר?

שמעון פרס: עם מי אתה רוצה ללכת?

שמעון פרס: עם מי?

שמעון פרס: עם "חמאס"?

שמעון פרס: תגיד לי עם מי אתה רוצה ללכת.

לפני שנתיים לא רציתם ללכת עם ערפאת.

שמעון פרס: רק עם רובה?

שמעון פרס: רק עם תותח?

שמעון פרס: רק עם נשק?

שמעון פרס: רק עם שנאה?

שמעון פרס: עם מי אתה רוצה ללכת?

רון נחמן: – – –

לימור לבנת: תלך עם עלה זית ותחטוף סכין בגב.

שמעון פרס: עם מי אתה רוצה ללכת?

שמעון פרס: יש לך שותף?

שמעון פרס: שום שותף.

שמעון פרס: יש לך דעה קדומה, זה הכול.

רון נחמן: תתחיל לבוא ללוויות, שיראו אותך.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, חבר הכנסת בן-אלישר, חברת הכנסת לימור לבנת, מספיק.

רון נחמן: שיבוא פעם ללוויה.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, מספיק, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

שבח וייס: תעזוב את האולם.

שבח וייס: ביקשתי ממך לעזוב את האולם.

שמעון פרס: מעולם לא התייצבה בפני הכנסת ממשלה משוכנעת יותר בדרכה ההיסטורית, לא רק בפרטים הטכניים, עם החלטה בהירה ואמיצה לטובת העם היהודי, לפי המורשת שלו, לפי הצרכים שלו, לפי השיקולים המוסריים שלו, לפי החישובים הפוליטיים שלו.

סילבן שלום: אתם מיעוט.

משה קצב: אין לכם רוב.

שמעון פרס: לנו יש רוב אדיר בעם, לכם אין אחיזה בעם.

שמעון פרס: אתם מגייסים מתנחלים, חבר'ה עם המתנחלים.

שמעון פרס: ראינו כמה פעם – למפקדים שלכם, להפגנות שלכם.

יוסף בא-גד: – – –

שמעון פרס: נגמרה התמיכה.

דראושה הרוב שלך.

לימור לבנת: – – –

שבח וייס: לא להפריע, אנחנו מסיימים.

שבח וייס: חברת הכנסת לימור לבנת, אני קורא אותך לסדר.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, אנחנו מביאים לכנסת הכרעה היסטורית גלויה, ברורה, אמיצה, שהיא הדרך הנכונה – –

לימור לבנת: אסון לישראל.

שמעון פרס: – – לעם היהודי בדרכו ההיסטורית והיא הדרך הפוליטית הנכונה למדינת ישראל בעתידה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לשר החוץ.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להודעות סיכום.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אתה הבטחת לי מענה על פנייתי מתחילת הדיון באשר לחומר שהומצא והונח בפנינו.

מיכאל איתן: אני מצפה שתמלא את הבטחתך.

שבח וייס: אני אענה לך מייד.

שבח וייס: יש סיעות שעדיין לא הגישו הצעות סיכום.

שבח וייס: זו לא חובה.

שבח וייס: רבותי, היתה טענה בבוקר והתחייבתי להשיב עליה, בקשר לאי-התאמה או אי-דיוקים בתרגום.

שבח וייס: אתם יודעים שהאישור בכנסת איננו אישור חוקתי, הוא אישור ציבורי.

שמעון שטרית: אני חולק עליך, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: הניסוח האנגלי היה קל יותר כי הוא נעשה במשך שבועות.

שבח וייס: אני ביקשתי מאוד שיהיה תרגום עברי שנוכל לקיים את הדיון, ואתם ביקשתם.

שבח וייס: יש פה ושם שיבוש או אי-התאמה, לדעתי זה לא צריך להשפיע על צורת ההצבעה.

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: אין יותר דיונים.

שבח וייס: אני עובר להצעות סיכום.

מיכאל איתן: מה התשובה?

שבח וייס: התשובה היא שאנחנו יכולים לקיים הצבעה גם במצב הנוכחי.

מיכאל איתן: יורשה לי.

שבח וייס: לא, אין פולמוס, אתה יכול להביא את זה לוועדת הפירושים.

שבח וייס: אתה אחרון וזהו.

שבח וייס: דקה.

קריאה: הוא משתלט.

שבח וייס: הוא לא משתלט.

שבח וייס: הוא גם לא הפריע היום כמו שאתם הפרעתם היום.

מיכאל איתן: אני מקבל פרס על התנהגות טובה, אני מבין?

שבח וייס: כן.

שבח וייס: קצר.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אנחנו מתייחסים אל עצמנו בצורה מכובדת ואנחנו מבקשים שכאשר הממשלה מניחה מסמכים על שולחננו, המסמכים יהיו הוגנים, מלאים, והיא תעשה את כל אשר ברשותה על מנת שהמידע המלא יהיה בידינו.

מיכאל איתן: והנה, מה קרה הפעם?

שבח וייס: שמעתי בבוקר.

שבח וייס: הסברת בבוקר, חבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: כולנו יודעים שיש התניות על המפות ומונעים מאתנו לדעת מהן ההתניות.

מיכאל איתן: אנחנו לא רואים למה אנחנו צריכים להתייחס, על מה אנחנו מצביעים, ואם כבר הממשלה טרחה והציגה והביאה את ההסכם באנגלית, גם המפות הן באנגלית, וגם ההערות שנרשמו עליהן ניתנות להצגה בפני חברי הכנסת.

מיכאל איתן: קשה לי מאוד להבין מדוע הממשלה מסרבת, למרות בקשות חוזרות ונשנות, להציג בפני הכנסת את מלוא המידע.

מיכאל איתן: והרי התניה על הסכם היא רלבנטית מאוד להסכם עצמו.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים לדעת איזו התניה ישנה.

שבח וייס: הבנתי.

שבח וייס: אל תפריעו, רבותי, הוא כבר גומר.

מיכאל איתן: אני מסיים.

מיכאל איתן: השאלה היא מדוע אנחנו – – –

שבח וייס: הבנתי את השאלה.

מיכאל איתן: אני מבקש לקבל תשובה.

מיכאל איתן: מדוע אנחנו לא מקבלים את המסמך המצוי בידיה של הממשלה?

שבח וייס: הדיון נגמר.

שבח וייס: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להודעות סיכום.

עובדיה עלי: מה התשובה?

עובדיה עלי: עם כל הכבוד, יש כאן שאלה רצינית.

שבח וייס: אני נותן תשובה.

שבח וייס: התשובה יכולה שלא לספק אותך, אבל אני עונה.

שבח וייס: אמרתי לחבר הכנסת איתן קודם, ואני עונה עוד הפעם.

שבח וייס: לדעת הממשלה שני ההסכמים, המקור האנגלי במקרה זה והתרגום העברי, הם ההסכמים.

שבח וייס: אם אתם סבורים אחרת, זה – – –

יהושע מצא: איפה המפה עם החתימה?

יוסף בא-גד: אין מפות.

שבח וייס: המפות צורפו להסכם והונחו בצילום על השולחן שלכם.

זאב בנימין בגין: איפה ההסתייגות – – –

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

שבח וייס: אני מעוניין שתשיב.

שבח וייס: ראש הממשלה יעלה וישיב, ונדמה לי שהוא היה עד קרוב לחתימה.

יהושע מצא: שישיב איפה המפה עם החתימה של ערפאת.

שבח וייס: הוא ישיב מה שהוא מבין שהוא צריך להשיב.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, כנראה חברי הכנסת שהציגו את השאלה פשוט לא הספיקו לעיין בחומר.

קריאה: אז בואו נדחה את זה.

יצחק רבין: לא.

יצחק רבין: לא אנחנו תבענו את הדיון היום.

קריאה: תנו לנו זמן לעיין בזה.

יצחק רבין: לא אנחנו ביקשנו זאת.

יצחק רבין: זאת החלטת היושב-ראש, לפי תביעת הליכוד.

יצחק רבין: בדף האחרון במסמך האנגלי, שהוא מ-8 במאי, כלומר ארבעה ימים לאחר החתימה בקהיר אני כותב את המכתב שהוא לכאורה היה ההתניה, והוא מופיע פה, והוא בעצם חזרה על מה שכתוב בהסכם עצמו.

יצחק רבין: אני מפנה את מי שיודע לקרוא אנגלית, ואני מניח שזה מופיע גם בתרגום העברי, לדף האחרון בנייר הכחול.

יצחק רבין: אם תשימו לב, בקהיר נחתם ההסכם ב-4.

יצחק רבין: מי שראה את המפה, והמפה מונחת בידינו, עם החתימה של היושב-ראש ערפאת, הוא מותנה במכתב, וזהו המכתב שסוכם בקהיר שאני אשלח.

יצחק רבין: אין בו החידוש – – –

מיכאל איתן: איפה המפה עם החתימה?

יצחק רבין: אם אתה רוצה לראות את המפה עם החתימה, היא מאורגנת במפה.

יצחק רבין: יש חתימה.

יצחק רבין: אחרת לא היית שואל מה היתה ההתניה, אלמלא היתה חתימה.

מיכאל איתן: איפה החתימה?

חיים קופמן: המפות בלי חתימות.

שבח וייס: ראש הממשלה שמע את השאלות שלכם.

יצחק רבין: תסלח לי.

יצחק רבין: ערפאת חתם על המפות, והוסיף שזה מותנה במכתב.

יצחק רבין: זהו המכתב.

מיכאל איתן: איפה זה?

מיכאל איתן: איפה המפה?

צחי הנגבי: למה עיתונאים יכולים לקבל את זה, וחברי הכנסת לא?

לימור לבנת: – – –

שבח וייס: למה הצעקות, חברת הכנסת לבנת?

יצחק רבין: אם למישהו יש ספק שזה חתום, אני מציע לו שלא להפוך את העניין לגיחוך ולליצנות.

יצחק רבין: עובדה שיש חתימה.

מיכאל איתן: תביא את זה, אז לא יהיה גיחוך.

זאב בנימין בגין: השאלה היא לא החתימה, אלא ההסתייגות של ערפאת.

יצחק רבין: אז אני מסביר לך.

שבח וייס: תקשיבו לתשובה.

שבח וייס: אפילו אני הבנתי אותה.

יהושע מצא: רוצים לראות אותה.

שבח וייס: תודה רבה, אדוני ראש הממשלה.

שבח וייס: אני מקבל את תשובת ראש הממשלה.

שבח וייס: חברי הכנסת, הצעת סיכום של סיעת חד"ש.

שבח וייס: בבקשה.

גונן שגב: – – –

שבח וייס: אבל אני לא קיבלתי זאת, עם כל הכבוד.

שבח וייס: תגיש את זה בצורת הצעת סיכום.

שבח וייס: השיטה של הצעות לסדר לקראת סוף הדיון אינה חיונית, חבר הכנסת גונן שגב.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד לקרוא את הצעת הסיכום מטעם סיעות חד"ש ומד"ע לסיכום הדיון בהודעת ראש הממשלה בנושא הסכם קהיר.

האשם מחאמיד: 1.

האשם מחאמיד: הכנסת מקדמת בברכה את ההסכם שהושג בקהיר בדבר יישומו של הסכם "עזה ויריחו תחילה", ואת העברתו המעשית של השלטון העצמי באותם אזורים לידי נציגי אש"ף ומוסדותיו.

האשם מחאמיד: 2.

האשם מחאמיד: הכנסת תובעת מהממשלה לנקוט צעדים מיידיים, לרבות הבטחת פיצויים, שיובילו לפינוי כל ההתנחלויות מהשטחים שנכבשו ביוני 1967, וקודם כול ההתנחלויות הממוקמות בלב ערים פלשתיניות וברצועת-עזה.

האשם מחאמיד: 3.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לממשלה להסיר את הסגר, הגורם מצוקה קשה לרבבות משפחות פלשתיניות, הנמצאות על סף רעב, ומונע את גישת הפלשתינים לירושלים הערבית.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לממשלה להבטיח את הספקת התרופות – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: אל תפריעו בזמן קריאת הצעות סיכום.

שבח וייס: חברי הכנסת, לא צריך להפר את כל כללי המשחק.

שבח וייס: חברת הכנסת לימור לבנת, אני קורא לך לסדר בפעם השנייה.

שבח וייס: על סף ההצבעה ממש אני אצטרך להוציא אותך, זה אבסורד.

שבח וייס: למה את עושה את זה?

שבח וייס: תמשיך.

האשם מחאמיד: 3.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לממשלה להסיר את הסגר, הגורם מצוקה קשה לרבבות משפחות פלשתיניות, הנמצאות על סף רעב, ומונע את גישת הפלשתינים לירושלים הערבית.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לממשלה להבטיח את הספקת התרופות ומצרכים חיוניים אחרים לפלשתינים תושבי השטחים.

האשם מחאמיד: 4.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לממשלה לגשת מייד למשא-ומתן עם אש"ף על הסדר הקבע, שהציר המרכזי שלו הוא שלום יציב בין מדינה פלשתינית, שבירתה ירושלים המזרחית, לבין מדינת ישראל, שבירתה ירושלים המערבית.

האשם מחאמיד: 5.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לממשלה להצהיר על הסכמתה לנסיגה כוללת ומיידית מרמת-הגולן, וזאת במסגרת הסדר שלום מלא עם סוריה.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה לשאול, ואני מבקש לתת לי תשובה.

שבח וייס: האם יש עוד הצעות סיכום שלא הגשתם לי?

שבח וייס: אני מבין שיש.

שבח וייס: נא להגיש לי.

שבח וייס: למי יש עוד הצעת סיכום?

שבח וייס: אלי דיין, הגשת?

שבח וייס: הגיש.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת צחי הנגבי.

צחי הנגבי: על דעת ראשי סיעות הליכוד, המפד"ל, צומת, יעוד, מולדת ויהדות התורה אני מוסר לבית את הודעת הסיכום כדלקמן: ממשלת המיעוט של השמאל, בניגוד מפורש, תהומי, טוטלי, להתחייבויות המדיניות של ראש הממשלה ושל מפלגת העבודה, המרכיב העיקרי בקואליציה, לפני הבחירות, מנסה להקים בעצם הימים האלה בלב מדינת ישראל ממלכת טרור אש"פית – –

שבח וייס: סליחה, אתה צריך לקרוא את זה מן הכתב.

צחי הנגבי: – – "חמאסית" חמושה, שתהווה סכנה קיומית לעם ולמדינה.

צחי הנגבי: אנחנו כופרים בסמכות

צחי הנגבי: כם לכפות על העם בישראל מדיניות שלא עמדה למבחן הציבור, שאין לה רוב בעם, שלא הוצגה מעולם לבוחר – –

שבח וייס: אני מבקש לקרוא מן הכתב.

צחי הנגבי: – – שסותרת את עמדתו של הרוב המכריע של אזרחי ישראל – – –

גונן שגב: זה לא המסמך – – –

מנחם פרוש: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת פרוש, רגע אחד.

שבח וייס: חבר הכנסת צחי הנגבי, תקשיב לי.

שבח וייס: אתה תרד לרגע ותנסח את הדברים בכתב.

שבח וייס: תגיש לי את זה בכתב ותקרא בדיוק מה שיהיה כתוב, ואני צריך העתק, כמקובל לפי חוקי הכנסת.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: חברי הכנסת, הוא מגיש לי את הצעת הסיכום מחדש, ואני אאפשר לו לקרוא רק מה שכתוב.

גונן שגב: – – –

שבח וייס: תסלח לי, אני לא מפקח שלך עליו.

שבח וייס: תפקח אתה עליו.

שבח וייס: לכן הורדתי אותו מהדוכן.

שבח וייס: תיצרו אמון ביניכם.

שבח וייס: זה לא תפקידי.

תמר גוז'נסקי: איזו בושה – – –

גונן שגב: – – –

שבח וייס: אל תפנה אלי, תפנה אליו.

שבח וייס: אני ממונה על האמון ביניכם?

שבח וייס: חבר הכנסת אלי דיין, אתה תקרא בינתיים.

שבח וייס: תקרא בדיוק ככתוב.

שבח וייס: רבותי, להבא לא לעשות כדברים האלה.

שבח וייס: להגיש לי את זה בכתב קודם.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת סיכום בשם הסיעות – – –

שבח וייס: סליחה.

שבח וייס: חבר הכנסת פרוש, תסתדר עם חבר הכנסת הנגבי.

מנחם פרוש: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת פרוש, לכן הורדתי אותו מהדוכן.

שבח וייס: אם אתה רוצה, תיגש אליו.

שבח וייס: דבר אתו, לא אתי.

שבח וייס: אני לא הפרתי את האמון שלך.

שבח וייס: חבר הכנסת אלי דיין, בבקשה.

אלי דיין: הצעת סיכום בשם הסיעות העבודה ומרצ.

אלי דיין: הכנסת רושמת את הודעת הממשלה על ההסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו מיום 4 במאי 1994, כפי שנמסרה לכנסת על-ידי ראש הממשלה יצחק רבין היום, יום ד', א' בסיוון התשנ"ד, 11 במאי 1994.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש את הצעת הסיכום.

שבח וייס: אני מבקש להבא לא להפוך את הבית הזה לאנרכיה.

גונן שגב: – – –

שבח וייס: אני מבקש להגיש את ההצעה, ואני אאפשר לקרוא אותה.

שבח וייס: אם אין הצעה, נעבור להצבעה.

גונן שגב: – – –

שבח וייס: לא הבנתי.

שבח וייס: יש הצעת סיכום של סיעת יעוד או אין?

קריאה: – – –

שבח וייס: לא אתן להגיש שתי הצעות.

שבח וייס: אל תדאגו.

שבח וייס: איזה דברים אתם עושים פה.

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, בבקשה.

שבח וייס: אני רוצה לקבל את הצעת הסיכום לידי.

מנחם פרוש: – – –

שבח וייס: רבותי, בואו נעבור גם את זה.

שבח וייס: זה לא יפה.

שבח וייס: ממש אנרכיה.

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, אתה קורא את הצעת הסיכום מלה במלה.

שבח וייס: בבקשה.

מנחם פרוש: לא מעוניין בשום דבר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, תקשיב לשאלה שלי עכשיו.

יוסי שריד: – – –

שבח וייס: השר שריד, מה לעשות.

שבח וייס: עזוב.

שבח וייס: השר שריד צודק, אבל לא עכשיו.

שבח וייס: חבר הכנסת פרוש, האם אתה מסכים שהצעת הסיכום הזאת תהיה גם בשם הסיעה שלך?

מנחם פרוש: לא.

שבח וייס: אם כן, אני מבקש למחוק את שם הסיעה מהצעת הסיכום.

מנחם פרוש: – – –

שבח וייס: אני לא רוצה הסברים.

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, אל תקרא את שם הסיעה של חבר הכנסת פרוש.

צחי הנגבי: רבותי – 1.

צחי הנגבי: הכנסת מביעה את מחאתה החריפה – – –

יוסי שריד: בשם מי ההצעה?

שבח וייס: בשם מי ההצעה?

צחי הנגבי: בשם סיעות הליכוד, מפד"ל, צומת, מולדת ויעוד.

צחי הנגבי: 1.

צחי הנגבי: הכנסת מביעה את מחאתה החריפה נוכח החלטת הממשלה להניח בפני הכנסת הסכם שנחתם על-ידי ראש הממשלה, אף שסעיפיו עדיין שנויים במחלוקת, ועל כך שהוחל בביצוע ההסכם עוד קודם הדיון במליאת הכנסת.

צחי הנגבי: 2.

צחי הנגבי: הכנסת מחליטה כי ירושלים המאוחדת בריבונות ישראל איננה עומדת בשום תנאי למשא-ומתן.

צחי הנגבי: 3.

צחי הנגבי: הכנסת מוחה על החלטת הממשלה לאפשר הקמת מדינה פלשתינית ביש"ע, ומחליטה כי שוללים באופן מוחלט הקמת מדינה פלשתינית ביש"ע.

צחי הנגבי: 4.

צחי הנגבי: הכנסת שוללת את דרישת הערבים למתן האפשרות לפלשתינים, הקרויים פליטים, להתיישב ברחבי יש"ע.

צחי הנגבי: 5.

צחי הנגבי: הכנסת דורשת מהממשלה להכריז על בחירות מוקדמת ולתת לעם להביע את דעתו על מדיניות הממשלה.

צחי הנגבי: ובמחאה על כך, סיעות האופוזיציה לא תשתתפנה בהצבעה, מכיוון שאין לכם רוב בעם, ואנחנו דורשים ללכת אל העם.

קריאות: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, אני צריך לקבל את הצעת הסיכום.

קריאות: – – –

שבח וייס: אנחנו עוברים להצבעה.

שבח וייס: אבקש לעשות זאת בשקט.

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, אל תתגרו בהם.

שבח וייס: כל אחד נוהג כהבנתו.

שבח וייס: רבותי, אנחנו מקיימים הצבעה, כמובן.

שבח וייס: מי תומך בהצעת הסיכום של סיעות חד"ש ומד"ע, כפי שהוצגה לפנינו על-ידי חבר הכנסת האשם מחאמיד?

שבח וייס: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ה' מחאמיד – 4 נגד – 38 נמנעים – 9 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ה' מחאמיד לא נתקבלה.

שבח וייס: ארבעה תומכים, 38 מתנגדים, תשעה נמנעים.

שבח וייס: הצעת הסיכום לא התקבלה.

שבח וייס: אני רוצה לשאול שאלה.

שבח וייס: האם כל החתומים על הצעת הסיכום שקרא לפנינו חבר הכנסת הנגבי גם הודיעו שלא ישתתפו בהצבעה?

קריאות: – – –

שבח וייס: כדי למנוע ספק חוקתי, נעשה הצבעה גם על זה.

שבח וייס: מי תומך בהצעת הסיכום שקרא לפנינו חבר הכנסת צחי הנגבי?

שבח וייס: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת צ' הנגבי – אין נגד – 51 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת צ' הנגבי לא נתקבלה.

שבח וייס: בעד – אפס, מתנגדים – 51, נמנעים – אפס.

שבח וייס: אני קובע שגם הצעת הסיכום הזאת לא התקבלה.

שבח וייס: חברי הכנסת, מי תומך בהצעת הסיכום שקרא לפנינו חבר הכנסת אלי דיין?

שבח וייס: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת א' דיין – 52 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת א' דיין נתקבלה.

שבח וייס: 52 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שבח וייס: אני קובע שהצעת הסיכום שקרא לפנינו חבר הכנסת אלי דיין בשם סיעות העבודה ומרצ התקבלה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: הישיבה הבאה מחר, יום חמישי, ב' בסיוון התשנ"ד, 12 במאי 1994, בשעה 09:00.

שבח וייס: תמה הישיבה הזאת.