ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 300, 1995-01-17 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת.

שבח וייס: יום שלישי, ט"ז בשבט התשנ"ה, 17 בינואר 1995.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו מזכירים היום, עם הפרלמנט השבדי, את אישיותו של ראול ולנברג.

שבח וייס: אנחנו קיבלנו פנייה מן הפרלמנט השבדי וברצון נעתרים לה ועושים את זה במקביל, באותו יום ובאותן שעות.

שבח וייס: ראול ולנברג נולד ב-1912.

שבח וייס: בגיל מאוד צעיר, כשהוא בן 32, נקלע לתופת בבודפשט וסייע סיוע שכל-כולו גבורה לבני אדם יהודים, מול מכונת הגסטפו האכזרית, בתבונה, בנחרצות, בעיקשות, תוך שימוש בכל הערוצים שעמדו לרשותו כדיפלומט, כנציג של מדינה נייטרלית.

שבח וייס: סיכן את שליחותו ואת חייו.

שבח וייס: חוקרי השואה והעדים למעשי ההצלה שלו הגיעו למסקנה שהוא הציל כ-100,000 יהודים מן המשלוח למחנות ההרג.

שבח וייס: אינני חושב שיש בהיסטוריה שלנו דוגמה של אדם אחד שקיים כל כך הרבה עולמות.

שבח וייס: חודשים אחדים עברנו רובנו את חוויית ההתייצבות מול הדרמה הקולנועית על מעשיו של שינדלר.

שבח וייס: אנחנו שומעים בהתפעמות מדי פעם בפעם על גבורתם של חסידי אומות העולם, שעשו את מעשה הגבורה הגדול ביותר, הנשגב ביותר, האמיץ ביותר שאפשר לעשותו.

שבח וייס: ראול ולנברג הוא בעצם בראש כולם.

שבח וייס: בינואר 1945, לפני 50 שנה, כאשר הצבא האדום שחרר את הונגריה מעול הנאציזם, האיש נעלם.

שבח וייס: ויש ממד טרגי נורא באי-ודאות הזאת.

שבח וייס: עד כה נמצאו עשרות עדים שראו אותו בנסיבות שונות ובתקופות שונות בבתי-הכלא ובמחנות ההסגר של רוסיה.

שבח וייס: ההיעלמות שלו קשורה באופי האכזרי של הסטליניזם, של משטר סטלין.

שבח וייס: מצד אחד אנחנו כיהודים חייבים כל כך הרבה לצבא האדום על מעשי הגבורה של מיגור הפאשיזם ושל הצלת יהודים; מצד שני, יש לנו כל פעם גם חשבון נורא נוסף, וזה אחד מהם.

שבח וייס: האנשים שעוסקים בעניינו של ראול ולנברג טוענים שעדיין יש סימנים לכך שהוא בין החיים.

שבח וייס: על כל פנים, לא סופקה הוכחה נחרצת שהוא איננו בין החיים.

שבח וייס: הקבוצה שעוסקת בעניין הזה בשבדיה, והיא כוללת כמה חברי פרלמנט בשבדיה ואחרים, פנו אלי שאני אעביר בקשה שלהם שבמשרד החוץ שלנו יהיה תיק ולנברג.

שבח וייס: דווקא במשרד החוץ, כי אנחנו, בהקשר אחר, דאגנו שיהיו כמה תיקים של האכזריים בין אנשי הגסטפו, במשרד המשפטים ובאחרים.

שבח וייס: כל זמן שאין הוכחה נחרצת שאנשים אינם עוד, שיהיה איזה ליווי.

שבח וייס: הנושא הזה הוא במידה רבה מאוד פוליטי ודיפלומטי, במסגרת המארג המורכב של היחסים הבין-לאומיים הגלויים והסמויים והאחרים.

שבח וייס: אני מפנה מעל במת הכנסת, אני מקווה גם בשם כל החברים שיושבים כאן, דוד לוי שהיה שר החוץ, דן תיכון, דוד מגן, רחבעם זאבי ושאול יהלום, פנייה אל שר החינוך אמנון רובינשטיין, אם הוא יוכל להעביר את הבקשה ואת הפנייה הזאת לממשלה, לממשלה כממשלה, שישקלו לחדש תיק כזה במשרד החוץ.

שבח וייס: היה בעבר תיק כזה במשרד החוץ.

שבח וייס: עצם קיומו של תיק כזה כסוגיה מדינית אנושית יהודית הוא חשוב, ואני לא צריך להסביר את חשיבותו.

שבח וייס: בשם הכנסת אני רוצה להעביר רגשות של סבל משותף שלנו, של כל ניצולי השואה ושל כל ניצולי ולנברג, ושלנו כבית-הנבחרים של מדינת ישראל, למשפחה של ולנברג; יש עוד אח בין החיים.

שבח וייס: ולנברג, אם הוא עדיין בין החיים, הוא בן 82.

שבח וייס: אני רוצה להעביר בשמכם לפרלמנט השבדי את קריאת העידוד שלנו על הפעילות המגוונת שעושים שם פרלמנטרים בהמשך החיפושים וההתחקות אחרי גורלו של הגיבור, חסיד אומות העולם ראול ולנברג.

שבח וייס: אני מודה לכם על ההקשבה.

דוד לוי: יואיל היושב-ראש, בהתאם לפנייה של הפרלמנט השבדי, להקים גם אצלנו גוף כזה של חברי כנסת שיהיה בקשר עם כמה פרלמנטים בעולם, ביוזמתך כמובן כיושב-ראש הכנסת, על מנת ליצור איזו תנופה פרלמנטרית בין-לאומית לחקר גורלו של ולנברג.

שבח וייס: אני רוצה לאמץ את ההצעה שלך, אך היא לא פרקטית.

שבח וייס: יש לנו קבוצה פרלמנטרית מאוד פעילה, בראשות סגן יושב-ראש הכנסת עובדיה עלי, אשר עוסקת במכלול הסוגיות של מאבק נגד הגזענות, האנטישמיות וקסנופוביה.

שבח וייס: הייתי אומר שהיא עוסקת בסוגיות האנושיות והיהודיות האלה.

שבח וייס: זו קבוצה מאוד פעילה.

שבח וייס: בשם הכנסת ועל דעת החבורה הנמצאת כאן, אני מבקש ממך, חברי, חבר הכנסת עובדיה עלי, לקחת את הנושא הזה בידיך, ממש באופן פורמלי, כחלק מעיסוק הוועדה שלך.

שבח וייס: נעביר לכם את כל המסמכים, ונקשר ביניכם לבין הקבוצה השבדית.

שבח וייס: יש לנו כאן שליחים אשר עוסקים בכך, והם הביאו לנו בזמן האחרון כמה עדויות.

שבח וייס: כל הסוגיה תהיה בטיפולכם באופן מוסדי.

עובדיה עלי: אני נענה לאתגר ולפנייה, ונייחד ישיבה לנושא.

עובדיה עלי: אני מודה לחבר הכנסת דוד לוי על שהעלה את הנושא.

שבח וייס: בסדר גמור.

שבח וייס: מהשר רובינשטיין, כנציג הממשלה כאן, נבקש שיעניין את הממשלה בנושא זה.

שבח וייס: תודה רבה, חברי הכנסת.

שבח וייס: אנחנו מודיעים שהשרים התורנים היום הם השרים שמעון פרס ויוסי שריד.

שבח וייס: בינתיים יש לנו כאן שר החינוך, הממלא את החסר.

שבח וייס: צריך להודיע לשרים התורנים כי יצטרכו לבוא לכאן באיזה שלב.

שבח וייס: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שבח וייס: אנחנו עוברים להמשך הדיון בחוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה), התשנ"ה–1995.

שבח וייס: הגיע תורו של חבר הכנסת צחי הנגבי – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת דן תיכון, הבמה שלך.

שבח וייס: איך זה הולך, שניים שניים?

דן תיכון: כן, שניים שניים.

שבח וייס: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

שבח וייס: חבר הכנסת לוי, מתי תרצה להשתלב בדיון?

דוד לוי: אחריו.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול בשעה 01:30 – – –

דוד מגן: היום.

דן תיכון: הבוקר בשעה 01:30 עסקנו במה שנקרא הפאשלה או הפאשלות של הממשלה, בפאשלה של הבורסה, החיסכון וקופות הגמל.

דן תיכון: כבר ציינו את האורות שהיו לממשלה בתחום התפוקה והגידול בצמיחה, אבל הפאשלה הגדולה מצויה בתחום הבורסה.

דן תיכון: כמובן, ציינו לפני כן את האינפלציה, ואני רוצה להסביר מה קרה בנושא הבורסה.

דן תיכון: לאחר שנות שפל, בעקבות משבר המניות הבנקאיות ב-1983, החלה הבורסה להתאושש בשנים 1989-1988, כתוצאה מרפורמה בשוק ההון.

דן תיכון: הממשלה דאז הכירה בחשיבות הבורסה כמכשיר לגיוס הון, כמכשיר תכליתי לגיוס הון, על חשבון הלוואות הפיתוח המסובסדות.

דן תיכון: היא הפנתה לבורסה חלק מהכספים של קופות הגמל, ולאט לאט, לאחר שנות משבר ארוכות, החלה הבורסה את מסעה כלפי מעלה.

דן תיכון: לשיא פריחתה הגיעה הבורסה ב-1993, ואולי בינואר 1994, לאחר שב-1993 התאפיינה באשראי גדול שהוזרם ללקוחות הבנקים על-ידי הבנקים, באמצעות בנק ישראל.

דן תיכון: היתה סכנה של מיתון כביכול, מישהו נבהל ממה שקורה במשק, והחליט להציף את המשק בכסף ובאשראי.

דן תיכון: הבנקים קראו לעמיתים שלהם, ללקוחות שלהם, ובכל מקום שבו היתה תוכנית חיסכון או כסף שהושקע בפק"מ, במק"מ, ב"גילאון" ובאיגרות חוב לזמן קצר – באו הבנקים מצוידים בטבלאות עם תשואות ענקיות, והוכיחו לציבור הלקוחות שלהם, שהתשואות בשנים שעברו נעו בין 25% לשנה ל-75%.

דן תיכון: והם אמרו: אם אתה מצוי בתוכנית חיסכון במשך חמש–שבע שנים, התשואה שלך מגיעה רק ל-1.75% או ל-2% במקרה הטוב ביותר.

דן תיכון: לכן, שבור את התוכנית הזו וניתן לך אשראי.

דן תיכון: האשראי שניתן על-ידי הבנקים הגיע בדרך כלל לעשרות אלפי שקלים.

דן תיכון: אדם שבימים כתיקונם לא היה זוכה להלוואה בסכום העולה על 3,000 שקל, זכה פתאום להלוואות בסך 60,000 שקל ו-120,000 שקל, ואתה לא הבנת מה קורה.

דן תיכון: אני מוכרח לומר, שאפילו אדם קונסרבטיבי כמוני נקרא לבנק, ונאמר לו: שמע, אתה יודע, יש אופציות אשר עולות במאות אחוזים, ואילו אתה תקוע כשמרן בכל מיני תוכניות חיסכון וקופות גמל שהגיע זמן הפירעון שלהן.

דן תיכון: הם הראו לי את ההישגים ואת התשואות, וגם אני עמדתי בפני הפיתוי הגדול, עד שנזכרתי כי בכל זאת אני שייך למפלגה שמרנית ליברלית.

דן תיכון: היססתי, ובצדק, על אף העובדה שלעתים כמעט נשברתי, כאשר חברים הראו לי תיקים שהרווחים בהם הגיעו למאות אחוזים בתוך חודש-חודשיים, כאשר אני נשארתי עם תשואה של 2%–2.5%.

דן תיכון: אני אומר זאת, כי באמת קשה היה לעמוד כנגד הלחץ שהופעל על-ידי הבנקים.

דן תיכון: זה היה גיוס כסף אגרסיבי, עד כדי כך שהכול ניתן ללקוח.

דן תיכון: פיתו אותו והבטיחו לו הטבות, אם יקנה קרנות נאמנות שהונפקו על-ידי הבנקים.

דן תיכון: שוק ההון התנפח, התנפח והתנפח, עד שלפתע בחודש דצמבר 1993, בישיבה סודית במשרד האוצר, עם צוות סודי אשר עסק בשוק ההון, החליטו שהעניין הזה עומד בפני פיצוץ.

שבח וייס: אז האזהרה של הנגיד, כאילו מדובר בבועה, היתה נכונה על-פי ההשקפה שלך.

דן תיכון: היא היתה נכונה, אבל הוא עשה את ההיפך.

דן תיכון: הוא ניפח באמצעות האשראי את הבנקים, אשר הזרימו את האשראי לציבור הלקוחות.

דן תיכון: רבותי, בישיבה סודית של צוות שוק ההון, בדצמבר 1993, ביום שישי, מתקבלת החלטה שצריך לצנן את הבורסה, שהבורסה מגעת לשחקים.

דן תיכון: חוזרים, אגב, על אותן שגיאות שאפיינו את שוק ההון ב-1982 וב-1983.

דן תיכון: שם באוצר יודעים טוב יותר מה טוב לציבור.

דן תיכון: מתקבלת ההחלטה, והיא מיושמת מייד באמצעות עצירה של האשראי על-ידי בנק ישראל, והציבור אינו מבין את דברי הנגיד על בלון מנופח, כי הציבור עדיין נמצא בטרנס, הבנקים מגייסים כסף, והכסף הזה מושקע בבורסה, אשר עפה למעלה, ואכן בינואר 1994 מגיע מדד המשתנים לשיא של 257.

דן תיכון: באותו חודש מתפוצצת פצצת הבורסה, והבורסה מתדרדרת ממדד משתנים של 257, ל-143 ו-146 בימי השפל הגדולים ביותר.

דן תיכון: שר האוצר אומר: לא התערבתי כאשר זה עלה, ואני לא מתערב כאשר זה יורד.

דן תיכון: שאלתי אתמול: אם אתה לא מתערב, לשם מה צריך בכלל שר אוצר?

דן תיכון: הרי אתה בסופו של דבר אחראי, בין במישרין ובין בעקיפין, למדיניות המונטרית שניהלה הממשלה.

דן תיכון: אבל השר לא התערב, וב-146 נקודות התחילה הבורסה להשתקם, לאחר שנפלה בעשרות אחוזים.

דן תיכון: אנשים איבדו בן-לילה את כספם, האשראי נדרש בחזרה על-ידי המערכת הבנקאית, אך כמובן לאנשים לא היה כסף כדי להחזיר את האשראי שקיבלו.

דן תיכון: הרי הבנקים לא עניינו כלל את הציבור בשאלה, מה יקרה אם הבורסה תיפול.

דן תיכון: היה צריך להחזיר 8-7 מיליארדי שקלים שלא היו לציבור.

דן תיכון: הוא נלחץ על-ידי הבנקים – ואלה הגורמים אשר הביאו להעלאת הבורסה ולנפילתה.

דן תיכון: בפעם הראשונה אני אומר, כי לממשלה ולבנק ישראל היה חלק בניפוח הבורסה, בין במישרין ובין בעקיפין.

דן תיכון: הם חשבו לווסת דבר שאי-אפשר לווסת.

דן תיכון: הם רצו לפרוס רשת תחתונה כדי שהבורסה תרד ב-10%–20%, דבר שהוא בלתי אפשרי, נידון לכישלון בבירור, אבל שם ישבו אנשים שכנראה לא הבינו את המכניזם הזה שנקרא בורסה.

דן תיכון: הבורסה ירדה ל-145, 146, 143, והחלה לאט לאט לעלות והגיעה ל-190, 195.

דן תיכון: הציבור ספג את המכה, אבל כמה אנשים ממולחים החלו לקנות, וזה עלה ל-195, 190, ירד ל-170, עלה ל-185, ואז בא שר האוצר עם ההמצאה המהפכנית שלו, צעד מספר שתיים, הטלת מס רווחי הון על הבורסה.

דן תיכון: אמרו לנו, כמובן, מה אתם רוצים, המס הזה לא משפיע על הבורסה כלל.

דן תיכון: ראשית, אני רוצה לקבוע בבירור, כי מאז הוטל המס, ירדה הבורסה ב-20%.

דן תיכון: נכון שתחילת המפולת, מקורה בהחלטות שנתקבלו באיזה בנק מרכזי, אבל ההמשך הוא בהחלט תוצאה של המס על הבורסה.

דן תיכון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כמי שכנראה קרוב אל שוק ההון, עקבתי אחריך בשבועות האחרונים – – –

שבח וייס: בסוף אני אצטייר פה כרוקפלר.

דן תיכון: כדי לעקוב לא צריך להיות רוקפלר, ואפילו לא רוטשילד.

שבח וייס: באמצעות קופות הגמל כולנו קרובים לשוק ההון.

דן תיכון: אני חוזר ואומר, הבורסה מצויה היום ברמת מדדים של 162, כ-20% פחות מהרמה שאפיינה את השוק הזה לפני הטלת המס.

דן תיכון: ועל ההונאה הגדולה בהטלת המס, הרי כל חברי הבית יודעים.

דן תיכון: אני רוצה לסיים בצמד מלים שהזכיר יושב-ראש הכנסת – קופות הגמל.

דן תיכון: לחבר הכנסת שבח וייס יש, כמו לכל אזרח במדינת ישראל, קופת גמל, ואני מניח שהוא פתח את התוכנית הזאת, את קופת הגמל, לפני כ-15 שנים ויותר.

דן תיכון: הכסף שלו חופשי היום.

דן תיכון: היקף הצבירה בקופות הגמל מגיע היום ל-90 מיליארד שקלים, וחברי הכנסת יכולים, לאחר 15 שנים, למשוך את הכסף.

דן תיכון: אומרים לנו שהמשבר בבורסה כלל לא השפיע על כלכלת ישראל.

דן תיכון: ועוד איך השפיע.

דן תיכון: ניקח את יושב-ראש הכנסת, שהודה באומץ לב שיש לו קופת גמל.

שבח וייס: יש לי בקשה, תעביר את הדוגמה למישהו אחר.

שבח וייס: חבר הכנסת מאיר שטרית הגיע עכשיו, אני מנדב אותו.

דן תיכון: אני רואה שאתה מרגיש לא נוח.

דן תיכון: אני לא יודע למה.

דן תיכון: יש 4 מיליוני חשבונות בקופות הגמל.

שבח וייס: אני מרגיש לא נוח אם אני מודל למשבר בבורסה.

דן תיכון: יש לנו קופת גמל, חסכנו את הכסף במשך 20 שנה, ואמרו לנו שהחיסכון שלנו לא ייפגע.

דן תיכון: זה שפתחנו תוכניות חיסכון, השקענו בקרנות הנאמנות והפסדנו 70%–80% מכספנו, ניחא.

דן תיכון: אבל היה לנו חיסכון לעת זיקנה, קופת גמל, תשואה של 3%–4% בשנה, השקעה סולידית.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, בעוד כמה ימים יקבלו 4 מיליוני עמיתים, שחסכו בקופות הגמל, מכתב מן הבנק שמודיע להם, שהשנה לא היתה שנה טובה בשוק ההון, כידוע לך, ונגרמו לך הפסדים.

דן תיכון: לא נורא, הפסדת 8%, חבר הכנסת זיסמן, 8% ריאלית מהיקף הצבירה שחסכת במשך 15 שנים ומעלה.

דן תיכון: ואתה, כמו מרבית האזרחים במדינת ישראל, שואל את עצמך שאלה אחת:

דן תיכון: איך זה יכול להיות?

דן תיכון: הרי חסכתי כל ימי חיי בקופת גמל סולידית ופתאום מודיעים לי שערך כספי ירד ב-8% ריאלית.

דן תיכון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ה"שוק" שיקבלו אזרחי מדינת ישראל, 4 מיליוני עמיתים, חבר הכנסת דיין, כשהם יקבלו את המכתבים מקופות הגמל "גדיש", "תמר", וייאמר להם שהם הפסידו 8% ריאלית, הוא יהיה כנראה "שוק" שדומה ל"שוק" שיפקוד את אזרחי ישראל כשיקבלו את תלוש המשכורת שלהם ב-1 בפברואר 1995.

דן תיכון: כששאני אומר שהציבור הפסיד כ-8% מהיקף החיסכון שלו, אני שואל: למה, מדוע, מי אחראי, איך זה קרה, מדוע אנחנו לא יודעים, ויש הרבה שאלות סביב העניין הזה.

דן תיכון: השאלה העיקרית שצריכה להיות מונחת לפנינו היא, מי יבדוק את מה שקרה בשוק ההון, ובשוק ההון מצויים למעלה מ-70% מאזרחי מדינת ישראל שסבלו אבדות קשות, שהוכו שוק על ירך בשל מדיניות לא נבונה.

דן תיכון: רק כדי להבין, אתם יודעים שיש זיכוי וניכוי על החיסכון שלנו באמצעות קופות הגמל בסוף השנה.

דן תיכון: תראו מה קרה השנה, והציבור לא טיפש; לקראת סוף השנה השקיעו האזרחים, בעיקר בעלי החשבונות, כ-1.5 מיליארד שקל בקופות הגמל כדי ליהנות מן הזיכוי המיוחד.

דן תיכון: אבל מנגד משכו האזרחים, בשל ההפסדים, כ-2.5 מיליארדי שקלים, דבר שאין לו אח ורע.

דן תיכון: היקף הצבירה בקופות הגמל קטן נטו ב-700 מיליון שקלים, דבר שאין לו אח ורע, דבר שמסביר את מה שקרה בתחום הצריכה.

דן תיכון: הציבור הצביע אי-אמון במדיניות המונטרית, במדיניות ההשקעות שהוכוונה על-ידי הממשלה.

דן תיכון: איש לא מבין מה קרה להם, ושר האוצר אומר: אני לא מתערב כשזה עולה, אני לא מתערב כשזה יורד.

דן תיכון: מתי הוא כן מתערב, אדוני היושב-ראש?

דן תיכון: האם הוא שר האוצר של מדינת ישראל או שהוא איזה עב"ם שהגיע מעולם אחר?

דן תיכון: תודה.

שבח וייס: תודה לחבר הכנסת דן תיכון.

שבח וייס: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין – איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת דוד לוי, אם ירצה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עליתי על מנת להתייחס לטענות השונות והמשונות שמושמעות על-ידי דוברי הממשלה השונים נגד הפעלתו של יום חינוך ארוך, הצעה שמוגשת על-ידי לכנסת הזאת בפעם החמישית, והפעם היא גם נתמכת על-ידי ידידי חבר הכנסת אלי דיין.

מאיר שטרית: לתימהוני הרב, מושמעות טענות כל כך מוזרות מאז התחלנו בפרשה הזו, בחוק ההסדרים במשק, שמצאתי לנכון, אדוני היושב-ראש, להקדיש את עשר הדקות האלה כדי לדון בטענות הללו.

מאיר שטרית: הטענה הראשונה, אדוני היושב-ראש, היא, שלפתע כולם מתחילים לדאוג לבריאותם של הילדים בבתי-הספר בישראל.

מאיר שטרית: אתה שומע טענות: אי-אפשר להפעיל יום חינוך ארוך כי אין מזגנים בכיתות, אין שטיחים בכיתות והתנאים לא מתאימים להפעלת יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: אני שואל: ריבונו של עולם, איזה מין טענה מצחיקה זו?

מאיר שטרית: ואם לא יהיה יום חינוך ארוך, יהיו מזגנים בכיתות?

מאיר שטרית: יהיו שטיחים בכיתות?

מאיר שטרית: ואם אין יום חינוך ארוך והם הולכים לבתיהם בצהריים, בבתים של הילדים האלה, שאני מדבר עליהם והם מטרידים אותי, ילדי המצוקה, אלה שנמצאים בערי הפיתוח, אלה שנמצאים בשכונות המצוקה, האם בבתיהם יש שטיחים מקיר לקיר?

מאיר שטרית: יש מיזוג אוויר?

מאיר שטרית: אני מכיר, אדוני היושב-ראש, ילדים רבים שאפילו ארוחת צהריים בבית אין להם, ומדברים על מיזוג אוויר ושטיחים.

מאיר שטרית: אני מוכרח לומר, שהדברים נאמרים אולי על-ידי אנשים שאין להם אחיזה בקרקע ולא יודעים על מה מדובר.

מאיר שטרית: זו טענה אחת.

מאיר שטרית: הטענה השנייה.

מאיר שטרית: אומרים: מהיכן ניקח מורים שילמדו אחר הצהריים ביום חינוך ארוך?

מאיר שטרית: יורשה לי, אדוני היושב-ראש, להביא לידיעת הכנסת והציבור, שלמשל קרן קרב, זו קרן שמופעלת בשיתוף פעולה בין צ'רלס ברונפמן, שהקים את הקרן הזאת בזמנו, לבין ממשלת ישראל, משרד החינוך; קרן זו מפעילה היום ב-140 בתי-ספר בארץ יום חינוך ארוך, ושותפים לזה היום למעלה מ-100,000 ילדים.

מאיר שטרית: הקרן כולה נותנת לכל העניין הזה 8 מיליוני שקל.

מאיר שטרית: יתר הכסף ניתן על-ידי הממשלה ועל-ידי ההורים והרשויות המקומיות, כאשר ההורים והרשויות המקומיות, לא רק רוצים יום חינוך ארוך, אלא משלמים כמעט מחצית מהעלות של הפעלת יום חינוך ארוך באמצעות קרן קרב.

מאיר שטרית: למרות זאת, אומרים לי שההורים לא מעוניינים ביום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: אני מציע שיצאו לשטח וישאלו את ההורים.

מאיר שטרית: אני מציע שיצאו לשטח ויראו את המשפחתונים.

מאיר שטרית: כידוע לך, הם פועלים אחרי גני-ילדים חובה, כשהילדים גומרים בשעה 13:00, מה עושות האמהות המסכנות, שעובדות עד השעות 16:00-17:00?

מאיר שטרית: הן דואגות שתבוא הסעה למעון או לגן-הילדים, תסיע את הילד מהגן או מהמעון למשפחתון.

מאיר שטרית: בדרך כלל, זו אשה שמחזיקה בביתה שישה-שבעה ילדים, מעסיקה אותם עד השעה 16:00, נותנת להם ארוחה, משחקת אתם.

מאיר שטרית: משלמים כמובן על ההסעה ומשלמים למשפחתון הזה עוד 500 שקל בחודש, כדי שהאמא תוכל לחזור מהעבודה ולקחת את הילד מהמשפחתון הביתה.

מאיר שטרית: משפחתונים כאלה, אדוני היושב-ראש, יש בארץ לא מאות, אלא אלפים.

מאיר שטרית: אז באים ואומרים לנו שההורים לא רוצים יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: אני מוכן שיפעילו יום חינוך ארוך, כמו שאנחנו מבקשים, של שמונה שעות ביום עם הפסקה בשעת הצהריים, כלומר, עד השעה 17:00, על בסיס וולונטרי.

מאיר שטרית: אנחנו נפעיל את בתי-הספר עם חינוך בלתי פורמלי אחרי הצהריים וגם את גני-הילדים, ומי שאינו רוצה לשלוח את הילד שלו, "מויחל טויבס", שלא ישלח.

אברהם הירשזון: אפשר לקבל פירוש למלים האלה?

מאיר שטרית: "מויחל טויבס" בערבית זה מוחל טובות.

מאיר שטרית: אחרי שנתיים-שלוש שנים אני רוצה לראות כמה הורים לא ישלחו את ילדיהם ליום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: בלי להשמיץ, חלילה, אני יכול לספר לכם, שאני גר ביבנה, שהיתה בעבר מקום קשה מאוד.

מאיר שטרית: אני גדלתי וגרתי שם, ולשמחתי זכיתי להיות שם ראש המועצה ולהפוך אותה לעיר ואם בישראל.

מאיר שטרית: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שהכלי היחיד שבאמצעותו הצלחתי להפוך את יבנה מקצה לקצה היה מערכת החינוך.

מאיר שטרית: היה אז שר חינוך שאני מבקש להזכירו לטובה, אהרן ידלין, שהלך אתי על פרויקט של הפעלת הוראה יחידנית ביבנה.

מאיר שטרית: עשינו ביבנה ניסוי, כמו במעבדה לאומית, להפעלת שיטת הוראה יחידנית, שבה כל ילד מתקדם לפי הקצב האישי שלו.

מאיר שטרית: משרד החינוך השקיע בזה אז מיליוני דולרים מדי שנה, רק בכתיבת חומר לימודים בשביל תלמידי יבנה, שלשמחתי הפך להיות היום נחלת רבים מאוד מבתי-הספר בארץ.

מאיר שטרית: ויבנה אכן השתנתה מקצה לקצה.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: מפני שהורים בתל-אביב, בראשון-לציון וברחובות ידעו, שבבואם ליבנה הם יוכלו לגור בבית שבנייתו זולה בהרבה, אבל ידעו גם שהילד שלהם יכול לקבל שם את החינוך הטוב ביותר שיש בארץ.

מאיר שטרית: ואז לא היתה להם בעיה לעבור לאזור פיתוח.

מאיר שטרית: אבל הדבר החשוב בכל העניין הזה היה שהצלחתי לעצור את המצוקה ביבנה, לגרום לכך שילדים נוספים לא ינשרו ממערכת החינוך.

מאיר שטרית: אדוני, אני מזמין אותך לבדוק ולראות שבשנים שלפני שעזבתי את העיר 98.5% מילדי יבנה גמרו בגרות.

מאיר שטרית: היום השיעור הזה עומד על 70%.

מאיר שטרית: אני עזבתי את יבנה לפני שמונה שנים.

רון נחמן: אז מה קרה, ראש המועצה איננו טוב?

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: 70% זה רע?

מאיר שטרית: זה עדיין שיעור מהגבוהים בארץ.

עובדיה עלי: 70% מהניגשים לבחינות?

מאיר שטרית: בזמני זה היה האחוז מהמחזור, לא מהניגשים לבחינות אלא מהמחזור כולו, מהשנתון כולו.

מאיר שטרית: אני יודע שעכשיו עוברים את מבחני הבגרות 70% מהניגשים.

מאיר שטרית: ולפי מיטב ידיעתי, בין 60% ל-65% מהמחזור, וזה נחשב לשיעור מהגבוהים בארץ גם היום.

עובדיה עלי: יש הבדל גדול בין ניגשים לבחינות לבין המחזור כולו.

מאיר שטרית: בוודאי, בוודאי.

מאיר שטרית: שר החינוך עובד קשה מאוד כדי להביא לשינוי גדול במספר המצליחים מתוך השנתון, לא מתוך מספר הניגשים.

מאיר שטרית: ודאי שיש הבדל גדול בין שני הדברים.

עובדיה עלי: אחוז המצליחים צריך להיות מהשנתון.

מאיר שטרית: התוצאה צריכה להיות מהשנתון, אני מסכים אתך.

מאיר שטרית: הכלי הזה הוכיח את עצמו, ואני מדבר על סמך ניסיון, לא סתם כך באוויר.

רון נחמן: הסוכנות עזרה לך ביבנה?

מאיר שטרית: כן, עזרה.

מאיר שטרית: בניתי ביבנה באותה תקופה 26 פרויקטים בעזרת כספי תרומות.

רון נחמן: עם הסוכנות?

מאיר שטרית: עם הסוכנות.

רון נחמן: האם אתה יכול להתייחס ברגע אחד לאי-השתתפותה של הסוכנות ביישובים – – –

מאיר שטרית: רון, אתה הרי יודע, שבהיותי גזבר הסוכנות העליתי הצעה בהנהלה הציונית ובחבר הנאמנים של הסוכנות, שלצערי לא עברה, שהסוכנות אכן תאשר מתן תרומות של הסוכנות גם מעבר ל"קו הירוק".

מאיר שטרית: לצערי הרב, ההסתדרות הציונית אינה מוכנה לתת פרוטה מעבר ל"קו הירוק", גם לא בירושלים המזרחית.

רון נחמן: ומה המשמעות האופרטיבית של הדבר הזה?

מאיר שטרית: הטענה שלהם היא, כי זה יפגע בהסכם שיש לסוכנות עם ארצות-הברית בעניין מס הכנסה, ואני אומר לך, ואמרתי זאת גם אז בסוכנות, שהטענה הזאת היא עורבא פרח.

מאיר שטרית: אין לזה ידיים ורגליים, שלטונות מס ההכנסה בארצות-הברית אינם מתנגדים להעברת תרומות אל מעבר ל"קו הירוק".

רון נחמן: אז מה המשמעות האופרטיבית שיש לדבר הזה על ילד בכיתה א' – – –

מאיר שטרית: תן לי להסביר לך.

מאיר שטרית: עובדה היא שבכספי הסוכנות משתמשים היום מעבר ל"קו הירוק" באמצעות הג'וינט, וגם במקומות אחרים בעולם.

מאיר שטרית: המשמעות של הדבר היא, שאתה כראש מועצה צריך להתמודד רק עם הכספים שיש לך.

מאיר שטרית: אבל אתה עושה זאת יפה מאוד גם בלי הסוכנות.

מאיר שטרית: עובדה היא, שאתה בעצמך הצלחת לגייס כספים בחוץ-לארץ, אנשים רצו לתרום לך ותרמו.

מאיר שטרית: עכשיו אני מבקש לחזור לנושא, כי אתה ניתקת את קו המחשבה שלי.

מאיר שטרית: הטענה שההורים כאילו לא רוצים יום לימודים ארוך, זו טענה מגוחכת.

מאיר שטרית: עובדה היא שעשרות אלפי הורים משלמים מדי חודש 500 שקל כדי שילדיהם יהיו בשעות אחר הצהריים במשפחתונים.

מאיר שטרית: עשרות אלפי אמהות משלמות מאות ואלפי שקלים לחודש למטפלות שיחזיקו את הילדים משעות הצהריים ואילך, עד שהן חוזרות מהעבודה.

מאיר שטרית: אבל מה גורלם של ילדי המצוקה שהוריהם לא יכולים להעסיק מטפלות?

מאיר שטרית: מה גורלם של אותם "ילדי מפתח"?

מאיר שטרית: ילדים אלה באים הביתה, פותחים את הדלת ונשארים לבדם בבית, או מסתובבים ברחוב.

מאיר שטרית: האומנם להישאר בבית לבד זו אלטרנטיבה טובה יותר מיום לימודים ארוך?

מאיר שטרית: זו טענה באמת מגוחכת.

מאיר שטרית: ונשמעת גם טענה שלישית, אדוני היושב-ראש, וזה כבר עניין פוליטי.

מאיר שטרית: מאיימים – – –

שבח וייס: זה משפט סיכום במחזור זה.

מאיר שטרית: במחזור הבא אשמיע שלוש טענות נוספות.

מאיר שטרית: אני מבקש רק לסיים עכשיו את הטענה הזו.

שבח וייס: אוזנינו קשובות.

שבח וייס: אני אתכם עד 02:00.

מאיר שטרית: מאיימים על חבר הכנסת אלי דיין שלא יתמוך בהצעת החוק ואומרים עליו: הוא עושה צחוק מהקואליציה, הוא עובד נגד הממשלה.

מאיר שטרית: אגב, אני לא שמעתי איומים כאלה על חיים רמון, שהלך נגד הממשלה במפורש ובפומבי בעניין ההסתדרות.

מאיר שטרית: שם, מותר.

מאיר שטרית: אבל כשמדובר ביום לימודים ארוך לאוכלוסיית מצוקה, אסור.

מאיר שטרית: אבל לא רק זאת.

מאיר שטרית: אומרים עוד שהוא מתפרע.

מאיר שטרית: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, ואתה כבר יודע זאת, שכאשר הביאו את הסכם אוסלו לאישור הכנסת, אני מרדתי במשמעת הסיעתית של מפלגתי, ולא הצבעתי נגד ההסכם, כמו שהמפלגה שלי רצתה שאעשה לפי משמעת קואליציונית, ואז אמרו לי חברים מספסלי הקואליציה: כל הכבוד, זה היה נכון, טוב שעמדת על דעתך.

מאיר שטרית: אבל כשאלי מעז לעמוד על דעתו ותומך ביום חינוך ארוך, אומרים לו: אתה פורע חוק.

מאיר שטרית: ובכן, זה לא מקובל עלי.

מאיר שטרית: גם זו טענה מגוחכת.

מאיר שטרית: אני שמח, אדוני היושב-ראש, שיושבות כאן ביציע נשות ויצ"ו, ואני מברך אותן ליום ויצ"ו ה-75.

מאיר שטרית: תשאל אותן כמה כסף הן משקיעות היום – – –

שבח וייס: לא, לא.

שבח וייס: אנחנו לא מנהלים דו-שיח עם האורחים.

מאיר שטרית: לא דו-שיח, אבל כמה כסף הן מוציאות במעונות יום, והאם אומנם יש ביקוש למעונות יום בשעות אחר הצהריים, ולמשפחתונים, לעוד מעונות ולעוד משפחתונים, מפני שאין יום חינוך ארוך ואין להורים ברירה.

מאיר שטרית: אני מציע לממשלה שתרד מהעץ שטיפסה עליו ותתמוך ביום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: זו תהיה מהפכה חברתית אמיתית בארץ.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בדיון.

שבח וייס: אני מפנה אליכם בקשה, שלא לערב את היושבים ביציע בסימפוזיון שלנו פה.

שבח וייס: יושבות כאן אורחות רצויות שלנו, ועוד מעט נקבל אותן בברכה.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, בבקשה לסיבוב שלך.

שבח וייס: יש לך עשר דקות.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, אם אתה כבר מברך את האורחות, אני רוצה להפנות תשומת לבך לקבוצת אורחות מעפולה – – –

שבח וייס: אני אברך אותן כאשר הן תתיישבנה.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשמו של חבר הכנסת עובדיה עלי אני מברך את הקבוצה מעפולה ואת כל שאר האורחים שיהיו כאן.

רון נחמן: אבל לגופו של עניין, אנחנו דנים עכשיו בחוק ההסדרים, מעבר לברכות.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, אחרי לילות השימורים שעשינו בדיון הקודם על חוק ההסדרים, דווקא היום, אחרי כל סיפורי פוגי, ואתם בוודאי מכירים את סיפורי פוגי, עם מוזיקה ושירים – אתה בוודאי מכיר את הלהקה ששרה את כל השירים האלה.

רון נחמן: זה מזכיר לי את חבורת הזמר שהיום קוראים לה ממשלת ישראל.

מאיר שטרית: זבל?

רון נחמן: זמר, זמר.

רון נחמן: לא זבל, חס וחלילה.

רון נחמן: אני רוצה להיות רציני.

רון נחמן: לא חבורת הזבל אלא חבורת הזמר.

רון נחמן: ולמה חבורת הזמר?

רון נחמן: כאשר אתה שומע את המנצח רבין מדבר, עם השרביט שלו, ואומר: אני אנווט, אני אקבע, השרביט בידו של המנצח יכול לסמן קיומה של תזמורת, אבל מה אנחנו רואים?

רון נחמן: שר המשטרה מזמר זמר מסוים, הוא מספר זמירות ומביא את המלים עם דוחות חדשים.

רון נחמן: מה אומר שר האוצר – שיבוא ויגיד את זה, הוא גם אמר שאין מכתב על ירושלים, הוא אמר, so what.

רון נחמן: שר האוצר אומר – הוא לא יודע מה שהוא מדבר.

רון נחמן: שר הבינוי, מה הוא אומר?

רון נחמן: דברים אחרים.

רון נחמן: השרה שולמית אלוני, מה היא אומרת?

רון נחמן: אדוני חבר הכנסת דוד לוי, השרה שולמית אלוני במצו-סופרן בצד השמאלי של המקהלה.

רון נחמן: השר שמעון שטרית בבריטון באגף הימני.

רון נחמן: כך כשאני מסתכל על כל חבורת הזמר הזאת, אני לא יודע באיזה קול הם משדרים.

רון נחמן: הציבור שרואה ושומע את הקולות מתקשה להבין על מה מדברים.

רון נחמן: אביא דוגמה.

רון נחמן: מהי הדוגמה הטובה ביותר – חבר הכנסת שטרית, אני הקשבתי לך בנושא החינוך, שחזרת עליו פעם אחר פעם, אולי כדאי שתקשיב מה יש לי לומר על הממשלה, על חבורת הזמר.

רון נחמן: תראה, אני רוצה שתבין, ידע עם ישראל איך משטים בו, ידע עם ישראל איך עושים ממנו צחוק.

מאיר שטרית: אני מאמין גם בשר המשטרה וגם בשר האוצר.

רון נחמן: אתה בוודאי צריך להאמין לשר המשטרה.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, אתה לא צריך לכעוס על הקואליציה, תראה איך היא השאירה לכם את הבמה, לא שולחת נואמים, נותנת לכם 300,000 צופים; אתה צריך להודות להם, תסתכל.

רון נחמן: השר היחיד שאני חייב לשבח אותו מעל הדוכן, ואני לא יודע אם אני לא מעניש אותו כאן היום בזה שאני משבח אותו, הוא דווקא השר רובינשטיין ממרצ.

רון נחמן: אתה היית פרופסור שלי למשפטים באוניברסיטה, השר רובינשטיין.

רון נחמן: גם השר ליבאי וגם הפרופסור שבח וייס לימדו אותי.

רון נחמן: אני אומר לך, צר לי שאני צריך לשבח אותך כאן, לא משום שאתה יושב כאן עכשיו, כי באמת המשרד שלך עושה את הדברים כמו שצריך, והיה צריך לעשות עוד יותר, וחבר הכנסת מאיר שטרית אמר את מה שאמר – – –

מאיר שטרית: יום חינוך ארוך – קיצצו 100 מיליון שקל.

רון נחמן: הוא אמר, שהמטרה האסטרטגית של המשרד היא יום חינוך ארוך, מיזוג אוויר בבתי-הספר, מפעל הזנה, סיוע למורים.

רון נחמן: אמרת את זה; נכון, אדוני השר?

רון נחמן: אני מחזק את ידיך.

רון נחמן: אבל שאר השרים, המקהלה של חבורת הזמר, מה הם אומרים?

רון נחמן: בוא אני אגיד לך מה: הפסדי קופות הגמל.

רון נחמן: למה הפסידו אזרחי ישראל בקופות הגמל?

רון נחמן: בגלל יהודה ושומרון.

רון נחמן: למה נפלה הבורסה?

רון נחמן: בגלל יהודה ושומרון.

רון נחמן: למה לוקחים מיליארדים להסכם הקיבוצים?

רון נחמן: בגלל יהודה ושומרון.

רון נחמן: למה לקחו מיליארדים לקופת-חולים?

רון נחמן: בגלל יהודה ושומרון.

רון נחמן: למה יש בעיות בערי הפיתוח?

רון נחמן: – והיום ישבנו ודנו בהחזרי מס של 7% בחוק ההסדרים, שלא העברנו ב-31 בדצמבר לערי הפיתוח – גם זה בגלל יהודה ושומרון.

רון נחמן: למה השכונות מופקרות ויש עוני בשכונות – בוודאי, בגלל יהודה ושומרון.

רון נחמן: חבר הכנסת דוד לוי, אתה זוכר שבתעמולת הבחירות אמר המיועד לראשות הממשלה: אנחנו ניקח 4 מיליארדי שקל מהכספים ששפך הליכוד – איך הוא אמר, המיליארדים ששפכו בהתנחלויות, 4 מיליארדים בשנה, אנחנו ניקח אותם, ואנחנו נעשה סדר עדיפויות חדש, ניתן את זה לחינוך.

רון נחמן: השר רובינשטיין, יש לך 4 מיליארדי שקל בתקציב 1995 לחינוך, נוסף על מה שקיבלת?

רון נחמן: אין.

רון נחמן: שרת העבודה והרווחה, איפה את?

אמנון רובינשטיין: התשובה היא, שיש לי תוספת של למעלה מ-4 מיליארדי שקל בהשוואה לתקציב של – – –

רון נחמן: זה נכון.

רון נחמן: מאין הגיעו 4 מיליארדי שקל?

אמנון רובינשטיין: – – – מ-6.2 ל-14 מיליון – – –

רון נחמן: הוא גדל.

רון נחמן: התקציב של משרד החינוך – ואני שיבחתי אותך, רק אני שואל: מאיפה המקורות?

רון נחמן: מאין המקורות?

רון נחמן: האם מכך שלקחו את הכסף מיהודה ושומרון ופתאום העבירו את זה לשכר המורים?

רון נחמן: לא.

רון נחמן: הרי שר האוצר אמר שהתוצר גדל ויש הכנסות נוספות ויש מסים נוספים.

רון נחמן: והרי אנחנו הגדלנו את התקציב בשנה שעברה ולפני שנתיים כי היו עודפים תקציביים, אז הגדילו את זה.

רון נחמן: אבל זה לא היה משום שב-1995-1994 פתאום הפסיקו את הבנייה בהתנחלויות, הפסיקו את שפיכת הכספים, ומצאו קופת זהב שמשמשת לכול.

אמנון רובינשטיין: בכמה גדל התוצר?

רון נחמן: התוצר גדל משום שהפעילות במשק גדלה.

אמנון רובינשטיין: למה היא גדלה?

אמנון רובינשטיין: ולמה האבטלה ירדה?

רון נחמן: היא גדלה משום שהממשלה הזאת היא ממשלה מצוינת, וכיוון שהממשלה הזאת מצוינת, תשאל את הציבור למה – – –

שבח וייס: אדוני השר, אתה יכול להשתלב בדיון באיזה שלב.

אמנון רובינשטיין: ביקשתי להשתלב.

רון נחמן: הממשלה הרי מצוינת והיא עשתה דברים גדולים והכלכלה נהדרת.

רון נחמן: ובכן, בוא נצא עכשיו לרחוב ונשאל עשרה אנשים ברחוב: אם כל כך טוב, למה כל כך רע?

רון נחמן: אם הממשלה הזאת כל כך טובה, למה היא יורדת בסקרים?

רון נחמן: מה אתה חושב, שאם יגידו לעיתון Time שאתם אומרים שטויות, אז ה-Time אומר שטויות?

רון נחמן: מה אתה חושב, שאפשר לרמות את כל הציבור כל הזמן?

רון נחמן: מה אתה חושב, שאפשר להגיד להם "בנינו כבישים"?

רון נחמן: אי-אפשר.

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת נחמן רון, התשובה היא שהממשלה יורדת אך ורק בגלל דבר אחד – בגלל חוסר אחריות של שרים בממשלה.

רון נחמן: אני חוזר על מה שאמרת.

רון נחמן: אתה אומר שהיא יורדת אך ורק בגלל חוסר אחריות של שרים בממשלה.

רון נחמן: רק בגלל זה היא צריכה ללכת הביתה.

רון נחמן: הרי לפי החוק – אתה יודע, כפרופסור למשפט קונסטיטוציוני, אני למדתי אצלך – חברי ממשלה, שר בממשלת ישראל חייב בחובת נאמנות לממשלה.

רון נחמן: אם הוא נוקט דעה שונה משל הממשלה, יש לו שתי אפשרויות: או שיצא או שיפטרו אותו.

רון נחמן: אני שואל שאלה: איפה המנהיג, איפה המנווט, למה הוא לא עושה את זה?

רון נחמן: לפי דעתי, על-פי השיטה שלמדתי בפקולטה למשפטים בתל-אביב היו צריכים עכשיו להוציא לפנסיה לפחות שישה שרים, אולי זה היה עושה רענון.

רון נחמן: הבעיה שלי, אדוני היושב-ראש, היא חמורה ביותר עם התקציב הזה, וכאשר דנו עליו אני הבעתי את דעתי.

רון נחמן: יש תופעה שהציבור חייב לדעת עליה, אדוני היושב-ראש, שמס הבריאות אשר הוטל בשיעור של 4.8%, פלוס מס ארגון שבאמצעי רמייה הושג דרך הסכמי עבודה קיבוציים, יטיל למעלה מ-5.5% הוצאה נטו על הציבור.

עובדיה עלי: לא באמצעי רמייה, אלא באמצעי כפייה.

רון נחמן: והכסף הזה לא יובא בחשבון המדד.

רון נחמן: כלומר, מכניסים לך יד אחת לכיס הימני ולוקחים 4.5% מס בריאות; מצד אחר, במקום להכניס לך דרך תוספת היוקר, לך השכיר, את הכסף שגנבו מהכיס הימני, לא מחזירים אותו, ועשו גנבה כפולה, פעם לקחו ופעם לא מחזירים בתוספת היוקר את הכסף הזה.

רון נחמן: שאלתי היום: איך משלמים חברי הקיבוצים?

רון נחמן: יש כאן דבר אבסורדי.

רון נחמן: חבר הכנסת שטרית, זה דבר מדהים, אתה יודע.

רון נחמן: היום, כשלמדתי את השאלה איך ישלמו חברי הקיבוצים את מס הבריאות – לא אתה כתושב מדינת ישראל, לא חבר הכנסת שבח וייס, אתה עשירון עליון, בכלל אתה נידון – – –

שבח וייס: אנחנו עליון?

רון נחמן: אתה עשירון עליון.

רון נחמן: כולנו עליונים.

רון נחמן: ודאי.

רון נחמן: זה העשירון העליון.

רון נחמן: אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, מה למדתי היום ומצאתי.

רון נחמן: מצאתי כך: חברי הקיבוצים ישלמו 4.8%, לפי מה שמוגדר בביטוח הלאומי אחזקת אדם.

רון נחמן: מה זו אחזקת אדם?

רון נחמן: זו נוסחה שקובעת, שלמוסד לביטוח לאומי אתה לא משלם לפי גובה הכנסות, אלא לפי מה שהמוסד לביטוח לאומי קבע שצריך לתת לבן-אדם לצורך אחזקתו בחיים.

רון נחמן: מתי עושים את זה?

רון נחמן: עושים את זה למסכנים.

רון נחמן: שאלתי שאלה: למה הקיבוצים נכנסים לקטגוריה הזאת?

רון נחמן: תקשיב מה ההסבר, זה פשוט לא נורמלי.

רון נחמן: ההסבר הוא פשוט: כיוון שלקיבוצים אין הכנסות, הם בהפסדים, אז למעשה אין להם רווחים.

רון נחמן: אין להם רווחים, אז קובעים להם סף של כאלה מסכנים.

רון נחמן: זאת אומרת, הקיבוצים יקבלו 10 מיליארד שקל מתקציב המדינה, 200,000 שקל לכל קיבוצניק מחיקת חוב, ובמקביל תסתכל מה קורה, הם מקבלים הנחות כמו המסכנים במדינת ישראל.

שבח וייס: בבקשה לסיים.

שבח וייס: השאר בסיבוב הבא.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, לכך אפשר לקרוא שנטל המס הוא אותו נטל על הכול?

רון נחמן: ואסיים את הסבב הזה ואומר, אדוני השר אמנון רובינשטיין: הבעיה היא לא יהודה, שומרון ועזה ולא הסדרי קופת-חולים, הבעיה היא גם לא הקלקולים בממשלה.

רון נחמן: הבעיה היא אובדן אמינות של הממשלה.

רון נחמן: הממשלה מאבדת את אמינותה, ואת הדבר הזה אני מבקש להדגיש.

רון נחמן: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: תהיה לך עוד הזדמנות לומר זאת.

שבח וייס: עכשיו אני מזמין חברים לחמש דקות.

שבח וייס: חמש דקות לחבר הכנסת עובדיה עלי, ואחר כך חמש דקות לחבר הכנסת דוד מנע, ואז אנחנו נקבל את פניהן של האורחות שלנו מויצ"ו.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היושב-ראש בירך את נשי ויצ"ו.

עובדיה עלי: אני מצטרף לברכות – – –

שבח וייס: אני עוד לא בירכתי.

שבח וייס: הברכה שלי תבוא במועדה.

עובדיה עלי: אני מצטרף לברכות.

עובדיה עלי: ואני מבקש גם לקדם בברכה את ידידי תושבי עירי עפולה שנמצאים כאן, ובראשם מנכ"ל העירייה, ידידי אפרים לב.

עובדיה עלי: שמעתי על ההופעה היפה של חבורת הזמר, ואני מודה להם על כך.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, לפני שבועיים אושר תקציב המדינה.

עובדיה עלי: ואני מבקש לשמוע משר החינוך שיושב כאן ומייצג את הממשלה, מה קרה בשבועיים האחרונים שצריך כבר להגיש הצעת קיצוצים של 720 מיליון שקלים.

עובדיה עלי: מה קרה?

עובדיה עלי: האם פרצה מלחמה?

עובדיה עלי: האם היה איזה אסון טבע?

עובדיה עלי: מה קרה?

אמנון רובינשטיין: התשובה פשוטה.

אמנון רובינשטיין: היה משא-ומתן על עסקת חבילה שהיתה מונעת את הצורך בקיצוץ הזה.

אמנון רובינשטיין: לדאבוני הרב, עסקת החבילה הזאת לא עלתה יפה.

עובדיה עלי: ההסבר הזה הוא הסבר דחוק.

אמנון רובינשטיין: הוא דחוק, אבל הוא אמיתי.

עובדיה עלי: הוא אמיתי, אבל דחוק.

עובדיה עלי: ידידי שר החינוך, אתה יודע שאני מאוד מכבד אותך, ואמינותך ידועה.

עובדיה עלי: אם אתה אומר, זה בוודאי נכון.

עובדיה עלי: אבל ההסבר הזה מאוד מאוד דחוק.

עובדיה עלי: אחד הנושאים המרכזיים בכלכלה הוא הנושא של אמינות הממשלה, הנושא של יציבות.

עובדיה עלי: היציבות היא נושא מרכזי בכלכלה.

עובדיה עלי: ואם אתם כל שני וחמישי מחליפים את כל נושא המסים, מתנהגים בצורה חסרת אחריות, משנים דברים בצורה בלתי נסבלת, אני מבקש לדעת – – –

מאיר שטרית: מה שקרה הוא פשוט: בעיתונים התחילו להופיע מאמרים שמפלגת העבודה על הפנים.

מאיר שטרית: לכן קיצצו מהר מהר, אולי זה ירגיע את המדד.

עובדיה עלי: אינני רוצה להיכנס כרגע לסיבות שגרמו לכך.

עובדיה עלי: מכל מקום, הדבר בוודאי לא מוסיף לא ליציבות, לא לאמינות הממשלה, לא לניהול התקין של הכלכלה במדינת ישראל.

עובדיה עלי: אבל מה שמדאיג אותי במיוחד הוא רשימת הקיצוצים.

עובדיה עלי: כשאני קורא כאן שתקציב משרד החינוך וההשכלה הגבוהה יקוצץ ב-151 מיליון שקלים, אני מאוד מודאג.

דן תיכון: האם זה על דעת שר החינוך?

עובדיה עלי: לפי העיתונות, אני מבין שלא.

מאיר שטרית: לא שאלו אותו.

עובדיה עלי: אני מבין שאיש לא שאל אותו ואיש לא התייעץ אתו.

עובדיה עלי: הדברים הובאו כמקשה אחת.

עובדיה עלי: הנושא נכפה עליו, בניגוד לדעתו.

עובדיה עלי: ועד כמה שאני יודע, הוא גם הצביע בממשלה נגד זה.

עובדיה עלי: אבל הטענות כאן לא מופנות לשר החינוך.

עובדיה עלי: אני פונה אליו מפני שהוא יושב כאן והוא אמור לייצג את הממשלה.

עובדיה עלי: קיצוץ של 151 מיליון שקלים בתקציב החינוך הוא דבר בלתי נסבל.

עובדיה עלי: ואתה יודע, אדוני שר החינוך, שלדידי מערכת החינוך חייבת לעמוד בראש סדרי העדיפויות.

עובדיה עלי: נושא החינוך חייב לעמוד בראש סדר הקדימות, בכל הנושאים.

עובדיה עלי: המרפא לחברה, השינויים והמוביליות בחברה, הכול נקבע על-פי נושא החינוך.

עובדיה עלי: לגבי ערי הפיתוח, כפי שאתה יודע, אני סבור היום, כפי שהייתי סבור בעבר, שיש להעמיד את נושא החינוך בערי הפיתוח בראש סדרי הקדימות והעדיפויות, ולהקצות להן את כל המשאבים הנדרשים.

עובדיה עלי: כי גם מאבק בעוני, גם מאבק במצוקה, צמצום פערים, כל הנושאים האלה תלויים אך ורק בנושא אחד, נושא החינוך.

עובדיה עלי: לדידי, נושא החינוך הוא קודם כול לתת לסטודנטים מערי הפיתוח, אלה שנמצאים מתחת לקו העוני, בכל הארץ, פטור מלא משכר לימוד באוניברסיטאות.

עובדיה עלי: לא יכול להיות, שסטודנטים שהפרוטה אינה מצויה בכיס הוריהם, תימנע מהם האפשרות להשכלה גבוהה.

עובדיה עלי: לעניין הזה יש חשיבות אדירה.

עובדיה עלי: אם אתה רוצה להצמיח מנהיגות טובה, אותנטית, מתאימה, משכילה בערי הפיתוח, זה מתחיל בעניין הזה.

עובדיה עלי: אני רוצה להתייחס לנושא של זוגות צעירים.

עובדיה עלי: אני אומר את הדברים בצורה טלגרפית, כי אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת מנע לדבר אחרי; אני גם מודה לו על שהוא אפשר לי לדבר כעת.

עובדיה עלי: מצבם של הזוגות הצעירים קשה מאוד.

עובדיה עלי: אלה זוגות צעירים בתחילת הדרך, הם נדרשים לשלם משכנתה, לחנך ילדים, לשלם עבור מעונות יום, כשהמשכורות שלהם הן הכי נמוכות.

עובדיה עלי: צריך להקל עליהם.

עובדיה עלי: צריך לפטור אותם מהעול הכבד של תשלום למעונות יום.

עובדיה עלי: לא יעלה על הדעת שכדי להחזיק ילד במעון יום צריך לשלם 800 שקלים לחודש.

עובדיה עלי: באיזה עולם אנחנו נמצאים?

עובדיה עלי: באיזו חברה אנחנו חיים?

עובדיה עלי: אדוני שר החינוך, חוסנה של חברה נבחן בדאגה לחוליות החלשות שבה.

עובדיה עלי: ואם לא נשכיל לסייע לערי הפיתוח, אם לא נסייע לשכבות החלשות, אם לא נקנה חינוך החל מהגיל הרך בצורה מתאימה, עם כל המשאבים הנדרשים, לא נוכל לפתור את הבעיות שכולנו מדברים עליהן והן היו ססמת הבחירות שלכם.

עובדיה עלי: אולי זאת הסיבה המרכזית לכך שאתם יושבים כאן ליד שולחן הממשלה ולא באופוזיציה.

עובדיה עלי: אתם נדרשים היום לממש את כל ההבטחות שלכם בתחום החינוך.

עובדיה עלי: מה שנעשה בתוכנית הכלכלית הוא ההיפך מכך.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת עובדיה עלי.

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, חמש דקות, ואחר כך נעשה הפוגה קלה בדיון על החוק ונעבור לקבלת פנים לאורחות שלנו היום.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הממשלה הזאת, שחרתה על דגלה סדר עדיפויות חדש, היא ממשלה סקטוריאלית, ממשלה תנועתית, ממשלה שסדרי העדיפויות שלה הם הסקטורים שלה, חלוקת מיליארדים של שקלים לתנועה הקיבוצית, מחיקת חובות לתנועה הקיבוצית והזרמת כספים להסתדרות ולקופת-חולים.

דוד מנע: מה לכם לשים יד על השכבות החלשות בקיצוצים אלה?

דוד מנע: רק לפני שבועיים אישרנו את תקציב המדינה, והיום אתם הולכים לקצץ 85 מיליון שקלים בחינוך, 10 מיליון שקלים בשיקום שכונות ו-80 מיליון שקלים בחוק החיילים המשוחררים, שקיבלנו רק לפני חודשיים בכנסת.

דוד מנע: עוד לא יבשה הדיו על הצעת החוק הזאת, וכבר הולכים לקצץ 80 מיליון שקלים.

דוד מנע: במשרד העבודה והרווחה אתם הולכים לקצץ 48 מיליון שקלים.

דוד מנע: אתם שחרתתם על דגלכם את העזרה לשכבות החלשות – ואני מדבר פה אל הממשלה הריקה הזאת, אל הממשלה הריקה מתוכן והריקה ממעשים – אתם שחרתתם על דגלכם שינוי סדרי עדיפויות, אתם הולכים ומקצצים קרוב ל-200 מיליון שקלים מהשכבות החלשות.

דוד מנע: ולא די בכך.

דוד מנע: אתם רוצים לגזול עוד כספים מהבריאות, מכל התקציבים שמיועדים לאזרח הפשוט, מהעזרה של המדינה לאזרח הפשוט ולשכבות החלשות.

דוד מנע: באתם עם פיקציה של נקודת זיכוי לאשה העובדת.

דוד מנע: איך זה עוזר לשכבות החלשות?

דוד מנע: הרי השכבות החלשות, הנשים העובדות או הגברים העובדים, אינם משלמים כלל מס הכנסה.

דוד מנע: הם בכלל פטורים ממס הכנסה.

יעקב שמאי: אשה עובדת שמשתכרת 2,500 שקלים לחודש לא משלמת מס, אם יש לה ילד במעון.

יעקב שמאי: אולי באמת פה מרמים אותה.

דוד מנע: זו הפיקציה.

דוד מנע: לפני שעה קלה נפגשתי עם מר משה לביא, יושב-ראש תנועת זהב"י, התנועה למען משפחות מרובות ילדים.

דוד מנע: הוא אומר לי: זו פיקציה.

דוד מנע: כל נקודות הזיכוי האלו לנשים עובדות הן פיקציה, משום שאותן נשים מהשכבות החלשות אינן משלמות כלל מס הכנסה.

דוד מנע: להיפך, תבואו ותעזרו להן במעונות, תסייעו להן מבחינה כספית להחזיק את הילדים שלהן בבתי-ספר ובמעונות.

דוד מנע: במקום זה באים ואומרים: נקצץ ונקצץ ונקצץ.

דוד מנע: ועל-פי סדר העדיפויות החדש בקלות מוחקים 7 מיליארדי שקלים לקיבוצים, 4 מיליארדי שקלים פורסים להם חובות, יחד זה 11 מיליארד שקלים, ופה מקצצים 10 מיליון שקלים בשיקום שכונות.

דוד מנע: ומה זה שיקום השכונות?

דוד מנע: – שכונת-התקווה בתל-אביב, רמת-השקמה ברמת-גן, הקטמונים בירושלים, שיכון ד' בטבריה, או שיכון ד' בבאר-שבע.

דוד מנע: שם מקצצים.

דוד מנע: אבל 8-7 מיליארדי שקלים לתנועה הקיבוצית בגין חובות שלה – את זה מעבירים בשקט בממשלה הזאת.

דוד מנע: אני רוצה לצטט את מה שאמר משה שחל על הממשלה, את מה שאמרו שרים זה על זה, על הכישלון של שר האוצר, על הניווט הלא-נכון של הדרך, על הבזבוזים המשוועים של אותה ממשלה ריקה מתוכן.

דוד מנע: באים ומפרסמים את דוח העוני.

דוד מנע: רבותי, נוסף על הגידול במספר המשפחות שמתחת לקו העוני, צריך לזכור נתון נוסף:

דוד מנע: הפער בין העשיר לעני נעשה גדול יותר.

דוד מנע: העשיר נעשה עשיר יותר והעני נעשה עני יותר.

דוד מנע: בתקציב המדינה שאישרנו פה לפני שבועיים, אישרו תקציבים רבים בנושאי רווחה, ועכשיו הולכים ומקצצים במסגרת הזאת.

דוד מנע: בעוד זמן מה גם הקיצוץ הזה יהיה לריק, משום שהממשלה הזאת אינה יודעת את דרכה, הממשלה הזאת תועה בדרך, היא אינה עובדת בדרך הנכונה.

דוד מנע: סדר עדיפויות חדש הוא סדר עדיפויות שיבוא ויסייע לשכבות החלשות שהחברה מחויבת לסייע להן.

דוד מנע: אלו אנשים שלא יכולים לסייע לעצמם וזקוקים לאותה חברה ולאותה מדינה שתסייע להם, ובאה הממשלה הזאת ומקצצת 200 מיליון שקל רק בתוכניות הרווחה, בחינוך, בשיקום שכונות, בחיילים משוחררים ובמשרד העבודה והרווחה.

דוד מנע: תודה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת דוד מנע.

שבח וייס: ויצ"ו – הסתדרות עולמית לנשים ציוניות – בת 75

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עושים הפסקה קלה בדיון הארוך והחשוב שלנו על הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה), בהסכמה, כמובן, של הבית כולו.

שבח וייס: אנחנו נקבל בברכה חמה ובנפש חפצה את האורחות שלנו, בראשן גברת ראומה ויצמן.

שבח וייס: בדרך כלל קוראים לה "הגברת הראשונה".

שבח וייס: זה לא כל כך ישראלי, אני אקרא לך – האזרחית הראשונה של מדינת ישראל.

שבח וייס: את יודעת שאת והנשיא אורחים רצויים מאוד בבית הזה ואנחנו שמחים תמיד לארח אתכם כאן.

שבח וייס: אני רוצה לקבל בברכה את נשות ויצ"ו, אני רוצה לקדם בברכה את הנשיאה העולמית של ויצ"ו, את גברת רעיה יגלום; את גברת מודעי, שהיא יושבת-ראש ההנהלה העולמית; את גברת גלזר, שהיא יושבת-ראש ויצ"ו בישראל; את גברת עפרה שטראוס, שהיא השנה יושבת-ראש המגבית, המפעל של ויצ"ו 1995, שזהו מפעל שנתי כל כך חשוב של הארגון החשוב שאנחנו מארחים אותו היום בשערי הכנסת, בכנסת ובמליאתה.

שבח וייס: חברי הכנסת, ויצ"ו נוסדה ב-1920 כתנועה של נשים ציוניות והפכה חיש מהר לתנועה חיונית, מתסיסה, פעילה, המבוססת על עקרון ההתנדבות, שותפה מלאה למפעל הציוני החיוני, המפעל המרכזי של הקמת הבית השלישי שלנו כאן.

שבח וייס: ויצ"ו היתה פעילה בעולם היהודי כולו, כאשר הריכוז הגדול, אלומת האור ומנוף המאמץ הופנו לבניין ארץ-ישראל ואחר כך לבניינה של מדינת ישראל.

שבח וייס: ציוני הדרך הם חשובים מאוד, ועוד נדבר בהם כאשר נתכנס באודיטוריום מאוחר יותר.

שבח וייס: אני רוצה לציין שניים-שלושה ציוני דרך מתוך הקלנדר ההיסטורי העשיר של התנועה הזאת.

שבח וייס: ב-1923, אם אני לא טועה, הוקם בית-הספר החקלאי הראשון לבנות בנהלל בראשות גברת חנה מייזל שוחט.

שבח וייס: זה היה מכשיר מרכזי לחינוך לערכי השיבה לעבודת האדמה, לחקלאות, מוסד לתפארת, ראשון לסדרה של מאות מוסדות חינוך מן הגיל הרך שברכים – ועד לפעילות החברתית האנושית של ויצ"ו בקרב הזקנים והזקנות.

שבח וייס: אני יודע שהיום לא אוהבים להשתמש בשם הזה; והדרת פני זקן וזקנה – זאת לא בושה.

שבח וייס: לכולנו יש סבים וסבתות, והזיקנה היא חלק מהחיים, ומי שגורם לכך שהיא תהיה נעימה יותר, אנושית יותר, נתמכת יותר, עושה מאמץ אנושי.

שבח וייס: מובן שלצד הפעילות הזאת יש לויצ"ו מקום חשוב מאוד בפעילות הציונית המדינית בעולם, מקום חשוב ומרכזי.

שבח וייס: הייתי אומר, שהתנועה הציונית ניצבת על שתי רגליים חשובות: התנועה הציונית על מוסדותיה, מפלגותיה וכיוצא באלה, וארגוני הנשים, כשלויצ"ו יש מקום מיוחד, ויצ"ו לגווניה, לארצותיה, ליבשותיה.

שבח וייס: אני רוצה, ברשותכם, לציין גם איזו נקודה אישית.

שבח וייס: אני בוגר ויצ"ו.

שבח וייס: שבועיים אחרי בואי ארצה כילד ניצול שואה שילבה אותי עליית הנוער, גם היא ארגון ציוני חשוב ביותר, במוסד "הדסים – ויצ"ו קנדה", ושם זכיתי לבית ראשון במולדת, בהנהגה של המחנכים הדגולים רחל וירמיהו שפירא, שבהשראת ערכי החינוך שגובשו בבן-שמן הקימו מוסד לתפארת.

שבח וייס: לדאבוננו, גם ליווינו למנוחות את רחל וירמיהו ב"הדסים", באותה חלקת ויצ"ו.

שבח וייס: אני זוכר את המאמצים שעשינו אז, עם רעיה, כדי שיסכימו להציב שם את בית-הקברות.

שבח וייס: כאיש תנועת העבודה, כמי שמוקיר מאוד, כמובן, את ארגון אמהות עובדות – את "נעמת", תמיד הייתי מציין בכנסים שבמובן זה אני שייך לשתי התנועות, אבל ביוגרפית ורגשית אני רואה את עצמי כבוגר ויצ"ו עד עצם היום הזה.

דוד לוי: על זה נאמר: שייך לנשי התנועות.

שבח וייס: כן.

שבח וייס: אנחנו התלבטנו, לא באשר להתכנסות שלכן במשכן.

שבח וייס: מייד כאשר הרעיון התגלגל, אמרנו: השערים פתוחים בבית הזה.

שבח וייס: התלבטנו אם לארח אתכן במליאה, ואני מזכיר את זה כאן לסיום הברכה הראשונה שלי.

שבח וייס: אני אמרתי לחברות שבאו לשוחח אתי על גיבוש המסגרת: המליאה עובדת כמו בכל פרלמנט, יש שעות שיש פה 120 חברי כנסת, לפעמים 100, לפעמים שלושה ולפעמים שבעה.

שבח וייס: זו דינימיקה של כל פרלמנט, ואיננו שונים משום פרלמנט בעולם בעניין הזה, כי, כפי שאתם רואים עכשיו, יש כאן, נאמר, 20, 30 חברי כנסת.

שבח וייס: 30, 40 אחרים יושבים בחדריהם, מקבלים קהל, שומעים באוזניות את הדיון, משתלבים בו כאשר הם מרגישים צורך.

שבח וייס: אחרים פוגשים נציגי ציבור ואנשים במזנון, במקומות שונים.

שבח וייס: על לוח הבית יש תמיד 70, 80, 90 שמות, יום יום.

שבח וייס: אתן החלטתן שאתן מוכנות להתחלק אתנו גם בחוויה הריאלית הזאת.

שבח וייס: זאת לא התנצלות, זה הסבר.

שבח וייס: הבית כולו אתכן באמצעות הנציגים שיושבים כאן.

שבח וייס: אני מברך אתכן בכל לבי, רוצה להעלות על נס את פועלכן הקונסטרוקטיבי, הנמרץ, השוטף בתחומים האנושיים ביותר של החברה הישראלית – יהודים, ערבים, דרוזים, צ'רקסים.

שבח וייס: אתן בפועלכן מגשימות גם את העקרונות הבסיסיים של הליברליזם, של זכויות האדם לכל אורכה ורוחבה של המדינה ולכל אורכו של העולם היהודי.

שבח וייס: אני מברך אתכן, ולכבוד ההתכנסות החגיגית הזאת גם ייעדנו נושאים מספר שהם בעלי רלבנטיות לעניינים שאתן עסוקות בהם יום-יום ושעה-ושעה.

שבח וייס: ברוכות הבאות בשערינו.

שבח וייס: ועתה, הצעות לסדר-היום מס' 5529, 5843, 5903 ו-5904.

שבח וייס: אני מזמין את חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אחריה – את חברת הכנסת נעמי חזן, אחריה – את חברת הכנסת יעל דיין, ואחריה – את חבר הכנסת חיים דיין.

שבח וייס: לכל אחד שלוש דקות, זה הזמן שאנחנו מקצים היום, ואני בטוח שאפשר בטלגרמה לרכז את עיקר העניינים.

נעמי בלומנטל: סליחה, כבוד היושב-ראש, זאת הצעה רגילה לסדר-היום.

שבח וייס: כן, אבל מכיוון שהכנסנו את זה לתוך הדיון – חמש דקות; בואי לא נתווכח על זה.

נעמי בלומנטל: הן שוות – –

שבח וייס: הן שוות אלפיים דקות.

נעמי בלומנטל: – – אלפי שעות, אבל חשבתי שזו הצעה רגילה לסדר-היום, על חשבוני, ואני רוצה להקדיש אותה לנשים של ויצ"ו בארץ ובעולם.

שבח וייס: גבירותי ורבותי, אלה הצעות לסדר-היום שהיושב-ראש הועיד ממחסן שאין לו.

שבח וייס: את תדברי חמש דקות, וגם אחרים, והכול יהיה בסדר.

שבח וייס: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי הכנסת, רעיית נשיא המדינה, הגברת ראומה ויצמן, מנהיגות ויצ"ו, חברות ויצ"ו מן הפדרציות בכל העולם, כשאומרים ויצ"ו, מייד עולה במחשבה תמונה של דודות מבוגרות, נשים טובות לב העוזרות בקהילה, המתנדבות.

נעמי בלומנטל: מעט מדי אנשים בציבור הישראלי מודעים לעובדה, שויצ"ו היא אימפריה בין-לאומית אדירת ממדים, בעלת כוח כלכלי וחברתי.

נעמי בלומנטל: רק בארץ חברות בויצ"ו כ-100,000 נשים.

נעמי בלומנטל: הארגון הוא בעל 50 פדרציות ברחבי העולם, ביניהן פדרציות בעלות כוח רב בקהילותיהן.

נעמי בלומנטל: הפדרציות בארצות-הברית, בדרום-אמריקה, באפריקה, הפדרציה הבריטית – הן רק דוגמה.

נעמי בלומנטל: הפדרציות גם מחזיקות בנכסים רבים.

נעמי בלומנטל: כפי שאתם רואים, זמני קצר ולא אוכל להיכנס לזה.

נעמי בלומנטל: אחד הדברים המרכזיים המייחדים את ויצ"ו הוא שמדובר בתנועה מתחדשת וגמישה.

נעמי בלומנטל: מה ששמר על ויצ"ו ועל כוחה של ויצ"ו במשך השנים היה היכולת לאמץ משימות או לוותר עליהן בהתאם לתנאים המשתנים.

נעמי בלומנטל: מנהיגות ויצ"ו, אז כמו עתה, ראו לנכון להתאים את מדיניות הארגון לשינויים שהתרחשו בחברה הישראלית ובעולם כולו.

נעמי בלומנטל: ויצ"ו השכילה לתרגם את המטרות הכלליות לפעילויות קונקרטיות ומשתנות לפי הזמנים.

נעמי בלומנטל: יתרון זה שמר על ויצ"ו והיווה פתח ליוזמות חדשות.

נעמי בלומנטל: חברותי, חברות הכנסת, חברי הכנסת, יושב-ראש הכנסת, רעיית נשיא המדינה, הגברת ראומה ויצמן, מנהיגות ויצ"ו, האורחות היקרות שלנו כאן, היום הוא היום הנכון להעריך את המהפכה שויצ"ו עשתה.

נעמי בלומנטל: הנשים שהקימו את הארגון בלונדון ב-1920 היו הפמיניסטיות היהודיות המובילות של המאה הנוכחית.

נעמי בלומנטל: מייסדות ויצ"ו סללו את הדרך עבורנו ועבור הנשים היהודיות בעולם.

נעמי בלומנטל: הן היו החלוצות, המחדשות, סוללות הדרך.

נעמי בלומנטל: היום הוא יום להוקיר את פועלן ולהעלות את זכרן.

נעמי בלומנטל: נשות ויצ"ו, חשוב לזכור, שילבו את הרעיון הפמיניסטי עם הרעיון הציוני.

נעמי בלומנטל: גם קידום האשה – ככלי לקידום הקמת הבית הלאומי.

נעמי בלומנטל: בתחילת המאה הבינו הנשים שהקימו את ויצ"ו מה שרבים מאתנו, לצערנו, אינם מבינים היום.

נעמי בלומנטל: פיתוח הפוטנציאל של הנשים על-ידי הסרת האפליה והדעות הקדומות הוא תנאי לקידום החברה כולה.

נעמי בלומנטל: המלחמה באפליה כלפי נשים איננה מלחמתן או עניינן של הנשים בלבד, אלא העניין של החברה כולה, של הקהילה כולה.

נעמי בלומנטל: ויצ"ו קמה מתוך ההבנה הזו וגם מתוך המציאות, שלצערנו לא השתנתה במהותה בהרבה מתחילת המאה.

נעמי בלומנטל: בהסתדרות הציונית של שנות ה-20 היתה לנשים זכות שווה כמו לגברים, אולם הזכות הזאת באה למימוש בעיקר על הנייר.

נעמי בלומנטל: נשים לא היו מעורבות במידה מספקת.

נעמי בלומנטל: ורה ויצמן, רבקה זיו, גברת גוטמן, ממייסדות ויצ"ו, הגיעו להכרה, כי רק ארגון נפרד יעורר מודעות פוליטית אצל נשים.

נעמי בלומנטל: כך הוקמה ב-1918 פדרציית נשים בבריטניה, אחד מארגוני הגג שהתאחדו עם הסתדרות הנשים העבריות שנים מספר מאוחר יותר, כדי להקים את ויצ"ו.

נעמי בלומנטל: אני מוצאת את ההיסטוריה של ויצ"ו כמרתקת, משום שזאת ההיסטוריה שלנו כנשים, זה הסיפור שלנו, שלעתים קרובות מדי נשמט מסיפור ההיסטוריה הכללית.

נעמי בלומנטל: סיפור חייה של רבקה זיו, למשל, ממייסדות ויצ"ו, הוא סיפור חיים של תקופה.

נעמי בלומנטל: זו הושפעה מתנועת הסופרז'יסטיות, נאבקה למען זכות בחירה לנשים, נאבקה למען שכר שווה עבור עבודה שווה, למען שוויון הזדמנויות ועצמאות כלכלית לנשים.

נעמי בלומנטל: מוכר, לא?

שבח וייס: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, משפט סיכום.

נעמי בלומנטל: אני אנסה.

נעמי בלומנטל: אני רואה בזה אפליה, כבוד יושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: כן, זה נכון, יש פה אפליה, כבר נתתי לך שתי דקות נוספות.

נעמי בלומנטל: אתם מדברים שעות על התקציב.

נעמי בלומנטל: בתוך התקציב מקומן של הנשים דל, ואני רואה, לצערי, שמקומן דל גם בכנסת.

שבח וייס: זה היה מיותר.

שבח וייס: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: זה המאבק.

נעמי בלומנטל: החיים שלנו כנשים מקבלים בהווה ממד שונה כשאנו מתייחסים, למשל – – –

שבח וייס: אני בכל זאת מבקש לשמור על המסגרת.

נעמי בלומנטל: אני מייד מסיימת.

שבח וייס: לא, בואי לא נפתח פה סימפוזיון, זה לא הוגן כלפי חברים אחרים.

נעמי בלומנטל: רציתי להתייחס להיסטוריה.

נעמי בלומנטל: בסדר, אומר בקצרה – – –

שבח וייס: אני יוצא מתוך הנחה שהאורחות שלנו מכירות את ההיסטוריה של ויצ"ו.

נעמי בלומנטל: אבל זה חשוב לגבי ההשלכות שיש עלינו.

שבח וייס: בואי לא נתווכח.

שבח וייס: לא, אני לא מסכים.

נעמי בלומנטל: כבוד יושב-ראש הכנסת, תן לי לסיים בכמה משפטים, וזה יהיה לכבודה של הכנסת.

שבח וייס: אני מבקש לסיים ממש עכשיו.

שבח וייס: זה לכבודה של הכנסת שלא יהיה כאן מיקוח.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: זהו, נא לסיים.

נעמי בלומנטל: ב-11 ביולי 1920, במקביל לקיום הוועידה הציונית הראשונה – –

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

נעמי בלומנטל: אני כבר מסיימת.

נעמי בלומנטל: – – התכנסו נציגות ארגוני נשים מארצות שונות – ארץ-ישראל, גרמניה, פולין – – –

דן תיכון: אני מוותר על הסתייגות אחת שלי לטובתה.

יהושע מצא: ואני מוותר על שלוש הסתייגויות שלי לטובתה.

נעמי בלומנטל: אני כבר מסיימת.

שבח וייס: רבותי, זה בסדר.

שבח וייס: זה באמת סימפוזיון מיותר, לא היה לו מקום.

שבח וייס: צריך היה לשמור על כבוד העניין ועל המסגרת, וזהו.

שבח וייס: אני מבקש לסיים, והכול יסתדר.

שבח וייס: פשוט לסיים.

נעמי בלומנטל: ויצ"ו היתה ארגון הנשים הציוני הבין-לאומי הראשון שהוקם.

נעמי בלומנטל: טוב, כאן אני אדלג.

נעמי בלומנטל: אסיים את דברי במלים קצרות, להוקיר ולכבד את פועלכן.

נעמי בלומנטל: היום הוא היום להוקיר את הדרך שעשתה ויצ"ו מאותם ימים, שבמעון התינוקות הראשון, בהעדר ציוד, שימשו ארגזי תפוזים מיטות לתינוקות.

נעמי בלומנטל: ויצ"ו פועלת היום בכל התחומים שבהם ניתן לקדם נשים.

שבח וייס: נא לסיים.

נעמי בלומנטל: כמו אז, ויצ"ו של היום נמצאת בראש החץ, בחקיקה ובפעילות למען נשים.

שבח וייס: ביקשתי לסיים.

נעמי בלומנטל: חשוב גם לציין את הפעילות הציונית של ויצ"ו, הפועלת לליכוד קהילות יהודיות, איסוף תרומות למוסדות ולמפעלים ציוניים ולשמירת הגחלת היהודית.

שבח וייס: תודה רבה.

נעמי בלומנטל: ויצ"ו הבין-לאומית היא מקור תמיכה חשוב לישראל.

נעמי בלומנטל: 75 שנה פוריות פועלת ויצ"ו.

שבח וייס: סליחה, אני ביקשתי לסיים.

שבח וייס: זה לא ילך.

שבח וייס: אני לא אוהב את זה.

שבח וייס: אני ביקשתי לסיים.

נעמי בלומנטל: אבל אתה יכול לסמוך על האחריות שלי – – –

חיים דיין: – – –

שבח וייס: שב, אני מודה לך, ידעתי מה שאתה רוצה להגיד.

חיים דיין: אני מוכן לתת לה את הזמן שלי.

נעמי בלומנטל: יש לי שלושה משפטים לסיום.

נעמי בלומנטל: זה לא מכובד.

שבח וייס: נא לסיים.

שבח וייס: אתה תשב.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש,

יעקב שמאי: אני מבקש להתחשב בנשים.

יעקב שמאי: לא תמיד אשה עומדת לדבר על נשים – – –

חיים דיין: – – –

שבח וייס: הבנתי.

שבח וייס: חברים, אני חושב שזה לא הוגן.

נעמי בלומנטל: יש לי עוד שלושה משפטים.

שבח וייס: דיברנו על שלוש דקות.

שבח וייס: כבר תשע וזה עוד לא נגמר.

שבח וייס: זה לא הוגן להתמקח, ועם כל הכבוד, אני לא צריך הגנה שלכם בפני ויצ"ו.

שבח וייס: אני חבר ויצ"ו לפני כולכם ואני מבקש לסיים.

שבח וייס: זה הכול.

נעמי בלומנטל: יש לי שניים-שלושה משפטים.

שבח וייס: תסיימי.

שבח וייס: אני לא אוהב את השיטות האלה.

שבח וייס: בבקשה לסיים.

דן תיכון: – – –

נעמי בלומנטל: 75 שנה פוריות פועלת ויצ"ו.

נעמי בלומנטל: ההיסטוריה של ויצ"ו היא ההיסטוריה שלנו כנשים יהודיות, והמאבק של ויצ"ו הוא גם המאבק שלנו.

נעמי בלומנטל: להוקיר את התרומה של ויצ"ו זה להוקיר את תרומתן של הנשים להקמת הבית הלאומי, להוקיר את תפקידן של הנשים בחברה ולכבד ולהוקיר את ייחודן.

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

נעמי בלומנטל: ויצ"ו היא אנחנו, היא מסכת חיינו ומסכת ההיסטוריה שלנו, ובתקווה – גם בעתיד.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חברת הכנסת נעמי חזן.

שבח וייס: אני מבקש להקפיד על הכללים ולא להעמיד אותנו פה במצב מביך.

שבח וייס: לא צריך לכבוש את הבמה בכוח.

שבח וייס: אחרי חברת הכנסת נעמי חזן תבוא חברת הכנסת יעל דיין.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הגברת ראומה ויצמן, חברות ויצ"ו, חג גדול לכן היום – 75 שנה לייסוד הארגון, אחד הארגונים החשובים והמובילים לקידום מעמד האשה בישראל.

נעמי חזן: ויצ"ו – ויש כאלה ששוכחים זאת – הוא הארגון היחיד שהציב אשה לכנסת ישראל כארגון נשים.

נעמי חזן: מדובר בגברת רחל כגן שהוצבה לכנסת הראשונה.

נעמי חזן: למי שלא זוכר, בעצם ויצ"ו היתה מפלגת הנשים היחידה שהצליחה להשיג ייצוג בכנסת ישראל.

נעמי חזן: יש לכך משמעות רבה, כי אני רואה בויצ"ו את התחלת המאבק לייצוג נשים הולם במדינת ישראל.

נעמי חזן: אני גם גאה שהכנסת השלוש-עשרה, הכנסת הנוכחית, הלכה בעקבות התקדים של ויצ"ו מהכנסת הראשונה ועיגנה את העיקרון של העדפה מתקנת בחוק החברות הממשלתיות, ואני מקווה כי כך יהיה גם בהמשך בסדרה של חוקים שישרישו את העיקרון של ייצוג הולם לנשים בשירות המדינה וגם במשרות נבחרות.

נעמי חזן: את הדקות הספורות שניתנו לי אני רוצה להקדיש להצדעה לויצ"ו ודרך ויצ"ו לנשות ישראל, ולהסביר מדוע ייצוג הולם הוא כל כך חיוני בחברתנו.

נעמי חזן: פרופסור דפנה ישראלי טענה שכולנו צריכות להתייצב היום למען המאבק של ייצוג הולם לנשים.

נעמי חזן: והיא הצביעה על שלושה סוגים שונים של מי שמתכחשים ומתנגדים ואדישים לעיקרון.

נעמי חזן: וברשות

נעמי חזן: כם, העדפה מתקנת היא כלי שנועד להביא לתוצאה שוויונית.

נעמי חזן: אבל יש כאלה, אדוני היושב-ראש, קהל נכבד, חברי הכנסת, הטוענים שאין בעיה.

נעמי חזן: לא קיימת בעיה של ייצוג נשים.

נעמי חזן: יש נשים רבות וגברים רבים שמכחישים שיש בעיה של ייצוג.

נעמי חזן: למכחישים ולמכחישות יש טענה מרכזית אחת:

נעמי חזן: אני הגעתי לאן שהגעתי בזכות עצמי ובזכות כישורי.

נעמי חזן: תרשה לי, אדוני היושב-ראש, להזכיר כי 54% מבוגרי האוניברסיטאות היום הם נשים.

נעמי חזן: למעלה מ-50% מבעלי תואר שני במדינת ישראל היום הם נשים.

נעמי חזן: כ-60% מעובדי המדינה היום הם נשים.

נעמי חזן: רוב מכריע בהשכלה הגבוהה, רוב מכריע בין עובדי הציבור.

נעמי חזן: אבל בשלוש הדרגות הגבוהות של השירות הציבורי היום יש רק כ-16% נשים.

נעמי חזן: פער אדיר.

נעמי חזן: בכנסת ישראל, בכנסת הזאת, כמו בכנסת הראשונה, רק 9% מחברי הכנסת הם נשים.

נעמי חזן: למכחישים אני אומרת: יש פער גדול מדי בין הכישורים שלנו ובין המעמד שלנו בעמדות הכרעה, והדבר איננו נסבל.

נעמי חזן: יש כאלה שלא מכחישים שקיימת בעיה, אבל מתנגדים לשימוש בהעדפה מתקנת.

נעמי חזן: הם טוענים: איך ייתכן, כאשר יש גבר ואשה, להעדיף דווקא את האשה.

נעמי חזן: ולאלה שמתנגדים יש לי שתי תשובות.

נעמי חזן: תשובה ראשונה – העדפה מתקנת לא אומרת להעדיף אשה עם כישורים פחותים על גבר עם כישורים רבים יותר.

נעמי חזן: אבל אם יש אשה וגבר בעלי אותם כישורים, יש מקום להעדיף את האשה.

נעמי חזן: מדוע?

נעמי חזן: משום שדמוקרטיה נמדדת, בין היתר, בשוויון בין האזרחים במדינה דמוקרטית.

נעמי חזן: לכן, אם אנחנו מאמינים באמת שאנחנו מדינה דמוקרטית, יש לראות את התוצאות גם בשוויון בין המינים.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, יש כאלה שלא מכחישים, שלא מתנגדים, אבל אדישים לבעיה.

נעמי חזן: הם שואלים: מדוע ייצוג נשים הוא כל כך חשוב?

נעמי חזן: והתשובה, אדוני היושב-ראש, במשפט אחד מרכזי: מדינה וחברה שאינן משתמשות בכוח האדם המשובח, למעשה המדינה והחברה האלה הן נכות במלוא מובן המלה.

נעמי חזן: וכדי לנצל את ההון האנושי המשובח שקיים, מסיבה חברתית ממדרגה ראשונה, דרוש ייצוג נשים הולם.

נעמי חזן: אני מודה לויצ"ו על שהראתה לנו את הדרך.

נעמי חזן: אני מקווה מאוד שנוכל בעזרתכן גם להמשיך.

נעמי חזן: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לנעמי השנייה שלנו.

שבח וייס: עכשיו חברת הכנסת יעל דיין, ואחריה – חבר הכנסת חיים דיין.

יעל דיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמחה לראות את ראומה ויצמן, את רעיה יגלום, את מיכל מודעי, את הלנה גלזר.

יעל דיין: אני רוצה לומר שאני רואה כאן הרבה פנים שאני מכירה, וצר לי שאני לא יכולה למנות אישית את כולן.

יעל דיין: אבל אני רואה כאן גם נציגות נכבדה מארצות חוץ, ואני רוצה להגיד להן לנציגות מארצות פרנקופוניות, bienvenidas לדוברות ספרדית, וכמובן לדוברות אנגלית שביציע.

יעל דיין: אני המבוגרת מבין הדוברות, ולכן אולי אני רוצה לקחת רברס בזמן ולשלב גם נימה אישית.

יעל דיין: אני באה מבית סבא וסבתא מצד אחד, שבו היו מושגים של שחור לבן; היו אנשי ההתיישבות והיו העירונים; היו עובדי עבודת אדמה, עבודת כפיים, והיו כל האחרים אשר פחות או יותר היו "פרזיטים"; היו אנחנו ומשלנו, והיו "הם"; היו כאלה שקוראים את עיתון "דבר", והיו כאלה שלא קוראים את עיתון "דבר"; היו ארגון אמהות עובדות, מועצת הפועלות, בית הוועד הפועל, מפא"י, מהצד השני היו חליפות והיו עניבות, היה מבטא, לפעמים זר, היו כורסאות בסלון, היו חרות והציונים הכלליים והיתה גם ויצ"ו.

יעל דיין: בנהלל העסק הזה התקלקל.

יעל דיין: הקיטוב הזה התקלקל, כי בית-הספר החקלאי לבנות שבו למדה אמא שלי, ושם פגשה את אבא שלי, שהיה הבן היחיד בבית-ספר לבנות, היה בית-ספר של ויצ"ו.

יעל דיין: אל תוך כל ה"אנחנו" חדר גם ה"הם".

יעל דיין: ואם כבוד היושב-ראש אמר שהוא חניך של ויצ"ו, אני ילדה של ויצ"ו, כי שם אבא פגש את אמא, ובני הכפר – ואני אומרת את זה כבת נהלל – בפירוש הפגינו גם התנשאות וגם ריחוק ממה שהיה בית-הספר החקלאי.

יעל דיין: זה היה "הם" ואנחנו היינו "אנחנו".

יעל דיין: ואבא, כמו במקרים אחרים במשך חייו, הפר את השגרה הזו, את הגבול הזה, ועבר אותו.

יעל דיין: היום, דרך אגב, לא רק שויצ"ו-נהלל פורח ועוסק הרבה מאוד בחינוך חקלאי ובקליטת עלייה, אלא שנוספו עוד ארבעה בתי-ספר שאפשר להגדיר אותם כחקלאיים, כלומר ה"אנחנו" וה"הם" השתלבו כאן.

יעל דיין: בגרתי ויצאתי מן העיגול הנהללי ומתחומי הארץ, גם לעולם החיצוני, היהודי והאחר, והתחברתי למציאות ולמדתי לקבל את הפלורליזם וחשיבותו ואת השוויון האמיתי בין קבוצות המקדמות אותו נושא.

יעל דיין: ה"דודות" מארגון אמהות עובדות אינן שונות מה"דודות" בויצ"ו.

יעל דיין: הפמיניזם ה"נעמתי", כשהוא קיים, אינו שונה מהפמיניזם בויצ"ו, כשהוא קיים.

יעל דיין: עוד לפני חברותי בכנסת, למדתי להעריך במיוחד את פעילות ויצ"ו בתפוצות, בפעילות שלא מתחרה.

יעל דיין: ציונית, פמיניסטית, חינוכית, פעילות שמשפיעה גם על מבוגרות וגם על צעירות, פעילות בדור ההמשך של הנשים בתפוצות, והיא הניבה דור המשך של נשים ציוניות פעילות מדרום-אמריקה ועד דרום-אפריקה, מאירופה ועד אוסטרליה.

יעל דיין: אני מברכת במיוחד את ויצ"ו העולמית שהיה לי קשר אתה, קשר תכוף.

יעל דיין: ועכשיו, וכאן, במסגרת פעילות הוועדה לקידום מעמד האשה, אני רואה בויצ"ו את אחת הזרועות החשובות ביותר לקידום המעמד הזה – בפעילות וולונטרית המקיפה את כל המגזרים, תופסת מעמד נכבד ביותר בטיפול במשפחות חד-הוריות, בעולות חדשות, קיום מוסדות חינוך, ייעוץ משפטי ומאבק באלימות שכולנו שותפים לו.

יעל דיין: אני רוצה לומר, שאילו היו הדברים טובים, הייתי מסתפקת בברכה.

יעל דיין: עם כל זה, עם כל הפעילות, גם של ויצ"ו, גם של "נעמת", גם של קבוצות אחרות, מעמד האשה במדינת ישראל עדיין נמצא בנחיתות, ואני קוראת לכולכן להמשיך ולפעול ולהמשיך במאבק, ולהמשיך ולתת יד גם למאבק באלימות, גם למאבק לקידום ייצוג נשים, גם למאבק בעיוות שיש בדיני אישות, ויחד אולי באמת נוכל להגיע למושג הזה של שוויון, שהוא אבן תשתית גם לכן, גם לנו וגם לגברים, כיסודות חברה שהיא חברה מתוקנת.

יעל דיין: ברכות ליובל ויצ"ו, ברכות למנהיגות ולמנהיגות שלכם, ברכות לייחוד שלכן שקיים בו פלורליזם פוליטי וחינוכי תוך דבקות בציונות הבונה והליברלית.

שבח וייס: אני מודה לחברת הכנסת יעל דיין.

שבח וייס: (מחיאות כפיים ביציע האורחים) גבירותי, אני מבקש לא להיפגע.

שבח וייס: לא מקובל בכנסת שלנו למחוא כפיים, לא ביציע וגם לא במליאה, אלא כאשר ועדת הכנסת מאשרת מדי פעם בפעם כשיש לנו אורח, נשיא או מלך נואמים, אנחנו מאשרים מחיאות כפיים לחברי כנסת.

שבח וייס: כיוון שהערתי הערה תקנונית, ברשותכן – עוד הבהרה קטנה.

שבח וייס: חברת הכנסת נעמי בלומנטל חשבה בתום לב שיש לה הצעה רגילה לסדר-היום.

שבח וייס: הצעה רגילה זה עשר דקות.

שבח וייס: לא הלכנו לפי שיטה של הצעות רגילות, כי חשבתי כיושב-ראש הכנסת שאנחנו מעוניינים ככנסת לארח.

שבח וייס: מצאנו משהו לא תקנוני אלא קצת מנהגי, וממחסן שאין לי הקצבתי זמן, וזה צומצם לפחות דקות.

שבח וייס: היתה פה אי-הבנה; אני מבקש את סליחתה של נעמי בלומנטל, היה פה תום לב.

שבח וייס: בסופו של דבר היא ניצחה והיו לה עשר דקות ושלוש שניות, והסיפור נגמר.

שבח וייס: עכשיו אני מזמין את חבר הכנסת חיים דיין, שוויתר על זמנו לטובת חברת הכנסת נעמי בלומנטל, ואני מחזיר לו את הזמן שעליו הוא ויתר ובכלל לא התכוון לוותר.

שבח וייס: כבודו.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אשת הנשיא, הגברת ראומה, נשות ויצ"ו, אני יכול לפתוח ולומר חג שמח גם לכן וגם לנו.

חיים דיין: יש את יום האם, יש את יום ויצ"ו, יש את יום הנישואים, יש הרבה ימים לנשים, שהגברים – – –

יוסי שריד: אין "יש את".

יוסי שריד: "יש את" לא אומרים בעברית.

חיים דיין: מניתי את הימים שהגברים צריכים לציין.

חיים דיין: אלה לא סתם ימים, אלא הם באים להוקיר את עבודתן המבורכת של הנשים גם במקומות העבודה, גם בבית במאמץ בגידול המשפחה.

חיים דיין: הסתדרות הנשים במדינת ישראל, שקמה על מנת לסייע בשמירת זכויותיהן ומעמדן של הנשים, צריכה להמשיך במאבק.

חיים דיין: אצלנו הגברים אומרים: מצא אשה מצא טוב.

חיים דיין: יש מי שאומר, שהאשה היא עזר כנגדו.

חיים דיין: תמיד בן הזוג צריך למצוא את הנתיב מתי "עזר", מתי "כנגדו".

חיים דיין: המלה "עזר", בעצם כל 360 ימי השנה.

חיים דיין: המלה "כנגדו", אומנם אלה ימי נידתה שהיא אסורה לו, אבל היא לא נגדו בהמשכת הטיפול בבית.

חיים דיין: ביום זה אני שולח את ברכותי על פעילות מבורכת זו, אשר נותנת פתרון לילדים חסרי בית בפנימיות, במעונות-יום, בהעלאת רמתם וכשרונם המקצועי ושילובם בחברה הישראלית; על המאבק באלימות במשפחה והמאבק על שכר האשה.

חיים דיין: לדעתי, במקומות העבודה היום, התוצרת פר שעות העבודה היא תוצרת שווה של הגבר ושל האשה, ועדיין יש אפליה בשכר.

חיים דיין: בכנסת הזו יש גברים שהחליטו להילחם על מעמדן של הנשים, וביניהם גם אני, ואולי זה היום לציין את אחד המאבקים בחוק ההיסטורי שהצלחתי להעביר, חוק ראשון בחיי – הצעת חוק להרחבת הזכויות לאותן משפחות חד-הוריות בישראל, כאשר יש 87,000 ילדים שנכללים בחוק חינוך חובה.

חיים דיין: חובתנו היתה לחוקק את החוק הזה כאשר ראינו שיש נשירה מספסל הלימודים, כשאחד הגורמים לכך הוא קו העוני והמצב הכלכלי.

חיים דיין: לפני שבועיים העברתי בקריאה טרומית את הצעת החוק להכרה בנשות האסירים כנשים שבעצם ממלאות גם את תפקיד הגבר, ולתת להן הבטחת הכנסה, כי אני חושב שהילדים והאשה לא צריכים להיענש כאשר הבעל מרצה עונש מאסר.

חיים דיין: חובתנו לדאוג לפרנסת הילדים ולכלכלת הבית.

חיים דיין: על כן, אני שולח את ברכותי לחברי הכנסת שתמכו בחוק זה.

חיים דיין: הממשלה חייבת לשנות בסדרי העדיפויות שלה בתקציבים את הנטל על הנשים, לפתור להן את הבעיות, ולא לקצץ רק בתחומים החברתיים, כאשר אנחנו יודעים שהנושאים החברתיים, בראש ובראשונה, נופלים כנטל על האשה בבית ועל הילדים.

חיים דיין: כי הגבר תמיד נמצא מחוץ לבית, הולך לדאוג למקור הפרנסה, והאשה ממלאה את שני התפקידים האלה בעת ובעונה אחת – גם הפרנסה וגם הבית.

חיים דיין: לצערי הרב, רבבות נשים במדינת ישראל נתונות במצוקה קשה, מתחת לקו העוני, ואנחנו נתקלים בזה יום יום, בבתי-המשפט ובפקודות הוצאה לפועל.

חיים דיין: אם לא היתה ויצ"ו שתעזור במעונות היום לילדיהן, אני חושב שהיה הרבה יותר קשה להתמודד עם הצורך בהעסקת "בייביסיטר" מדי פעם על מנת למצוא עבודה.

חיים דיין: לסיום, כהערת ביניים, אני חושב שויצ"ו צריכה אולי גם לחשוב איך לצמצם את השתתפות האשה העובדת בתשלום עבור הילדים במעונות ויצ"ו, כי אני חושב שיש מקומות שבהם התשלום הוא גבוה מאוד, ויש מקום לשפר את זה למען אותן משפחות.

חיים דיין: שמעתי שיש מקומות שמשלמים 600 ו-800 שקל.

חיים דיין: אני חושב שהמחיר גבוה.

חיים דיין: אולי כדאי שתביאו את זה בחשבון למען אותן משפחות, אם אנחנו באמת רוצים לעזור להן.

חיים דיין: לסיום דברי, המשיכו בדרככן, אנחנו נמשיך לעזור לכן בדרכנו; היו ברוכות ודרך צלחה.

יהושע מצא: אנחנו רוצים לשמוע את דליה איציק.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אנחנו עשינו גם חלוקה לפי סיעות.

שבח וייס: מה לעשות, כך עובד הבית.

שבח וייס: זה חלק מעבודתו.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את סגנית השר, חברת הכנסת מאשה לובלסקי, ועל-פי התקנון והכללים מוקצות לך עשר דקות להתייחסות לנושא.

שבח וייס: יש לנו כאן ארבע הצעות של חברת הכנסת נעמי בלומנטל, של חברת הכנסת נעמי חזן, של חברת הכנסת יעל דיין ושל חבר הכנסת חיים דיין.

מאשה לובלסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הגברת ראומה ויצמן, הגברת רעיה יגלום, הגברת מיכל מודעי, הגברת הלנה גלזר, חברות ויצ"ו, פעילות מהארץ ומהתפוצות, אני רואה לי לכבוד רב שמזכירות הממשלה הטילה עלי להשיב בשם הממשלה על ההצעות שהועלו כאן לדיון ולמיקוד תשומת הלב הציבורית.

מאשה לובלסקי: בוודאי אירוע כמו 75 שנה לארגון הנשים ויצ"ו, הוא אירוע בעל משמעות רבה מאוד.

מאשה לובלסקי: אולי אחת הדרכים לבחון את הישגיה ואת תרומתה של תנועת הנשים הזו היא, קודם כול, דרך היותה ארגון לא ממשלתי.

מאשה לובלסקי: אף אחד לא חייב את ויצ"ו לקום ולפעול בארץ-ישראל ולאחר מכן במדינת ישראל, בישראל ובתפוצות.

מאשה לובלסקי: הכול היה פרי החלטה שההתנדבות עמדה במרכזה.

מאשה לובלסקי: היותה של ויצ"ו, כמו ארגוני נשים אחרים בישראל, ארגון לא ממשלתי התורם לאיכות החיים במדינת ישראל, אינה נושא שאפשר לעבור עליו בקלות לסדר-היום ולקבלו כמובן מאליו.

מאשה לובלסקי: נדמה לי שעוד לא נרשמו דפי ההיסטוריה אשר היו צריכים לבוא ולהעריך, מה עשו ומה פעלו, מה עושים ומה פועלים ארגונים לא ממשלתיים, ארגוני מתנדבים, למען מדינת ישראל ולמען רווחת תושביה.

מאשה לובלסקי: נושא מעונות היום הועלה כאן על-ידי חבר הכנסת חיים דיין.

מאשה לובלסקי: אלמלא ויצ"ו וארגוני הנשים האחרים בישראל, הרי לא היו לנו כלל מעונות יום במדינת ישראל.

מאשה לובלסקי: אין כמעט מדינה אחרת ברחבי העולם העשיר והחופשי, שהיתה יכולה לממן מערכת של מעונות יום.

מאשה לובלסקי: כולם באים לישראל, מאמריקה הגדולה וממדינות סקנדינביה, לראות כיצד ארגוני נשים הקימו מפעל, שבעיני הוא מפעל חיים.

אריאל ויינשטיין: מה דעתך על הצהרתו של סגן שר החוץ לגבי האפשרות של תרומות בעתיד?

מאשה לובלסקי: אני בוודאי חולקת ומתנגדת להצהרתו של סגן שר החוץ בנושא גיוס תרומות מיהודי התפוצות לנושאים כל כך חשובים וחיוניים.

מאשה לובלסקי: אבל אני רוצה להתייחס לנושא של מעונות יום:

מאשה לובלסקי: אני יודעת שהרבה פעמים ביקרו את ויצ"ו, כמו את ארגוני הנשים האחרים, ואמרו שזה בכלל לא פמיניסטי להפעיל מעונות יום.

מאשה לובלסקי: שמחתי מאוד כאשר עמדה כאן חברת הכנסת נעמי בלומנטל ודיברה על המהות הפמיניסטית של כל הנושאים שבהם עוסקת ויצ"ו, וביניהם – גם אם לא פורטו הדברים – גם מעונות היום.

מאשה לובלסקי: אני פונה אל חברות ויצ"ו, כמו שאני פונה לארגוני נשים אחרים: היום, כאשר הקשיים בהפעלת מעונות היום הם אדירים, לא להרים ידיים, לא להפסיק ללחוץ על הממשלה, לחפש כל דרך, כדי שמפעל חיים כזה – ואני רואה אותו כמפעל חיים – ששותפות לו משפחות מהארץ ומהתפוצות, בחיפוש מקורות מימון, בבנייה של מעונות ילדים, בציוד, בטיפוח ובאהבה, לא ירד, חלילה, לטמיון.

מאשה לובלסקי: אני יודעת, שכל ארגון נשים, וגם ויצ"ו, מחפש את הגישה הרלבנטית, מחפש מה הכי חשוב היום בהתייחסות למעמד האשה.

מאשה לובלסקי: בנושאים רבים אני רואה נושאים משולבים.

מאשה לובלסקי: חברת הכנסת נעמי חזן דיברה, ובצדק, על נושא ההעדפה המתקנת.

מאשה לובלסקי: כאשר אמרנו שריון, זה עורר כל כך הרבה התנגדויות.

מאשה לובלסקי: כאשר אנחנו אומרים העדפה מתקנת, זה נשמע הרבה יותר מלומד, הרבה יותר שכלתני, אך זו בעצם אותה גברת, ואין צורך לשנות את האדרת.

מאשה לובלסקי: כל עוד קיימים פערים כל כך גדולים בייצוג, בנוכחות, ביכולת להיות במוקדים שבהם באמת מתקבלות ההחלטות החשובות הקובעות את גורל חיינו במדינת ישראל, כל עוד הנשים כל כך מעטות – אין דרך אחרת, אלא דרך ההעדפה המתקנת.

מאשה לובלסקי: אנו בהחלט רואים בויצ"ו שותפה, ולא רק שותפה, על מנת להוליך את הנושא ואף להמשיך בביקורת, במקום שבו אין הדבר מתקיים, ובלחץ ציבורי על מנת שאכן זה ישתנה.

מאשה לובלסקי: אני מוצאת לנכון להאיר ולהעיר על כך: האלימות במשפחה והטיפול באלימות במשפחה הם נושא חשוב ממדרגה ראשונה.

מאשה לובלסקי: פעילות למען העדפה מתקנת היא נושא חשוב ממדרגה ראשונה.

מאשה לובלסקי: מעונות ילדים, בתי-ספר להכשרה חקלאית, ביניהם בית-הספר בנהלל שאליו התייחסה חברת הכנסת יעל דיין, ובתי-ספר אחרים – כל אלה הם מפעל ציוני שאין שיעור להערכה אליו, בעיקר היום, כאשר מצטרפים אליהם בני נוער מחבר המדינות, לומדים ומתחנכים בהם, בתקווה שיישארו במדינת ישראל ויביאו גם את בני משפחותיהם.

מאשה לובלסקי: נדמה לי, שאחת התרומות החשובות ביותר לחברה הישראלית היא בכך, שבפעילות ויצ"ו המתפרסת על כל יישובי הארץ ניתנת הזדמנות בלתי רגילה לצמיחה אנושית של נשים, בכך שהן הופכות למעורבות בקהילה.

מאשה לובלסקי: ניתנת אפשרות בלתי רגילה לצמיחה של מנהיגות מקומית, שתהיה ברבות הימים גם מנהיגות ארצית.

מאשה לובלסקי: הצמיחה האנושית שההזדמנות לה היא בארגוני הנשים, היא אחת התרומות הגדולות שויצ"ו יכולה להיות גאה בה.

מאשה לובלסקי: כאשר חברות ויצ"ו בתפוצות עובדות ללא ליאות לגיוס כספים למען המפעל הציוני, ההזדהות עם מדינת ישראל ועם ויצ"ו במדינת ישראל, הן יכולות לטפוח על שכמן ועל שכם חברותיהן – שהנה הן תורמות גם לצמיחת האדם.

מאשה לובלסקי: לא רק עוד בית, לא רק עוד מבנה, לא רק עוד כיסא, שולחן ומועדון ביישוב היהודי, במגזר היהודי, במגזר הדרוזי, בקרב הבדואים והצ'רקסים, אלא צמיחת אנשים בכל מקום, צמיחת אנשים שקומתם הופכת זקופה יותר, כאשר הם חוברים יחד ופועלים יחד.

מאשה לובלסקי: הייתי צריכה להגיד: חוברות יחד, פועלות יחד, מתנדבות יחד, ומרגישות עצמן כבעלות צלם אנוש ומחשבת אנוש; מרגישות עצמן נשים צומחות, ולא חס וחלילה נשים שוקעות.

מאשה לובלסקי: לצערנו הרב, בפערים הכלכליים שאנו חיים בהם, הרבה יותר קל לשקוע ולפעמים אפילו לטבוע, וארגון הנשים ויצ"ו מושך אותנו למעלה, ולא נותן לנו – לא נותן לי, לא נותן לך ולא נותן לה – להרגיש לרגע: הנה איבדת כל תקווה, ואת תטבעי או חלילה תשקעי, אלא בואי, היי אתנו ותצמחי אתנו.

מאשה לובלסקי: לכן, אני חושבת שההחלטה של יושב-ראש הכנסת ושל נשיאות הכנסת להקדיש היום, ולו לשעה קלה, דברים, התייחסויות, הצעות לסדר-היום על רקע מפעל היובל של 75 שנה לויצ"ו, זה אירוע במקומו, בעל משמעות, זה אירוע לציון פרק זמן, ואני מאחלת לרבות מן היושבות כאן שתזכינה עוד לשנים רבות, לא הייתי רוצה לומר ל-75 השנים הבאות, כי זו תהיה רק תיאוריה, אבל לפחות לשנים רבות רבות של מציאת ציוני דרך והדגשת הנושאים אשר עומדים על סדר-היום.

מאשה לובלסקי: בהתחלה התחבטנו האם לקבל את כל ההצעות כמקשה אחת, ועם דברי לקבל את זה כהודעה בישיבה חגיגית.

מאשה לובלסקי: אבל לאחר מכן, בהיוועצות עם יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת שבח וייס, התבקשתי להעביר את כל ההצעות – כמקובל אצלנו בדיון כאשר יש הצעות לסדר-היום – לוועדה למעמד האשה בכנסת.

מאשה לובלסקי: אני חושבת, שרק את נושא מעונות היום, אשר העלה חבר הכנסת חיים דיין, יש להעביר לוועדת העבודה והרווחה.

מאשה לובלסקי: אני יודעת שחברת הכנסת תמר גוז'נסקי עומדת, מטעמה של ועדת העבודה והרווחה, בראש ועדת משנה בנושא מעונות היום.

מאשה לובלסקי: אני מקווה שהדברים יתקבלו בהסכמה, ואתן תראינה בהעברת הנושאים להמשך דיון בוועדה למעמד האשה ובוועדת העבודה והרווחה, בהשתתפותן גם ביום המחר של חברות ויצ"ו בפעילות הוועדות האלה, המשך ברוך ומבורך לתפארתה של ויצ"ו ולחשיבות עבודתה של הכנסת.

מאשה לובלסקי: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לסגנית השר.

שבח וייס: חברי הכנסת, הרעיון להסתפק בהודעה בעצם היה רעיון מגובש, ואני, ברגע מסוים, לחשתי על אוזנה של סגנית השר, ואני מקווה שתיתנו לי עידוד לכך, שבכל זאת נעביר את ההצעות לוועדה, וכל כך למה?

שבח וייס: הנושאים שהועלו כאן הם לא רק נושאים של ברכה.

שבח וייס: כל אחת מן ההצעות של חברות הכנסת נעמי בלומנטל, יעל דיין ונעמי חזן ושל חבר הכנסת חיים דיין, היו הצעות מעשיות.

שבח וייס: מכיוון שיש לנו ועדה פעילה למעמד האשה וגם ועדות אחרות, חשבתי, בהסכמתכם, שאנחנו נוסיף אולי כותרת לדיון על-ידי כך שנמשיך ונגלגל אותו לערוצים מעשיים.

שבח וייס: תחת אותה כותרת חגיגית, עם האורחים והאורחות המאוד רצויים שלנו, חשבתי אולי קצת להרחיב, אם תרצו, בוועדה את הדיון בשיתופם של ארגוני נשים בכל החוויות האלה, החוקתיות והאחרות, שאנחנו עוסקים בהן.

שבח וייס: אני רק זורק רעיון.

שבח וייס: לכן חשבתי, כדי שזה לא יהיה רק טקס של ברכות, שנמשיך לגלגל את זה הלאה.

שבח וייס: האם את מסכימה, חברת הכנסת נעמי בלומנטל?

נעמי בלומנטל: כן.

שבח וייס: מסכימה.

שבח וייס: חברת הכנסת נעמי חזן, את מסכימה?

נעמי חזן: כן.

שבח וייס: מסכימה.

שבח וייס: חברת הכנסת יעל דיין?

שבח וייס: – אני מנחש שלו היתה כאן היתה מסכימה.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים דיין?

שבח וייס: יש לנו החלטה שאנחנו, לצערנו, לא מצביעים על הצעות לסדר-היום כשבעל ההצעה לא נמצא באולם בזמן מתן התשובה.

שבח וייס: לכן אנחנו נתייחס באופן פורמלי לפחות לשתי הצעות.

שבח וייס: עכשיו יש לנו הצעות אחרות.

שבח וייס: אני מנחש שבעלי ההצעות האחרות, כל אחד במסגרת דקה, יציע להסיר, אבל אני מניח שהוא לא מתכוון לזה.

שבח וייס: חברת הכנסת דליה איציק, את תתייחסי להצעה של חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

שבח וייס: נא להקפיד על דקה, דקה וחצי.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, לאחר ששמעתי אותך השתכנעתי, אבל לא עמדתי בפני יצרי ובאתי לכאן, למיקרופון, כדי להגיד מלה טובה על המפעל הנפלא הזה, מפעל ויצ"ו.

דליה איציק: אני עצמי שלחתי את ילדי למעון ויצ"ו, אני מכירה את כל פניה של ויצ"ו, את כל צדדיה המגוונים והיפים, ואני רוצה להגיד לכן היום: כה לחי.

דליה איציק: ובכל זאת חשבתי שכדאי לדון בנושא זה במליאה – תדון המליאה יום אחד שלם בנושא של ארגוני הנשים.

שבח וייס: ההצעה שלך היא לדון בנושא זה במליאה.

שבח וייס: בעצם, את לא צריכה להציע את זה, כי זו ההצעה המקורית של בעלי ההצעה.

שבח וייס: חבר הכנסת בא-גד רוצה להציע להסיר את ההצעה של חברת הכנסת יעל דיין.

שבח וייס: חבר הכנסת בא-גד, אתה לא יכול לעשות את זה.

שבח וייס: יש לנו החלטה של ועדת הכנסת, לא נגדך, ולפיה חבר כנסת שלא נמצא, אנחנו לא מתייחסים להצעתו.

יוסף בא-גד: האם אפשר להסיר את הצעתה של חברת הכנסת נעמי חזן?

שבח וייס: את ההצעה הזאת ביקשה להסיר חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

שבח וייס: חברת הכנסת סלמוביץ, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אני רוצה להצטרף לברכות בהזדמנות זו, לברך את ויצ"ו ביום חגה ולאחל לה הרבה הרבה שנים פוריות ומוצלחות.

אסתר סלמוביץ: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לויצ"ו על שיתוף הפעולה ההדוק והפורה בינינו.

אסתר סלמוביץ: בתוקף תפקידי כיושבת-ראש ועדת משנה למשפחות חד-הוריות ועולות חדשות, אני תמיד זוכה לשיתוף פעולה ולסיוע רב.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה, עלו והצליחו.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על העברת ההצעות של חברות הכנסת נעמי בלומנטל ונעמי חזן לדיון בוועדה למעמד האשה.

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 19 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא שהעלו חברות הכנסת נ' בלומנטל ונ' חזן לוועדה למעמד האשה נתקבלה.

שבח וייס: 19 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שבח וייס: אווירה של פה-אחד בהמשך לאווירת קבלת הפנים שלנו היום.

שבח וייס: תודה רבה לחברי הכנסת שיזמו את ההצעות.

שבח וייס: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

שבח וייס: אורחות נכבדות וחברי הכנסת, יש לנו עוד הצעת חוק, א'תתקנא, באותו הקשר.

שבח וייס: אני מעריך שבעוד חמש-שש דקות נסיים את הדיון בה, ואז נלך כולנו לכינוס שלנו באודיטוריום.

שבח וייס: אני מזמין את חברת הכנסת ענת מאור להביא בפנינו הצעת חוק עידוד יוזמות נשים (שליטה ובעלות בעסקים – הוראת שעה), והיא תעשה את זה ביוזמתה בקיצור.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף למברכים ולמברכות אתכן, נשות ויצ"ו, על התרומה הרבה.

ענת מאור: אתן הייתן חלוצות בהקמת ארגוני נשים ובעובדה שקמו לנו בארץ ארגון ויצ"ו גדול, ארגון "נעמת", ארגון "אמונה" ועוד, ארגונים שמקיפים נשים רבות מאוד במדינה.

ענת מאור: זו בהחלט תרומה אדירה, ואכן יש הישגים בקידום הנשים.

ענת מאור: הדבר שהוא סימבול לשילוב בינינו הוא, שאנחנו לא מסתפקים בהצעות לסדר-היום – אלא בחרתי, לרגל האירוע, להעלות הצעת חוק הנוגעת לנשים.

ענת מאור: הכנסת הזו, בהחלט הרבה בזכותכן, מתאפיינת בעובדה, שאנחנו כחברות כנסת רואות את עצמנו עם הרבה מחויבות לפעולה כללית.

ענת מאור: אנחנו מאוד לא נייטרליות ומאוד עוסקות גם בנושא השלום, כל אחת לפי דעותיה, וגם בנושאי חברה וכלכלה וגם בנושא החינוך.

ענת מאור: אבל כולנו יחד, כל שמונה חברות הכנסת – שכן שלוש הן שרות וסגנית שר – מרגישות מחויבות לנושאים של קידום נשים.

ענת מאור: אין ספק שקידום החקיקה בכנסת הוא המכשיר העיקרי שעליו אנחנו מופקדות כדי לקדם אותם נושאים שאתן עוסקות בהם.

ענת מאור: חברי הכנסת, אני רוצה להציג את הצעת חוק עידוד יוזמות נשים.

ענת מאור: אני רוצה לציין שמטרת החוק כפולה: לא רק קידום הנשים, אלא לא פחות מכך קידום החברה.

ענת מאור: הצעת חוק זו, שגובשה בעזרת ארגון מע"ן – מרכז עסקים נשי – שהוא ארגון ליזמות נשים, מתבססת על הצעת חוק אמריקנית.

ענת מאור: פנינו אל עורך-הדין דמביץ, הידוע בכישוריו הרבים, בתור יועץ משפטי לשעבר לוועדת הכספים, והוא עזר לנו לתרגם את החוק לא רק מילולית, אלא גם ביישום הרעיון שהשיג תוצאה טובה בארצות-הברית.

ענת מאור: יושבות כאן אתנו היום נשות ויצ"ו ממדינות רבות, ויש כאן משלחת גדולה מארצות-הברית, ואני רוצה לציין בפניכן, שבכנסת השלוש-עשרה השגנו הישג אדיר, כאשר לראשונה בישראל הוכר עקרון ההעדפה המתקנת בחוק הדירקטוריונים.

ענת מאור: בתוך שנתיים בלבד גדל מספר הנשים בדירקטוריונים פי ארבעה.

ענת מאור: הצעת חוק זו היא השנייה באותה סדרה, ומתייחסת לעסקים קטנים.

ענת מאור: חמש חברות הכנסת, מכל סיעות הבית, הגשנו אתמול הצעת חוק להעדפה מתקנת בשירות הציבורי.

ענת מאור: ובנושא הפוליטי, הדגם הסקנדינבי הוא המשמש נר לעינינו לקראת בחירות 1996.

ענת מאור: אנחנו סומכים על כך שהדבר ייעשה בעיקר על-ידי המפלגות, כפי שזה נעשה באירופה, ובמיוחד בארצות סקנדינביה.

ענת מאור: הצעת החוק לעידוד יזמות נשים היא בת ארבעה חלקים.

ענת מאור: הפרק הראשון מדבר על המטרות.

ענת מאור: הצעד הראשון הוא, שכל העסקים שבבעלות נשים ובשליטתן יזכו לקידום מועדף במדינה.

ענת מאור: המטרה השנייה היא להסיר כל מכשול מפלה שבו נתקלות נשים ברצותן להשיג גישה להון ולגורמי ייצור אחרים.

ענת מאור: אני רוצה לעדכן אתכם, חברי הכנסת, ואתכן, נשות ויצ"ו וארגוני נשים אחרים, כיושבת-ראש ועדת משנה לקידום נשים בעבודה ובכלכלה, שאנחנו יודעים שהפערים בשכר בין גברים לנשים הם גם פרי הסכמים פוליטיים וגם פרי העובדה שלנשים אין נגישות ישירה אל עסקים ואל נושאי הכלכלה.

ענת מאור: לכן יש לראות זאת כמטרה מאוד חשובה.

ענת מאור: היעד השלישי הוא לפתוח את מכרזי הממשלה בפני נשים תוך הנהגת העדפה מתקנת.

ענת מאור: היעד הרביעי הוא ליצור מנגנונים שיעקבו, יגבו וילוו את התהליך כולו.

ענת מאור: מקוצר זמן, לא אפרט את סעיפי החוק.

ענת מאור: בגלל הודעתו של שר האוצר שלא יוכל להשיב היום על הצעת חוק זו, שכן הוא נמצא בסיור חשוב במגזר הערבי, נעניתי לפנייתו לדחות את מתן התשובה ואת ההצבעה ליום רביעי.

ענת מאור: הצעות החוק מועלות אצלנו בדרך כלל בימי רביעי בשבוע, אבל רק בגלל האירוע החגיגי המתקיים היום העליתי אותה היום.

ענת מאור: הפרק השני של החוק דן במבנה הארגוני.

ענת מאור: בפרק השלישי מוצג רעיון של מפעלי הדגמה שיעדיפו נשים.

ענת מאור: הפרק האחרון מציין את המחויבות של משרדי הממשלה השונים ואת תהליך הדיווח.

ענת מאור: אני בטוחה, שנמצא שפה משותפת עם ועדת שרים לענייני חקיקה, עם משרד האוצר ועם משרד המשפטים, וביחד נוכל להביא לקידומו של חוק שהוא מאוד חשוב, קודם כול לחברה הישראלית כולה, שדווקא בעידן שלום יתרמו הנשים בתהליך עיצוב המדינה, בתהליך הכלכלה ובקידום נשים.

ענת מאור: אני מסיימת ואומרת, שנשות ויצ"ו, נשות "נעמת" וארגונים אחרים מסייעים לנו, ואני מרגישה כבוד רב להביא עכשיו לידי ביטוי את הפן החקיקתי.

ענת מאור: תודה רבה.

שבח וייס: חברת הכנסת ענת מאור, מי הם בעלי ההצעה?

ענת מאור: תודה על השאלה.

ענת מאור: הצעת החוק מוגשת על-ידי שישה חברי כנסת: אנוכי, חבר הכנסת רפאל אלול, חברת הכנסת דליה איציק, חברת הכנסת יעל דיין, חברת הכנסת נעמי חזן וחבר הכנסת בני טמקין.

ענת מאור: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

קריאה: – – –

שבח וייס: עדיין אינך יכול להתנגד, כי אינך יודע אם שר האוצר יסכים או יתנגד.

שבח וייס: את הקטע הזה נדחה אפוא ליום רביעי.

שבח וייס: אני מסיים בזאת את הקטע הזה של קבלת הפנים; מודה לגברת ראומה ויצמן, מודה לאורחות שלנו.

שבח וייס: אנחנו ניפרד מכן כאן וניפגש עוד מעט באודיטוריום להמשך היום החגיגי הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום, בבקשה.

שבח וייס: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

שבח וייס: סגן יושב-ראש הכנסת יוסף עזרן, יואיל בטובו לתפוס פיקוד.

): אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שעה שנשות ואנשי ויצ"ו עוזבים את האולם, ואני מברך אותם ביום חגם, אני מבקש למסור כאן הודעות מספר מטעם ועדת הכנסת.

): אני מבקש את אישורה של הכנסת לחילופי גברי ונשי בוועדות הבאות: מטעם סיעת צומת, בוועדת הכנסת: במקום חבר הכנסת מודי זנדברג יכהן חבר הכנסת משה פלד.

): מטעם סיעת יעוד, בוועדה לביקורת המדינה: במקום חבר הכנסת סגן השר אלכס גולדפרב, תכהן חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

): לא נדרשת הצבעה לעניין זה.

): אני מברך את הנכנסים לוועדות החדשות שלהם.

): כמו כן, אני אבקש להודיע כי ועדת הכנסת קבעה היום, כי ועדת העבודה והרווחה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: התפטרותו של יושב-ראש דירקטוריון כי"ל – הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת שמואל אביטל.

): למעשה היא לא קבעה זאת היום, אלא בישיבה קודמת, ואני מבקש למסור זאת כהודעה.

): תודה רבה לאדוני.

יוסף עזרן: אני מודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

יוסף עזרן: הכנסת רשמה לפניה את דבריך.

יוסף עזרן: אנחנו עוברים כעת לנושא הבא: שאילתות ותשובות.

יוסף עזרן: אני מזמין את השר לאיכות הסביבה להשיב על שאילתות של חברי הכנסת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת י' כץ שאל את השר לאיכות הסביבה ביום י"ח בטבת התשנ"ה (21 בדצמבר 1994): בעיתון "ערי המפרץ" מיום 4 בנובמבר 1994 פורסמה ידיעה על דליפת כמות גדולה של אמוניה.

יוסף עזרן: ברצוני לשאול: 1.

יוסף עזרן: האם הנאמר בכתבה אכן נכון?

יוסף עזרן: 2.

יוסף עזרן: מה ייעשה לביטחון תושבי קריית-נחום?

יוסי שריד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יוסי שריד: הנאמר בכתבה נכון.

יוסי שריד: 2.

יוסי שריד: פינוי תושבי קריית-נחום נמשך שנים מספר, בכל פעם על-ידי גוף אחר.

יוסי שריד: כעת עוסק בדבר מינהל מקרקעי ישראל.

יוסי שריד: תושבים מספר כבר פונו, ואלו הגרים במקום מתדיינים עם הרשויות על התנאים שיפונו לפיהם.

יוסי שריד: עד לפינוים וכדי להגביר את הבטיחות במפעלים סביבם, הוצאתי לחברות הגז צווים אישיים המחייבים איסוף הגז בצורה מסודרת כך שלא ייפלט לאוויר החופשי.

יוסי שריד: סקר סיכונים לכל המפעלים באזור השכונה נמצא בהכנה ויושלם בתוך חודשים מספר.

יוסי שריד: על-פי הסקר יידרשו המפעלים לנקוט אמצעים שיפחיתו את הסיכונים הנוכחיים לתושבי השכונה.

יוסי שריד: חבר הכנסת א' הירשזון שאל את השר לאיכות הסביבה ביום ד' בטבת התשנ"ה (7 בדצמבר 1994): בעיתון "ידיעות אחרונות" מ-26 בספטמבר 1994 פורסמה כתבה רחבת היקף שנושאה: הבלוף של המיחזור.

יוסי שריד: בעיתון "לב העיר" מ-13 באוקטובר 1994 מציג ראש המועצה המקומית קריית-טבעון נתונים שלפיהם חסכו עד כה שווה ערך של כריתת 85,000 עצי יער כתוצאה ממיחזור.

יוסי שריד: ברצוני לשאול: 1.

יוסי שריד: האם הכרזת השר כי המיחזור אינו כדאי לא היתה נמהרת מדי? 2.

יוסי שריד: מה יהא על החינוך בתחום זה?

יוסי שריד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יוסי שריד: כיום ממחזרים בישראל 6%–10% מהחומר הניתן למיחזור לפי הפירוט הבא: כ-160,000 טונות נייר וקרטון, שהם כ-60% מהנייר הראוי למיחזור; כ-20,000 טונות פלסטיק, שהן כ-6% מהפלסטיק הניתן למיחזור; כ-4,000 טונות זכוכית ו-4,000 טונות אלומיניום, שהן שיעורים נמוכים מהניתן למיחזור; כ-30,000 טונות ייצור קומפוסט; כ-8,000 טונות שמנים משומשים, שהן כ-15% מהשמן הניתן למיחזור; כ-170,000 טונות גרוטאות ומתכות ברזיליות אחרות, שהן כ-60%.

יוסי שריד: אולם, בתנאים הכלכליים השוררים היום בארץ, ובמיוחד מחירי ההטמנה ומחירי חומרי הגלם, אין המיחזור יכול להיחשב לפי שעה כשיטה כלכלית לטיפול בפסולת ואין הוא יכול להתבצע בקנה מידה נרחב.

יוסי שריד: עם זאת, בשל הערך הסגולי הגבוה שיש לחינוך הציבור לטיפול בפסולת באמצעות מיחזור, מעודד המשרד ודוחף כל יוזמה בכיוון זה.

יוסי שריד: 2.

יוסי שריד: החינוך בתחום המיחזור יימשך במסגרת לימודי איכות הסביבה, כאמור, בשל ערכו הסגולי הגבוה בהטמעת נושאי איכות הסביבה בקרב הילדים והנוער.

יוסי שריד: חבר הכנסת א' גולדשמידט שאל את השר לאיכות הסביבה ביום ד' בטבת התשנ"ה (7 בדצמבר 1994): לאורך רצועת החוף מתרבים אזורי תעשייה, פסולת ובנייה ומשתלטים על כל פיסת טבע ירוקה.

יוסי שריד: ברצוני לשאול: 1.

יוסי שריד: האם קיימות תוכניות-אב לגבי קיומן של "ריאות ירוקות" במדינת ישראל בכלל ולאורך רצועת החוף בפרט?

יוסי שריד: 2.

יוסי שריד: האם נשקלת, במסגרת התוכנית הכללית לפיתוח רצועת החוף, הקמת אזורי תעשייה ופסולת בריחוק מספיק מאזורי אוכלוסייה ומשמורות טבע?

יוסי שריד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יוסי שריד: קיימות תוכניות מתאר ארציות ספציפיות לעניין שמורות טבע וגנים לאומיים – תמ"א 8, ושטחי יער – תמ"א 22, שתאושרנה על-ידי הממשלה בעוד חודשים מספר.

יוסי שריד: תוכנית המתאר הארצית לחופים – תמ"א 13 – קובעת את רמת הפיתוח של מקטעי חוף ואת ייעודי השטחים לאורך רצועת החוף, ובכלל זה שמורות וגנים.

יוסי שריד: כל השטחים הפתוחים המסומנים בתוכניות אלה מוגנים סטטוטורית, ולא ישמשו למטרות אחרות.

יוסי שריד: 2.

יוסי שריד: במסגרת תוכנית המתאר הארצית לחופים, שהוכנה ונערכה על-ידי ראש אגף התכנון במשרד לאיכות הסביבה, נקבעה רצועה ברוחב 100 מטר מקו החוף שבה חל איסור על כל בנייה, ורצועה ברוחב 2-1 קילומטרים שבה מותרים שימושי קרקע שיש להם זיקה לחוף הים, כגון תיירות ונופש.

יוסי שריד: בהתאם לתוכנית זו, אסורה לחלוטין הקמתם של אזורי תעשייה ומזבלות.

יוסי שריד: המזבלות הקיימות אינן חוקיות ונמצאות בשלבי סגירה ושיקום.

יוסי שריד: חבר הכנסת ש' עמור שאל את השר לאיכות הסביבה ביום י"ח בטבת התשנ"ה (21 בדצמבר 1994): עקב תקלות חוזרות ונשנות בתחנת השאיבה בשדרות בן-גוריון בקריית–ביאליק, מזרימה העירייה ביוב לנחל גדורה, שעובר לאורכה של העיר, תוך גרימת ריחות צחנה ומטרדי יתושים.

יוסי שריד: ברצוני לשאול: 1.

יוסי שריד: האם משרדך מודע למפגע הנ"ל? 2.

יוסי שריד: אילו צעדים נקט משרדך כדי לחסל את המטרד ולהביא לאי-הישנותו?

יוסי שריד: 3.

יוסי שריד: מה ייעשה למניעה מוחלטת של המטרד?

יוסי שריד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יוסי שריד: המשרד מודע למפגע שנוצר באופן חד-פעמי כתוצאה מתקלה שהתרחשה לפני חודשים מספר.

יוסי שריד: התחנה מתופעלת בדרך כלל בצורה משביעה רצון, ללא גרימת מטרדים.

יוסי שריד: 2.

יוסי שריד: בהתאם לדרישת המשרד לאיכות הסביבה הותקנו אמצעי סינון המפחיתים את מטרדי הריחות.

יוסי שריד: לפני כשבועיים ביקר מנהל המחוז במקום ומצא כי הקולחים העוברים בתחנת השאיבה הם באיכות מניחה את הדעת.

יוסי שריד: חבר הכנסת א' אור שאל את השר לאיכות הסביבה ביום י' בשבט התשנ"ה (11 בינואר 1995): כתוצאה מהרחבת הכביש מצומת-מורשה לצומת-רעננה גבר הרעש בשכונות הגובלות עם הכביש הנדון – מדובר בשיכון עממי, גני-צבי, גיורא ורמת-הדר.

יוסי שריד: ברצוני לשאול: 1.

יוסי שריד: מדוע לא תוכנן קיר אקוסטי שיהווה פתרון למפגע הרעש בד-בבד עם בניית הכביש?

יוסי שריד: 2.

יוסי שריד: האם תישקל בחיוב בניית קיר אקוסטי?

יוסי שריד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

יוסי שריד: כביש מס' 4 אושר עוד לפני החלת החובה להכנת תסקירי השפעה על הסביבה ונקיטת אמצעים למניעת מפגעים סביבתיים, בהם רעש.

יוסי שריד: הרחבת הכביש נעשתה בתחום רצועת הדרך המאושרת, כך שבוועדות הסטטוטוריות לא הועלתה הדרישה להקמת מיגון אקוסטי.

יוסי שריד: 2.

יוסי שריד: אנשי המשרד לאיכות הסביבה באו בדברים עם אנשי מע"צ בעניין זה, ביצעו בדיקות רעש, העלו כי יש הצדקה להקמת מיגון אקוסטי וסיכמו כי המיגון יבוצע על-ידי מע"צ.

יוסי שריד: אין לי ספק כי מע"צ תעמוד בסיכום שהושג.

יוסי שריד: אני מבקש לציין, כי היענות מע"צ מעידה על מודעות גבוהה, תשומת לב וגיוס של הרבה רצון טוב.

יוסי שריד: חבר הכנסת ש' בוחבוט שאל את השר לאיכות הסביבה

בשבט התשנ"ה: על-פי חוק המיחזור, חייבות הרשויות המקומיות לבצע מיחזור אשפה במקור, כדי להקטין את נפח הפסולת למטמנות.

בשבט התשנ"ה: מחירי ההטמנה הועלו באופן חד, אך הרשויות לא קיבלו תקציבים ריאליים לביצוע מיחזור והפרדת אשפה.

בשבט התשנ"ה: ברשויות רבות נותרו כמויות של פסולת מופרדת, שעלויות הובלתה והטמנתה מוטלות עליהן.

בשבט התשנ"ה: רצוני לשאול: מה ייעשה כדי שהרשויות לא יישאו בעלויות הגבוהות לבדן?

יוסי שריד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) לאחרונה הועברו תקציבי פסולת בשיעור 17 מיליון ש"ח ממשרד הפנים למשרד איכות הסביבה.

יוסי שריד: כספים אלו מיועדים לסייע לרשויות המקומיות במימון תוספת עלויות הטמנה ותוספת שתיגרם בגין שינוע אשפה לאתרים מוסדרים.

יוסי שריד: הסיוע יינתן בהתאם לנוסחאות נורמטיביות שבהן עושה משרד הפנים שימוש במסגרת ההתחשבנות עם הרשויות המקומיות.

יוסי שריד: נוסחאות אלה מביאות בחשבון את מספר התושבים בכל רשות מקומית ומחירי הטמנה כפי שנקבעו במכרזים לאתרים דודאים במשמר-הנגב וטליה בעמק-הירדן.

יוסף עזרן: אדוני השר, אני מודה לך על המאמץ הגדול.

יוסי שריד: מעולם לא עשיתי מלאכה כה קלה.

יוסף עזרן: אנחנו עוברים כעת לשאילתות שהופנו לשר הבינוי והשיכון.

יוסף עזרן: ישיב עליהן סגן השר מר אלי בן-מנחם.

יוסף עזרן: בבקשה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת א' בורג שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ"ב בחשוון התשנ"ה (27 באוקטובר 1994): נודע לי כי בכוונת המינהל להקים שכונה של יוצאי הימ"מ – יחידה מיוחדת ללוחמה בטרור – כחלק מהיישוב נווה-שלום.

יוסף עזרן: ברצוני לשאול: 1.

יוסף עזרן: האם לא תהיה בכך פגיעה באופיו המיוחד של היישוב?

יוסף עזרן: 2.

יוסף עזרן: מדוע לא נענתה בקשת היישוב לקבלת אדמות מהמינהל אף שהושגו האישורים הדרושים?

יוסף עזרן: 3.

יוסף עזרן: אילו חלופות אחרות נבחנו להקמת היישוב של יוצאי הימ"מ?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: לדעתנו, אין בהקמת יישוב של יוצאי הימ"מ בסמוך ליישוב נווה-שלום משום פגיעה ביכולתו של היישוב להמשיך ולחיות על-פי אופיו המיוחד.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: היישוב נווה-שלום יושב על קרקע פרטית.

אלי בן-מנחם: בקשתם להקצאת קרקע מהמינהל לשם הרחבת היישוב, הובאה להחלטת הנהלת המינהל בישיבתה ביום 24 באוקטובר 1994, והוחלט: "ההרחבה מאושרת עקרונית, בכפוף לתקנות חובת מכרזים.

אלי בן-מנחם: תינתן תשובה פרטנית על-ידי המחוז בתיאום עם האגף החקלאי".

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: החלופות שנבחנו הן: אזור, מודיעין, בקוע, משמר ועוד.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת מ' איתן שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ' בכסליו התשנ"ה (23 בנובמבר 1994): מינהל מקרקעי ישראל קיבל החלטה מס' 666, המפלה בהפשרת קרקעות בין חקלאים פרטיים לבין בני מושבים וקיבוצים.

אלי בן-מנחם: לטענת מנכ"ל התאחדות האיכרים מר שלמה רייזמן, התקבלה ההחלטה חרף התחייבות ראש הממשלה מר יצחק רבין, שלא להפלות את החקלאים הפרטיים.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם אכן התחייב ראש הממשלה שלא להפלות את החקלאים הפרטיים?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: האם תפעל הממשלה לשנות את החלטה מס' 666 על מנת שלא תיווצר האפליה, ואם כן – כיצד?

אלי בן-מנחם: 1.

אלי בן-מנחם: החלטה מס' 666 הינה חלק מסדרת החלטות הכוללת גם את החלטה מס' 667 של מועצת מינהל מקרקעי ישראל.

אלי בן-מנחם: החלטות אלה דנות בגודל הפיצוי למעבדים ולמחזיקים של קרקע חקלאית של מינהל מקרקעי ישראל בעת שינוי ייעוד.

אלי בן-מנחם: למיטב הבנתנו, החלטות אלו אינן מפלות לרעה חקלאים פרטיים.

אלי בן-מנחם: למיטב ידיעתנו, לא ניתנה כל הבטחה על-ידי ראש הממשלה לחקלאים בנושא זה.

אלי בן-מנחם: למען הסר ספק, מומלץ להפנות שאלה זו למשרד ראש הממשלה.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: כנגד החלטה זו הוגשו שלוש עתירות לבג"ץ, לרבות עתירה של התאחדות האיכרים.

אלי בן-מנחם: נכון להיום, פרקליטות המדינה עומדת להגיש תשובה לבית-המשפט העליון על שלוש העתירות.

אלי בן-מנחם: לנוכח זאת, אין כל סיבה לפעול לשינוי החלטה מס' 666.

יוסף עזרן: תודה, אדוני.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לשואל.

מיכאל איתן: אדוני סגן השר, מדובר בקרקע של הלאום שנמסרה כאמצעי ייצור, ועכשיו לוקחים את קרקע הלאום ומעבירים אותה למי שנמסרה לו כאמצעי ייצור, על מנת שהרווח של עליית הערך ייפול בכיסו, לפחות בחלקו המרבי.

מיכאל איתן: האם לדעתך לא יהיה יותר צדק בכך שהרווח מעליית הערך של קרקע הלאום יחולק בין נצרכים בסקטורים שונים?

מיכאל איתן: מדוע לא יאסוף מינהל מקרקעי ישראל את עליית ערך האדמה הזאת, שכעת מופשרת, ויסייע גם לזוגות צעירים בשכונות מצוקה, לקיבוצים יותר חלשים, על בסיס סוציאלי ולא על בסיס מקרי לחלוטין, שמישהו במקרה קיבל קרקע שהתפרנס ממנה, הקרקע שלו שוויה פי מאה, והוא מרוויח; ומישהו אחר שקיבל קרקע להתפרנס ממנה והקרקע שלו, משום שהוא נמצא ליד גבול הצפון או רחוק בערבה, ערכה לא עלה, הוא נשאר כמו שהוא?

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת מיכאל איתן, כפי שידוע לי, הוקמה ועדה בנושא ההחלטה החדשה, החלטה מס' 666, שלה היו שותפים משרד האוצר, משרד השיכון ומינהל מקרקעי ישראל.

אלי בן-מנחם: הם החליטו על גובה הפיצויים לכל הגופים.

אלי בן-מנחם: לסיכום, גם אני חושב שהיה צריך למצוא שיטה כזאת שתפצה גם את אלה שגרים במרחקים גדולים, שלגביהם ייתכן מצב שהחזק יתעשר והחלש יישאר חלש.

אלי בן-מנחם: זה עונה על השאלה שלך?

אלי בן-מנחם: כי אני חושב כמוך ואני גם הצעתי, אבל דעתי לא התקבלה.

אלי בן-מנחם: באזורים מבוססים מקבלים פיצוי גבוה.

אלי בן-מנחם: באזורים מרוחקים הם משלמים פעמיים, גם בזה שהם רחוקים וגם בזה שהם לא מקבלים.

אלי בן-מנחם: זו דעתי האישית.

מיכאל איתן: אולי בעתיד נהיה באיזו קואליציה ונוכל לשנות.

אלי בן-מנחם: יש הרבה מאוד נושאים, תאמין לי, חבר הכנסת מיכאל איתן, שבהם אנחנו בקואליציה, אני ואתה במיוחד – אתה יודע את זה.

אלי בן-מנחם: בנושאים החברתיים בוודאי.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' רביץ שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ' בכסליו התשנ"ה (23 בנובמבר 1994): משפחה שקיבלה סיוע כזוג צעיר לאחר התאריך 1 בינואר 1987, אינה זכאית לקבל סיוע דיור כמשפחה ברוכת ילדים, למרות המתנה של כשמונה שנים, נכון להיום.

אלי בן-מנחם: כתוצאה מכך יש משפחות בנות שמונה ותשע נפשות הגרות בדירת 60-50 מ"ר.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם נשקל לשנות את הקריטריונים באופן שהזכאות תיקבע על-פי גודל המשפחה ולא לפי תאריך מסוים?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: האם תצומצם תקופת המעבר מ"זוג צעיר" ל"משפחה ברוכת ילדים" למקסימום של שלוש שנים?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) במטרה לפתור את הבעיה של משפחות ברוכות הילדים, הוחלט במשרד הבינוי והשיכון לפתוח בדיונים עם האוצר כדי לתת מענה על שאלת התאריך הקובע לקבלת סיוע להחלפת דירה לאותן משפחות.

אלי בן-מנחם: הצעתו של חבר הכנסת רביץ תובא בחשבון בעת הדיונים עם האוצר.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' גור שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"ג בכסליו התשנ"ה (16 בנובמבר 1994): ב"הארץ" (30 באוקטובר 1994) נכתב, כי אכלוסן של 700 דירות בקריית-גת הוקפא.

אלי בן-מנחם: דירות רבות אינן מחוברות לתשתית, ואחרות ריקות ונעולות, אף ש"עמידר" כבר חתמה על הסכמי שכירות עם הזכאים.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם הידיעה נכונה?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מדוע הוקפא אכלוס הדירות?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מה הוא מצבן של שאר הדירות הציבוריות ברחבי הארץ? 4.

אלי בן-מנחם: מה עושה משרדך בנדון?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 4-1.

אלי בן-מנחם: ללא קשר לאמור בכתבה בעיתון "הארץ", הידיעה אינה נכונה כי לא ידוע על שום החלטה מצד משרד הבינוי והשיכון להקפיא את אכלוס הדירות.

אלי בן-מנחם: יתירה מזאת, בהתאם לידוע לנו, כל הדירות מחוברות לתשתיות, פרט לחשמל ומים, אשר חיבורם מתאפשר לאחר קבלת טופס 4 מהעירייה.

אלי בן-מנחם: אכלוסן של 700 הדירות בקריית-גת מבוצע בחלקו על-ידי הפניות אכלוס מטעם משרד הקליטה – לנוכח העובדה שמדובר בדירות המיועדות לאכלוס עולים, בהתאם להחלטת הממשלה – ויתרת הדירות מיועדות למכירה לזכאים.

אלי בן-מנחם: ביחס לדירות הציבוריות ביתר חלקי הארץ, האכלוס מבוצע בהתאם להפניות משרד הקליטה וועדות האכלוס השונות.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ב' טמקין שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"ג בכסליו התשנ"ה (16 בנובמבר 1994): במהדורת ה"ג'רוסלם ריפורט" מ-3 בנובמבר 1994 נכתב, כי לפי מידע של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, גדל מספר התושבים היהודים בשטחים ב-5%.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם הידיעות נכונות?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: אם כן – האם אין בכך סתירה למדיניות הממשלה המוצהרת?

אלי בן-מנחם: תמוה שחבר הכנסת בני טמקין פונה לשר הבינוי והשיכון לקבל אינפורמציה בנושא שהוא לא בתחום האחריות ולא בתחום סמכות משרד הבינוי והשיכון.

אלי בן-מנחם: מומלץ במקרה דנן להפנות את השאילתא למשרד הפנים הממונה על האוכלוסין במדינת ישראל או ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת.

בנימין טמקין: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר השיכון, ידידי חבר הכנסת אלי בן-מנחם, המתפלא בשם משרדו על כך שאני מעז לפנות אל משרד השיכון כדי לדעת האם נכון מה שפורסם, שיש גידול באוכלוסייה בשטחים הכבושים ב-5% במשך השנה האחרונה, והוא שולח אותי למשרד הפנים, כאילו למשרד השיכון אין קשר לעניין.

בנימין טמקין: אני רוצה בכל זאת להוסיף שאלה.

בנימין טמקין: בשנת 1992 החליטה הממשלה להקפיא כ-7,000 יחידות דיור שהיו באמצע בנייה בשלבים שונים.

בנימין טמקין: במהלך השנתיים האחרונות הופשרו דירות מספר מתוך 7,000 הדירות האלה?

בנימין טמקין: בשביל לעשות את זה צריך כמה אישורים גם ממשרד השיכון.

בנימין טמקין: אני רוצה לבקש מסגן השר להשיב לי תשובה, ואם הוא לא יכול להשיב לי עכשיו, אני מבקש ממנו להתחייב להשיב על השאלה הזאת בתוך שבוע-שבועיים, על מנת שאנחנו נוכל לדעת מה קוים מהחלטת הממשלה, המחייבת את כל המשרדים, בכללם משרד השיכון.

בנימין טמקין: תודה רבה.

רון נחמן: זו לא היתה החלטת ממשלה.

רון נחמן: חבר כנסת מצטט כאילו זאת החלטת ממשלה.

רון נחמן: לא היה ולא נברא.

יוסף עזרן: סליחה, אדוני, חבר הכנסת רון נחמן, זו שאילתא, אנחנו הופכים שאילתא לדיון, לסימפוזיון.

יוסף עזרן: בבקשה, סגן השר ישיב.

אלי בן-מנחם: ידידי חבר הכנסת טמקין – – –

בנימין טמקין: אתה גם מדבר מהר ובטון נמוך.

אלי בן-מנחם: אני אאט את הקצב, יש לי בעיה עם זה.

אלי בן-מנחם: השאילתא שלך היתה, האם נכון שמספר התושבים היהודים בשטחים גדל ב-5%.

אלי בן-מנחם: מה שאנחנו הצענו לך הוא להפנות את השאילתא למשרד הפנים.

אלי בן-מנחם: אבל, באופן טבעי בכל אוכלוסייה יש גם ריבוי טבעי, ואני מעריך שהריבוי הטבעי בקרב האוכלוסייה, אתה גם יודע מי האוכלוסייה שגרה בעיקר מעבר ל"קו הירוק", אוכלוסייה של משפחות ברוכות ילדים – – –

רון נחמן: לא רק ריבוי טבעי.

רון נחמן: הילדים שלנו חוזרים מהצבא וזכותם לקבל דירה – – –

יוסף עזרן: אין קריאות ביניים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רון נחמן, אני לא מסכים.

יוסף עזרן: אתה פוגע בניהול שלי.

יוסף עזרן: אני מצטער.

רון נחמן: אני מצטער מאוד.

אלי בן-מנחם: למיטב ידיעתי, חבר הכנסת טמקין, חבר הכנסת אורון העלה הצעה דחופה לסדר-היום בנושא הדירות, כמה, מה, מה עושים, מה לא עושים, ומחר בשעות הצהריים שר הבינוי והשיכון יענה בפרוטרוט על כל מה שנעשה – החלטות ממשלה – מה בוצע ומה לא בוצע וכיצד בוצע.

אלי בן-מנחם: התשובה שלי מספקת אותך, אדוני?

בנימין טמקין: מה אתה חושב?

יוסף עזרן: אנחנו לא מחפשים שתספק אותו.

יוסף עזרן: אנחנו רוצים שתיתן לו תשובה וזהו.

אלי בן-מנחם: אני העברתי את זכות התשובה וביקשתי משר הבינוי והשיכון שהוא יענה מחר על ההצעה.

אלי בן-מנחם: אני לא עונה על זה מחר.

יוסף עזרן: כבוד סגן השר, כיוון שחבר הכנסת הרב רביץ היה פה ויצא לרגע, האם אין לך בעיה להשיב על השאילתא שלו?

אלי בן-מנחם: אין לי בעיה.

אלי בן-מנחם: בבקשה.

אלי בן-מנחם: מה מספר השאילתא?

יוסף עזרן: שאילתא מס' 3942.

אלי בן-מנחם: (קורא את התשובה על שאילתא מס' 3942, ראה לעיל עמ' .) כפי שידוע לך, היית בעבר סגן שר הבינוי והשיכון, בנושאים האלה אנחנו מטפלים ישירות מול שר האוצר.

אלי בן-מנחם: הצעתך תובא בחשבון בעת הדיונים הקרובים עם האוצר.

יוסף עזרן: שאלה נוספת בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, לא נותר לי אלא להודות לך ולחזק את ידיך.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר, אתה בוודאי יודע זאת, יש כבר אלפי משפחות שנמצאות בקטגוריה הזאת, ומצווה גדולה תעשו אם אכן תצליחו לשכנע את נציגי האוצר בעניין.

אברהם רביץ: תודה.

אלי בן-מנחם: אני מקווה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת מ' שטרית שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ' בכסליו התשנ"ה (23 בנובמבר 1994): ידוע לי כי שיכון א' בבית-שאן ממוקם על אתר עתיקות.

אלי בן-מנחם: במצב הקיים נאסר על תושבי השכונה לבצע כל שינוי סביבתי או בנייה פרטית.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: כיצד ייתכן שלא יידעו את התושבים בדבר מגבלות אלו?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: האם נגזר על התושבים לחיות בתנאים ירודים בשל כך?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מה ייעשה כדי לתקן את המצב ולאפשר לתושבים חיים סבירים?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: השכונה שהוקמה לפני למעלה מ-30 שנה, נבנתה על סמך תוכניות מאושרות.

אלי בן-מנחם: ייתכן שבאותה עת לא בא לידי ביטוי חוק העתיקות, אשר יגביל וימנע אישור תוכניות.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: המשרד מסכים שאין סיבה למנוע מהתושבים להרחיב ולשפץ את דירותיהם וכן להשתתף בשיפוץ התשתיות והפיתוח.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מובהר ומודגש בזאת, כי האחריות לרשות העתיקות מוטלת על משרד החינוך.

אלי בן-מנחם: על כן, טענות בדבר מניעת איכות חיים מאוכלוסיית אותן משפחות, יש להפנות לרשות העתיקות.

אלי בן-מנחם: לנוכח מכתבו של מר אמיר דרורי, מנהל רשות העתיקות, לשרי החינוך, האוצר, התיירות, איכות הסביבה ובינוי ושיכון, מתאריך 7 במרס 1994, ובהמשך לפגישת שר הבינוי והשיכון עם ראש המועצה, הוחלט לערוך בדיקה מקיפה במיוחד לאור המלצתו של מר אמיר דרורי על פינוי כל האתר.

אלי בן-מנחם: ממצאי הבדיקה של העירייה ושל משרד הבינוי והשיכון מצביעים על 88 משפחות הגרות באתר, מהן 57 ברכישה ו-31 בשכירות, זאת נוסף על מוסדות ציבור המשרתים את השכונה.

אלי בן-מנחם: הטיפול בפינוי האתר יחייב לוח זמנים ארוך טווח לפינוי ותקציב של כ-10 מיליון דולר; לא כולל פינוי מוסדות הציבור.

אלי בן-מנחם: מיותר לציין, שהמלצת רשות העתיקות אינה מתחשבת באוכלוסייה ואינה מביאה בחשבון את העלויות הגבוהות והבעייתיות הכרוכות בטיפול בפינוי המשפחות והמוסדות שבאתר.

אלי בן-מנחם: יתירה מזאת, טענת מנהל רשות העתיקות, כי ביצוע התשתיות באתר והרחבות המבנים ברכישה – במימון הרוכשים – יעלה כסף רב, העולה על התקציב הדרוש להעתקת חלק מהשכונה, אין לה כל אחיזה במציאות, נהפוך הוא, מדובר בעלויות שלא עולות על שליש מעלות הפינוי.

אלי בן-מנחם: לנוכח זאת, יש להפנות את הטענות למשרד החינוך, הממונה על רשות העתיקות.

אלי בן-מנחם: חברת הכנסת ע' מאור שאלה את שר הבינוי והשיכון

בכסליו התשנ"ה: מביקורי אצל דיירי האוהלים שליד משרד ראש הממשלה וממידע שמסרה לי רכזת המשתכנים, ברכה ארג'וגני, עולה כי הסיכומים שנמסרו לנו בכנסת במפגש עם נציגך איתן כבל, ביולי 1994 – טרם מומשו.

בכסליו התשנ"ה: ברצוני לשאול: 1.

בכסליו התשנ"ה: מה עושה משרדך כדי לתת מענה למשתכני האוהלים לקראת בוא החורף?

בכסליו התשנ"ה: 2.

בכסליו התשנ"ה: מה יעשה משרדך כדי למנוע הישנות התופעה?

אלי בן-מנחם: 1.

אלי בן-מנחם: כידוע לך, בהמשך לטיפולי בעקבות החלטת ועדת הכלכלה ושר הבינוי והשיכון, הוקמה ועדה לפינוי המאהל של מחוסרי הדיור מול משרד ראש הממשלה.

אלי בן-מנחם: מאז ועד היום פתרנו כמעט את הבעיה הכוללת.

אלי בן-מנחם: אני לא רוצה לקרוא לך את התשובה שהוכנה לי, כי התשובה איננה מדויקת, אני טיפלתי בזה אישית.

אלי בן-מנחם: מאז ועד היום אישרנו דירות לכל הגרים במאהל במקומות שונים ובאזורים שונים בארץ.

אלי בן-מנחם: מעבר לכך גם אישרנו השתתפות בשכר דירה בגובה של 1,000 שקל לחודש לתקופה של שנה.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: עיקר העשייה של משרד הבינוי והשיכון – אני חוזר ומדגיש, כמעט שלא גרים שם, ואם גרים שם בודדים, אני פשוט לא מבין, יכול להיות שיש איזו בעיה בניירת.

אלי בן-מנחם: אבל כללית, ישבנו עם עובדי עיריית ירושלים שהם חברים בוועדה, עם עובדים סוציאליים של עיריית ירושלים, ישבנו פרטנית, משפחה משפחה, ועשינו את המקסימום מבחינתנו כדי לעזור להם.

אלי בן-מנחם: אין היום מצב שנשארה שם משפחה שלא קיבלה טיפול מלא מאתנו.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת דיין יודע, ואחרים גם-כן.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: עיקר העשייה של משרד הבינוי והשיכון הינה בתחום שיווק קרקעות והפעלת בנייה למיתון עליית מחירי הדירות והעמדת סיוע לזכאים, במסגרת תוכניות הסיוע הרבות לזכאים השונים שבטיפולנו.

אלי בן-מנחם: שילוב מערכות אלו יביא להגדלת הנגישות של זכאי המשרד לפתרונות דיור, ובכך תקטן תופעת המאהלים בארץ.

אלי בן-מנחם: נוסף על כך הונחו המחוזות והחברות המאכלסות לקדם את הטיפול בכל מקרה של מחוסר דיור במצוקה עמוקה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחברת הכנסת מאור.

ענת מאור: תודה רבה, אדוני סגן השר, על תשובתך.

ענת מאור: השאילתה הוגשה בנובמבר, ואני שמחה שבחודשיים האלה הדברים התקדמו.

ענת מאור: ואכן, פגשתי את ברכה ארג'וגני השבוע, והיא אמרה לי שהנושא בהחלט קודם.

ענת מאור: לפיכך, אני רוצה לנצל את זכותי לשאלה נוספת לנושא הסיור של הלובי החברתי שלשום, במודיעין.

ענת מאור: אני רוצה להגיד לך, אדוני סגן השר, מאשר למחלוקת על הבנייה בשטחים, הבלתי מובנת פוליטית, אני שמחה שלא השבת על כך.

ענת מאור: בנושא של הורדת מחירי הדירות, היינו בסיור במודיעין, ולא השתכנענו בשום אופן שמדיניות המשרד תמנע את הקמת המאהלים הבאים.

ענת מאור: כל עוד לא תהיה בנייה ציבורית, ולחלופין לא תהיה מעורבות דרך מחירי הקרקע, כדי שהעלות תוזל למשתכנים ולא לקבלנים, נראה שזאת תהיה עיר שתרכז רק את בעלי היכולת.

ענת מאור: והציפייה שמחוסרי האמצעים יוכלו להגיע לדיור בעזרת משכנתה סבירה – לא תתממש.

ענת מאור: מה היא תשובתך, אדוני סגן השר?

אלי בן-מנחם: גברתי חברת הכנסת מאור, את צודקת.

אלי בן-מנחם: אנחנו התחלנו בפעולה מסיבית של בניית דירות בשיטת "בנה דירתך", כאשר אנחנו מוזילים את עלות הקרקע, את מחיר הקרקע לזכאים, תושבי אתרי קרוונים וזוגות צעירים.

אלי בן-מנחם: קריטריון שהוספתי אותו והגעתי לסיכום לגביו עם שר האוצר הוא, שזוגות צעירים עם 2,000 נקודות ומעלה יזכו בדירה בשיטה של "בנה דירתך", כאשר מחיר הקרקע יהיה 11%.

אלי בן-מנחם: כלומר, המגמה היא להוזיל את הקרקע.

אלי בן-מנחם: הבעיה העיקרית של הזוגות הצעירים מחוסרי הדיור היא באזורי הביקוש במרכז הארץ, בגוש-דן, מחיפה עד אשדוד.

אלי בן-מנחם: מעבר ל"בנה דירתך", עם דירות זולות מאוד לזכאים, בכל אתר בנייה שבונים היום, 25% מהדירות יהיו בשטח של עד 80 מטר, כדי להקל על זוגות צעירים קניית דירות.

אלי בן-מנחם: לדעתי, המצב הכללי יביא בתוך חודשים מספר לכך שמחירי הדירות יוזלו.

אלי בן-מנחם: עשינו גם שגיאות.

אלי בן-מנחם: את היית במודיעין.

אלי בן-מנחם: במודיעין בונים הרבה מאוד דירות.

אלי בן-מנחם: כאשר שידרו תשדירי שירות בטלוויזיה, מטעם משרד הבינוי והשיכון, שבהם קראו לאנשים לבוא למודיעין ולראות מקום יפה, בנוף יפה וכו' – בכל השבתות, כאשר היתה שמש, באו אלפים בכלי הרכב שלהם למודיעין.

אלי בן-מנחם: וכאשר הקבלנים ראו כמה אנשים הגיעו אליהם, הם פשוט העלו את המחירים.

אלי בן-מנחם: ביקשתי משר הבינוי והשיכון לעצור מייד את התשדיר הזה בטלוויזיה.

אלי בן-מנחם: לשמחתי, השר נענה לכך.

אלי בן-מנחם: ופתאום מתברר, שמזמן שלא מקרינים את התשדיר המפורסם הקורא לאנשים לבוא למודיעין, המחירים שם מתחילים קצת לרדת.

אלי בן-מנחם: כי אותם רבבות לא באים לשם כל שבת, וזה משפיע באופן אוטומטי גם על מחירי הדירות.

אלי בן-מנחם: המחירים התחילו לרדת.

אלי בן-מנחם: ולדעתי, בשנת 1995 ירדו המחירים בכל מקום במדינת ישראל, לאורך ולרוחב, בגלל היצף הבנייה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ח' דיין שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ' בכסליו התשנ"ה (23 בנובמבר 1994): בכתבה שפורסמה בעיתון המקומי "ידיעות הגליל" ביום שישי, 11 בנובמבר 1994, נראה א"י (שמו המלא מופיע במקור) ממגדל-העמק ישן בחדרי מדרגות.

אלי בן-מנחם: המקרה הנ"ל ידוע לי, ואכן אני מאמת כתבה זו.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: מדוע עד היום, עם כל הפניות, מצבו כפי שהוא?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מה עושה משרדכם בנדון?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: כמה אזרחים נמצאים במצב זה, ומה הוא פתרונכם בנושא?

אלי בן-מנחם: סגן שר הבינוי והשיכון א' בן-מנחם:

אלי בן-מנחם: המקרה הנ"ל מוכר וטופל במשרדנו המחוזי.

אלי בן-מנחם: בישיבתה ביום 17 בנובמבר 1994 החליטה הוועדה הבין-מחוזית לאכלוס לאשר לנ"ל דירת שני חדרים בשכירות, באחד מיישובי מחוז הגליל, בהתחשב ברקע ובהמלצת העובדת הסוציאלית.

אלי בן-מנחם: כמו כן, הנ"ל זכאי להשתתפות בשכר דירה בסך 600 שקלים בחודש למשך שנה לשכירת דירה בשוק החופשי.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחבר הכנסת חיים דיין.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, קודם כול אני מודה לך על תשובתך.

חיים דיין: בעיה זו נמשכה קרוב לשנתיים.

חיים דיין: אבל זה רק חלק מבעיה מתמשכת, כי יש במדינת ישראל גרושים, אנשים שהתגרשו, ואלה החזירו את המשכנתה שלהם וכיסו את החובות כדי להיפרד בצורה יפה.

חיים דיין: ונוצר כאן מצב חדש במדינת ישראל, שאותם גרושים אינם זכאים לא לדירה בשכירות סוציאלית, לא למשכנתה, הם אינם זכאים בכלל לחיות במקום כלשהו, אלא בשכירות חופשית.

חיים דיין: אני רוצה לשאול אותך: אדוני סגן השר, האם יש פתרון ממשי לאותם אנשים, אולי לקחת משכנתה מחודשת?

חיים דיין: אדם כזה רוצה לבנות את חייו מהתחלה.

חיים דיין: הרי אני ואתה יודעים, שאם הוא מתחתן עם אשה שנייה, הוא לא זכאי למשכנתה.

חיים דיין: מה הפתרון שמשרד השיכון יכול להציע היום לאותם גרושים וגרושות שמכרו את הדירה והחזירו את המשכנתה?

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת דיין, אתה צודק.

אלי בן-מנחם: אינני יודע אם ראית את התוכנית "עובדה" של אילנה דיין לפני שבוע.

אלי בן-מנחם: בתוכנית הופיעה אשה חירשת, נכה ב-100%, אשה מוכה אשר בעלה הפך אותה לנכה, אשה שהתדרדרה והסתובבה במקלטים שבע שנים.

אלי בן-מנחם: ותשובת משרד השיכון היתה תשובה לקונית, מהניירת: את בת 35 פלוס, מגיע לך סכום כזה וכזה, קחי 70,000 שקלים וקני לך דירה.

אלי בן-מנחם: כלומר, זה על-פי החוק היבש.

אלי בן-מנחם: אנחנו נדהמנו כאשר זה הגיע אלי.

אלי בן-מנחם: האשה הזאת עוד השבוע תיכנס לגור בדירה שלה, בגלל נכותה ובגלל החירשות שלה.

אלי בן-מנחם: מצאנו לה דירה קטנטנה.

אלי בן-מנחם: יש הרבה מאוד דברים שאנחנו חייבים לתקנם, גם מבחינת גובה המשכנתה, כי היום זה לעג לרש, זה לא עוזר לא לזוג צעיר, לא לבודד ולא לאיש.

אלי בן-מנחם: צריך למצוא פתרון גם לסוג הזה של אנשים שהתגרשו.

אלי בן-מנחם: הם משלמים גם דמי מזונות, ויש להם חובות עבר.

אלי בן-מנחם: רק לפני עשר דקות ישבתי פה עם חבר כנסת שהביא בפני מקרה כזה של אדם בפתח-תקווה שמשלם 1,300 שקלים מזונות, הוא צריך לשלם גם את המשכנתה הקודמת שלו, וכך הוא גומר את כל המשכורת שלו ונשאר בלי כלום.

אלי בן-מנחם: ניקח את זה לתשומת לבנו.

אלי בן-מנחם: נמצא דרך, אולי נמצא פתרון ספציפי, כפי שעשינו לגבי נשים מוכות, גם לנושא הזה של גרושים וגרושות.

אלי בן-מנחם: לגבי גרושות הבעיה פחותה, כי בדרך כלל הן חד-הוריות.

אלי בן-מנחם: לגבי הבודדים האלה, נמצא אולי את הדרך לפתור את הבעיה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ג' פת שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ' בכסליו התשנ"ה (23 בנובמבר 1994): עם היכנסך לתפקידך כשר הבינוי והשיכון לפני כשנתיים, הציבה מע"צ, על-פי הוראותיך, שילוט ברחבי המדינה בקשר לסכומי כסף שהוצאו או יוצאו לצורך סלילת כבישים ובניית מחלפים.

אלי בן-מנחם: בכל מקרה ומקרה צוין תאריך סיום העבודה וכדומה.

אלי בן-מנחם: חלק מהמידע היה הטעיה, ובהתערבות היועץ המשפטי נמחק בתחילה המידע הלא-נכון ולאחר זמן מה נעלמו השלטים גם-כן.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: היכן הוצבו השלטים הללו?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מה היה תאריך היעד לסיום העבודה בכל אחד מאותם כבישים, גשרים ומחלפים שבצדם הוצבו השלטים?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מה הוא תאריך היעד החדש לסיום העבודה בכל אחד מהפרויקטים הנ"ל?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) האינפורמציה שהוצגה בשלטים לא היתה בגדר הטעיה וכולה אמת לאמיתה.

אלי בן-מנחם: זאת כחלק משירות לציבור ויידועו בפרטי הקמת הפרויקט.

אלי בן-מנחם: בהתערבות היועץ המשפטי לממשלה נאלצנו למחוק את נתוני העלות, שהיו נתוני אמת, ולאחר מכן הוסרו השלטים עצמם.

אלי בן-מנחם: בכל מקרה היינו נאלצים להסירם מאוחר יותר, משום שהם הוצבו בתוך שטח העבודה.

אלי בן-מנחם: להלן פרטים על מקומות הצבת השלטים, תאריך יעד לסיום העבודה – לפי השלטים, תאריך עדכני לסיום העבודה: כפר-שמריהו – דצמבר 1994.

אלי בן-מנחם: עיכוב העבודה בכשנה – סתיו 1995, בשל ההחלטה לשנות את מבנה המחלף מגשר עילי לכביש משוקע.

אלי בן-מנחם: מחלף הסירה – מאי 1995; נובמבר 1994.

אלי בן-מנחם: הכפר הירוק – נובמבר 1994; נובמבר 1994.

אלי בן-מנחם: מורשה – דצמבר 1994; אפריל 1995.

אלי בן-מנחם: דובר על שלב א'.

אלי בן-מנחם: תוך כדי העבודה שונו תנאי החוזה ונוסף חלק משלב ב'.

אלי בן-מנחם: רעננה דרום – יוני 1995; מאי 1995.

אלי בן-מנחם: אלוף שדה – ספטמבר 1994; יוני 1994.

אלי בן-מנחם: בר-אילן – אוגוסט 1995; אוגוסט 1995.

אלי בן-מנחם: שער-הגיא – נובמבר 1994; אוגוסט 1994.

אלי בן-מנחם: מתוך הנתונים ברור לכול שלא היתה שום הטעיה.

אלי בן-מנחם: נהפוך הוא.

אלי בן-מנחם: בחלק מהפרויקטים הוקדם סיום העבודה לעתים בחצי שנה, כמו במחלף הסירה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' גולדשמידט שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ' בכסליו התשנ"ה (23 בנובמבר 1994): כמי שנוסע רבות על כביש עוקף-יריחו אני נתקל לעתים בבעיות קשות בכביש כתוצאה מאי-סיום העבודה בו.

אלי בן-מנחם: זהו כביש משובש מאוד, ימי החורף שפקדו אותנו לאחרונה לא מוסיפים לאיכות הנסיעה, שהופכת לא נעימה, ואף גורמת נזקים למכוניות.

אלי בן-מנחם: אף ב"אגד" מתלוננים, שמצב הכביש גורם לעיכובים בנסיעת האוטובוסים ולנזקים להם.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם אין זו ההזדמנות, לפני התקציב, לטפל בדחיפות בכביש עוקף-יריחו?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מתי אמורה להסתיים סלילת הכביש?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

אלי בן-מנחם: מייד עם קבלת ההחלטה על ביצוע כביש עוקף-יריחו נכנסה מע"צ להילוך גבוה בתכנון הכביש וביצועו.

אלי בן-מנחם: סלילת הכביש מתבצעת בהליך מואץ בשלושה שלבים בו-זמניים, כאשר סלילת קטע א'-ב' באורך של כ-5.5 ק"מ הושלמה והקטעים נפתחו לתנועה.

אלי בן-מנחם: מע"צ מבצעת כיום את קטע ג' באורך 10 ק"מ.

אלי בן-מנחם: קטע זה מהווה את המשכו של הכביש עד לנקודת החיבור עם כביש 90 בסמוך לבית-הערבה, ומחייב בניית שלושה גשרים: גשר ואדי-קלט, גשר נחל-נעימה וגשר נחל-חוגלה.

אלי בן-מנחם: לוח הזמנים לסיום סלילת קטע ג' בשלמותו, לרבות שלושת הגשרים, הוא מאי 1995.

אלי בן-מנחם: כשלב ביניים עד להשלמת קטע ג' בכביש החדש בוצעו שיפורים, הרחבת שוליים, תיקוני אספלט, מעבירי מים וכו' בכביש גדר המערכת הקיים, מקטע החיבור של שלב ב' עד החיבור עם כביש 90 ליד בית-הערבה, וזאת במטרה להעלות את רמת הבטיחות של הנסיעה בו.

אלי בן-מנחם: מע"צ פועלת בצורה אינטנסיבית ומואצת להשלמת עבודות סלילת הכביש כמתוכנן, במאי 1995.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת פ' בדש שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ"ז בכסליו התשנ"ה (30 בנובמבר 1994): לפני חודשים מספר הוציא משרד השיכון הוראה אשר קובעת כי נכים, בודדים וקשישים אינם יכולים לרכוש את דירותיהם השכורות אשר הם גרים בהן מספר רב של שנים.

אלי בן-מנחם: מדובר בדירות השייכות לחברות "עמידר", "חלמיש" ו"עמיגור" של משרד השיכון.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם ידוע למשרד הבינוי והשיכון על כך? 2.

אלי בן-מנחם: מדוע משרד השיכון אינו מעוניין במכירת הדירות הנ"ל ובכך לעזור לזקוקים לעזרה?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מה ייעשה בעניין?

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ג' פת שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ"ז בכסליו התשנ"ה (30 בנובמבר 1994): נמסר לי כי הוצאה הוראה על-ידך הקובעת כי נכים, קשישים ובודדים לא יוכלו לרכוש את דירות "עמידר", "חלמיש" ו"עמיגור" שבהן הם מתגוררים, אם אכן ירצו בכך.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם אכן הוצאה הוראה שכזו?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: אם כן – מה היו הנימוקים לכך, אף שמדובר בצעד הגורם לאפליה בין אזרח לאזרח?

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ס' שלום שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ"ז בכסליו התשנ"ה (30 בנובמבר 1994): הגיע לידיעתי, שחברות הדיור הממשלתיות קיבלו הנחיה, שלא למכור דירות שכורות לדיירים נכים, בודדים וקשישים.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם קיימת הנחיה שכזאת?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: אם כן – מה היא הסיבה לאפליית אוכלוסייה חלשה?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מדוע לא יעודד משרדך מכירת הדירות לשוכריהן, וכך ייחסך לאוצר המדינה חלק מהסבסוד שהיא מעניקה לשוכרים אלו?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) א.

אלי בן-מנחם: על-פי הכללים הקיימים, משפחות דיירות השיכון הציבורי זכאיות עקרונית לרכוש את הדירות שבהן הן מתגוררות (על-פי זכאותן האישית ועל סמך תעודת זכאות).

אלי בן-מנחם: עם זאת, ביישובים העירוניים שבהם קיים מחסור חמור בדירות ציבוריות, התקבלה החלטה להקפיא את מכירתן של דירות אלה ליחידים או לקשישים.

אלי בן-מנחם: האמור לעיל איננו חל על שכונות שיקום ויישובי פיתוח, שבהם מתאפשרת רכישה כבעבר.

אלי בן-מנחם: ב.

אלי בן-מנחם: הסיבות להפסקת המכירות: 1.

אלי בן-מנחם: מניעת התדלדלות מלאי הדירות בצורה בלתי מבוקרת, דבר שיגרום בהכרח להקטנת יכולתו של המשרד להעמיד פתרונות דיור לזכאיו; 2.

אלי בן-מנחם: הצורך בדירות מתפנות לאכלוס חוזר עבור משפחות זכאיות השרויות במצוקה שאין באפשרותן להשיג פתרונות דיור חלופיים.

אלי בן-מנחם: הקפאת מכירת הדירות ליחידים ולקשישים ביישובים העירוניים שאינם בשכונות שיקום היא זמנית.

אלי בן-מנחם: לאחרונה הוקמה ועדה אשר בודקת את המשמעויות הכרוכות במכירת הדירות.

אלי בן-מנחם: תפקיד הוועדה לבדוק, בין היתר, את השלכות ההקפאה ולגבש המלצות בנושא.

אלי בן-מנחם: ג.

אלי בן-מנחם: הדירות מרוכזות ביישובים עירוניים בלבד, ובעיקר ביישובי מרכז הארץ.

אלי בן-מנחם: ד.

אלי בן-מנחם: מנתוני חברת "עמידר" על אודות הרכב הרוכשים ואופיים נמצא, כי רוב רוכשי דירות השיכון הציבורי, כ-60%, הם קשישים.

אלי בן-מנחם: דהיינו, הרכישה היא לא להטבת תנאי דיור או הרחבה, אלא משיקולים אחרים.

אלי בן-מנחם: נכון לסוף מרס 1990, ל"עמידר" היו 102,145 דירות, ואילו בסוף מאי 1994 המלאי עומד על כ-64,700 דירות.

אלי בן-מנחם: הנתונים מצביעים על ירידה של כ-37% במלאי הדירות בארבע השנים האחרונות.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ט' אלסאנע שאל את שר הבינוי והשיכון ביום כ"ז בכסליו התשנ"ה (30 בנובמבר 1994): מתוך רצון לתרום לקידום היישובים הבדואיים בנגב ולאפשר לתושבים להתפרנס ממקורות הכנסה מסורתיים, התחייבת לתכנן מכלאות ושכונות חקלאיות בכל אחד מהיישובים הבדואיים בנגב.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: מתי יחל תכנון השכונות החקלאיות והמכלאות בכל אחד מהיישובים הבדואיים?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מדוע טרם הושלם תכנון שכונת רועים בשגב-שלום?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מתי יושלם תכנון משכנות הרועים ביישוב עובדה, למשפחות הבדואיות?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: ניתנה הנחיה למינהלת הבדואים ולמחוז הנגב של המשרד לתכנן שכונות חקלאיות ומכלאות בכל אחד מהיישובים הבדואיים בנגב.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: תכנון שכונת הרועים בשגב-שלום הושלם, והוועדה למגורים ותעשייה החליטה בישיבתה ביום 30 באוקטובר 1994 להפקיד את התוכנית.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: אותר שטח למשכנות הרועים, ושבע משפחות בדואיות עברו אליו.

אלי בן-מנחם: מינהלת הבדואים הכינה בתיאום עם המשפחות תוכנית פרצלציה.

אלי בן-מנחם: בשלבי החתימה על ההסכמים ביקשו הבדואים להוסיף לכל משפחה שטח למגורי חורף.

אלי בן-מנחם: המינהלה הכינה מפות מדידה נוספות וערכה הסכמי הרשאה בהתאם.

אלי בן-מנחם: נכון להיום, הבדואים נמנעים מלחתום על ההסכמים החדשים, ללא כל סיבה מובנת.

אלי בן-מנחם: חברת הכנסת ע' מאור שאלה את שר הבינוי והשיכון ביום ד' בטבת התשנ"ה (7 בדצמבר 1994): ב-25 ביולי 1993 שאלתי את כבוד השר (שאילתא מס' 1654) על עיתוי הרחבת כביש הדרום מצומת סילבר לצומת לטרון לכביש דו-מסלולי, כך שכל אוכלוסיית הדרום תוכל להגיע ברמת נגישות גבוהה לבירה, ובמיוחד בעתות שלום.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: מתי יתקן משרדך את הטעות שנעשתה בכביש זה, שתוקן רק בשנים האחרונות של הממשלה הקודמת, אך מתוך ראייה קצרת טווח לא נסלל מראש ככביש דו-נתיבי?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) בידי מע"צ יש כל הנתונים הדרושים לצורך הרחבת הכביש.

אלי בן-מנחם: עם זאת, יש עיכובים סטטוטוריים בביצוע ההרחבות בכביש מס' 3.

אלי בן-מנחם: הדבר נובע בעיקר מהתנגדויות בעלי קרקעות לתוואי ביצוע השיקום.

אלי בן-מנחם: התנגדויות בעלי קרקעות לתוואי הכביש הועברו לוועדה המחוזית.

אלי בן-מנחם: לאחר קבלת האישורים הדרושים מהוועדה המחוזית, מע"צ מתכננת לבצע את הכביש.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' שפירא שאל את שר הבינוי והשיכון ביום ד' בטבת התשנ"ה (7 בדצמבר 1994): פורסם, כי חילול שבת של פקידים ועובדים ממשלתיים היה בליל שבת, ט"ז בכסליו התשנ"ה, בלשכתך בתל-אביב.

אלי בן-מנחם: עובדי הלשכה הודו, שהעבודה במקום מתנהלת גם לאחר כניסת השבת.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם הפרסום נכון?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: האם ניתן לעובדים היתר עבודה בשבת כחוק?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מה ייעשה לגבי מקרים דומים בעתיד?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) הפרסום בעיתון שצורף לשאילתא אינו נכון, וממילא התשובה על שתי השאלות מיותרת.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' ויינשטיין שאל את שר הבינוי והשיכון ביום ד' בטבת התשנ"ה (7 בדצמבר 1994): בעוד כשנה יאוכלס החלק הראשון של העיר מודיעין.

אלי בן-מנחם: לכביש המוביל לעיר יש שני נתיבים לכל כיוון, ובקטעים מסוים אפילו נתיב אחד בלבד.

אלי בן-מנחם: אם לא יורחב הכביש שישמש כ-250,000 תושבים, יהיו פקקי תנועה לכיוון ירושלים ותל-אביב.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם יש תוכנית להרחבת הכביש עוד לפני אכלוס העיר? 2.

אלי בן-מנחם: מה היא התוכנית לגבי כביש מס' 45?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: על-פי החוזים בין משרד הבינוי והשיכון לחברות הבנייה, מועד אכלוס ראשוני לעיר מודיעין מתוכנן לחודש אפריל 1996.

אלי בן-מנחם: ביחס לכביש מס' 443, הסתיים תכנון ההרחבה לדרך דו-מסלולית (דו-נתיבית).

אלי בן-מנחם: ביצוע הרחבת הכביש בקטע שבין מחלף בן-שמן למודיעין מתוכנן לשנים 1996-1995.

אלי בן-מנחם: הכביש נמצא בתוכנית העבודה של מע"צ.

אלי בן-מנחם: המכרז על חלקו הראשון יפורסם בקרוב.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: תכנון כביש מס' 45 בוצע על-ידי מע"צ, וטרם נתקבלה החלטה ביחס לביצוע העבודה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ח' פורת שאל את שר הבינוי והשיכון ביום ד' בטבת התשנ"ה (7 בדצמבר 1994): בפרויקט קדומים-צפון 100 יחידות דיור שנבנו על-ידי חברת "שיכון ופיתוח".

אלי בן-מנחם: מועד המסירה בחוזה נקבע לסוף פברואר 1993.

אלי בן-מנחם: עד היום לא נמסרו הדירות לרוכשים ואף לא נקבע להם תאריך מסירה משוער.

אלי בן-מנחם: הרוכשים שילמו במיטב כספם, לא קיבלו תמורה, ואינם יכולים לקבל משכנתה לדירה חלופית.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: מה היא העלות של עיכוב המסירה עד כה?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: האם יימסרו הדירות לרוכשים?

אלי בן-מנחם: 3 .

אלי בן-מנחם: אם כן – מה הוא תאריך המסירה המשוער?

אלי בן-מנחם: הדירות בפרויקט קדומים לא נמסרו לרוכשים בשל העיכוב בגמר עבודות הפיתוח על-ידי הקבלן המבצע.

אלי בן-מנחם: כיום מערכות המים והביוב מחוברות.

אלי בן-מנחם: ביצוע הכבישים והחיבור לחשמל צפויים להסתיים במרס 1995.

אלי בן-מנחם: 1.

אלי בן-מנחם: העלות בגין העיכוב מסתכמת בכ-1,354,500 ש"ח לפי החישוב הבא: 645 ש"ח X 20 חודשים (מאי 1993–דצמבר 1994) 105 X רוכשים.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: לאחר סיום עבודות הפיתוח שיאפשרו אכלוס, יימסרו הדירות לרוכשים.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: תאריך המסירה המשוער הינו מרס 1995.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחבר הכנסת חנן פורת.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן שר הבינוי והשיכון, אתה בוודאי היית עד כמוני למסע השיסוי סביב העניין הזה של הכניסה לשכונה בקדומים-צפון, שהתנהל היום בכלי התקשורת.

חנן פורת: לכן אני שמח ומברך על תשובתך על השאלה.

חנן פורת: אני רוצה לציין, שמדובר כאן באנשים שכבר לפני שנים מספר רכשו את הדירות בכספם הם.

חנן פורת: לאחר שהממשלה הזאת החליטה על הקפאה, וחלו עיכובים לא רק בשל בעיות של הקבלן אלא גם בשל אילו הנחיות, אולי מגבוה, במשך תקופה ממושכת מאוד ולאחר שכבר נמסרו להם כמה פעמים תאריכים של כניסה לדירה, הם עוכבו כל פעם מחדש, מסיבות כאלה ואחרות, עד שבסופו של דבר, כפי שנמסר היום, האנשים אמרו שאם הם לא יוכלו לקבל את הדירות במועד שאתה ציינת, במרס 1995, לא יהיה להם מנוס אלא להיכנס לדירות גם אם התשתית לא תהיה מוכנה.

חנן פורת: שאלתי אליך, דווקא לאור תשובתך העניינית, היא כפולה: 1.

חנן פורת: האם היית נכון, אתה, ואולי שר הבינוי והשיכון עצמו, להבהיר את הנקודה הזאת באופן ציבורי, כדי שלא יתנהל מסע שיסוי נגד האנשים שרוצים להיכנס לדירות שכבר נרכשו על-ידם?

חנן פורת: 2.

חנן פורת: האם תוכל להבטיח שגם אם יהיו עיכובים כאלה ואחרים והכנת התשתיות בשלמותן לא תסתיים במרס 1995, ייקבע מועד שיאפשר לאנשים להיכנס סוף סוף לדירות?

חנן פורת: רבים מהם, כפי שנמסר לי – ויש לי פה רשימה של 103 אנשים שרכשו את הדירות – נמצאים במצב שהם בינתיים בדירה שכורה, משלמים משכנתה כפולה ומכופלת, כשהם תלויים בין השמים והארץ.

חנן פורת: תודה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת חנן פורת, אני מוכן להעביר לך את צילום התשובה.

אלי בן-מנחם: יש כאן תקשורת, ערוץ-33, ודאי שיש פה עיתונאים ששומעים.

אלי בן-מנחם: תקבל את התשובה הזאת.

אלי בן-מנחם: זו תשובה מוסמכת של המדינה, של משרד הבינוי והשיכון.

אלי בן-מנחם: לגבי החלק השני – אם הנושא יעוכב, אולי בפנייה נוספת שלך, פנייה ישירה, ואפילו לא דרך שאילתא, נבדוק מה אפשר לעשות ובמה אפשר לעזור, כדי להקל על אותם תושבים שרכשו דירות ואין להם פתרון הרבה מאוד שנים.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ע' פרץ שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"א בטבת התשנ"ה (14 בדצמבר 1994): גם השנה, בימי הגשמים מנותקת שכונת נווה-נוי בבאר-שבע שבה 920 משפחות, עקב השיטפונות.

אלי בן-מנחם: מכיוון שתופעת השיטפונות באזור הינה שכיחה ביותר בחורף, סביר היה לדאוג לפתרון הבעיה בעוד מועד ובכך למנוע מתושבי האזור מצוקה זו של הסגר כפוי.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם ידוע למשרד הבינוי והשיכון על תופעה זו? 2.

אלי בן-מנחם: אם כן – מה נעשה בנדון?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: האם ידוע למשרדך שגם הגשר להולכי הרגל שנועד להקל על תושבי השכונה נפסל לשימוש על-ידי מהנדס העיר?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: התופעה ידועה ומוכרת למשרדנו, והודענו לעיריית באר-שבע שתיקון הגשר אינו בתחום אחריות משרדנו.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: בהתאם לאינפורמציה שבידינו, אישר שר האוצר בביקורו בבאר-שבע, בתאריך 20 בדצמבר 1994, תקציב מיוחד להקמת גשר חדש במקום.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ד' צוקר שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"א בטבת התשנ"ה (14 בדצמבר 1994): לאחרונה נחנך מחלף חדש בצומת מעלה-אדומים.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: מה היא עלותו של המחלף?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מה היא עלותו של כביש עוקף מעלה-אדומים כולו?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: האם נבנים, ביוזמת משרד הבינוי והשיכון, כבישים נוספים מעבר ל"קו הירוק"?

אלי בן-מנחם: אם כן – מה היא עלותם הכוללת?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

אלי בן-מנחם: על מנת להעמיד דברים על דיוקם, אין מדובר בצומת מעלה-אדומים כי אם בצומת הגבעה-הצרפתית.

אלי בן-מנחם: לנוכח העובדה שמדובר בפרויקט שבאחריות עיריית ירושלים, בביצוע חברת "מוריה", מומלץ להפנות אליהם את השאילתא.

אלי בן-מנחם: בהמשך לבעיית הארכיאולוגיה שהתעוררה לפני כשנתיים, אשר בעקבותיה הופסקו העבודות בצומת ובמחלף, ובהמשך לסיכום בין השרים שמונו לטפל בסוגיה, משרד הבינוי והשיכון, באמצעות מע"צ, השתתף ב-2 מיליוני ש"ח בפרויקט.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: מובהר בזאת, כי ביצוע הכבישים הנסללים על-ידי מע"צ מעבר ל"קו הירוק" – באישור ראש הממשלה.

אלי בן-מנחם: חברת הכנסת ד' איציק שאלה את שר הבינוי והשיכון ביום י"א בטבת התשנ"ה (14 בדצמבר 1994): כבר שלוש שנים וחצי נמצאים עולים וחיילים משוחררים באתר קרוונים "זמני" ליד שכונת ג'סי כהן בחולון וחיים בעוני, בעליבות, בתסכול, ובעיקר בחוסר תקווה.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם קיימת תוכנית במשרד השיכון למציאת פתרון הולם לתושבי השכונה?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מתי יממש משרד השיכון את הבטחתו לחסל את שכונת הקרוונים?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: עד למציאת פתרון הולם, מה נעשה על מנת לשפר את התנאים באתר?

אלי בן-מנחם: 1.

אלי בן-מנחם: משרד הבינוי והשיכון מטפל באופן שוטף באתר הקרוונים בחולון, אשר נחשב לאחד הקשים ביותר, במטרה לתת מענה לכלל אוכלוסיית האתר.

אלי בן-מנחם: הבעיות המיוחדות המאפיינות את האתר: א.

אלי בן-מנחם: מיקום האתר בחולון במרכז אזורי הביקוש; ב.

אלי בן-מנחם: 75% מתושבי האתר זכאים לדיור ציבורי ולא מעוניינים לרכוש דירה; ממוצע ארצי – 20% בלבד; ג.

אלי בן-מנחם: 90% מתושבי האתר הם ישראלים ותיקים, אשר מתעקשים לקבל פתרונות רק באזור מגוריהם; ד.

אלי בן-מנחם: אין מלאי דירות מתפנות במרכז הארץ, לצערי; ה.

אלי בן-מנחם: תושבי המקום אינם מעוניינים לקבל דיור ציבורי חדש/מתפנה שלא באזור מגוריהם, דבר שהוצע להם.

אלי בן-מנחם: עקב מצבם הסוציו-כלכלי הקשה נרשמו לפרויקט "בנה דירתך" רק כעשר משפחות, בפרויקט ראשון-לציון וחולון.

אלי בן-מנחם: אני מתכוון לשיטת "בנה דירתך", מחירים מוזלים לדיירים, בעיקר לדיירי אתרי קרוונים ושכבות חלשות נוספות.

אלי בן-מנחם: הם לא נרשמים, אף שמחיר הדירה הוא כמעט 60% מערכה האמיתי.

אלי בן-מנחם: הם מקבלים הלוואות של 82,000 דולר, כמעט כמחיר הדירה, כפי שהאתיופים מקבלים, עם החזרים נמוכים מאוד.

אלי בן-מנחם: למרות זאת הם לא מוכנים ללכת לכיוון הזה.

אלי בן-מנחם: אנחנו עושים הכול כדי לעודד אותם, אבל לצערי חלק חשים בטוחים עם רגל על רגל, כי המדינה – – –

יוסף עזרן: אדוני סגן השר, האם התוכנית הזאת של "בנה ביתך" – – –

אלי בן-מנחם: זה לא "בנה ביתך".

אלי בן-מנחם: "בנה ביתך" אלה בתים חד-קומתיים.

אלי בן-מנחם: "בנה דירתך" זו בנייה רוויה.

אלי בן-מנחם: מתוך 53 בתי-אב, תמונת המצב המעודכנת הינה כדלקמן: א.

אלי בן-מנחם: 13 רכשו דירות או נרשמו לפרויקט "בנה דירתך" – מחכים לחתימת חוזים וכו'.

אלי בן-מנחם: הכוונה היא לדירות שאנחנו מעודדים אותם לרכוש בראשון-לציון ובחולון; ב.

אלי בן-מנחם: 12 משפחות קיבלו פתרון של דיור ציבורי; ג.

אלי בן-מנחם: 28 משפחות זכאיות לדיור ציבורי, ועדיין אין לנו דירות להציע להן.

אלי בן-מנחם: כאמור, תושבים אלו זכו לסיוע ייעודי החל מ-4 בספטמבר 1994, בסך הכול כ-240,000 שקל, מהם 80,000 שקל מענק.

אלי בן-מנחם: כלומר, שליש מההלוואה הזאת הופך להיות מענק לאותם זכאים.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: אנו מבצעים כמה פעולות נוספות על מנת שעד סוף שנת 1995 יוכלו התושבים לקבל דיור קבע.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: בדרך כלל, המשרד אינו משקיע בשיפור התנאים באתרים שהוכרזו לפינוי, אך עם זאת חברת "עמידר" פועלת באופן שוטף לתחזוקת הקרוונים ברמה טובה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר הבינוי והשיכון, אני רוצה להגיד לך מלה טובה.

דליה איציק: קודם אמרתי שאתה מדבר מהר, ואני באמת רוצה לומר לך שהפניתי למשרד שלך כל כך הרבה בעיות, שחלקן הן בעיות ממש קשות.

דליה איציק: אני פשוט מתפעלת – והרשה לי להגיד לך כאן מלה טובה – מהצוות שלך.

דליה איציק: יש איזה רושם שיצרת צוות שאכפת לו, שלא שכח בשביל מה הוא שם.

דליה איציק: אני רוצה להגיד לך: כל הכבוד.

דליה איציק: עם זאת, שמעתי ממך פה הבטחה, שעד סוף 1995 יקבלו בשכונת ג'סי כהן דיור קבע.

דליה איציק: האם אני יכולה להבין ממך, אדוני סגן השר, שבסוף שנת 1995 לא תהיה עוד שכונה כזאת?

דליה איציק: תודה.

אלי בן-מנחם: ראשית, אני מודה לך על דברייך.

אלי בן-מנחם: אצלי במשרד באמת עובדים.

אלי בן-מנחם: הדבר הראשון שאני בודק אצל עובדי הוא הרגישות החברתית, קודם כול.

אלי בן-מנחם: אחר כך אני בודק את הכישורים, היושר ודברים נוספים.

אלי בן-מנחם: לא תמיד אנחנו יכולים לפתור בעיות.

אלי בן-מנחם: אבל כאשר מחייכים לאנשים ומתייחסים אליהם יפה – זה עושה 50% מהעבודה.

אלי בן-מנחם: לגבי החלק השני – היתה התחייבות כזאת של שר הבינוי והשיכון באתר ג'סי כהן.

אלי בן-מנחם: לדעתי, אסור לנו להתחייב, כי כשאנחנו מתחייבים באתרים וקובעים תאריך יעד, לצערי זה פוגע בנו כבומרנג.

אלי בן-מנחם: היום, כאשר אנשים יודעים שעד סוף 1995 חייבים לפנות אותם, הם ממתינים.

אלי בן-מנחם: אני מכיר הרבה מאוד מקרים בג'סי כהן.

אלי בן-מנחם: אני מכיר את רוב המשפחות אישית.

אלי בן-מנחם: כאשר מספקים לאם חד-הורית דירה של 50 מ"ר, היא טוענת: מה פתאום?

אלי בן-מנחם: זו דירה קטנה, אני רוצה רק שלושה חדרים ומעלה בחולון, ברחוב ויצמן, או ברחוב סוקולוב.

אלי בן-מנחם: אשה אחרת עם שני ילדים לא רוצה דירה של פחות מ-90 מ"ר.

אלי בן-מנחם: אני לא אומר סתם דברים.

אלי בן-מנחם: אני אומר דברים בהכירי את המציאות.

אלי בן-מנחם: אני אישית גר בדירה של 75 מ"ר.

אלי בן-מנחם: גידלתי משפחה למופת, הלוואי על כל עם ישראל, גם באזור לא קל.

אלי בן-מנחם: בסך הכול, אנשים גם צריכים לדעת שדירה של 50 או 60 מ"ר לאשה עם ילד, או עם שני ילדים, היא דירה שאפשר לחיות בה.

אלי בן-מנחם: כך חיו, אני מעריך, גם רוב חברי הכנסת בעבר.

אלי בן-מנחם: אף אחד לא הגיע ישר למה שהוא הגיע.

אלי בן-מנחם: בנושאים האלה, אני תמיד טוען: נפנה את אתרי הקרוונים כאשר יהיה שיתוף פעולה מלא גם מצדם.

אלי בן-מנחם: המדינה הלכה הרבה מאוד לקראת דיירי הקרוונים גם בגובה המשכנתה שהם מקבלים – ואמרתי, 82,000 דולר – גם בשיטת "בנה דירתך" עם דירות של 85,000 דולר, כדי להקל עליהם, עם החזרים של 500 שקלים לחודש, שזה 160-170 דולר בחודש.

אלי בן-מנחם: האינטרס שלי כאיש שחי את הנושאים החברתיים, הוא לעודד אותם אנשים שיקנו נכס, כדי שיהיה להם נכס משלהם.

אלי בן-מנחם: זאת כדי למנוע מבניהם להתדרדר ולהיות דור נוסף של אנשים שחיים בדיור סוציאלי, בדירות נ"ר – נכסי רכישה – ובמסגרות אחרות.

אלי בן-מנחם: בחלק גדול מהמקרים אנחנו מצליחים.

אלי בן-מנחם: יש חלק שעדיין נוח לו.

אלי בן-מנחם: אבל אנחנו מבחינתנו נעשה הכול כדי לעזור להם לעזור לעצמם.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת מ' שטרית שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"א בטבת התשנ"ה (14 בדצמבר 1994): עבור העברת זכויות בדירה הרשומה בטאבו נדרשים הצדדים לשלם 14 ש"ח אגרת רישום.

אלי בן-מנחם: לעומת זאת, עבור העברת זכויות בחברות המשכנות למיניהן נדרשים הצדדים לשלם דמי טיפול של קרוב ל-1,000 ש"ח.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם קיימת סיבה לכך שחברות משכנות גובות סכומים כאלה עבור העברת הזכויות?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: האם קיים פיקוח על גובה דמי הטיפול שגובות החברות המשכנות?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: האם ייקבעו קריטריונים לדמי הטיפול שגובות החברות המשכנות?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: החברות המשכנות פועלות כמעין "לשכת רישום מקרקעין" ומקיימות מעקב שוטף על העברת זכויות המשתכנים בנכס, דבר הכרוך בהוצאות מינהליות.

אלי בן-מנחם: דמי הטיפול נועדו לכסות הוצאות אלו.

אלי בן-מנחם: לכן גובות החברות דמי טיפול כל אחת לפי היקף פעילותה.

אלי בן-מנחם: 3-2.

אלי בן-מנחם: לא ניתן לקבוע לא קריטריונים, לא שיעור אחיד לדמי הטיפול ולא פיקוח, בשל העובדה שלכל חברה וחברה יש הוצאות שונות בשל היקף פעילות שונה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ש' בוחבוט שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י"ח בטבת התשנ"ה (21 בדצמבר 1994): הסכומים שמשלמים היום צעירים נכים וקשישים כשכר דירה ל"עמידר" גבוהים.

אלי בן-מנחם: לפי מיטב ידיעתי, אתה פועל להפעלת שכר דירה מדורג, לפי שכר.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: מתי יפעיל משרדך תוכנית שכר דירה מדורג בחברת "עמידר"?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) שר הבינוי והשיכון הקים צוות משותף לנציגי המשרד, האוצר וחברת "עמידר" לבחינת הפעלת שכר דירה מדורג, על-פי השכר של דיירי השיכון הציבורי.

אלי בן-מנחם: הימצאות נציג האוצר בוועדה מחויבת המציאות לנוכח העובדה שלהחלטות ולהמלצות שתתקבלנה יש השלכות תקציביות.

אלי בן-מנחם: הצוות עומד להגיש ליושב-ראש הוועדה – מנהל אגף האכלוס – את ההמלצות, לצורך הצגתן לאישור השר.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' ויינשטיין שאל את שר הבינוי והשיכון

בשבט התשנ"ה: פורסם, כי בקטע הכביש שנסלל לאחרונה עד סיבוב מוצא יש הפרשי גבהים בין המסלולים הגורמים לקפיצות של כלי רכב, דבר העלול לגרום לאיבוד שליטה.

בשבט התשנ"ה: נוסף על כך אין שלטי אזהרה לפני הקטעים המסוכנים.

בשבט התשנ"ה: ברצוני לשאול: 1.

בשבט התשנ"ה: האם הפרסום נכון?

בשבט התשנ"ה: 2.

בשבט התשנ"ה: אם כן – האם יביא משרדך לתיקון הבדלי הגובה בקטע הזה?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: הפרסום היה נכון נקודתית ליומיים עבודה.

אלי בן-מנחם: במקום נעשתה פעילות ריבוד בכביש, והוצבו תמרורי אזהרה בהתאם.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: לאחר ביצוע העבודה אין עוד הבדלי גבהים.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ט' אלסאנע שאל את שר הבינוי והשיכון ביום ג' בשבט התשנ"ה (4 בינואר 1995): לאחרונה התפרסם, כי משרד השיכון מתכנן יישובם של משתפי פעולה בדירות מגורים המיועדות לאוכלוסייה הערבית בחיפה, אשר סובלת מצפיפות דיור וממצוקת דיור.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: מדוע משרד השיכון מעוניין לפתור בעיית משתפי הפעולה בחיפה?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מה היא מדיניות

אלי בן-מנחם: כם לפתרון מצוקת הדיור האמיתית בקרב האוכלוסייה הערבית בחיפה?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אלי בן-מנחם: למשרד הבינוי והשיכון אין מדיניות מכוונת של פתרון בעיות דיורם של המשת"פים בחיפה.

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: משרד הבינוי והשיכון מציע לאוכלוסיית המיעוטים בחיפה את מערכת תוכניות הסיוע הקיימת ונהוגה לכלל הזכאים אזרחי המדינה.

אלי בן-מנחם: במסגרת זו מוגדרים זכאי המשרד ללא התייחסות להיותם יהודים או ערבים.

אלי בן-מנחם: כל זכאי יכול לממש את הסיוע העומד לרשותו לפתרון בעיית דיורו.

אלי בן-מנחם: בנוסף, הכריז המשרד על ואדי-ניסנס כשכונת שיקום.

אלי בן-מנחם: במסגרת זו מעמיד המשרד לאוכלוסייה בשכונה סל סיוע מיוחד לשיפוץ הדירות ולהתאמתן.

אלי בן-מנחם: חברת "עמידר" ערכה בשכונה סקר לאיתור דירות אטומות שבניהולה.

אלי בן-מנחם: במסגרת זו מוכשרות ויוכשרו כ-150 יחידות דיור המיועדות בעיקר לפתרון בעיות הדיור של בני השכונה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת א' רביץ שאל את שר הבינוי והשיכון ביום ג' בשבט התשנ"ה (4 בינואר 1995): נמסר לי, כי העבודות להקמת העיר מודיעין מתנהלות על-ידי עשרות פועלים בימי שבת קודש כבימות החול.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם הדברים נכונים?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: מדוע מועסקים הפועלים בעבודות בשבת?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: האם ניתן היתר עבודה בשבת לצורך העסקתם?

אלי בן-מנחם: 4.

אלי בן-מנחם: אם כן – מאיזה טעם, ואם לא – אילו צעדים יינקטו?

אלי בן-מנחם: 2-1.

אלי בן-מנחם: למיטב ידיעתנו, על-פי החוזים בין המשרד לבין הקבלנים והחברות, חל איסור מוחלט על ביצוע עבודות בשבת בכל הפרויקטים שביוזמת המשרד בכל הארץ, לרבות בעיר מודיעין.

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: האחריות להעסקת הפועלים בבנייה ובפיתוח חלה על הקבלנים והחברות, ולמשרד אין שום נגיעה בדבר.

אלי בן-מנחם: למיטב ידיעתנו, אין לאותם גורמים היתר לעבודה בשבת.

אלי בן-מנחם: 4.

אלי בן-מנחם: משרד הבינוי והשיכון יפנה תשומת לב הגורמים המקצועיים במשרד וכן מנהלי הפרויקט במודיעין, להתרות בכל החברות ביחס להקפדה על שמירת ההוראות שלא לעבוד בשבת, כמתחייב בחוזה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת.

יוסף עזרן: בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, אני הרי לא מצוי בעיר מודיעין בשבת.

אברהם רביץ: אתה יכול לתאר זאת לעצמך.

אברהם רביץ: אבל יש תושבים שגרים ברעות, שהיא סמוכה לאתר הבנייה.

אברהם רביץ: פנו אלי כמה פעמים אנשים מסורתיים, שגרים שם, שאכן נעשית שם עבודה בשבת.

אברהם רביץ: אני יודע שאתם מסרתם את העבודה לקבלנים.

אלי בן-מנחם: אתה יכול לפרט, חבר הכנסת רביץ, ולומר איזה סוג של עבודה?

אלי בן-מנחם: אגיד לך למה אני שואל.

אלי בן-מנחם: קודם עניתי וטענתי שבעקבות תשדיר מסוים אלפים עולים ברגל וברכביהם למודיעין מדי שבת.

אלי בן-מנחם: האם לזה אתה מתכוון?

אלי בן-מנחם: או שאתה מתכוון לעבודות פיסיות?

אברהם רביץ: אני מתכוון לדחפורים, לשופלים.

אלי בן-מנחם: בשבת?

אברהם רביץ: בשבת, כך מסרו לי תושבי רעות.

אברהם רביץ: אני יודע שזה לא באחריות ישירה של המשרד ואני גם יודע שהמשרד אכן מתנה שלא יעשו עבודות בשבת, זה היה עוד בתקופתי.

אברהם רביץ: אבל אני חוכך בדעתי מה אתם באמת יכולים לעשות.

אברהם רביץ: אני חושב שאתם, כמשרד ממשלתי, יכולים להתרות בהם.

אברהם רביץ: לפי דעתי, אם תבטלו לאחד הקבלנים חוזה על כך שהוא הפר את התנאי החשוב הזה, אני חושב שזה ירתיע אחרים.

אברהם רביץ: תודה.

אלי בן-מנחם: אני מבטיח לך, חבר הכנסת רביץ, להעביר זאת לשר כדי שהוא יוציא התראה כזאת.

אלי בן-מנחם: זאת כדי שלא יקרה מה שקורה, אם קורה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת רע' כהן שאל את שר הבינוי והשיכון ביום י' בשבט התשנ"ה (11 בינואר 1995): בעלי עסקים אשר אינם מוגדרים כמוגנים, מופלים ביחס לבעלי העסקים המוגנים הנהנים מתקרת תשלום שכר דירה.

אלי בן-מנחם: יתרון זה מאפשר לאחרונים מכירת מוצרים במחיר נמוך ממחיר המוצרים הנמכרים על-ידי הסוחרים הרגילים.

אלי בן-מנחם: ברצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: מתי תוגש מחדש הצעת החוק לביטול שכר הדירה לעסקים מוגנים?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: האם הושגה פשרה המאפשרת את פעולתה של הוועדה הציבורית בראשות השופט בדימוס ישראל גלעדי?

אלי בן-מנחם: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

אלי בן-מנחם: ב-6 בינואר 1995 מינה שר הבינוי והשיכון, מר בנימין בן-אליעזר, ועדה ציבורית מחודשת לבחינת האספקטים השונים של חוק הגנת הדייר, הן מבחינת הדיירים והן מבחינת בעלי הבתים, פרטיים ועסקים כאחד.

אלי בן-מנחם: המינוי מחדש של הוועדה התבקש מאחר שהיושב-ראש הקודם, השופט בדימוס מר ישראל גלעדי, הגיש לשר את התפטרותו.

אלי בן-מנחם: כיושב-ראש הוועדה המחודשת מונה השופט בדימוס מר שאול אלוני, וחברים בה נציגי ציבור, אנשי מקצוע – כלכלנים, שמאים, משפטנים, וכן נציגי הצדדים שלהם נגיעה לנושא – בעלי בתים ודיירים.

אלי בן-מנחם: כללית ניתן לציין, כי הרכב הוועדה המחודשת דומה להרכב הקודם, פרט לנציג האוצר שהתחלף.

אלי בן-מנחם: כמו כן, נוספו לוועדה שני אנשי מקצוע בתחום המשפטים והשמאות בהמלצת היושב-ראש.

אלי בן-מנחם: הוועדה אמורה להגיש המלצותיה לא יאוחר מ-30 ביוני 1995.

יוסף עזרן: אני מבקש מסגן השר להשיב על שאילתא מס' 4333, של חברת הכנסת דליה איציק.

יוסף עזרן: אודה מאוד לשר אם הוא יתארגן להשיב על השאילתא של חבר הכנסת אפרים גור, שהגיע ברגע זה.

יוסף עזרן: חברת הכנסת ד' איציק שאלה את שר הבינוי והשיכון ביום י' בשבט התשנ"ה (11 בינואר 1995): לאחרונה התפרסמה ידיעה בעיתון "כל העיר", ולפיה משתמע שמשרדי אדריכלים המעסיקים ערבים יסולקו מהמכרז לתכנון קריית הלאום.

יוסף עזרן: ברצוני לשאול: 1.

יוסף עזרן: האם ידוע למשרדך על החלטה שכזו?

יוסף עזרן: 2.

יוסף עזרן: אם כן – התשונה ההחלטה?

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת דליה איציק, למשרדנו אין כל אינפורמציה בנדון.

אלי בן-מנחם: לנוכח העובדה שהנושא בתחום טיפולו של משרד האוצר, מומלץ להפנות אליהם את השאילתא.

אלי בן-מנחם: אני מבקש ממך, כידידתי, להסתפק בתשובה הזאת.

דוד מגן: תשאלי למה לא בונים את משרד מבקר המדינה באותו מקום.

דוד מגן: על זה צריך להשיב שר האוצר.

יוסף עזרן: שאלה נוספת.

יוסף עזרן: בבקשה.

דליה איציק: אדוני סגן השר, ראשית, שאלתו של חבר הכנסת מגן היא בהחלט שאלה.

דליה איציק: אני מוכרחה לומר שלא הייתי ערה לה בבדיקת הסרטוט שמונח לפני.

דליה איציק: עם זאת, אני מבקשת ממך, אדוני סגן השר, להורות לאנשים במשרדך להכחיש מייד, אם וכאשר ההודעה הזאת איננה נכונה.

דליה איציק: אני רוצה שתבין שיש פה גזענות לשמה.

דליה איציק: לא יכול להיות שאנחנו נעשה אבחנה על-פי מין, דת וגזע.

דליה איציק: אומרים כאן לאנשים נכבדים במדינת ישראל, שלא עשו שום דבר רע, רק מפני שהם ערבים: לא תעבדו במקום הזה.

דליה איציק: זה פשוט תמוה בעיני.

דליה איציק: זה אומר שאדריכלים, מהנדסים, טייחים ופועלים לא יכולים לעבוד שם.

דליה איציק: אין לי הסבר לעניין.

דליה איציק: היתה ידיעה מאוד גדולה בעיתון מאוד מכובד.

דליה איציק: איך זה שאיש לא טרח להכחיש את העניין, אם הוא איננו נכון?

דליה איציק: אם הוא נכון, הוא חמור מאוד.

דליה איציק: אדוני סגן השר, אני לא מתכוונת להרפות מנושא השאילתא הזאת.

דליה איציק: אני מאוד מבקשת ממך שתיתן לי תשובה על העניין הזה.

אלי בן-מנחם: ידידתי, חברת הכנסת דליה איציק, אני מבקש ממך להעביר אלי את קטע העיתון, אם אפשר.

אלי בן-מנחם: אני מבטיח לך שאעביר זאת לשר, לבדיקת הנושא מחדש.

אלי בן-מנחם: אם נצטרך לצאת בהכחשה, כפי שאת מבקשת, נעשה זאת בהיוועצות בשר.

אלי בן-מנחם: אני מבקש לקבל את קטע העיתון, אם אפשר.

דליה איציק: תודה רבה.

אלי בן-מנחם: (קורא את התשובה על שאילתא מס' 3946, ראה לעיל עמ' .)

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחבר הכנסת גור.

אפרים גור: מה עם חשמל ומים?

אלי בן-מנחם: אמרתי שהחיבור למים ולחשמל מתאפשר רק לאחר קבלת טופס 4 מהעירייה.

אלי בן-מנחם: זה נושא שצריך להסדיר עם העירייה ולא אתי.

אלי בן-מנחם: נמצא פה חבר הכנסת דוד מגן.

אלי בן-מנחם: אולי תעזור לנו לפתור את הבעיה בעירייה.

אלי בן-מנחם: פה יש עיכוב מטעם העירייה.

אלי בן-מנחם: היית ראש עיר בכיר.

אלי בן-מנחם: אתה בכנסת.

אפרים גור: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן שר הבינוי והשיכון, במסגרת הדיון בהצעה לסדר-היום שהגשתי לפני כשבועיים הודיע כאן כבוד שר השיכון, כי משרדכם הקצה כ-4,000 דירות ציבוריות למשרד הקליטה, וכי משרד הקליטה איננו מצליח לאכלס אותן בעולים חדשים.

אפרים גור: למחרת היום יצא משרד הקליטה בהודעה תקיפה וחריפה והאשים את משרד השיכון שעוזרי השר הטעו אותו, הזינו אותו בנתונים לא נכונים, ואמר כי הודעתו של השר לא נכונה.

אפרים גור: אני מבקש לשאול אותך שאלה.

אפרים גור: בתוכנית העבודה שלכם ל-1995, כמה אלפי דירות ציבוריות אתם מתכוונים להקצות למשרד הקליטה לצורך שיכון מקרים סוציאליים מקרב העולים החדשים?

אפרים גור: אני סבור שהעולים פשוט זכאים לקבל תשובה מוסמכת, ברורה, עם נתונים מדויקים.

אפרים גור: אם אין לך עכשיו תשובה מוסמכת, כי זה לא הופיע בשאילתא המקורית שלי, אני מבקש ממך לבדוק בימים הקרובים את הנתונים האלה בצורה יסודית במשרדך ולהשיב לי בכתב, כדי שהעולים באמת יקבלו בשורה כלשהי, נכונה ואמיתית, לגבי מה שצפוי להם מבחינת אכלוס דירות ציבוריות במהלך 1995.

אפרים גור: תודה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת גור, ראשית, השר אמר שהוא העביר 4,000 יחידות דיור לעולים בארץ, ובחלקן הגדול הן לא מאוכלסות.

אלי בן-מנחם: אני אישית יודע על הרבה מאוד דירות שהועברו למשרד הקליטה – ואמרתי זאת גם בדברי פה בהזדמנות קודמת – והדירות עומדות ריקות במשך שנה ושנתיים; הן עומדות נעולות.

אלי בן-מנחם: מצד שני, יש לנו לחץ כביר מאוד של זכאים, זוגות צעירים, עם אישור לדיור סוציאלי של משרד השיכון, ופשוט אנחנו לא יכולים לאכלס את הדירות האלה.

אפרים גור: מדוע משרד הקליטה לא מאכלס?

יוסף עזרן: אני מצטער, לא ארשה שתי שאלות.

אלי בן-מנחם: אני מציע שאת השאלה הזאת תפנה לשר הקליטה.

אלי בן-מנחם: אני יודע זאת מתוך ידע אישי, מתוך הסיורים שלי בשטח.

אלי בן-מנחם: יש דירות כאלה.

אלי בן-מנחם: הדירות עומדות ריקות.

אלי בן-מנחם: מצד שני, יש לנו בעיה שוותיקים מתמודדים באזורים האלה, ויש הרבה מאוד דירות באזורי ביקוש, במרכז הארץ.

אלי בן-מנחם: שר הבינוי והשיכון בא בבקשה לאוצר ולמשרד הקליטה להעביר את הדירות הסגורות האלה למשרד הבינוי והשיכון, כדי שנפתור את בעיות המצוקה האחרות שלנו, ואנחנו נחזיר להם דירות במקומות אחרים שהם רוצים בהם.

אלי בן-מנחם: אם אין להם קליינטים לדירות האלה, נעביר להם דירות במקומות שהם כן רוצים לגור בהם.

אלי בן-מנחם: כלומר, יש פה בעיה, ואי-אפשר להסתיר אותה.

אלי בן-מנחם: יש דירות סגורות של משרד הקליטה, וזה נכון ומדויק.

אלי בן-מנחם: אני לא יודע מה אמרו הפקידים, הטעו או לא הטעו.

אלי בן-מנחם: זו מציאות שקורית יום יום בתל-אביב, בחולון, בבת-ים, בפתח-תקווה ובהרבה מאוד מקומות.

אלי בן-מנחם: באים זוגות צעירים ואומרים: יש דירה סגורה שלכם, של המדינה.

דן תיכון: הוא הציע לך שתבדוק לפני שאתה משיב.

דן תיכון: גם אני מציע זאת לך.

דן תיכון: אתה אומר דברים חמורים.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת תיכון, אני אומר דברים מדויקים, כי אני מכיר את זה.

אלי בן-מנחם: אני מקבל את האש בשטח.

אלי בן-מנחם: אני מסתובב בשטח.

אלי בן-מנחם: אני רואה מה קורה בכל יישוב ויישוב.

אלי בן-מנחם: פשוט יש בעיות.

אלי בן-מנחם: את הבעיות האלה לא צריך להסתיר, צריך לפתור.

אלי בן-מנחם: צריך למצוא את הדרך לפתור זאת ולא לבוא ולהראות שהכול ורוד.

אלי בן-מנחם: נושא נוסף – דיור סוציאלי לעולים.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת אפרים גור, אעביר אליך חוברת מסודרת שהועברה לוועדה לענייני ביקורת המדינה בנושא העולים החדשים.

אלי בן-מנחם: אני שמח להודיע, שרוב העולים שעלו למדינת ישראל משנת 1989, העולים מברית-המועצות, מחבר המדינות – – –

דן תיכון: בשנת 1989 ובשנת 1990 לא היו עולים.

אלי בן-מנחם: סליחה, לא היו עולים?

אלי בן-מנחם: דן, האם באת לפה עכשיו כדי להראות את החוכמה המיותרת שלך?

אלי בן-מנחם: תירגע, תן לי לסיים את העבודה שלי.

דן תיכון: – – –

אלי בן-מנחם: הערות אתה מעיר בדרך כלל בשעה 24:00.

אלי בן-מנחם: התעוררת מוקדם היום?

יוסף עזרן: מה יקרה לנו היום?

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת אפרים גור, לגבי העולים, בגלל צירוף משכנתאות של עולים, של משפחות חד-הוריות – אבא, בן, וכו' וכו', לשמחתי רוב העולים החדשים שעלו בשנים האחרונות הגיעו לפתרון קבע.

אפרים גור: – – –

יוסף עזרן: אני מצטער, חבר הכנסת אפרים גור.

אלי בן-מנחם: אני רוצה לענות לך, אפרים.

יוסף עזרן: אני מצטער, לא, לא.

אלי בן-מנחם: אני אעביר לך נתונים.

אפרים גור: – – –

יוסף עזרן: לא, אני מצטער, חבר הכנסת אפרים גור.

אפרים גור: כבוד היושב-ראש, תן לי להגיד משפט.

יוסף עזרן: אי-אפשר, אני מצטער.

אפרים גור: אני לא מאלה שצועקים באולם.

יוסף עזרן: לא, אבל אל תשאל עשר שאלות בשאילתא אחת.

אפרים גור: שאלתי שאלה.

אפרים גור: בבקשה ממך, אנשים מצפים לתשובה, לא אני.

יוסף עזרן: הוא ייתן תשובה כשירצה.

אפרים גור: כבוד סגן שר הבינוי והשיכון, עזוב את המשכנתאות.

אפרים גור: אני מדבר על דירות ציבוריות, ועל אלה שזכאים לדירות ציבוריות ולא יכולים לרכוש דירות.

אפרים גור: מה התוכנית לגבי שנת 1995/96?

אפרים גור: אם אין לך כרגע תשובה – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת אפרים גור, אני מצטער.

אלי בן-מנחם: אמרתי לך, גם בתקציב 1995 דירות נ"ר על-פי רוב מיועדות לעולים חדשים.

אלי בן-מנחם: מתוך 120 מיליון, 80 מיליון מיועדים לעולים, ועוד 20 מיליון – לעולים נכים.

אלי בן-מנחם: כלומר, כמעט 100 מיליון אך ורק לעולים החדשים.

אלי בן-מנחם: אני לא רוצה שתמשוך אותי בלשון, כי יש גם אוכלוסיות נוספות – – –

אפרים גור: – – –

אלי בן-מנחם: אפרים גור, זה מה יש.

יוסף עזרן: אדוני סגן השר, אבקש ממך – – –

אלי בן-מנחם: הוא עושה אתי דו-שיח.

יוסף עזרן: אל תשיב לו.

אלי בן-מנחם: בסדר, תקבל במסמך.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת תיכון, לגבי עדכון.

דן תיכון: מה שלום גולדפרב?

אלי בן-מנחם: תשאל אותו, אל תשאל אותי.

יוסף עזרן: אתה רואה, אדוני סגן השר?

דוד מנע: מה זה פה, דיון בהצעות לסדר-היום?

דוד מנע: אלה שאילתות ותשובות.

יוסף עזרן: נכון, נכון.

יוסף עזרן: כבוד סגן השר, ידידי, אל תשיב.

אלי בן-מנחם: צריך לעדכן את המשכנתאות, אבל משרד השיכון ומשרד האוצר הגיעו למסקנה, שנעשה את זה בעוד חודשים מספר, כדי שמי שיחגגו מהעדכון לא יהיו הקבלנים.

אלי בן-מנחם: כאשר נגיע לשקט בשוק, להקפאת מחירי הדירות, אז הנהנה העיקרי יהיה הזכאי שקיבל משכנתה מוגדלת.

יוסף עזרן: אדוני סגן השר, אני מודה לך מאוד מאוד, ואני מאוד מבקש לשמור על מסגרת מינימלית של סדר.

יוסף עזרן: אי-אפשר, בגרירת לשון ובסחיבת אנשים, להביא אותם למצב ששואלים ארבע שאלות ומקיימים סימפוזיון על שאילתא אחת, ועוד שאילתא שלא היתה לה זכות להישאל, כי עבר זמנה.

אברהם הירשזון: סליחה, אבל נכנס סגן שר חדש למשרד הזה – – –

יוסף עזרן: כל הכבוד.

יוסף עזרן: בבקשה, אדוני חבר הכנסת דוד מגן.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון הכנסת, אני מבקש שהכנסת תרשה לוועדה לענייני ביקורת המדינה להביא לקריאה שנייה ושלישית חלק מהצעת חוק לתיקון סדרי המינהל (החלטות והנמקות) (מס' 2), התשנ"ה–1995, הכולל רק את סעיף 1 להצעה.

דוד מגן: הצעת החוק הנ"ל נדונה בקריאה ראשונה ביום ב' בטבת התשנ"ה, 5 בדצמבר 1994, והועברה לוועדה לענייני ביקורת המדינה.

דוד מגן: בישיבתה ביום ט"ז בטבת התשנ"ה, 19 בדצמבר 1994, החליטה הוועדה להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית רק את סעיף 1 בהצעת החוק.

דוד מגן: סעיף 1 להצעת החוק אומר: "בסעיף 2 לחוק לתיקון סדרי המינהל (החלטות והנמקות), התשי"ט–1958 (להלן – החוק העיקרי), בכל מקום במקום "משלושה חודשים" יבוא "מארבעים וחמישה ימים".

דוד מגן: אם נקבל את אישור הכנסת, תכין הוועדה את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

דוד מגן: הנושא הזה הוא נדבך נוסף במסגרת המאמצים של חברי הכנסת אברהם הירשזון, שאול עמור, יעקב שפי ושלי לתרום לפישוטו של החוק הזה.

דוד מגן: הפיצול מתבקש משום שסעיף 9 אשר מופיע כאן בהצעה המקורית דורש דיון נפרד.

דוד מגן: סעיף 9 מדבר על כך שהחוק לא יחול על החלטות פקיד הרישוי לפי חוק כלי הירייה ועל החלטות שר הפנים או מי שהועברו אליו הסמכויות לפי חוק הכניסה לישראל.

דוד מגן: זה נושא מורכב יותר.

דוד מגן: משרד המשפטים מבקש לקבוע סייגים לתיקון הגורף, כך הוא נראה לו.

דוד מגן: חברות הכנסת נעמי חזן ולימור לבנת הגישו הצעת חוק במועד מאוחר יותר, הצעה המתרכזת רק בתיקון סעיף 9, וחשבנו כי ראוי לדון בשתי ההצעות הללו בדיון נפרד.

דוד מגן: היום אני מבקש לקבל את רשות הכנסת, שהוועדה תדון באותו סעיף 1 כהצעת חוק נפרדת, כדי שהוועדה לענייני ביקורת המדינה תוכל להכין אותה לקריאה שנייה ושלישית.

יוסף עזרן: תודה, אדוני יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

יוסף עזרן: אנחנו מצביעים על הצעת ההחלטה.

יוסף עזרן: מי בעד?

יוסף עזרן: מי נגד?

יוסף עזרן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה בדבר חלוקת הצעת חוק לתיקון סדרי המינהל (החלטות והנמקות) (מס' 2), התשנ"ה–1995, נתקבלה.

יוסף עזרן: תשעה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יוסף עזרן: אני קובע שאכן, הכנסת אישרה את הצעת הוועדה והיא תידון בהמשך כפי שהוצעה.

יוסף עזרן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יוסף עזרן: אנחנו חוזרים לנושא המרכזי שלנו.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דוד מנע.

דוד מנע: אני מוותר לחבר הכנסת דוד לוי.

יוסף עזרן: טוב.

יוסף עזרן: אדוני, חבר הכנסת דוד לוי, בבקשה, במסגרת שתי הסתייגויות, עשר דקות.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מי שרוצה לדעת, להבין, להכיר דרך תפקודה של ממשלה זו, יראה גורל וגלגול הצעת חוק הסדרים במשק המדינה.

דוד לוי: הממשלה הגישה, נוכחה לדעת שאין לה רוב, משכה.

דוד לוי: היא מתכנסת ב04:00, מתכתשת, מבזה את הכנסת ומפעילה מכבש על חבריה על מנת שיסתלקו מאותה דרישה צודקת, חברתית, אשר הגישו כהסתייגות.

דוד לוי: מה לא נאמר, אדוני היושב-ראש, בגין האומץ הזה של כמה חברי כנסת, ובראשם חבר הכנסת אלי דיין וחבר הכנסת מאיר שטרית?

דוד לוי: הם חשים את מה שעובר בעם, הם מאמינים כי הנהגת יום לימודים ארוך בערי הפיתוח ובשכונות היא דבר מתבקש, דבר שאין צודק ממנו, דבר הזועק השמימה.

דוד לוי: ואי-אפשר להבין את האטימות של הממשלה הזאת, ההתנגדות שלה, האיומים, דרך החתחתים כדי לצמצם את התמיכה בהסתייגות הזאת.

דוד לוי: מה לא עשו?

דוד לוי: אפילו אל הליכוד באו: אם אתם תתנגדו, או כמה מכם לא יהיו כאן, כדי שההסתייגות הזאת לא תעבור, אנחנו נלך לקראתכם ונשלם אתנן בעבור זה – אני אחראי לכל מלה, אדוני היושב-ראש – כיסוי גירעון של עירייה מסוימת, יקרה לכולנו.

דוד לוי: וכך ממפלגה למפלגה, כדי שהדבר הזה לא יקום ולא יהיה.

דוד לוי: במה מדובר?

דוד לוי: מדובר באיזו עמותה פרטית?

דוד לוי: מדובר באיזו קופה מפלגתית?

דוד לוי: מדובר בילדי ישראל, אלה שבהיותם גרים במקומות מרוחקים, הקדמה צריכה להיות מרוחקת מהם, לא תהיה להם הזדמנות שווה.

דוד לוי: היו זמנים שבהם ממשלה בישראל גם מימנה פעולות דרך מתנ"סים, חוגים לילדים אלה.

דוד לוי: היום הילדים האלה משוטטים ברחובות משעה 13:00.

דוד לוי: אשה, אם למשפחה, שרוצה לעזור לבעלה, לא יכולה לצאת לעבוד.

דוד לוי: הילדים האלה לא יכולים לשלם עבור החוגים האלה היום, והם מופקרים.

דוד לוי: לאחר שהלחצים האלה לא הועילו, אומרים לנו: אנחנו עשינו אי-אלו סקרים על-ידי כל מיני גורמים.

דוד לוי: אילו סקרים?

דוד לוי: מי חי שם?

דוד לוי: עשה מישהו סקר בשווקים, אדוני היושב-ראש, מה מרגישה אם משפחה בבואה לשוק, שהירקות בו הפכו להיות בבחינת וראיתם אותם וזכרתם?

דוד לוי: על היוקר הממאיר תחת הממשלה הזאת, האם נותן מישהו דין-וחשבון?

דוד לוי: ממשלה אשר חגיגית מבטיחה לכנסת ולעם: אנחנו נוריד את האינפלציה, התחזית שלנו לשנה זו – 8%.

דוד לוי: ומה התוצאה?

דוד לוי: – 14.5%.

דוד לוי: אז מה?

דוד לוי: טעינו.

דוד לוי: מישהו צריך לתת דין-וחשבון?

דוד לוי: לא.

דוד לוי: היתה טעות בהערכה.

דוד לוי: אנחנו נבטיח קורת גג לכל זוג, לזוגות הצעירים בוודאי.

דוד לוי: בערי הפיתוח דירה לזוג צעיר הפכה להיות חלום רחוק שלא ניתן להשגה, להגשמה.

דוד לוי: מי נותן את הדין?

דוד לוי: דירה היום, מחירה עולה מיום ליום, ולאחר תקופה של השלטון הזה, כאשר מחירי הדירות מרקיעים שחקים, מתרחקים מאלה הזקוקים לדירות, אומרים לנו: רגע, תהיה התייצבות, תמתינו, יהיה בסדר.

דוד לוי: לא בונים, ומצד אחר, גם לא פותרים בעיות.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, מי ששמע מה קורה בממשלה הזאת יבין למה העם סולד ממנה.

דוד לוי: לא אנחנו אומרים.

דוד לוי: נטה אוזן למה שאומרים איש על רעהו ולמה שאומרים ביחד, האנסמבל הזה, החבורה הזאת הנוהגת במדיניות שמאלנית, ויש לה גם ידיים שמאליות, והיא אינה מסוגלת להזיז דבר וחצי דבר.

אמנון רובינשטיין: והסכסוכים האלה לא קיימים בליכוד – – –

דוד לוי: תרשה לי.

דוד לוי: הרי באתם אתם לתקן.

דוד לוי: אמרתם שאנחנו לא היינו בסדר.

אמנון רובינשטיין: – – – אני מסכים.

דוד לוי: אתה מסכים, בסדר, אבל הרי – – –

אמנון רובינשטיין: – – – כאשר יש בליכוד מלחמה כזאת איש ברעהו.

דוד לוי: שר החינוך, אנא – התנהגות חינוכית, פרלמנטרית, במטותא ממך.

אמנון רובינשטיין: קריאת ביניים.

דוד לוי: בהחלט, אתם באתם לתקן את הכול.

דוד לוי: בשנתיים וחצי הרסתם את הכול.

דוד לוי: אתם צועדים אל השלום והפכתם את השלום לסיוט בעיני אזרחי ישראל; אתם הבטחתם ביטחון אישי והפכתם את הביטחון שלנו להפקר, לשפיכות דמים, ואתם קוראים לזה "קורבנות השלום".

דוד לוי: אשר לכלכלה, אדוני היושב-ראש, היא מתגלגלת, מתדרדרת, ומתייצב כאן שר האוצר ומאשים את כל העולם, כאילו לא הוא, כאילו לא מדובר בו, אין אחראי היום בכלל.

דוד לוי: הממשלה מגלגלת על העם את האשם.

דוד לוי: היא יודעת מה טוב לעם יותר טוב מהעם, כך הביטוי המפורסם, מזלזלת בערכים לאומיים, פוגעת ביהודים מאמינים, מפקירה את האינטרסים החיוניים של המדינה, מזלזלת בדעת הקהל.

דוד לוי: מבחינתה יהודים מאמינים, ציונים, חלוצים, שהלכו על-פי החלטות ממשלות ישראל – לרבות ממשלה שכיהנו בה בעבר שרים דהיום, וממשלת האחדות הלאומית – ומה היא אומרת לחלוצים האלה?

דוד לוי: אתם המכשול לשלום.

דוד לוי: אט אט אנחנו צריכים לעכל את המציאות המרה הזאת היוצרת מרה בכל התחומים.

דוד לוי: בתחום הלאומי המצב מבהיל, המצב מבחיל, ואתם, כאילו דבר לא קורה.

דוד לוי: מה לא אמרתם עלינו?

דוד לוי: ומה אתם עשיתם?

דוד לוי: קיבלתם נכסים לאומיים, מדיניים; שברתם אותם לרסיסים.

אברהם פורז: – – –

דוד לוי: אפילו את היחסים עם מצרים אתם הורסים היום.

אברהם פורז: את עזה קיבלנו.

דוד לוי: מי שמטה אוזן למה ששומעים מקהיר יכול להבין מה אתם מסוגלים לעשות.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שלשר שחל היה מזל שלא התמנה לשר הסברה, נס היה פה.

דוד לוי: איך הוא היה באמת מסביר ביטויים בממשלת ישראל: "שקרן", והשני אומר "רמאי", והשלישי – "מטעה", והרביעי – "חתרן", והחמישי – "כישלון".

יעקב שפי: – – –

דוד לוי: אני יכול גם להבין, חבר הכנסת אלי דיין – – –

אברהם הירשזון: חבר הכנסת לוי, הם דוברי אמת, הם פשוט יודעים מה הוא כל אחד באמת.

יוסף עזרן: רבותי, הכרונומטר צלצל, ואתם לוקחים לו את הדקות היקרות שנשארו לו.

דוד לוי: כאשר בסיעה בכנסת אתה שומע, אדוני היושב-ראש: חוק הג'ונגל בממשלה, מה יחשוב אזרח?

דוד לוי: בידי מי נתון ניהול העניינים?

יוסף עזרן: יצא לספארי.

יוסף עזרן: אז מה יש?

דוד לוי: יצא לספארי?

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על התזכורת הזאת, כי דובר שם גם בקניבליזם.

רענן כהן: – – –

יוסף עזרן: זה כבר אסור על-פי הלכות – – –

רענן כהן: – – –

דוד לוי: אז אתם למדתם, בשנתיים וחצי שברתם שיאים.

רענן כהן: נכון, זו הבעיה – – –

דוד לוי: אתם ראויים להיכנס לספר השיאים של גינס.

רענן כהן: אנחנו נעבור את זה.

דוד לוי: ובשנתיים וחצי הרסתם מהר, וראו מה איש חושב על רעהו.

אברהם הירשזון: אתם תעברו את זה.

אברהם הירשזון: השאלה, אם העם יעבור את זה.

דוד לוי: יש פתרון, ואנחנו שומעים שהפתרון בקע מאולם הממשלה, כך התבשרנו: אם נשב, נאכל יחד, נשיר שירי ארץ-ישראל, ייטב לכולנו.

רחבעם זאבי: שירי מולדת.

רענן כהן: – – –

דוד לוי: מה יקרה כאשר יש קניבליזם?

דוד לוי: איך יכול מי שמואשם בקניבליזם לשבת ולאכול?

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, הנושא הזה של יום לימודים ארוך – – –

יוסף עזרן: אני רק מבקש – – –

דוד לוי: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: יש חברים גם בספסלים האלה, הקרויים "הלובי החברתי", שהדבר יקר להם.

דוד לוי: הם רוצים לתת ביטוי נאמן לשולחיהם.

דוד לוי: הרי הגיעו לאותם מקומות וראו את האנשים, ובראשם עמד ראש הממשלה, והבטיחו בשמו.

דוד לוי: היום כשאומרים: הרי הבטחנו, התחייבנו יחד אתך, מה אומרים?

דוד לוי: – פופוליזם, אתם לא יוצלחים.

דוד לוי: אתם יודעים מה זה "פופוליזם"?

דוד לוי: אתם מדברים דברים שמקומם לא יכירם אלא כדמגוגיה, כך ההתייחסות לעניינים החברתיים היום.

דוד לוי: וזו יצירה של תפיסה חדשה תחת הסוציאליזם הזה, להפקיר את השכבות האלה, להתנכל להן, כי הם לא יוצלחים.

דוד לוי: עוד מעט ייקראו "פרזיטים".

דוד לוי: קבוצת היעד – המצליחנים, הנוצצים, המבריקים, הם המעניינים, אליהם כל מאוויינו; והמקורבים – אליהם המיליארדים מועברים.

דוד לוי: מישהו נתן דין-וחשבון?

דוד לוי: מישהו נותן לכם דין-וחשבון על המיליארדים האלה?

דוד לוי: על תקציב נוסף של 5.5 מיליארדים מישהו התקומם?

דוד לוי: ובכם מכים על דבר שיעלה לא יותר מ-50 מיליון שקל, ומפחידים אתכם.

דוד לוי: עת מבחן היא בנושאים החברתיים האלה, וזה רק סימפטום.

דוד לוי: אם תעמדו על העניין הזה, תהיו ראויים באמת לאמון במקומות שמהם באתם.

דוד לוי: אם לא תעמדו, ותתקפלו מול המכבש, תשלמו מחיר יקר, אבל יותר מכול, יותר מהאכזבה והעוול – התסכול שייווצר, כי אין לכם חוט שדרה.

דוד לוי: כך יתייחסו אליכם.

דוד לוי: עמדו במבחן הזה ותביאו באמת לתיקון העוול.

יוסף עזרן: עליך לסיים.

יוסף עזרן: תמשיך אחר כך בהסתייגויות.

דוד לוי: מכל מקום, אדוני היושב-ראש, אנחנו נעמוד על המשמר.

דוד לוי: בהסתייגות הזאת מקופלות הרגישות והדאגה.

דוד לוי: מי שיצביע נגדה, נותן יד לסטייה מן הציונות ומן הצדק החברתי.

יוסף עזרן: אדוני השר, יש עוד חבר כנסת אחד שהפסקנו אותו באמצע הדיון.

אמנון רובינשטיין: הייתם הרבה שנים וקיצצתם כל כך הרבה, למדו עד 12:00.

דוד לוי: – – –

רחבעם זאבי: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת דוד מנע.

אמנון רובינשטיין: – – –

יוסף עזרן: אדוני השר, הרי אדוני יעלה וישיב.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מנע דיבר על ההסתייגויות.

יוסף עזרן: היושב-ראש הפסיק אותו ולקח ממנו חמש דקות כדי להכניס את הנושא של ויצ"ו.

יוסף עזרן: עכשיו מחזירים לו את חמש הדקות והשר מתייחס.

יוסף עזרן: אנחנו חוזרים לסדר הרגיל.

יוסף עזרן: יש כאן בוכהלטריה, אני אחזור לפי הסדר המופיע בפני.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בהמשך לדברי על הקיצוצים לפני כשעה כאן בכנסת, אני מבקש לציין שני קיצוצים שרוצה לעשות שר האוצר, ואני סבור שממשלה שדוגלת בסדרי עדיפויות חדשים אסור לה לתת יד לקיצוצים מהסוג הזה, ואשמח אם חברי הכנסת לא ייתנו יד למגמה זדונית זו.

דוד מנע: הראשון – משרד העבודה והרווחה.

דוד מנע: מתכוונים לקצץ, אדוני היושב-ראש, בהכשרה מקצועית 30 מיליון שקל, ובעבודות יזומות 10 מיליון שקל.

דוד מנע: הממשלה הזו, שבשנה זו תוציא מעל מיליארד שקל דמי אבטלה, מקצצת 30 מיליון שקל מהכשרה מקצועית.

דוד מנע: מה זו הכשרה מקצועית?

דוד מנע: הכשרה מקצועית היא הקניית מקצוע חדש למובטל, כדי שירכוש את המקצוע הנדרש, ובמקום שישב ויקבל דמי אבטלה, הוא ילך וילמד וישתלם במקצוע חדש, ואז הוא ייקלט טוב יותר בשוק.

דוד מנע: כי בדרך כלל הכשרה מקצועית ניתנת במקצועות שבהם יש מחסור בכוח אדם, אבל אין כוח אדם זמין להכניסו לאותם מקצועות.

דוד מנע: בכבשת הרש הזו, במשרד העבודה והרווחה, רוצה שר האוצר לקצץ 30 מיליון שקל.

דוד מנע: לא אכפת לו לתת מעל מיליארד שקל בשנה דמי אבטלה, אבל הוא מקצץ 30 מיליון שקל, ו-10 מיליון שקל בעבודות יזומות.

דוד מנע: מה הן אותן עבודות יזומות?

דוד מנע: אלה אותם אנשים שהם בדרך כלל עולים מברית-המועצות או מאתיופיה, או מובטלים פרקי זמן ממושכים, הולכים לעבוד בקרן-הקיימת או בעבודות בצדי כבישים, והולכים לקצץ לאנשים אלו 10 מיליון שקל.

דוד מנע: דבר נוסף, ציינתי קודם את משה לביא, יושב-ראש תנועת זהב"י.

דוד מנע: הוא הלין על כך שבאים ונותנים, ושר האוצר הרי דיבר על זה כאחד האמצעים הטובים שנקטה הממשלה – נקודת הזיכוי לאשה עובדת.

דוד מנע: מה המשמעות של נקודת זיכוי לאשה עובדת, ואני מצטט את מר לביא: "צחוק בעיניים".

דוד מנע: מדוע?

דוד מנע: משום שמאשה עובדת מקרב משפחות ברוכות ילדים או משכונות מצוקה כמעט שלא נגבה מס הכנסה, כי היא לא מגיעה להכנסה שבגינה נגבה מס הכנסה.

דוד מנע: אז מה הועילה אותה נקודת זיכוי לאשה עובדת מהשכבות החלשות?

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, 150,000 משפחות במדינת ישראל הן בנות ארבעה ילדים ויותר.

דוד מנע: בקרב 75% מאוכלוסייה זו, ששייכים לתנועת זהב"י, האשה לא עובדת כלל.

דוד מנע: מה באו והועילו לאותן שכבות חלשות?

דוד מנע: אם שר האוצר רציני, יבוא ויאמר: במקום נקודת זיכוי לאשה עובדת, אני נותן נקודת זיכוי למפרנס עצמו.

דוד מנע: בכך הוא יסייע רבות לאותה משפחה, לרבות אותן משפחות שחיות מתחת לקו העוני ואותן משפחות ברוכות ילדים.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חוק משפחות ברוכות ילדים וחוק יום לימודים ארוך, אלו הם חוקים שהכנסת הזו תעביר, במוקדם או במאוחר, משום שהחוקים האלה יכולים לסייע להעלות את מספרם של האנשים שיעברו את סף העוני, את הקו האדום של העוני.

דוד מנע: אם מדברים בנושא הזה, אוכלוסיית הקשישים במדינת ישראל, שקצבאותיה נשחקו מאוד בשנים האחרונות – חלק גדול ממנה חי מתחת לקו העוני.

דוד מנע: חייבים להגדיל את הקצבאות האלה בצורה משמעותית, ב-9% וב-10%.

דוד מנע: מדובר פה בסכומים של 30, 40 ו-50 שקל לחודש.

דוד מנע: אולי זה מעט מאוד לגבי שר האוצר והממשלה, אבל לאוכלוסייה של קשישים זה סכום משמעותי מאוד, וצריך להכפיל את ההגדלה המתוכננת בנושא של קצבאות הקשישים.

יוסף עזרן: אני באמת מודה לך, אדוני.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אולי אפשר לבקש בקשה מיוחדת ממך?

יוסף עזרן: בבקשה.

אברהם הירשזון: אני מסתכל פה על חוברת שקיבלנו כולנו, עכשיו אני רואה אותה: "הסכמי השלום בראי הכנסת", ובין כל התמונות בשער הקדמי של הגיליון הזה אין תמונה אחת שמאזכרת את הסכם השלום הראשון, שנחתם עם מצרים.

רפאל אלול: מאחור.

אברהם הירשזון: מאחור, בקושי.

אברהם הירשזון: בשער – שום תמונה.

אברהם הירשזון: כאילו לפני השלום – – –

רפאל אלול: – – –

אברהם הירשזון: אל תפריע לי.

דוד מנע: בולשביקים.

דוד מנע: מדינה בולשביקית.

אברהם הירשזון: ביקשתי בקשה מיוחדת מיושב-ראש הכנסת.

אברהם הירשזון: אל תפריע לי.

יוסף עזרן: רבותי, לא נהפוך את זה – – –

אברהם הירשזון: אני מאוד מבקש ממך, אני חושב שהכנסת היא ימין ושמאל, קואליציה ואופוזיציה.

אברהם הירשזון: זאת הכנסת.

אברהם פורז: רואים את נתניהו.

אברהם הירשזון: זאת הכנסת.

יוסף עזרן: רבותי – – –

אברהם הירשזון: אני מאוד אודה לך אם תעביר את טענתי זאת ליושב-ראש הכנסת.

יוסף עזרן: אני אעביר.

אברהם הירשזון: אי-אפשר גם בנושא כזה לעשות פוליטיזציה.

אברהם הירשזון: תודה.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: לפחות שהסכם השלום לא יעשה מחלוקת בינינו.

אמנון רובינשטיין: – – –

יוסף עזרן: אדוני השר, חברי הכנסת, תירגעו.

יוסף עזרן: חוברת של הסכמי שלום מקימה מהומה של מלחמה פה בין יהודים?

רענן כהן: זה גם של מפלגתי, אבל צריך לעשות פה סדר.

יוסף עזרן: לא נורא.

יוסף עזרן: בבקשה, אדוני השר.

אמנון רובינשטיין: אדוני השר, כנסת נכבדה, אני בכנסת – – –

דן תיכון: אתה שר אמיץ שאתה עולה להשיב בשם הממשלה.

רענן כהן: ממשלה אמיצה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

יוסף עזרן: כנראה אין לו הרבה מה להסתיר.

יוסף עזרן: הוא אומר הכול בגלוי.

יוסף עזרן: בבקשה.

אמנון רובינשטיין: אני פותח בפעם השלישית.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חבר הכנסת זה שנים רבות, והייתי גם בממשלה, בעצם תחת שלושה ראשי ממשלות, והייתי גם הרבה באופוזיציה.

אמנון רובינשטיין: אני מכיר את המשחק הזה, וגם הייתי אומר שהוא משחק לגיטימי.

אמנון רובינשטיין: אלה תוקפים, יורדים מהשלטון, באים אלה שהיו באופוזיציה, עולים לשלטון ותוקפים אותם על אותם דברים, על אותם פגמים.

אמנון רובינשטיין: זה מתגלגל ככדור פינג-פונג הלוך וחזור.

אמנון רובינשטיין: אני גם לא שולל את כל הטענות של דוברי האופוזיציה.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה בהחלט לומר, שיש כמה עניינים שבהם לא הצלחנו, נכשלנו.

אמנון רובינשטיין: בעניין האינפלציה, בהחלט יש כאן כישלון.

אמנון רובינשטיין: יש גם כל מיני נתונים מדאיגים שצריך לטפל בהם.

אמנון רובינשטיין: אבל עם זאת – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

יוסף עזרן: חבר הכנסת פורז, אתה מפריע לשר שלך.

אמנון רובינשטיין: כל היום עמדו כאן דוברי האופוזיציה ודיברו.

אמנון רובינשטיין: תנו אפשרות למישהו מטעם הממשלה להשיב.

יוסף עזרן: חבר הכנסת יהושע מצא, אתה מפריע לחברו לסיעה של השר לשמוע.

יהושע מצא: אתה כבר השבת, אדוני היושב-ראש, על האפליה שנעשתה בחוברת הזו, שאת הסכם השלום עם מצרים הסתירו בכריכה מאחור?

יוסף עזרן: אבל כתבו את זה בערבית וזה נכבד.

יוסף עזרן: יפה מאוד.

יהושע מצא: כסגן יושב-ראש הכנסת ויושב-ראש הישיבה אין לך מה להעיר?

יוסף עזרן: אמרתי שאני אעביר נאמנה את הדברים.

יהושע מצא: – – –

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש האופוזיציה בנימין נתניהו מופיע בעמוד הראשון עם קלינטון.

יוסף עזרן: ידידי חבר הכנסת מצא, בואו נחיה עם הריאליה, נעזוב את התמונות.

יהושע מצא: אתה מציל את כבודה כל עוד אתה בבית הזה.

יהושע מצא: שולחן הממשלה ריק.

יוסף עזרן: אתה רואה, אם הם בתמונות הם לא צריכים להיות פה.

אמנון רובינשטיין: יש בהחלט בעיות.

אמנון רובינשטיין: נושא האינפלציה הוא בעיה.

אמנון רובינשטיין: נושא שוק ההון הוא בעיה.

אמנון רובינשטיין: הקלקולים בממשלה הם בעיה רצינית מאוד.

אמנון רובינשטיין: זה לא מנחם אותי שהליכוד, גם כשהם היו בשלטון וגם כשהם באופוזיציה, הם זורקים אבנים לא רק מתוך בית של זכוכית, אלא מתוך בית שכל הזגוגיות בו שבורות.

אמנון רובינשטיין: לא מנחם אותי.

אמנון רובינשטיין: אני כואב את כאבה של הממשלה, את כאב הקלקולים שבה, אני חושב שזה דבר חמור מאוד.

אמנון רובינשטיין: אני חושב שזה מערער את יסודות המשטר החוקתי בישראל.

אמנון רובינשטיין: ככלל, אנחנו חיים בישראל במשטר שאין לו אח ורע.

אמנון רובינשטיין: אני לא מכיר דבר דומה לכך, ששרים בממשלה קמים, תוקפים, מחרפים ומגדפים את הממשלה מביתה על החלטות שהם היו שותפים להן.

אמנון רובינשטיין: כל חיי התקוממתי נגד כך, גם כאיש אקדמיה, גם כאיש אופוזיציה, גם כחבר בממשלה.

אמנון רובינשטיין: וכל מה שנותר לי לומר הוא, שאני מקווה שראש הממשלה ישים קץ לתופעה הזאת.

רפאל אלול: חוקקת חוקים כדי למנוע את זה.

אמנון רובינשטיין: נכון.

אמנון רובינשטיין: אבל חוקים הם טובים רק אם משתמשים בהם, חבר הכנסת אלול.

אמנון רובינשטיין: אני רק רוצה לומר, בלי חילוקי דעות מפלגתיים, איש לא יודע מי יהיה בשלטון ומי יהיה באופוזיציה: אם לא נשים קץ לתופעות האלה, אם לא נטכס עצה יחד, אופוזיציה וקואליציה, ימין ושמאל, איך לשפר את אורחות החיים במדינת ישראל, אני רואה סכנה לעצם קיומה של הדמוקרטיה הישראלית.

אמנון רובינשטיין: בניגוד לכל דברי ההבל שנאמרים, הסכנה בישראל היא לא סכנת דיקטטורה של אדם אחד, פרי דמיונם ההוזה של כמה אנשים, אלא סכנת אנרכיה והתפרקות החישוקים.

אמנון רובינשטיין: ראינו מדינות אחרות במצב דומה לכך.

אמנון רובינשטיין: אני לא רוצה לזלזל ולא רוצה להמעיט בחשיבות העניין, אף שחבר הכנסת דוד לוי יודע, שבתוך הבית שלו יש קולות חמורים לא פחות ומציאות קשה עוד יותר, אף שהם באופוזיציה.

אמנון רובינשטיין: אני מוכרח לדבר על נושא אחר.

דן תיכון: תעשה סדר בבית שלך.

אמנון רובינשטיין: הבית שלי הוא בית מאוד מסודר.

אמנון רובינשטיין: האמן לי, הבית שלי הוא בית מאוד מסודר, לויאלי וקולגיאלי.

אמנון רובינשטיין: אחת ההפתעות הגדולות שיש לי בחיים הפוליטיים, לשם שינוי הפתעה לטובה, זו הפתעה של הסדר, הקולגיאליות והסולידריות בבית שלי.

דן תיכון: אתה מדבר על וירשובסקי?

אמנון רובינשטיין: מה נזכרת בוירשובסקי?

אמנון רובינשטיין: רבותי, אני רוצה לתת לכנסת כמה נתונים.

דן תיכון: אין לו אומץ לדבר על הקלקולים, אז הוא מטיף מוסר.

יוסף עזרן: כבודו אמר את דעתו, שמענו בכבוד.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לתת נתונים על תקציב משרד החינוך.

אמנון רובינשטיין: כאשר נכנסה ממשלה זו לתפקידה, תקציב משרד החינוך היה 6.25 מיליארדי שקל.

אמנון רובינשטיין: ב-1995, 13.85 מיליארד שקל, גידול של 48.4% במונחים ריאליים.

אמנון רובינשטיין: מייד גם אפרט מה עשינו עם הכסף הזה.

אמנון רובינשטיין: אין שום תחום שבו יש לנו גידול כזה, גידול אדיר שהתאפשר על-ידי הפניית משאבים מיוחדים, ואני רוצה לציין שלושה אנשים שיש להם חלק בגידול הזה: השרה שולמית אלוני, שר האוצר בייגה שוחט וראש הממשלה יצחק רבין.

אמנון רובינשטיין: ואני חושב, שבעזרת הגידול הזה אנחנו עושים תפנית בחינוך, שאת מלוא משמעותה נראה רק בעוד חמש-עשר שנים, אבל את ניצניה אנחנו רואים כבר היום, חשים בה בכל מקום בארץ.

אמנון רובינשטיין: אני חורש את הארץ לאורכה ולרוחבה, בערי פיתוח, במושבות, בכפרים, בערים, בשכונות.

אמנון רובינשטיין: יש בעיות ויש מצוקות, ותמיד יהיו מצוקות, אבל יש תנופה שכמותה לא היתה.

אמנון רובינשטיין: וכתוצאה מכל המשאבים האלה, וכתוצאה מהגידול העצום בתקציב הפיתוח, יש לנו מציאות חדשה לגמרי.

אמנון רובינשטיין: רבותי, ב-1992 ביצוע תקציב הפיתוח – 372 מיליון שקל.

אמנון רובינשטיין: ב-1994 – 574 מיליון ועוד 15 מיליון בדרך.

אמנון רובינשטיין: תראו את האחוזים, תראו את התפנית.

אמנון רובינשטיין: בתקציב ההשכלה הגבוהה הגענו ל-3.2 מיליארדי שקל.

אמנון רובינשטיין: זה סכום עצום.

דן תיכון: כמה מזה שכר?

אמנון רובינשטיין: גם שכר חשוב.

דן תיכון: ודאי שזה חשוב.

תמר גוז'נסקי: 25% שכר.

אמנון רובינשטיין: כן, כן, גם שכר חשוב.

אמנון רובינשטיין: הרוב שכר.

אמנון רובינשטיין: במערכות החינוך בכלל הרוב שכר.

אמנון רובינשטיין: מייד אני אפרט.

אמנון רובינשטיין: אני גם לא אשאיר שום שאלה שאין עליה תשובה.

אמנון רובינשטיין: אבל הדבר החשוב ביותר זה לא התקציב, אלא המגמה של המשרד.

אמנון רובינשטיין: יש לנו תוספת של למעלה מרבע מיליון שעות נוסף על גידול טבעי – רבע מיליון שעות שבועיות.

אמנון רובינשטיין: אילו היינו פורסים את כל השעות האלה באופן מכני, מ-08:00 ועד השעה המאוחרת ביותר, היינו יכולים להגיע בקושי רב בכל הארץ ליום לימודים, לא ארוך כפי שחברי הכנסת רוצים, משום שאני גם מתנגד לו, אלא עד השעה 15:00.

אמנון רובינשטיין: אבל לא עשינו זאת, משום שהמשרד עסוק כולו בתוכנית אדירה שתכליתה ליצור מהפכה בחברה הישראלית, על-ידי הגדלת מספר הזכאים לבגרות ומספר הסטודנטים באוניברסיטאות בתוך זמן קצר מאוד.

אמנון רובינשטיין: וזו תוכנית שדורשת המון כסף – חמש תוכניות התערבות.

אמנון רובינשטיין: יושבים כאן חברי כנסת שמכירים קצת את העניין הזה.

יוסף עזרן: איך מתפלגות 250,000 שעות?

אמנון רובינשטיין: מייד אסביר.

אמנון רובינשטיין: קודם כול, הארכנו את יום הלימודים; הרי יום הלימודים היה עד השעה 12:00 ולפעמים מוקדם מזה, הארכנו אותו בכל הארץ בימי חול, למעט יום שישי, עד השעה 13:00.

אמנון רובינשטיין: בערי פיתוח, יישובי טיפול נקודתי וקו עימות – עד השעה 14:00, ומהשנה הבאה עד השעה 14:00 גם בשכונות.

אמנון רובינשטיין: זה גידול עצום.

אמנון רובינשטיין: אני אתן לך דוגמה.

אמנון רובינשטיין: ממוצע שעות לתלמיד בבית-ספר יסודי עלה מ-1.39 בשנת התש"ן ל-1.55 בשנת התשנ"ה.

אמנון רובינשטיין: זה גידול עצום שמתפרס על הארץ כולה – לא מספיק.

אמנון רובינשטיין: אני אומר לחבר הכנסת דוד לוי שאיננו כאן, אני הייתי רוצה הארכת יום החינוך, לא שבוע הלימודים.

אמנון רובינשטיין: אני הייתי רוצה בהחלט להגיע, לאחר דברים אחרים שצריך לעשות, לאחר שיפור תשתית, לאחר הכנסת מיזוג אוויר ולאחר מתקנים ושירותים ראויים לשימוש תלמידים, הייתי רוצה בהחלט להגיע בכל הארץ לשעה 15:00, ל-35 שעות שבועיות.

אמנון רובינשטיין: אני חייב לומר, שיש חילוקי דעות מקצועיים עזים מאוד לגבי העניין של לימודים עד השעה 16:00.

תמר גוז'נסקי: לא כדאי יותר ללכת לכיוון של הורדת מספר הילדים בכיתה?

תמר גוז'נסקי: זה לא יעיל יותר?

אמנון רובינשטיין: יש חילוקי דעות לגבי הדברים האלה, מה יותר יעיל.

אמנון רובינשטיין: אני מוכן שניכנס לדיון, אבל לא זה הנושא שלי היום.

אמנון רובינשטיין: יש טענה שקודם כול צריך להתחיל בחינוך טרום-חובה, טענה שגם אתה משמיע.

אמנון רובינשטיין: זהו נושא עליון בסדר העדיפויות, מבחינת האינטגרציה החברתית.

רפאל אלול: זה נכון.

אמנון רובינשטיין: אבל אני רוצה לומר דבר אחד:

אמנון רובינשטיין: אנחנו מציעים שתקום ועדה מקצועית שתבחן את העניין הזה.

אמנון רובינשטיין: אי-אפשר לומר, בשום פנים ואופן – ואני אומר זאת חד-משמעית, שבראש סדר העדיפויות שלנו לא צריך להעמיד 44 שעות לימוד, דבר שלא קיים בשום מדינה מערבית בעולם.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה להביא עוד כמה דוגמאות.

יוסף עזרן: אדוני השר, אני חושב, שהנושא של מחנכים ומורים מעולים, צריך להיות בסדר העדיפויות.

אמנון רובינשטיין: נכון.

יוסף עזרן: הרי אין תלמידים גרועים, יש רק מורים לא כל כך מוצלחים.

יוסף עזרן: כך אני סבור.

אמנון רובינשטיין: יש תלמידים עם כישורים שונים, ויש גם מורים טובים ורעים.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר רק דבר אחד: באורח אישי, אני הסתכנתי באי-פתיחת שנת הלימודים ובשביתה כללית במערכת החינוך, בשל תביעתי שנוכל להעסיק מורים בחוזים מיוחדים לאזורים חלשים, במקצועות הפרובלמטיים – מתמטיקה, אנגלית ולשון, ולא קל לשר חינוך להסתכן בדבר כזה.

אמנון רובינשטיין: אני בהחלט מסכים אתך, אדוני היושב-ראש, אבל תנו לי בבקשה, ברשותכם, לפרוס כמה נתונים לגבי העניין הזה, מה משרד החינוך עושה.

אמנון רובינשטיין: תראו את ההיקף ותראו ממה התחלנו.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לתת לכם כמה מספרים, משום שאין לי זמן לתת לכם את אוקיינוס המספרים.

יוסף עזרן: גם זה נכון.

אמנון רובינשטיין: התחלנו בחיזוק תלמידים חלשים לקראת בגרות בשנת התשנ"ב, השנה שבה נכנסנו לתפקיד, עם 550 תלמידים בכל הארץ, במסגרת תוכנית מב"ר – מעבר לבגרות.

אמנון רובינשטיין: השנה, בהתשנ"ה, 6,688 תלמידים.

אמנון רובינשטיין: מ-550 ל-6,688.

אמנון רובינשטיין: במסגרת הזדמנות שנייה, בשנה י"ג, עלינו מ-790 ל-1,650 תלמידים.

אמנון רובינשטיין: אלה הם הנתונים, והם מצביעים על גידול במאות אחוזים.

אמנון רובינשטיין: הקמנו מועדוניות משפחתיות.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, לא כל חברי הכנסת יודעים במה מדובר.

אמנון רובינשטיין: מדובר בילדים של המשפחות האומללות והחלשות ביותר, ילדים מבתים הרוסים, לפעמים אין משפחה – יש בקושי אם, יש עבריינות ויש צרות שלא נדע מהן.

אמנון רובינשטיין: הלכנו למבצע של חיזוק המועדוניות המשפחתיות, אשר לוקחות את הילד מבית-הספר, נותנות לו ארוחה חמה, הדרכה ועזרה בהכנת שיעורים, והוא הולך הביתה רק בשעה 19:00, וזאת במקום הפנימייה המנתקת אותו מן האם הביולוגית.

אמנון רובינשטיין: אתן לך נתונים, אדוני היושב-ראש: בהתשנ"ב, שנת כניסתנו לתפקיד, היו 1,920 תלמידים בכל הארץ במסגרת המועדוניות המשפחתיות האלה.

אמנון רובינשטיין: בהתשנ"ה – 6,210.

יוסף עזרן: איך אתה מסביר את הריבוי הזה?

אמנון רובינשטיין: אנחנו הגדלנו את המספר, מרגע שנכנסנו.

אמנון רובינשטיין: זו המדיניות שלי ושל השרה שקדמה לי.

אמנון רובינשטיין: מספר המועדוניות גדל מ-120 ל-414 השנה, ועוד היד נטויה.

אמנון רובינשטיין: יכולתי להפליג ולהביא את הנתונים האלה, על התוכנית אשר צריכה להוליך בסופה ליעד הכמותי שהגדרנו לעצמנו.

אמנון רובינשטיין: מה שחשוב יותר מכל הדברים האחרים שנאמרו כאן הוא, ש-50% מבני השנתון שלנו, לרבות תלמידי השכבות החלשות, יהודים וערבים כאחד, יהיו זכאים לבגרות, ושליש מהשנתון שלנו יהיה באוניברסיטאות ובמכללות.

אמנון רובינשטיין: אנו פורסים רשת של מכללות מתל-חי ועד אילת, בעזרת המועצה להשכלה גבוהה, אבל מכספי המשרד, כדי להרחיב את הרשת הזו.

אמנון רובינשטיין: הייתי בשבוע שעבר במכללת שער-הנגב – למעלה מ-1,000 סטודנטים.

יוסף עזרן: תצטרך לקצר.

יוסף עזרן: אולי הפרענו לך, אבל הוספתי ארבע דקות.

אמנון רובינשטיין: בסדר.

אמנון רובינשטיין: אני דובר הממשלה היחיד כאן.

יוסף עזרן: אני מדבר על התקנון.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר, שצריכה להיות עזות מצח יוצאת דופן מצד אלה שכיהנו כשרים בממשלת הליכוד, אשר קיצצה ללא רחם בחינוך ודרדרה אותו לשפל המדרגה, שחקה את שכר המורים, הרסה את כל יסודותיו, פגעה בהשכלה הגבוהה.

אמנון רובינשטיין: צריכה להיות עזות מצח, חוצפה שלא מוצאים אפילו בבית הזה, כדי לבוא ולהאשים את הממשלה הזו, שהיא לא יכולה לעשות הכול בבת-אחת, לאחר כל כך הרבה שנים של הזנחה.

אמנון רובינשטיין: ודאי שאי-אפשר לעשות הכול בבת-אחת, אבל מה שנעשה כאן הוא דבר גדול, מופלא, שהוא עתידה של החברה הישראלית, והוא הלובי החברתי האמיתי.

אמנון רובינשטיין: משרד החינוך הוא היום הלובי החברתי הכי חזק שישנו, והוא מדבר בשם השכבה הכי חלשה, השכבה שהכי דורשת עזרה.

אמנון רובינשטיין: הוא מקדם תוכניות ממחשוב בתי-הספר ועד מדע וטכנולוגיה.

רפאל אלול: אני אתך לכל אורך הדרך בעניין זה – – –

אמנון רובינשטיין: תודה רבה לך, חבר הכנסת אלול.

אמנון רובינשטיין: הייתי במועצה המקומית יוקנעם ביום שישי, חנכתי שם את בית-הספר היפה ביותר בישראל, את בית-הספר "ארזים", ושני גני-ילדים של תקשורת ומדע.

אמנון רובינשטיין: אמר לי ראש המועצה, סימון אלפסי: מהפכה בחינוך – אך אין לזה תהודה.

אמנון רובינשטיין: אני יודע שאין לזה תהודה.

אמנון רובינשטיין: לכן, ובכך אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, למה אני כואב ודואב את הקלקולים בממשלה?

אמנון רובינשטיין: אילו היתה זו ממשלה רעה, אילו לא היו לה הישגים כל כך גדולים, היה מגיע לה.

אמנון רובינשטיין: מה משנים לי סדרי מינהל?

אמנון רובינשטיין: מה משנים לי סדרי חוקה?

אמנון רובינשטיין: שיבואו ויחרפו ויגדפו אותה מבפנים ומבחוץ.

אמנון רובינשטיין: אבל זו ממשלה שיש לה הישגים יוצאי דופן, אך מהרסיה ומחריביה באים מתוכה.

רפאל אלול: הוא דיבר פחות מאחרים.

יוסף עזרן: תודה רבה לך, אדוני השר.

רפאל אלול: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת יעקב שמאי, בבקשה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דן תיכון, אתה רואה שיש אחרים מהאופוזיציה אשר לוקחים את הכרונומטר.

דן תיכון: בכל זאת, הוא דיבר מנה הגונה של זמן.

דן תיכון: הוא לא קופח.

יוסף עזרן: אין לי טענות אליך.

דן תיכון: – – –

יוסף עזרן: נכון, אבל תאמין לי שרפי אלול צודק.

רפאל אלול: מגיע לו – לשר החינוך – צל"ש.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, אתה חבר הקואליציה.

רפאל אלול: אתה מבהיל אותי, אל תצעק עלי.

יעקב שמאי: אם אני מבהיל אותך, אני כבר לא יודע מי יכול להבהיל אותך.

יוסף עזרן: סליחה, חבר הכנסת גדעון פת לא היה כאן, ואני רושם.

אריאל ויינשטיין: כמה נשאר לו?

יוסף עזרן: הרבה.

יוסף עזרן: 25 דקות.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, אתה יושב-ראש הלובי החברתי.

יעקב שמאי: בסוף השנה הצבעת כאן בעד התקציב, אתה עם חבריך בקואליציה.

יעקב שמאי: הצבעתם על תקציב שהציג בפנינו שר האוצר; שר האוצר, הנפל והכישלון, שחבריו אומרים זאת עליו, לא אני.

יעקב שמאי: שלשום, במסגרת הלובי החברתי, התרעת ואמרת שלא תצביע בעד הורדת התקציב.

יעקב שמאי: על מי אתה עובד, רפי אלול?

יעקב שמאי: תגיד לי אתה.

יעקב שמאי: הרי על התקציב הצבעת.

יעקב שמאי: הורדה של 35 מיליון שקל, שהחליט עליה שר האוצר בשבוע שעבר, היא הורדה שהוא לא צריך את האצבע שלך בשבילה.

רפאל אלול: זה עוד לא אושר.

יעקב שמאי: מה הקריאה הזו?

יעקב שמאי: על מה לא תצביע?

יעקב שמאי: על התקציב של השנה הבאה?

רפאל אלול: זה עוד לא אושר, על מה אתה מדבר?

יעקב שמאי: מה לא אושר?

יעקב שמאי: אישרת זאת במו ידיך בהצבעות.

יעקב שמאי: חברי הכנסת אריאל ויינשטיין ודן תיכון, האם התקציב אושר או לא אושר?

רפאל אלול: – – –

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, אתה צריך לחפש את המקום בכנסת, כנראה אינך זוכר מה עשית.

רפאל אלול: אבל זה עדיין לא אושר.

רפאל אלול: הקיצוץ עוד לא אושר.

דן תיכון: הקיצוץ עדיין לא אושר כאן, הוא אושר בממשלה.

דן תיכון: אני חושב שאין כוונה להביא אותו לכאן.

יוסף עזרן: אוכלים לך את הזמן, יעקב שמאי.

יעקב שמאי: אני אשם?

יוסף עזרן: אל תענה לו.

יעקב שמאי: אני יכול לדבר?

יוסף עזרן: רגע, רבותי.

רפאל אלול: הוא דיבר אלי, מותר לי לענות.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, ידידי הטוב.

יוסף עזרן: רגע, רגע, אם עוד הפעם תפנה אליו, הוא יצטרך לענות לך.

יוסף עזרן: נתתי לך אפשרות לדבר ולא הפסקתי אותך.

יעקב שמאי: אני מבין מה עובר עליך, אני מבין את הרצונות שלך.

יעקב שמאי: ממשלת ישראל בראשותו של יצחק רבין, עם שר האוצר בייגה שוחט, הצביעה על קיצוץ התקציב, הצביעה על קיצוץ ברווחה ובחינוך.

יעקב שמאי: לפני דיבר כאן שר החינוך.

יעקב שמאי: במה יקצץ שר החינוך, מ-80 מיליון שקל?

יעקב שמאי: במה תקצץ, אדוני השר, במנגנון?

יעקב שמאי: זה חלק הארי בתקציב?

אמנון רובינשטיין: לא בשעות לימוד.

אמנון רובינשטיין: אף לא בשעת לימוד אחת.

יעקב שמאי: במה?

יעקב שמאי: בתמיכה ברשויות המקומיות אשר נותנות את שיעורי ההעשרה?

יעקב שמאי: במה?

יעקב שמאי: אתה תגדיל את הגירעון של הרשויות המקומיות בעיירות הפיתוח?

אמנון רובינשטיין: לא.

יעקב שמאי: על מה הצבעת בקיצוץ הזה של 80 מיליון שקל?

יעקב שמאי: אגב, לא שאלו אותך בכלל, כי לא רצו בכלל התייחסות.

יעקב שמאי: איזה מין דבר הוא זה?

יעקב שמאי: ראש הממשלה וחברי הסיעה קיבלו החלטה בסיעת המערך, וראש הממשלה הביא אותה לממשלה.

יעקב שמאי: איימתם שלא תצביעו או תצביעו נגד.

יעקב שמאי: אמרתם שתצביעו נגד, אבל הצבעתם בעד.

יעקב שמאי: אתה, אדוני השר, הצבעת בעד הקיצוץ.

אמנון רובינשטיין: הצבענו נגד.

רפאל אלול: הוא לא עשה שיעורי בית, מגיע לו ציון נכשל.

יעקב שמאי: אדוני השר, ישבת בממשלה.

יעקב שמאי: להצביע בממשלה, המשמעות היא להצביע נגד גם הלאה.

יעקב שמאי: אם אתה לא מצביע, יש מסקנה אחת – להתפטר; להתפטר.

יעקב שמאי: למה אתה יוצא החוצה, כי אתה לא רוצה להתפטר?

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא רוצים שהוא יתפטר.

יעקב שמאי: חברת הכנסת גוז'נסקי, את יודעת שהוויכוח שלי הוא לא אתך.

יעקב שמאי: הלוא לך יש סקטור שאת דואגת לו.

יעקב שמאי: זה טוב, זה לא טוב, אני אפילו לא שואל.

יעקב שמאי: אני יודע בדיוק מי הסקטור שאת דואגת לו.

תמר גוז'נסקי: הסקטור שאני מייצגת הוא 70% ממדינת ישראל.

יעקב שמאי: לא הסקטור שמייצג את הרוב היהודי בארץ-ישראל.

אריאל ויינשטיין: אפשר להתפאר בזה ש-70% הם מעוטי הכנסה?

תמר גוז'נסקי: אני לא מתפארת בשום דבר.

יוסף עזרן: אל תפריעו לחבר הכנסת שמאי.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, זה חשוב.

יוסף עזרן: כל דבר חשוב.

יוסף עזרן: אני אומר שדברי חברי הכנסת אינם חשובים?

יוסף עזרן: רק יש חשוב וחשוב יותר.

יוסף עזרן: ברגע זה מי שחשוב יותר הוא מי שעומד פה.

יוסף עזרן: כשאדוני יעמוד כאן הוא יהיה הכי חשוב.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לחבר הכנסת רפי אלול, שהוא צריך ללמוד את סדרי הכנסת.

יעקב שמאי: הוא חבר כנסת צעיר, חדש, ירוק.

אברהם פורז: מבטיח.

יעקב שמאי: אם הכנסת אישרה את התקציב והממשלה מבקשת לקצץ, היא תביא את זה לוועדת הכספים.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, אם תודיע שאתה לא תצביע יחליפו אותך בוועדת הכספים, כמו שהחליפו אותך בנושאים אחרים, ואתה תמשיך להטעות את עצמך, להטעות את העם.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, אתה לא שמעת אותי.

יעקב שמאי: ניסיתי ללמד אותך את סדרי הכנסת.

יעקב שמאי: הכנסת אישרה את התקציב, הממשלה החליטה על קיצוץ, היא תביא את זה לוועדת הכספים, ואם אתה תודיע לה שאתה לא תסכים לאשר את זה בוועדת הכספים, יבקשו להחליף אותך.

רפאל אלול: סליחה, שנינו יחד הצבענו נגד הממשלה.

רפאל אלול: לא היית אתי?

רפאל אלול: – – – בלעדי לא יכולת לעשות שום דבר.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, אני מנסה לומר לך שהסיעה שלך בוועדת הכספים לא צריכה את האצבע שלך.

יעקב שמאי: היא תחליף אותך.

רפאל אלול: ניסו פעמיים ולא הצליחו.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, אני מבין שלהיות יושב-ראש לובי חברתי זה ססמאות.

יוסף עזרן: מה קרה שהתלבשת על חבר הכנסת רפי אלול?

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, אני אומר לך במלוא הידידות, אני מכיר באמת ובתמים את הרגישות שלך, אבל אני רוצה לומר לך מעל הבמה הזאת, אתה חבר ועדת הכספים, בשביל להחליף אותך צריכים לבוא למליאה ולבקש להחליף אותך, כי גם אותי רצו להחליף פעם אחת בוועדת הכספים, ואמרתי: רק במליאה.

יעקב שמאי: אם אתה תישאר שם ותצביע נגד הקיצוץ הזה ותאמר לסיעה שלך שרק המליאה תחליף אותך, אז אני אומר לך שאתה דואג באמת לחברה.

יעקב שמאי: אבל אני מתפלא – לא עליך.

יעקב שמאי: אתה יודע על מי?

יעקב שמאי: על שרת העבודה והרווחה.

יעקב שמאי: התקציב הכי קטן הוא התקציב של משרד הרווחה, בין הקטנים ביותר – 2.2 מיליארדי שקל בסך הכול.

יעקב שמאי: מקצצים למשרד זה 35 מיליון שקל.

יעקב שמאי: אתה יודע, חבר הכנסת רפי אלול, התנועה הקיבוצית מקבלת 13 מיליארד שקל בערכים של ינואר 1995.

יעקב שמאי: בתקציב זה מופיע – 11 מיליארד ו-800 מיליון.

יעקב שמאי: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יעקב שמאי: הרי אתה ראש לובי חברתי.

יעקב שמאי: אתה רוצה לעזור לאם עובדת שמשתכרת 2,500 שקל?

יעקב שמאי: שר האוצר אמר שכל אם עובדת תקבל נקודת זיכוי.

יעקב שמאי: אנחנו יודעים ש-50% מהמשתכרים הם נשים ו-50% מהנשים משתכרות עד 2,500 שקל.

יעקב שמאי: הרי אשה כזו לא יכולה ליהנות מנקודת הזיכוי.

יעקב שמאי: שר האוצר רימה אותה, מטעה אותה במודע וביודעין.

יעקב שמאי: כך הוא יצא לתקשורת בקולו, כך הוא מסר במסגרת הודעה לעיתונות.

יעקב שמאי: מה אתה ואני צריכים לעשות למען אשה עובדת שיש לה ילד במעון?

יעקב שמאי: אני אגיד לך, יש 50,000 ילדים במעונות, 15,000 נתמכים על-ידי משרד העבודה והרווחה באופן חלקי או מלא.

יעקב שמאי: נשארו 35,000.

יעקב שמאי: אם נוריד להם 200 שקל מ-800 שקל, זה רק 7 מיליוני שקל בחודש.

יעקב שמאי: אתה מוכן ללכת אתי על זה, כדי שאם עובדת תוכל לקבל את ההנחה של 200 שקל נטו, בלי לעבוד עליה בעיניים?

יעקב שמאי: אתה תלך אתי עד הסוף?

יעקב שמאי: אתה תלך אתי נגד התנועה הקיבוצית על ההזרמה שנצטרך להזרים?

יעקב שמאי: איך תוכל לעמוד בהחלטות ועדת הכספים להזרים מיליארדים לקיבוצים מול אם עובדת, מול משפחה שסל הצריכה שלה הוא 6,355 שקל והיא לא מגיעה לזה?

יעקב שמאי: אתה תלך אתי להגן עליהם?

יעקב שמאי: אתה תלך עד הסוף נגד מפלגתך, גם אם יחליפו אותך בוועדת הכספים?

יעקב שמאי: הסיעה שלך, סיעת העבודה שאמרה: מושחתים נמאסתם, פה אני יכול לומר לכם: מושחתים נמאסתם, ההנהגה שלכם, השרים.

יעקב שמאי: תקראו ותשמעו מה האחד אומר על השני.

יעקב שמאי: אתם מושחתים.

יעקב שמאי: וכדי שאתה תוכל להרגיש טהור, תבוא ותאמר: אני לא רוצה להיות עם המושחתים האלה, אני רוצה להגן על החלשים.

יעקב שמאי: כך צריך לעשות.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, אלה הם הדברים.

יעקב שמאי: על זה צריך להגן.

יעקב שמאי: לא לבוא ולומר לי: אני לא יודע או כן יודע.

יעקב שמאי: הנה, יושב-ראש ועדת הכספים.

יעקב שמאי: אי-אפשר להחליף אותך, חבר הכנסת רפי אלול, אלא במליאה.

יעקב שמאי: אדרבה, תישאר אתי.

יעקב שמאי: בוא נילחם למען אם עובדת שתקבל פטור של 200 שקל.

יעקב שמאי: בוא נילחם למען 100,000 קשישים שיקבלו עוד 100,000 שקל מהביטוח הלאומי.

יעקב שמאי: בוא נילחם כדי שהתנועה הקיבוצית לא תקבל.

יעקב שמאי: אתן לך שמות של קיבוצים: געש, שפיים, גליל-ים, כינרת.

יעקב שמאי: תגידו: נכשלנו, יש לנו בתים, תשאירו לנו את הבתים, נעשה מהפכה אגררית, חבר הכנסת גל, נגיד למושבניקים שהם חיים מחקלאות, קחו את כל אמצעי הייצור.

יעקב שמאי: אלה נכשלו, הוכשלנו, הכשילו אותנו במיליארדים, חבר הכנסת פורז.

יעקב שמאי: איך זה עומד מול סל צריכה של משפחה שזקוקה ל-6,000 שקל וההכנסה שלה מגיעה ל-4,000 שקל?

יעקב שמאי: מאיפה החוצפה שלכם?

יעקב שמאי: איך אתם מסוגלים לעמוד בפני העם ולומר: אנחנו אתכם – אתם שאמרתם לנו מושחתים.

יעקב שמאי: זו שחיתות.

יעקב שמאי: אתם שדיברתם על שינוי סדרי עדיפויות, אתם שהאשמתם את המתיישבים ביהודה, בשומרון ובעזה.

רון נחמן: שמעת מה אמר ראש הממשלה לפני שעה?

יוסף עזרן: חבר הכנסת רון נחמן, אתה יודע שזמנו תם.

יעקב שמאי: חבר הכנסת טריף, אתה עמדת כאן דום למען הדרוזים, כשרצו לפגוע בהם.

יוסף עזרן: חבר הכנסת טריף, אתה רוצה לשאול, בבקשה; אל תתפרץ.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני הייתי מוטרד מזה שחבר הכנסת שמאי לא לקח אוויר.

סאלח טריף: הוא דיבר ברצף כזה, שנדהמתי.

סאלח טריף: חבר הכנסת שמאי, אם אתה מוטרד מהדרוזים, אתה יודע איזו תוספת הם קיבלו השנה?

סאלח טריף: אתה יודע שבזמן שלטון הליכוד לא קיבלנו אפילו עשירית ממה שקיבלנו בשנה אחת?

סאלח טריף: כך קיבלו בכל המגזרים.

סאלח טריף: אתה יודע את זה?

יעקב שמאי: חבר הכנסת טריף, אני זוכר את עמידת הדום שלך, ואני מכבד ומעריך אותה.

יעקב שמאי: ידידי, חבר הכנסת אסעד אסעד, אני לא זוכר נאום שלא עלית לכאן ודיברת למען העדה הדרוזית ולמען הערבים.

יעקב שמאי: אדרבה, תעשו אחווה דרוזית, תגידו: עשינו את זה יחד.

יעקב שמאי: אל תנסה לקחת את הכתר לבד.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רפי אלול, תלמד מחבר הכנסת טריף.

יעקב שמאי: הוא בקואליציה.

יעקב שמאי: תלמד ממנו ותעשה למען השכבות החלשות, למען האמהות, למען הקשישים, למען הנכים.

יוסף עזרן: כיוון ששמרת על ההסכם, חבר הכנסת אלול, וכיוון שהוא תקף אותך, אני נותן לך את הזכות לענות.

רפאל אלול: יש לי שני דברים להגיד.

רפאל אלול: זה מזכיר דבר מסוים.

רפאל אלול: לפעמים כשאתה הולך לבית-הכנסת אתה נופל על פרשה שכולה קללות, לפעמים אתה מקבל עלייה שכולה קללות.

רפאל אלול: ישבתי פה חמש דקות ונפלתי על עלייה שכולה קללות – – – חבר הכנסת שמאי, אתה מוכן לבוא אתי לתהליך השלום?

רפאל אלול: בוא אתי לתהליך השלום, תהיה אמיץ.

יעקב שמאי: שאלה טובה.

יעקב שמאי: גם התשובה טובה.

יעקב שמאי: אני מודיע לך שאני תומך בתהליך השלום עם מלך ירדן.

יעקב שמאי: אנחנו בירכנו על זה, ואנחנו נמשיך לעשות אתו את ההסכמים ונכבד אותם – – –

רפאל אלול: אני מדבר על תהליך השלום כולו.

רפאל אלול: בוא אתנו – – –

יעקב שמאי: אנחנו נרחיב את הסכם השלום עם מצרים, ונגיד למובארק: בוא לכאן, תעשה את מה שסאדאת עשה, שבא הנה לדבר אתנו.

יעקב שמאי: אני בעד, אבל אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת אלול, מה אמר השר שחל על שר האוצר?

יעקב שמאי: הוא אמר: מעולם לא היה שר אוצר גרוע כל כך.

יעקב שמאי: אני אמרתי זאת?

יעקב שמאי: את זה אמר השר שחל.

יעקב שמאי: אתה יודע מה אמר השר רובינשטיין על ראש הממשלה?

יעקב שמאי: הוא אמר: במקום לשבת כאן בישיבת הממשלה, תתחיל לטפל בבעיות.

יעקב שמאי: מה המשמעויות של הדברים האלה, חבר הכנסת רפי אלול?

יעקב שמאי: האם המשמעות איננה שהממשלה בעצם איבדה כיוון, איבדה שליטה?

יעקב שמאי: ומי שמשלמות על כך הן השכבות החלשות.

יעקב שמאי: אני קורא לך לבוא ולתת להם ולעזור להם ולסייע להם.

יעקב שמאי: תודה רבה.

רון נחמן: אני רוצה לשאול שאלה.

יוסף עזרן: לא עכשיו, בבקשה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שמאי – – –

רון נחמן: לא אותו אני מתכוון לשאול אלא אותך.

יוסף עזרן: אז רק רגע.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שמאי, סיימת?

יוסף עזרן: תודה לך.

רון נחמן: אני לא יודע מה היא הפרוצדורה המתאימה.

רון נחמן: כרגע קיבלתי טלפון שבו נאמר לי כי ראש הממשלה הודיע לפני שעה שמעלה-אדומים, גבעת-זאב וביתר אינם ירושלים רבתי.

רון נחמן: אני לא יודע מה הפרוצדורה המתאימה ואיך אני יכול להעלות את זה.

תמר גוז'נסקי: – – – אני שמחה שיש ראש ממשלה כזה – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת עוזי לנדאו אינו נוכח.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דב שילנסקי, בבקשה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי שתי הערות – – –

קריאות: – – –

יוסף עזרן: חברי הכנסת, לא ארשה זאת.

דב שילנסקי: יש לי הודעה חשובה מאוד בשבילך, חבר הכנסת חגי מירום.

יוסף עזרן: רבותי, אתם הופכים את חוק ההסדרים לחוק הקלקולים.

סאלח טריף: אתה לא רואה שהם קצת מצחיקים אותנו?

יוסף עזרן: חבר הכנסת טריף, גם אדוני הוא סגן יושב-ראש.

יוסף עזרן: נתתי לך אפשרות להביע את עמדת הדרוזים בכבוד ובהדר ובעוז, לכן תפסיק בבקשה.

סאלח טריף: – – – אין לליכוד מה לומר חוץ מאשר לצטט כל הזמן את השרים.

סאלח טריף: שמעתי זאת אתמול שעתיים.

יוסף עזרן: אבל היום לא שמעת את זה.

יוסף עזרן: עכשיו תשמע: "דבר יום ביומו למען אנסנו".

יוסף עזרן: כך כתוב בפסוק.

יוסף עזרן: תלמד.

אריאל ויינשטיין: אנחנו מצחיקים אותם, והם מעציבים אותנו.

דב שילנסקי: צוחק מי שצוחק אחרון.

דב שילנסקי: אני אתחיל לדבר כאשר ישמעו אותי.

יוסף עזרן: אדוני יתחיל לדבר, ואני אשתיק את חברי הכנסת.

דב שילנסקי: תודה רבה, אני סומך על אדוני.

אריאל ויינשטיין: אתם מעציבים אותנו, תאמינו לי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, אנא ממך.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, לפני שאני ניגש לחומר שהכינותי על נושאים כלכליים, יש לי שתי הערות על קריאות הביניים שנשמעו כאן.

דב שילנסקי: בעקבות הדברים שהשמיע כאן חברי חבר הכנסת נחמן רון בקשר לירושלים רבתי, יש לי בשורה בשבילכם, ובפרט לך, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת חגי מירום.

דב שילנסקי: הכנסת עשתה היום דבר איום ונורא.

דב שילנסקי: היא נטעה עצים, והיכן היא נטעה עצים?

דב שילנסקי: לפי הטרמינולוגיה שלכם – בשטחים הכבושים.

רון נחמן: חס וחלילה.

רון נחמן: איפה?

דב שילנסקי: כאשר אני כיהנתי כיושב-ראש הכנסת, קבעתי את יער הכנסת במורדות הר-הצופים.

רון נחמן: מזרחה.

דב שילנסקי: אתם הרעשתם עולמות, עשיתם הפגנה נגדי, והלכתם ונטעתם עצים במערב ירושלים.

דב שילנסקי: אמרתם שאני קובע את מקום היער מחוץ לתחום המוניציפלי של ירושלים – – –

סאלח טריף: ואיפה נטעתם היום?

דב שילנסקי: מייד תשמע.

דב שילנסקי: מייד אגיד לך איפה.

דב שילנסקי: אני מודה ומתוודה, וגם אז לא הכחשתי, כי בשבילי ארץ-ישראל כולה ארץ-ישראל, כולה שלי, כל ארץ-ישראל שייכת – – –

גדליה גל: למה היית לבד היום?

דב שילנסקי: מייד אגיד לך.

דב שילנסקי: שומרני אל מידידי, משונאי אשמר לבד.

דב שילנסקי: מייד אגיד לחברי סיעתך מה אתה עשית היום, גדליה גל.

דליה איציק: איפה היו החברים שלך?

רפאל אלול: – – –

יוסף בא-גד: – – –

דב שילנסקי: תנו לי להסביר.

דב שילנסקי: אתם לא נותנים לי להסביר.

דב שילנסקי: דקה אחת סבלנות.

דב שילנסקי: אין לכם סבלנות?

דב שילנסקי: חבר הכנסת גדליה גל, אל תברח.

דב שילנסקי: שב ותשמע.

דב שילנסקי: אני לא הכחשתי זאת מעולם.

דב שילנסקי: הרי השקפתי גלויה וידועה.

דב שילנסקי: אני אמרתי, שמתחת למורדות ההר זה עדיין בתחום המוניציפלי, למטה מהכביש.

דב שילנסקי: היתר זה מחוץ לתחום המוניציפלי.

דב שילנסקי: ואתם הרעשתם עולמות.

דב שילנסקי: והנה היום אתם שולטים, וברוך השם, כאשר שמים יד ושמים רגל ולוקחים חזרה, גם אתם ממשיכים.

דב שילנסקי: והיום, כל העצים שנטעתם, ואפילו הטריבונה עמדה מחוץ – – – גדליה, רק עוד דקה.

דב שילנסקי: אני לא רוצה לדבר מאחורי גבך.

יוסף עזרן: שחררת פה, אדוני, ויכוח על עצים ועל אבנים – – –

דב שילנסקי: הכנסת נטעה עצים מחוץ לתחום המוניציפלי של ירושלים, שאצלכם זה שטח כבוש, שלדעתכם צריך לתיתו מתנה לערבים.

דב שילנסקי: אוי ואבוי ל"חרפה".

דב שילנסקי: שני חברי כנסת, גדליה גל ואורי אור, נוסף על יושב-ראש הכנסת, שאותו אינני מונה לצורך זה כי כיושב-ראש הכנסת הוא על-מפלגתי, שני חברי כנסת – – –

גדליה גל: אבל מהליכוד היה רק אחד.

דב שילנסקי: ובכן, חבר הכנסת גדליה גל, אם על הגילוי הזה על אודותיך ועל אודות חבריך אולי ירשמו לך נקודת חובה, בהיסטוריה היהודית – – –

סאלח טריף: אנו מעריכים אותו.

סאלח טריף: אל תדאג.

דב שילנסקי: – – – בהיסטוריה היהודית זו נקודת זכות לטובתך.

דב שילנסקי: עכשיו, רבותי, אני רוצה להתייחס לדברים של חבר הכנסת רפי אלול על שלום.

דב שילנסקי: כשאנחנו מדברים על הכלכלה, אתם קופצים מייד: שלום, שלום, שלום.

דב שילנסקי: כל הצרה מתחילה מהשלום המזויף הזה של אוסלו.

דב שילנסקי: אנחנו רוצים שלום בארץ-ישראל עם ביטחון.

דב שילנסקי: ואילו אתם, בלי לחשוב ובריצה מטורפת ועיוורת, אתם מביאים כאילו שלום, בלי ביטחון ותוך הפקרת ביטחוננו.

רפאל אלול: – – –

דב שילנסקי: תן לי לגמור.

סאלח טריף: – – –

רפאל אלול: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת רפי אלול, אני קורא אותך לשקט פעם אחת.

יוסף עזרן: אני קורא אותך לשקט פעם שנייה.

דב שילנסקי: קריאות הביניים לא יפסיקו אותי.

דב שילנסקי: אני עברתי דברים הרבה יותר איומים מקריאות ביניים, ונשארתי איתן בדעתי ובהשקפתי, והטפתי לה.

דב שילנסקי: וכל עוד נשמה באפי אמשיך באותה דרך שאני מאמין בה, בין שזה פופולרי ובין שלא.

דב שילנסקי: שלום בלי ארץ-ישראל ובלי ביטחון פירושו אסון לישראל.

דב שילנסקי: לכן, כשאנחנו מדברים על ארץ-ישראל או אפילו מדברים על כלכלה, כל מה שאתם אומרים זה שלום שלום.

דב שילנסקי: מה שווה שלום בלי חיים?

דב שילנסקי: ומה הם חיים בלי מולדת?

דב שילנסקי: אתם בתוך אותו שלום – ואני ניגש לכלכלה – בתוך עיוורון, באותה אופוריה שהיתה.

דב שילנסקי: ולצערי, אתם הצלחתם בעזרת התקשורת לסנוור את העם.

דב שילנסקי: אמרו: סדר לאומי חדש, חינוך, רווחה, תשתית.

דב שילנסקי: מילא, על חינוך, הנה אני עכשיו שמעתי ברדיו שיושב-ראש הסיעה שלכם, חבר הכנסת אלי דיין, עדיין עומד על דעתו, ואני שמעתי ברדיו שיכופפו אותו, ייתנו לו איזה צימוק כאילו לכסות משהו וייתנו לו לרדת מהעץ הגדול.

דב שילנסקי: אני מקווה שחבר הכנסת אלי דיין לא ירד מהעץ הגדול.

דב שילנסקי: חבל שהוא איננו פה.

דב שילנסקי: אני זוכר, כאשר חבר הכנסת אלי דיין דיבר, קראו לו מספסלי הליכוד קריאות ביניים ואמרו: אתה תיכנע, אתה תיכנע.

דב שילנסקי: והוא עמד פה ואמר: תקראו את השפתיים שלי.

דב שילנסקי: ואני לא ידעתי בדיוק מה פירוש הביטוי הזה.

דב שילנסקי: ביהדות מרוקו, כשאומרים תקראו את השפתיים שלי – לכל עדה יש הביטויים שלה – מישהו מחברי, עמיתי, מיוצאי מרוקו אמר לי: אלי לא ייכנע.

דב שילנסקי: אם מישהו מעדת מרוקו אומר, תקראו את השפתיים שלי, הוא לא ייכנע.

דב שילנסקי: אני מחכה לתוצאה מחר ורוצה לראות אם השמועה הזאת נכונה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש ודאי מכיר את זה יותר טוב.

דב שילנסקי: אם הוא אמר: תקראו את השפתיים שלי, הוא לא ייכנע.

דב שילנסקי: מחר, בעזרת השם, בשעה 11:00 נראה אם חבר הכנסת אלי דיין באמת ייכנע.

דב שילנסקי: והעם לא מטומטם, העם לא יקבל תירוץ שהנה, נתנו סוכרייה ועטפו אותה במשהו.

יוסף עזרן: סליחה, אדוני שאל אותי, הרי כאשר יוסף התוודע לאחיו כתוב: "והנה עיניכם ראות ועיני אחי בנימין כי פי המדבר אליכם".

יוסף עזרן: שם היסוד.

יוסף עזרן: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: מזלי שעוד הספקתי להגיד את הדברים כשיושב פה כבוד הרב, והוא העשיר את הדברים שלנו בתורה ובחוכמה.

דב שילנסקי: כי פי המדבר.

דב שילנסקי: גם חבר הכנסת אלי דיין הוא חובש כיפה, הוא שומר מסורת, הוא שומר מצוות, הוא בא מבית דתי, ממשיך לקיים אורח חיים דתי.

דב שילנסקי: הנה אנחנו שמענו חיזוק.

דב שילנסקי: אני רוצה שחבר הכנסת אלי דיין יקרא את הפרוטוקול וישמע את הדברים האלה.

דב שילנסקי: זה מבחן לאמינות.

דב שילנסקי: אם הוא יעמוד בדיבורו, והחברים שהלכו אתו – חבר הכנסת רפי אלול, הכוונה לחברים של חבר הכנסת אלי דיין – אם תזרקו אותו מתפקיד יושב-ראש הקואליציה, אם תזרקו אותו מסיעה, ילדיו ונכדיו יתפארו בו.

דב שילנסקי: אם הוא לא יעמוד בדיבורו, אם הוא ייכנע – הרי אוי ואבוי לו.

דב שילנסקי: אני פונה לחברים של חבר הכנסת אלי דיין, אלה שהמריצו אותו, אלה שדרבנו אותו, אלה שאמרו: אנחנו עומדים מאחוריו – אני רוצה לראות אתכם מחר, אם חבר הכנסת אלי דיין יעמוד במלה שלו, ישמור על האמינות שלו, על מוצא פיו, על הכבוד, ישמור את הבטחתו לאלה שהוא הלך אתם, ואם הסיעה תפגע בו, אני רוצה לראות מה אתם תעשו.

דב שילנסקי: תתחבאו, תברחו כעכברים, תתחבאו מתחת לספה, ותיתנו לו ליפול לבדו קורבן לסיעה העיוורת והמסונוורת שמובלת על-ידי ממשלה מסונוורת?

דב שילנסקי: גברתי היושבת-ראש, רשמתי לפני שתי נקודות – והזמן תם – בקשר לסדר הלאומי החדש שאתם דיברתם עליו ערב הבחירות; ובקשר למזרח התיכון החדש – איזה חדש?

דב שילנסקי: איזה דם יהודי נשפך?

דב שילנסקי: ובקשר לוועידת-רבאט שאתם אמרתם שהנה זה ייצור מיליארדים, שמעון פרס, הכול יחד – – –

אלי גולדשמידט: קזבלנקה, לא רבאט, צריך לדייק.

דב שילנסקי: עם קזבלנקה ושמעון פרס, כולם, סדר לאומי חדש, מזרח תיכון חדש, כלכלה חדשה, כסף, הדולרים יגדלו פה על העצים, הזהב, גברתי, יתגלגל ברחובות, ואני אומר ואמרתי בהומור, רק הזהב יתגלגל ברחובות?

דב שילנסקי: מי שיש לו "אקסנשוס", איך אומרים זאת נכון בעברית?

דב שילנסקי: בכל אופן קשה לו להתכופף – הוא לא יצטרך להתכופף, הוא ירים את היד והדולרים יגדלו על העצים.

דב שילנסקי: אווירה כזאת יצרתם עם השלום המזויף.

דב שילנסקי: שום דבר לא יצא מזה.

דב שילנסקי: קזבלנקה, רבאט, שמעון פרס, הביא לשם את כל המיליונרים.

דב שילנסקי: אתם "משנוררים" בכל העולם, מיהודים ומגויים ומבקשים: תנו לערפאת כסף.

דב שילנסקי: אז מאיפה יכול להיות פה תקציב?

דב שילנסקי: מאיפה יכול להיות פה יום לימודים ארוך, כשאתם "משנוררים" כסף מכל העולם, מיהודים ומגויים, בשביל יאסר ערפאת, שיוכל להתחזק, שיוכלו לרכוש נשק ולרצוח עוד יהודים?

דב שילנסקי: אבל על כל הדברים האלה ועל הבורסה שעולה ונופלת והאנדרלמוסיה שיש והאינפלציה – אדבר בסיבוב הבא, כשאקבל עוד עשר דקות.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת דב שילנסקי.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת שאול עמור.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת עובדיה עלי, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: הסתייגות אחת?

עובדיה עלי: אחת, ואם אפשר עוד אחת.

אסתר סלמוביץ: בבקשה.

עובדיה עלי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, השקפת העולם שלי אומרת, שתקציב המדינה צריך להיות קטן ככל האפשר, ואחד ממוקדי הביקורת העיקריים שלי על התקציב בשנים האחרונות היה, שתקציב המדינה גדול מדי, המסגרת נפרצה, הגירעון גדל בצורה מאוד משמעותית.

עובדיה עלי: יתירה מזאת, ב-1991 חוקקנו חוק, בימים ששר האוצר היה יצחק מודעי, שלפיו סך כל הגירעון מהתמ"ג, מהתוצר המקומי הגולמי, היה צריך לקטון כך שב-1993 היה צריך להיות אפס גירעון מהתמ"ג.

עובדיה עלי: עצם העובדה שהגירעון היה מתאפס, התקציב היה קטן, ההוצאות של הממשלה היו קטנות, הדבר היה מביא את משק המדינה להתייצבות.

עובדיה עלי: אחד מחטאיה של הממשלה הזאת היה, שלפני שנת 1993 הם חוקקו חוק שמאפשר גידול בגירעון התקציבי.

עובדיה עלי: אשתקד היה גירעון גדול מאוד.

עובדיה עלי: השנה גם כן יהיה הגירעון 2.75% מהתמ"ג, כך שמסגרת התקציב היא גדולה מדי לטעמי.

עובדיה עלי: לו היתה הממשלה מקציבה תקציב לצרכים, לעדיפויות ולקדימות נכונים, אני הייתי תומך בהחלט בקיצוץ בתקציב המדינה.

עובדיה עלי: אבל, לצערי הרב, הקיצוץ הזה לא רק שאינו מביא בשורות; הוא מביא בשורות איוב, הוא מביא בשורות רעות למשק ולחברה בישראל.

עובדיה עלי: במערכת הבחירות האחרונה הלעיטה מפלגת העבודה את אזרחי מדינת ישראל בהבטחות שרובן התגלו כהבטחות שווא.

עובדיה עלי: ההבטחה המרכזית היתה, שסדרי העדיפויות הלאומיים ישתנו, הקדימות ישתנו, ובתקציב המדינה יוקצו הרבה יותר משאבים לערי הפיתוח, לנושאי חינוך, לנושאי כלכלה, לשכונות המצוקה, לשיקום שכונות, לחוליות החלשות של החברה הישראלית.

עובדיה עלי: בואו נראה ונבחן אחת לאחת מה בעצם עשתה מפלגת העבודה.

עובדיה עלי: לגבי שינוי סדרי העדיפויות של הממשלה, הממשלה לא מממשת את ההבטחות שלה כמעט בשום מקרה.

עובדיה עלי: ואני מבקש שלא לחטוא לאמת.

עובדיה עלי: הממשלה הזאת, חבר הכנסת אורי אור, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, עשתה כמה דברים טובים.

אורי אור: היא עשתה הרבה דברים טובים.

עובדיה עלי: את זה אתה חושב.

עובדיה עלי: אני אומר שהיא עשתה כמה דברים טובים.

עובדיה עלי: היא פעלה בתחום התשתיות, הכבישים.

עובדיה עלי: יש כמה תחומים שהיא פעלה בהם, ואי-אפשר להתעלם גם מהישגים.

עובדיה עלי: יותר מזה, אני רוצה לומר לך שאני מברך אותה על כל הישג שלה.

עובדיה עלי: אם יש הישגים, נברך את הממשלה, כי בסופו של דבר זו המדינה שלנו, יש לנו מדינה אחת, ואם מפתחים אותה בכיוון הנכון, והיא מתפתחת ומשגשגת, כל אחד מאתנו מצווה לשבח ולהעריך.

עובדיה עלי: אבל לצד ההישגים יש, נדמה לי, הרבה מאוד מחדלים.

עובדיה עלי: אינני רוצה כרגע, במסגרת נאום התקציב, לדבר על המחדלים בתחום הביטחון האישי ובתחומים אחרים שנגזרים מתהליך ההידברות עם אש"ף, על כל המשתמע מכך, ובאיזו מידה הפלשתינים מממשים את ההסכם, באיזו מידה הם נלחמים ונאבקים בטרור, מה קורה עם ה"חמאס", מה קורה עם "נצי הפתח".

עובדיה עלי: אינני רוצה לעסוק כרגע בתחום הזה.

עובדיה עלי: אולי בשעות הלילה היותר מאוחרות, אם הזמן יאפשר לי, אקדיש גם לזה דקות אחדות בנאומי.

עובדיה עלי: אני מבקש לדבר על תחום הכלכלה.

עובדיה עלי: ואני שואל את מרכז הקואליציה בוועדת הכספים, חבר הכנסת אברהם פורז.

עובדיה עלי: אמרתי בתחילת הדברים שבאופן כללי אני בעד קיצוץ, כמוך, אני בעד הקטנת מסגרת התקציב.

עובדיה עלי: אבל, ריבונו של עולם, מה קרה בשבוע האחרון שחייב קיצוץ כזה?

עובדיה עלי: רק לפני שבוע אישרנו את התקציב.

עובדיה עלי: עוד לא יבשה הדיו על הנייר, וכבר משנים את המספרים, ובאים עם תוכנית חדשה?

עובדיה עלי: מה קרה?

דן תיכון: עוד לא פרסמו את החוק בספר החוקים.

עובדיה עלי: נכון.

עובדיה עלי: החוק עדיין לא התפרסם, וכבר משנים.

עובדיה עלי: אינכם יודעים כמה חשוב לציבור בארץ, כמה חשוב למשקיע בחוץ-לארץ, לדעת שהמשק הוא משק יציב, שהממשלה היא אמינה, שיש יציבות בכלכלה.

עובדיה עלי: כל השינויים האלה הם בדיוק ההיפך מכך.

עובדיה עלי: הם מעידים על חוסר אמינות, הם מעידים על חוסר יציבות, על כל המשתמע מכך ועל כל הנגזר מחוסר יציבות על משק המדינה.

עובדיה עלי: וכשאתם מקצצים את התקציב ב-720 מיליון שקלים, ממה אתם מקצצים?

עובדיה עלי: אני רואה כאן קיצוץ של 151 מיליון שקלים בתקציב החינוך וההשכלה הגבוהה; בנושא של קשישים ושכונות מצוקה אני רואה קיצוץ של 20 מיליון שקלים; בעבודה ורווחה נדמה לי שיש קיצוץ של כ-30 מיליון שקלים.

עובדיה עלי: אתם מקצצים בבשר החי, אתם פוגעים דווקא בחוליות החלשות, אתם פוגעים דווקא באותם יעדים שאמרתם שהם יעמדו בראש סדרי העדיפויות שלכם.

עובדיה עלי: אלוהים אדירים, אתם פוגעים בחינוך, אתם פוגעים בהשכלה הגבוהה.

עובדיה עלי: אתם מקצצים את תקציב החינוך ב-151 מיליון שקלים.

עובדיה עלי: ולזה אתם קוראים סדרי עדיפויות נכונים?

עובדיה עלי: לדידי, מערכת החינוך חייבת להיות בעדיפות לאומית ראשונה.

עובדיה עלי: הכול נגזר מהחינוך: צמצום פערים, מוביליות בחברה, מאבק בעוני ובמצוקה, איכות חיים, חברה בריאה, חברה חזקה, חברה יצרנית, יוצרת.

עובדיה עלי: הכול נגזר ממערכת החינוך.

עובדיה עלי: גם הביטחון נגזר ממערכת החינוך, באיזו מידה אנחנו מעמידים דור בריא, דור משכיל, דור בריא גם מבחינת הערכים וגם מבחינת הידע וההשכלה.

עובדיה עלי: ודווקא בזה אתם פוגעים?

עובדיה עלי: זה דבר שהוא בלתי נסבל ואי-אפשר להשלים אתו.

עובדיה עלי: יתירה מזאת.

עובדיה עלי: היום הזוגות הצעירים הם השכבה הכי פגיעה במשק.

עובדיה עלי: מאוד קשה היום למשפחה צעירה, שרק מקימה בית בישראל, להתקיים בכבוד.

עובדיה עלי: קראתי את דבריו של חבר הכנסת פורז היום בעיתון "הארץ".

עובדיה עלי: אני מסכים לחלוטין עם דבריך.

עובדיה עלי: אמרתי זאת פעמים אחדות.

עובדיה עלי: זוג צעיר מקים משפחה, בתחילת הדרך, עם המשכורות הכי נמוכות, ומוטל עליו העול הכי כבד, קודם כול עול של רכישת דירה, החזר משכנתה, חינוך ילדים, מעונות יום.

עובדיה עלי: אלוהים אדירים, איזה נטל זה מעונות היום.

דן תיכון: כמה שנים לא עדכנו את הסיוע לזכאים, לזוגות הצעירים?

עובדיה עלי: זה שנים הסיוע לא עודכן.

עובדיה עלי: אבל מעבר לכך, הנטל של מעונות היום הוא עצום.

עובדיה עלי: שמעתי משפחות, ואני מקבל עשרות מכתבים מזוגות צעירים.

עובדיה עלי: משפחה משלמת בשביל מעון יום 800 שקלים בחודש.

עובדיה עלי: אם יש לה שני ילדים במעון יום, היא משלמת 1,500 שקלים.

עובדיה עלי: איזה תמריץ יש לאשה ללכת ולעבוד, כשהיא צריכה לשלם 1,500 שקלים עבור מעון יום?

עובדיה עלי: ומה קורה עם חינוך הילדים, עם גידול הילדים?

עובדיה עלי: מה קורה עם כל הארנונה והמסים וכל מה שהם משלמים?

עובדיה עלי: משפחות כאלה מתקשות להתקיים בכבוד.

עובדיה עלי: אנחנו חייבים למצוא את הדרך להקל על הזוגות הצעירים במדינת ישראל, על אלה שבונים את דרכם, שבונים משפחות בישראל.

עובדיה עלי: אם לא נקל עליהם, לאן נגיע?

אריאל ויינשטיין: יש כאן ליקוי מאורות בממשלה, יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל, ומשפחה שצריכה להתפרנס ולפרנס את עצמה ניצבת בפני זרם של גזירות שהיא לא מסוגלת לעמוד בהן, כמו ארנונה, מסים, מעון יום.

אריאל ויינשטיין: זאת הבעיה.

עובדיה עלי: אני מסכים אתך לחלוטין.

עובדיה עלי: ואני מבקש לסכם את הקטע הזה ולומר, שאנחנו חייבים למצוא דרך להקל על הזוגות האלה, בכל התחומים: ברכישת דירה, בהחזקת הדירה, בהחזקת הילדים, בחינוך הילדים.

עובדיה עלי: ואנחנו לא רק לא מקלים, הגזירות האלה שנגרמות כתוצאה מהקיצוץ בתקציב רק מקשות, דווקא על הזוגות הצעירים.

עובדיה עלי: זה עומד בניגוד לכל היגיון, לכל צורך של החברה ולכל קדימה הגיונית בה.

עובדיה עלי: דבר אחרון.

עובדיה עלי: הממשלה הזאת לא מתנהגת כמו ממשלה.

עובדיה עלי: מה שקורה בתוך הממשלה, היריבויות, המריבות, ההתבטאויות, חוסר האחריות הקולקטיבית – זה דבר שלא מתקבל על הדעת.

עובדיה עלי: אין תרבות שלטון, ויש הרגשה שזאת חבורה לא מאורגנת, לא מלוכדת, וזה נותן הרגשה קשה מאוד לציבור בישראל.

עובדיה עלי: תארו לעצמכם, בתחומים כאלה, שהם ידועים לציבור, הם מתנהגים בצורה כל כך חסרת אחריות, כל כך לא נאה, כשלא אחת רואים אותם משתטים נוכח כל מיקרופון שמושט להם, כדי לזכות בכותרת כזאת או אחרת.

עובדיה עלי: מה הם לא אומרים זה על זה?

עובדיה עלי: אבל מעבר לכך, הם גורמים לזה שהציבור יאבד את האמון שלו בממשלה, את הביטחון שיש לו ממשלה מושלת, ומושלת כהלכה.

עובדיה עלי: אם בתחומים האלה הם מתנהגים כך, מי יודע מה עושים בתחומים אחרים, שהם חסויים, הם לא ידועים בציבור, הם לא מובאים לידיעת הציבור.

עובדיה עלי: אני חרד למה שקורה.

עובדיה עלי: אם כך הממשלה מתנהגת בתחומים שעליהם יש ביקורת של הכנסת, יש ביקורת של העיתונות, יש ביקורת ציבורית, מה קורה באותם תחומים שנעשים בחדרי חדרים, שהם חסויים, שהם כמוסים?

עובדיה עלי: מי יודע מה קורה שם.

עובדיה עלי: לכן החרדה שלנו היא חרדה גדולה.

עובדיה עלי: אני חושב, שההצעות המונחות לפנינו אינן טובות, הן מכשילות, הן עומדות בניגוד לכל ההבטחות של הממשלה הזאת לבוחרים, ומוטב שהכנסת לא תאשר את הצעות שר האוצר אלא תדחה אותן.

עובדיה עלי: עצם העובדה שגם בממשלה הרוב היה דחוק, עם הביקורת הצודקת של שרים, שנאמרה בצורה מסודרת – למשל, הביקורת של שרי מרצ על מה שקרה בתהליך קבלת ההחלטות – מעידה כאלף עדים על דרך קבלת ההחלטות, על תהליך קבלת ההחלטות ועל ההחלטות עצמן, שהן החלטות לא נכונות, לא טובות, לא בדרך הנכונה.

עובדיה עלי: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת עובדיה עלי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אסעד אסעד.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת יהושע מצא; אחריו – חבר הכנסת יורם לס; ואם הוא לא יהיה, אחריו, מבין הנוכחים, יהיה חבר הכנסת אברהם פורז.

אסעד אסעד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, התכוונתי לדבר דווקא לא על נושא הדרוזים.

אסעד אסעד: קיבלתי מכתב מאוד מרגש מראש עיריית בני-ברק, ובו הוא דיבר על העוני ועל המשפחות ברוכות הילדים.

אסעד אסעד: אבל ידידי חבר הכנסת סאלח טריף טען לפני 15 דקות, שהשנה, בתקופת ממשלת המערך, הדרוזים הגיעו אל המנוחה ואל הנחלה.

אסעד אסעד: אני רוצה לבשר לדרוזים, שעל-פי מה שהוא החליט, הסתיים עידן השביתות והדרוזים לא צריכים לשבות עוד.

אסעד אסעד: אני מצטער שחבר הכנסת סאלח טריף איננו כאן, כדי שאולי ילמד קצת מהתקציב מה הקצו לדרוזים השנה, גברתי היושבת-ראש.

אסעד אסעד: אם המצב כל כך טוב ביישובים הדרוזיים, מדוע הוא כל כך רע?

אסעד אסעד: אני רוצה לומר לחבר הכנסת סאלח טריף: החלטת הממשלה ממאי 1991, הממשלה הקודמת, היתה להביא לשוויון בין היישובים הדרוזיים לבין עיירות הפיתוח, ואותם תקציבים שהוקצו ב-1991 היו צריכים להסתיים למעשה בשוויון בתקציב 1994.

אסעד אסעד: אבל כולנו היינו עדים לשביתת ראשי הרשויות הדרוזיות למעלה מחודש ימים מול משרד ראש הממשלה, עד שבסופו של דבר הואיל כבוד ראש הממשלה לפגוש את האנשים.

אסעד אסעד: כאשר הוא פגש את ראשי הציבור הדרוזי לפני כחודש וחצי, הוא שאל אותם: איפה הייתם 47 שנים?

אסעד אסעד: מדוע אתם שובתים רק היום?

אסעד אסעד: אם המצב כל כך טוב, כפי שמבשר לנו חבר הכנסת סאלח טריף, כדאי שהציבור הדרוזי יתבע יישום כל התקציבים, כשהשנה הקציבו ליישובים הדרוזיים, לפי דבריו, יותר מאשר ב-15 השנים האחרונות.

אסעד אסעד: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להציג נתונים מספר על התקציב שנתנו לדרוזים.

אסעד אסעד: אני לא המצאתי את זה, זה קיים בתקציב 1995.

אסעד אסעד: לדוגמה, בשנת 1994, עבור פיתוח רשת ביוב ביישובים הדרוזיים והערביים הוקצבו מעל 20 מיליון שקל.

אסעד אסעד: ב-1995 – אפס.

אסעד אסעד: זאת כאשר אין יישוב דרוזי במדינת ישראל – ויישוב מיעוטים בכלל – שיש בו מערכת ביוב שלמה.

אסעד אסעד: זה שוויון.

אסעד אסעד: דוגמה נוספת: משרד השיכון מקצה, גברתי היושבת-ראש – וזה מופיע בתקציב – לפיתוח ולתשתיות ביישובי המיעוטים סך הכול 25 מיליון שקל לכל המיעוטים, לרבות היישובים הדרוזיים, כאשר ב-1987, אחרי החלטת הממשלה, שהביא אז השר לשעבר מישה ארנס, ובעזרתו של שר השיכון לשעבר – תמיד נציין ונזכור זאת לטובה – דוד לוי, הוקמו שכונות לחיילים המשוחררים במרבית היישובים הדרוזיים.

אסעד אסעד: אבל אותן שכונות שהוקמו עדיין אין בהן תשתיות.

אסעד אסעד: אתה מסתכל על מה שמקצה משרד השיכון ורואה – 25 מיליון שקל לכל יישובי המיעוטים בארץ.

אסעד אסעד: והוא אומר לנו, חבר הכנסת טריף: הגענו בתקציב לשוויון, קיבלנו – הדרוזים והצ'רקסים – תקציבים יותר מאשר בכל 15 השנים האחרונות.

אסעד אסעד: נקודה נוספת – משרד הדתות, גברתי היושבת-ראש.

אסעד אסעד: תקציב משרד הדתות – מיליארד ו-83 מיליון שקל.

אסעד אסעד: כמה נותנים לדרוזים?

אסעד אסעד: מה ההקצאה בתקציב הזה לדרוזים?

אסעד אסעד: 158,000 שקל, לא 158 מיליון שקל, לאוכלוסייה של 80,000 תושבים, שיש בה אחוז די גבוה של אנשי דת ויש יותר מ-30 בתי-תפילה ויש מוסדות תפילה.

אסעד אסעד: לכל אלה מקצים ממיליארד ו-83 מיליון שקל – 158,000 שקל.

אסעד אסעד: וכבוד חבר הכנסת סאלח טריף אומר: קיבלנו תקציבים.

אסעד אסעד: תראו איזו הפתעה, אולי יש תקציבים שאנחנו לא רואים אותם והם לא מופיעים.

אסעד אסעד: משרד העבודה והרווחה.

אסעד אסעד: תקציב משרד העבודה והרווחה, גברתי היושבת-ראש – 2 מיליארדים ו-33 מיליון שקל.

אסעד אסעד: בשירותים למיעוטים ושטחים – כנראה שרת העבודה והרווחה לא יודעת שיש במדינת ישראל אזרחים שחיים בגבולות מדינת ישראל שלפני 1967, הם אזרחי מדינת ישראל, והיא מחברת שירותים למיעוטים ושטחים – להם יש תקציב של 884,000 שקל, מתוך 2 מיליארדים ו-33 מיליון שקל.

אסעד אסעד: כל זה מופיע בתקציב.

אסעד אסעד: זה לא מכובד להציג נתונים מעוותים ולומר שבשנה הבאה אנחנו מקבלים תקציבים יותר ממה שקיבלנו בכל הממשלות הקודמות.

אסעד אסעד: אני לא בא לתת מחמאות לממשלות הקודמות, אבל אני בא לומר את האמת.

אסעד אסעד: כל ממשלות ישראל עשו עוול לדרוזים, אבל לבוא ולומר שהשנה הגענו אל המנוחה ואל הנחלה – זו בושה.

אסעד אסעד: ואני רוצה לשאול: כמה יישובים דרוזיים נמצאים בטיפול נקודתי?

אסעד אסעד: הוחלט על 14 יישובים במדינת ישראל, מתוכם שלושה יישובי מיעוטים, שיקבלו טיפול נקודתי.

אסעד אסעד: גברתי היושבת-ראש, אין שום יישוב דרוזי.

אסעד אסעד: יש יישוב קטן הנקרא עין-אל-אסד, הנמצא בגליל העליון, קרוב מאוד לקיבוץ פרוד.

אסעד אסעד: קיבוץ פרוד נמצא בטיפול נקודתי, בעדיפות לאומית א'.

אסעד אסעד: עין-אל-אסד הוא יישוב קטן.

אסעד אסעד: הקריטריונים הם מרחק מהגבול ומצב סוציו-אקונומי.

אסעד אסעד: עין-אל-אסד הרבה יותר קרוב לגבול מאשר פרוד.

אסעד אסעד: המצב הסוציו-אקונומי של עין-אל-אסד הרבה יותר גרוע.

אסעד אסעד: אין בסביבה הזאת יישוב כמוהו מבחינת המצב הסוציו-אקונומי, אבל הוא לא בטיפול בעדיפות לאומית.

אסעד אסעד: פניתי למנכ"ל משרד ראש הממשלה, למר הרמלך, וליושב-ראש ועדת הכספים.

אסעד אסעד: אנחנו עדיין מחכים.

אסעד אסעד: אבל אנחנו רשומים כמי שהגיעו אל המנוחה ואל הנחלה.

אסעד אסעד: גברתי היושבת-ראש, יש יישובים אחרים, כמו יאנוח וג'ת.

אסעד אסעד: את מכירה אותם בוודאי.

אסעד אסעד: הם קרובים למקום מגורייך.

אסעד אסעד: יאנוח וג'ת היו במסגרת מועצה אזורית יותר מ-20 שנה.

אסעד אסעד: המבקר בשני היישובים האלה רואה שכמעט שאין שם מבני ציבור.

אסעד אסעד: אבל כל היישובים בסביבתם, מעלות-תרשיחא, כפר-ורדים וכדומה, כולם בעדיפות לאומית.

אסעד אסעד: יאנוח וג'ת – לא.

אסעד אסעד: זו העדפה מתקנת?

אסעד אסעד: זה סדר העדיפויות?

אסעד אסעד: את זה רוצים לתת לדרוזים?

אסעד אסעד: את זה נתנו לדרוזים?

אסעד אסעד: זו פשוט בושה לומר זאת.

אסעד אסעד: אני רוצה לדבר על נקודה מסוימת.

אסעד אסעד: בתקופת הבחירות אמרו:

אסעד אסעד: אנחנו נקלוט קצינים משוחררים דרוזים אקדמאים במשרדי הממשלה.

אסעד אסעד: יועצים דרוזים לא היו במשרדי הממשלה.

אסעד אסעד: הליכוד המציא את הפטנט של יועצים.

אסעד אסעד: אבל אנחנו בוחנים היום כמה דרוזים, קצינים משוחררים, נקלטו במשרדי הממשלה.

אסעד אסעד: גברתי היושבת-ראש, אין כמעט אחד שהוא על תקן של מקבל החלטה או מנהל מחלקה במשרד ממשלתי.

אסעד אסעד: יותר מכך, ב-1989 פתח שר החוץ מישה ארנס לראשונה במדינת ישראל את קורס הצוערים בפני המיעוטים.

אסעד אסעד: להפתעתנו, ב-1989 וב-1990 נקלטו שני קצינים דרוזים משוחררים.

אסעד אסעד: אחד מהם שירת בניו-יורק, במשלחת לאו"ם, בצורה מצוינת.

אסעד אסעד: הוא עדיין עובד במקומות אחרים במשרד החוץ.

אסעד אסעד: השני הוא היום סגן קונסול בסן-פרנציסקו.

אסעד אסעד: באה הממשלה, חבר הכנסת פרץ, ואמרה: אנחנו נעשה יותר טוב.

אסעד אסעד: אבל מאז כינון הממשלה, מ-1992, פתאום אין בקורס הצוערים אף לא אחד שאינו יהודי.

אסעד אסעד: זו ההעדפה המתקנת?

אסעד אסעד: זה השוויון?

אסעד אסעד: מה קרה שב-1989 וב-1990 כן נקלטו אנשים ועכשיו לא?

אסעד אסעד: גם שמענו שימנו שגריר ערבי.

אסעד אסעד: שנתיים וחצי עברו – לא שגריר ולא שום דבר.

אסעד אסעד: אמרו: לא יהיו יועצים במשרדי הממשלה, אבל מילאו את משרדי הממשלה ביועצים.

אסעד אסעד: היום, גברתי היושבת-ראש, קצינים בכירים, משוחררי צה"ל, שהיו בתפקידים בכירים ביותר, כולל מפקדי אוגדות, מח"טים, קציני שלישות אוגדתיים, קציני תחזוקה, מפקדים ביחידות מובחרות בנושאים שאני לא יכול לדבר עליהם כאן, חזרו הביתה, והם סובלים מחוסר תעסוקה ומחוסר אמון.

אסעד אסעד: אבל כאן אומרים: אנחנו הגענו אל המנוחה ואל הנחלה.

אסעד אסעד: זה השוויון.

אסתר סלמוביץ: הזמן כבר תם.

רן כהן: חבר הכנסת אסעד, זה חדש?

אסעד אסעד: זה לא חדש.

אסעד אסעד: אבל כשאני שומע זאת, חבר הכנסת רן כהן, אני תמה.

אסעד אסעד: דיברתי גם על חצי הכוס המלאה.

אסעד אסעד: אבל כשאני שומע היום מחבר הכנסת סאלח טריף, שכרגע איננו באולם, שהשנה קיבלנו תקציבים יותר מבכל תקופות הממשלות הקודמות – זה פשוט צורם וזו בושה.

רן כהן: אבל זה נכון.

רן כהן: עובדתית זה נכון.

אסעד אסעד: זה לא נכון.

אסעד אסעד: עובדתית אני מציג את תקציב 1995.

אסעד אסעד: לא אני כתבתי אותו.

אסעד אסעד: זה כתוב בתקציב 1995, חבר הכנסת רן כהן.

אסעד אסעד: זה בדוק.

אסעד אסעד: בבקשה, אני מוכן להראות לך.

אסעד אסעד: אני לוקח את משרד הדתות – מיליארד – – –

רן כהן: תיקח את משרד השיכון.

אסעד אסעד: לקחתי את משרד השיכון – 25 מיליון ש"ח לכל יישובי המיעוטים, כולל הדרוזים.

אסעד אסעד: שר הבינוי והשיכון פואד בן-אליעזר – – –

רן כהן: הייתי סגן שר הבינוי והשיכון.

אסעד אסעד: היית לפני שנתיים.

רן כהן: מה היה התקציב בשנה האחרונה של הממשלה הקודמת?

רן כהן: – 9 מיליונים.

אסעד אסעד: זה לא עבר את 9 המיליונים.

אסעד אסעד: יפה.

אסעד אסעד: אני רוצה לבשר לך, שגם ב-1992 – – –

רן כהן: לכל יישובי המיעוטים – – –

אסעד אסעד: זה לא נכון.

אסעד אסעד: היו 9 מיליונים ליישובים הדרוזיים.

רן כהן: זה היה 9 מיליונים לדרוזים ואפס לערבים.

אסעד אסעד: לא.

אסעד אסעד: ראיתי, ואני יודע מה שאני אומר לך.

אסעד אסעד: היו 9 מיליונים ליישובים הדרוזיים ו-14 מיליון ליישובי המיעוטים.

אסעד אסעד: עכשיו יש 25 מיליון לכולם.

אסעד אסעד: האם הכסף הזה הוצא?

אסעד אסעד: לא.

אסעד אסעד: יותר מכך, שכונות לחיילים משוחררים, ואני מציג את הנתונים כעובדות – – –

אסתר סלמוביץ: כן.

אסעד אסעד: לא יכול להיות שיציגו שהשנה קיבלנו תקציבים ופתרנו את הבעיות.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אסעד, זמנך תם כבר מזמן.

אסעד אסעד: אני מצטער.

אסעד אסעד: יש לי עוד כל-כך הרבה דברים להוסיף.

אסתר סלמוביץ: אתה תעלה שוב.

אסתר סלמוביץ: יש לך הסתייגויות די הצורך.

אסתר סלמוביץ: פשוט מנמקים עכשיו רק שתי הסתייגויות.

אסעד אסעד: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה לחבר הכנסת אסעד אסעד.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת יהושע מצא – אינו נוכח; חבר הכנסת יורם לס – אינו נוכח; חבר הכנסת חיים רמון – אינו נוכח; חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

קריאות: – – –

אסתר סלמוביץ: סליחה, חבר הכנסת פרץ, לפניך – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אסתר סלמוביץ: אני שומעת שהיושב-ראש הקודם אישר לך לפנים משורת הדין.

אסתר סלמוביץ: אני חייבת לכבד החלטה שלו.

אסתר סלמוביץ: אני לא הייתי מאשרת.

אסתר סלמוביץ: אבל מה לעשות?

אסתר סלמוביץ: אני לא הייתי מסכימה.

אסתר סלמוביץ: אבל זה מה שאושר לה.

אסתר סלמוביץ: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה על האפשרות שניתנה לי לומר כמה מלים בקשר להחלטות האחרונות שקיבלה הממשלה בתחום הכלכלי-החברתי.

תמר גוז'נסקי: עלה פה גם חבר הכנסת עובדיה עלי והצטרף לאלה שמטיפים מוסר לממשלה בעניין הגירעון וכו'.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שהממשלה, אפילו לא בעזרת הליכוד, לא צריכה להטעות את הציבור ולא צריך שהציבור יוטעה על-ידה, כאילו בעייתנו היום, או בעייתה של מדינת ישראל היא בעיית הגירעון.

תמר גוז'נסקי: לא זאת הבעיה של המדינה.

תמר גוז'נסקי: לא זאת הבעיה של התקציב.

תמר גוז'נסקי: הגירעון בתקציב 1994 נע בין 1% ל-2% בקושי, והוא גירעון נמוך ביותר לפי כל השוואה בין-לאומית.

תמר גוז'נסקי: לא הגירעון הזה גרם לעליית המחירים, אלא מחירים מונופוליים, מחירים גבוהים שנכפו, אם על-ידי קבלנים, אם על-ידי שיעורי הריבית של הבנקים ואם על-ידי יצרנים אחרים.

תמר גוז'נסקי: לכן, השאלה העומדת היום איננה השאלה של תקציב גדול מדי.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא ההחלטה של הממשלה לשפות, לשפר, לתת שוב תמריץ דווקא למעבידים.

תמר גוז'נסקי: זאת הבעיה, החלטת הממשלה.

תמר גוז'נסקי: הורדה של 2% מהמס המקביל נוסף על הורדה של 6% קודם לכן מחובת המעבידים לביטוח הלאומי – זאת הבעיה של המדיניות, על זה בעצם דנה הממשלה ולכן היא החליטה לקצץ בתקציבי הרווחה, בתקציבי השיכון, בתקציבי החינוך, איכות הסביבה וכו'.

תמר גוז'נסקי: זאת הבעיה.

תמר גוז'נסקי: לממשלה הזאת יש פיק ברכיים.

תמר גוז'נסקי: משום-מה הנתונים המחרידים על העוני לא גורמים לה פיק ברכיים כזה.

תמר גוז'נסקי: משום-מה הנתונים על אותם אלפים שעובדים בשכר נמוך משכר המינימום לא גורמים לה פיק ברכיים.

תמר גוז'נסקי: משום-מה הנתונים על 2,000 ילדים בגיל חמש, שלא מקבלים חינוך חובה במדינת ישראל, לא גורמים לה פיק ברכיים, ולא ראיתי שום צעדים מיידיים שנעשו לתיקון המעוות.

תמר גוז'נסקי: אבל כאשר באים המעבידים, היצואנים והלא-יצואנים, כאשר באות חברות אל שר האוצר ומתלוננות על ירידה ברווחיות, שהיתה או לא היתה – מייד מזדרז האוצר ומעניק להם מתנה בשווי של בין 1.5 מיליארד ל-2 מיליארדי שקל.

תמר גוז'נסקי: לכן הבעיה היא במדיניות הזאת, שמעבירה בקלות כזאת כספים מהאוצר אל כיסיהם של המעבידים, על חשבון קיצוץ בשירותי הרווחה, על חשבון קיצוץ בשירותי הבריאות, החינוך וכו'.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר גם לשר האוצר וגם לממשלה: כל ההתחכמות הזאת, כל הניסיון הזה להפוך את תקציב המדינה לאבן שואבת, לפרה חולבת, ישירות למעבידים – כל זה מעמיד בצורה מחרידה קיצוצים אחרים.

תמר גוז'נסקי: היום התקיים דיון בוועדה לגיל הרך בנושא עתידם של המרכזים להתפתחות הילד, המטפלים ב-30,000 ילדים פגועים בני אפס עד שש.

תמר גוז'נסקי: אלה הילדים הזקוקים ביותר לסיוע ממשלתי, אלה הילדים שאם לא יינתן להם טיפול כשהם בני כמה חודשים, כשהם בני שנה או שנתיים, הסיכוי שלהם להשתלב בחברה מוטל בספק, הסיכוי שלהם ללמוד ללכת, לדעת לקרוא ולכתוב מוטל בספק.

תמר גוז'נסקי: ובכמה מסתכם, לדעתכם, כל הגירעון של המרכזים להתפתחות הילד, שבגללו מרחפת עליהם היום חרב הסגירה?

תמר גוז'נסקי: המומחים שישבו היום בוועדה מעריכים, שכל הגירעון נע בין 5 ל-10 מיליוני שקל.

תמר גוז'נסקי: אז תראו במה הממשלה מקצצת, לאיזו מטרה חשובה היא לא מוצאת את התקציב, מעבירה את זה לקופות-החולים, וקופות-החולים מאיימות לתת פחות באיכות השירות בגלל בעיות תקציב, ובאותו זמן מקציבים אותם 1.5 מיליארד שקלים למעבידים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שהמדיניות הזאת תתנקם בציבור הרחב, תתנקם בחלשים, ובסופו של דבר תתנקם גם בממשלה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת עמיר פרץ.

אברהם פורז: מי אחריו?

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת אלי דיין, אחריו – חבר הכנסת שלמה בוחבוט, ואחריו – חבר הכנסת אברהם פורז.

רן כהן: מי אחרי חבר הכנסת אברהם פורז?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אנחנו חוזרים בכל שנה לאותו חוק הסדרים, שלצערי הרב – – –

דן תיכון: השנה פעמיים.

עמיר פרץ: כן, חכה, השנה אנחנו משביחים את זה.

עמיר פרץ: חוק ההסדרים נולד, לצערי הרב, כדי להתגבר על בעיות פוליטיות ולא על בעיות כלכליות, והשנה אנחנו מוצאים את עצמנו מתגלגלים בפעם השנייה לוויכוח ולמיקוח על החוק הזה, שהמהות שלו למעשה היא לנטרל את עבודת הכנסת, להוציא מרוב ועדות הכנסת את התפקיד המרכזי שלהן לטפל בכל נושא ונושא.

עמיר פרץ: כאשר כולנו ממוקדים בחוק ההסדרים הזה סביב אותה שאלה של יום לימודים ארוך, אני מוכרח לומר, שאם לא היה חוק הסדרים, ואותה הצעה היתה מגיעה לוועדת החינוך או לוועדה אחרת ולא היתה מוצאת את עצמה מתגלגלת דרך חוק ההסדרים, בקשר לתקציב המדינה, אין לי ספק שהפתרון היה מגיע בצורה הרבה יותר עניינית והרבה יותר טובה.

עמיר פרץ: אבל היום אנחנו נמצאים במצב מסוים, ומאבק שהתחיל כמאבק ענייני, לצערי הרב הפך במידה מסוימת למאבק כוחות שאיבד את הקשר שלו לחינוך.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר, שצריך לברך את חבר הכנסת אלי דיין על העובדה שהוא הצליח להכריח את הממשלה ואת הכנסת לעסוק במשך חודש שלם רק בחינוך.

עמיר פרץ: העובדה שהנושא הזה עמד על סדר-היום הציבורי – – –

אברהם פורז: גם אני יכול לקחת נושא מסוים ולהגיד שאני אצביע נגד ואשגע פה את כולם.

עמיר פרץ: שמעתי עליך.

אברהם פורז: כל אחד יכול לעשות את זה.

עמיר פרץ: אני מציע לך לנסות.

עמיר פרץ: חבר הכנסת פורז, לא כל אחד מנסה.

אברהם פורז: יכול.

עמיר פרץ: יכול.

עמיר פרץ: מה לעשות?

אברהם פורז: אתה חושב – – –

עמיר פרץ: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לשאלות המקשות שלך, אני אתייחס אליהן בנפרד.

עמיר פרץ: דבר אחד בטוח: כנסת ישראל וממשלת ישראל לא עסקו מעולם בנושא החינוך לפרטי פרטים כפי שעסקו בו השנה.

עמיר פרץ: איך יסתיים העניין?

עמיר פרץ: אתה יודע מה, אני אברך אותך אם באיזו פעולה פרלמנטרית תצליח להביא נושא לאומי, מרכזי, למצב שבו הכנסת והממשלה יעסקו בו, יהפכו בו ויוסיפו בו, ובמשך חודש ימים כולנו נלמד עליו קצת יותר.

עמיר פרץ: אני בטוח, שאם לא היתה ההסתייגות הזאת, נושא החינוך – – –

בנימין טמקין: אתה אומר: חודש לימוד ארוך.

עמיר פרץ: חודש חינוך ארוך לחברי הכנסת ולממשלה.

עמיר פרץ: עכשיו אני מקווה שגם נצליח לעשות משהו למען התלמידים, כי לעצמנו כבר עשינו מספיק.

רן כהן: אנחנו כבר בעיצומו של החודש הזה.

עמיר פרץ: נכון.

עמיר פרץ: ואני רוצה לומר: אין ספק שיש מחלוקת.

עמיר פרץ: אני אומר לידידי חבר הכנסת דיין, ואני תומך בו תמיכה מלאה: אני לא בטוח שהייתי רוצה שילד בישראל ילמד שמונה שעות אם אין לו מורה טוב.

עמיר פרץ: אני מעדיף שש שעות טובות על שמונה שעות גרועות, אני מעדיף שש שעות רעננות על שמונה שעות מעייפות, צפופות, חמות או קרות, אבל דרך ה"לא" אי-אפשר שלא לתת גם משהו במסגרת ה"כן".

עמיר פרץ: אז שיבוא מישהו ויגיד: בואו נבחן פרמטרים חדשים לאיכות החינוך.

עמיר פרץ: בסדר, מאה אחוז.

אברהם פורז: זה מה שמציעים כל הזמן.

עמיר פרץ: לא, לא, אתה מכיר את הסיפור עם הרבי, הצעות – ברוך השם.

עמיר פרץ: יש דברים שאני לא צריך שום ועדה מקצועית כדי לקבוע בהם את הכיוון.

עמיר פרץ: אני מבטיח לך – – –

אלי דיין: אל תשכח שהוא יושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי.

עמיר פרץ: חבר הכנסת פורז, תאמין לי, מכיוון שאני הולך לשר האוצר, ואני חושב שמי שרוצה להשיג משהו ומודיע בתקשורת מה הוא רוצה להשיג אין סיכוי שהוא ישיג אותו, אני לא אומר מלה בעניין זה, אבל אני אומר לך: אני חושב שזאת שעה חשובה מאוד לקואליציה, כי תראה, לא חשוב מי ינצח, אני יודע מי יפסיד.

עמיר פרץ: אם העסק הזה לא יעלה מחר בשעה 11:00 כשיש פתרון, בכל מקרה תהיה התחלה של סחרור.

עמיר פרץ: מה תרוויח ממשלת ישראל מזה שהיא תיצור קרע עם אלי דיין, צודק או לא צודק?

עמיר פרץ: מי שחושב שהוא ישפיל אותו והציבור יישאר אדיש – טועה; מי שחושב שלא יהיו ציבורים גדולים שיראו בזה הזדמנות להזדהות עם חבר הכנסת אלי דיין ולהכריז על קרע בתנועת העבודה, על כל מפלגותיה ועל כל מה שהיא מסמלת – טועה.

עמיר פרץ: לכן השאלה של יום לימודים ארוך היא שאלה, ואני אומר:

עמיר פרץ: אינני מקדש לא את השעה 16:00, לא את השעה 15:00 ולא את השעה 14:00.

עמיר פרץ: אני מקדש את התוצאה.

עמיר פרץ: ואני אומר לחברי אלי דיין: אם אני אלך לשר האוצר, והוא יציע הצעה שנראית כהצעה שאין בה כדי להשפיל ואין בה רק כדי להתחפר, אני אבוא לאלי דיין ואגיד לו: זאת הצעה, ואתה חייב לקבל אותה, ואם לא תקבל אותה, נצביע נגדך.

אלי דיין: אני אקבל אותה.

עמיר פרץ: אבל אם יהיה מצב שבו יחליט שר האוצר שהוא מתחפר בעמדותיו, והבעיה היחידה היא לשמור על כבודו של שר האוצר, אז אני אומר:

עמיר פרץ: אני אצביע עם אלי דיין ואני אגייס חברים נוספים להצביע עם אלי דיין, כי זה כבר עניין של מאבקי יוקרה, שהם מיותרים בשעה הזאת.

עמיר פרץ: אני גם מאוד מקווה שבסופו של דבר, אחרי כל ההמולה הזאת, גם נעשה משהו למען התלמידים.

עמיר פרץ: נראה לי שכולנו שוכחים את התלמידים לאחר שאנחנו מתווכחים כל כך הרבה.

אסתר סלמוביץ: לא כולנו, חבר הכנסת פרץ.

עמיר פרץ: יכול להיות.

עמיר פרץ: רובנו.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר משהו על תקציב המדינה.

עמיר פרץ: היום היו כמה ויכוחים בוועדת הכספים.

עמיר פרץ: אחד הנושאים שעלו היה ההנחות לערי פיתוח.

עמיר פרץ: אני מוכרח לומר, שמאוד מפליא אותי שבאים אותם חברי כנסת, שמדברים על עומס הולך וגדל על אוכלוסיית שכבת הביניים, זו שמוגדרת שכבת הביניים, שנושאת על גבה את כל הכלכלה הישראלית, ואומרים שהמיסוי בישראל הוא מיסוי כבד, וצריך למצוא דרך להתחיל תהליך של הפחתת המיסוי, והם צודקים.

עמיר פרץ: אבל כשבאים לדון בעיר פיתוח ואומרים: בעיר הפיתוח ההנחה ניתנת רק ל-40% מהאוכלוסייה – למה?

עמיר פרץ: כי שאר האוכלוסייה מרוויחה מתחת לסף המס, וממילא לא נהנית מההנחה; לכן בוא נוותר עליה.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר, שמי שלא ייתן אותם תמריצים לאוכלוסייה חזקה להגיע לעיר פיתוח, יהפוך את ערי הפיתוח לערים שרק עניים ישכנו בהן.

עמיר פרץ: אין שום הטבה לאיש חזק שמגיע לעיר פיתוח וגר בה.

עמיר פרץ: אני מוכן לעשות עסקה עם כל אחד מחברי הכנסת פה: בכל עיר פיתוח ש-90% מתושביה משלמים מס, יבוטל הפטור.

עמיר פרץ: כל עיר פיתוח שבה מגיעים למצב ש-90% מהאוכלוסייה שלה היא אוכלוסייה חזקה, יבוטל הפטור.

עמיר פרץ: כי ככל שהאוכלוסייה יותר חלשה, כך צריך להגדיל את התמריצים לאוכלוסייה החזקה שצריכה להגיע.

עמיר פרץ: כי אותם 40% נושאים את הנטל של כל המסים המוניציפליים.

עמיר פרץ: אותם 40% נושאים את הנטל של כל המסים בחינוך.

עמיר פרץ: הם היחידים שאינם פטורים, לא מתשלום לטיולים ולא מתשלום לחוגים ולא מתשלומים שונים ומשונים.

רענן כהן: הם כוח הקנייה במקום.

עמיר פרץ: והם כוח הקנייה המפרה המרכזי באותו יישוב.

עמיר פרץ: לכן פה מדובר במאבק עקרוני.

עמיר פרץ: ערי הפיתוח הן לא ערי מסכנות.

עמיר פרץ: ערי הפיתוח הן מועדוני יוקרה, וצריך לעשות הכול כדי שאנשים חזקים יוסיפו ויזרמו אליהן.

עמיר פרץ: תודה רבה, גברתי.

עמיר פרץ: אני מבין שגמרתי את הזמן, או שיש לי עוד דקה?

עמיר פרץ: אפשר דקה?

אסתר סלמוביץ: אפשר דקה.

עמיר פרץ: רק מס מקביל.

אסתר סלמוביץ: אבל דקה.

עמיר פרץ: עוד דקה אחת.

רן כהן: כשיוקם כביש מס' 6, חוצה-ישראל, ערי הפיתוח יוכלו ליהפך במתכונת שלך ליישובים הכי מבוקשים במדינה.

עמיר פרץ: היתה לי שיחה עם חבר הכנסת מיקי איתן.

עמיר פרץ: הוא אמר: תראה, אצלי בכוכב-יאיר, לא צריכים פטור.

עמיר פרץ: אמרתי לו: אתה צודק, כי 100% האנשים הם חזקים.

עמיר פרץ: כש-100% האנשים חזקים, יש להם יכולת להפרות זה את זה, ויש חלוקת נטל צודקת, שווה, על כל האוכלוסייה.

עמיר פרץ: צריכים לשנות את הגישה.

עמיר פרץ: היושבת-ראש נתנה לי עוד דקה.

עמיר פרץ: אני מאוד מודה לך.

עמיר פרץ: אני רוצה במשפט אחד להתייחס ולפנות לשר האוצר.

עמיר פרץ: לא יהיה מחטף סביב חוק מס מקביל.

עמיר פרץ: חוק מס מקביל הוא חוק, ומי שרוצה לתקן אותו ולהפחית 2% מתשלומי המס למעסיקים, צריך להביא את זה לכנסת בשלוש קריאות.

עמיר פרץ: אני מציע לשר האוצר, בגלל – – –

דן תיכון: איך אפשר שלא באמצעות חקיקה ראשית?

עמיר פרץ: אני לא יודע.

עמיר פרץ: פה כבר המציאו כל מיני פטנטים.

עמיר פרץ: אני מודיע מראש, בדקתי היום – אין שום אפשרות לעשות את זה לא בתקנות כאלה ולא בתקנות אחרות.

עמיר פרץ: זאת חקיקה ראשית.

עמיר פרץ: ועוד, ידע מי שהולך להביא לכאן הפחתה של 2% במס מקביל, כשכולם מדברים על כך שמס הבריאות יצר נטל כבד מאוד על אוכלוסיית הביניים, אותן אוכלוסיות שאנחנו כל כך רוצים להסיר מעליהן קצת את המשא הכבד שעומד לשבור אותן – אני מציע לשר האוצר, תבוא עם מסר, שהמשק מורכב גם ממעסיקים וגם מעובדים, ותחלק את זה לשניים: 1% פטור במס מקביל, ו-1% פטור במס בריאות.

עמיר פרץ: זה גם יקל מאוד, גם יפתור הרבה מאוד בעיות – – –

דן תיכון: צריך לעשות פיחות.

עמיר פרץ: פיחות כבר עדיף לי.

עמיר פרץ: אתה יודע מה?

עמיר פרץ: אם כך, עדיף שיהיה פיחות ואני אקבל את זה באינפלציה בתוספת יוקר.

רן כהן: לא צריך לעשות שום פיחות.

רן כהן: הרווחיות של היצוא לא ירדה.

רן כהן: זה קשקוש.

עמיר פרץ: חבר הכנסת כהן, אני לא רוצה לנצל לרעה את הזמן הנוסף שנתנה לי היושבת-ראש.

אסתר סלמוביץ: הזמן הנוסף כבר תם מזמן.

רן כהן: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת כהן – – –

עמיר פרץ: חבר הכנסת כהן, אני אומר לחבר הכנסת דן תיכון, אנחנו נגד פיחות.

עמיר פרץ: אבל אם אומרים לנו שאנחנו לא בעסק, שהרי מאין מביאים אותם 2 מיליארדי שקל?

דן תיכון: מה קרה לעסקת החבילה?

דן תיכון: הרי ב-4 בינואר סיפרו לנו שיש עסקת חבילה.

עמיר פרץ: אין.

עמיר פרץ: אני אמרתי בדצמבר שלא תהיה עסקת חבילה.

עמיר פרץ: תהיה חבילה של עסקות, לא עסקת חבילה.

עמיר פרץ: אבל שמע מה אני אומר לך.

עמיר פרץ: אני חושב ששר האוצר כנראה לוקח את הכסף, אותם 2 מיליארדים, כדי להוריד אותם 2% ממס הכנסה של השכירים בעיקר.

עמיר פרץ: אם מישהו מאיים בפיחות, עלינו אי-אפשר לאיים בפיחות.

עמיר פרץ: פיחות יגביר אינפלציה.

עמיר פרץ: אינפלציה תיצור צורך לתת לנו תוספת יוקר.

עמיר פרץ: אנחנו לא רוצים פיחות, לא רוצים אינפלציה.

עמיר פרץ: אבל שלא יתעלמו מהנטל הכבד שיוטל על כל השכירים.

עמיר פרץ: אני מודיע כאן: אין לי ספק שהתוצאה תהיה בסוף 1%-1%.

עמיר פרץ: עדיף שהממשלה תהיה זו שבאה ומציעה את זה מאשר שאנחנו נכפה את זה עליה.

עמיר פרץ: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אלי דיין.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת שלמה בוחבוט.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת אברהם פורז.

גדעון שגיא: חבר הכנסת דיין, באתי במיוחד כדי לשמוע אותך.

אלי דיין: אני מודה לאדוני.

אלי דיין: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להודיע, שאני בכלל נגד השיטה הזאת של חוק ההסדרים, ואני חושב שהכנסת צריכה להחליט לבטל אותה, להעביר אותה מן העולם, כדי לאפשר – – –

דן תיכון: תציע הצעת חוק, אני אצטרף אליך.

אלי דיין: בבקשה.

אלי דיין: כדי לאפשר דיון בוועדות בכל החוקים האלה בצורה מסודרת.

אברהם פורז: לא צריך הצעת חוק.

אלי דיין: אמרו לי: אם כן, למה הכנסת את נושא החינוך בחוק ההסדרים?

אלי דיין: אני רוצה להודיע לכם, רבותי חברי הכנסת, אני כבר מקיים מגעים עם שר האוצר ועם שר החינוך – –

דן תיכון: כמה שבועות?

אלי דיין: כשנתיים.

אלי דיין: – – בנושא הרפורמה במערכת החינוך.

אלי דיין: אני מדבר על רפורמה אמיתית.

אלי דיין: אני יודע שהממשלה הזו השקיעה והוסיפה שעות שקוצצו במשך שנים, ויש תוספת ריאלית של 5.5 מיליארדי ש"ח.

אלי דיין: אבל הרי אנחנו אמרנו לבוחר, אני זוכר זאת היטב:

אלי דיין: אנחנו לא נשקיע בשטחים, אנחנו נחסוך מדי שנה 4 מיליארדי ש"ח, והכסף הזה פלוס הערבויות האמריקניות יהיה לנו לשינוי סדרי העדיפויות בחינוך.

רן כהן: אני רואה שחזרו לבנות בשטחים עכשיו.

אלי דיין: אני לא יודע.

אלי דיין: אומרים שלא.

רן כהן: – – –

אלי דיין: לכן כשהצעתי, אמרתי שאני מדבר על רפורמה; רפורמה אמיתית בחינוך, שתיתן תשובה מתאימה על הבעיות האמיתיות של החינוך.

אלי דיין: צר לי לומר לכם, רבותי, אין היום לובי לחינוך בכנסת.

אלי דיין: אין.

אלי דיין: לא קיים.

אלי דיין: שר החינוך צריך להיות הראשון לשמוח שמתחילה להיות איזו התעוררות בכנסת בנושא החינוך.

גדעון שגיא: חבר הכנסת דיין, יש גם התעוררות בשטח בנושא החינוך – השקעות רציניות והגברת שעות לימוד.

אלי דיין: טוב מאוד.

אלי דיין: הרי מה אני מציע?

אלי דיין: הרי הגשתי קודם כול הצעת חוק בדבר לימוד 30 תלמידים בכיתה.

אלי דיין: אתם יודעים מה זה ללמד 41 תלמידים בכיתה?

אלי דיין: בכיתה א'?

אלי דיין: בכיתה ב'?

אלי דיין: דיברתי לפני כמה שעות עם מורה מקצועית לכיתה א' ולכיתה ב', לגיל הרך.

אלי דיין: היא אומרת לי: אלי, זה גיהינום, אבל לא רק בשבילי; הדבר היותר חמור הוא שיש שמונה–עשרה תלמידים חלשים שיופנו לחינוך מיוחד כי אני לא מטפלת בהם, אני לא מגיעה אליהם.

אלי דיין: אני לא יכולה לעזור להם, אין לי סייעת, ואני לא יכולה ללמד 41 תלמידים.

בנימין טמקין: חבר הכנסת אלי דיין, הרשה לי לשאול אותך שאלה.

אלי דיין: תן לי רגע, אני אתן לך לשאול.

אלי דיין: קודם כול תאזין.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טמקין, עם כל הכבוד, אתה לא יכול להפריע עכשיו.

אלי דיין: קודם כול תאזין.

אלי דיין: 41 תלמידים בכיתה – זו קטסטרופה.

אלי דיין: הצעתי חוק – 30 תלמידים בכיתה.

אלי דיין: מה אומר לי שר האוצר?

אלי דיין: – השתגעת?

אלי דיין: זה יעלה 1.8 מיליארד שקל, מה שאתה מציע.

אלי דיין: אמרתי לו: למה?

אלי דיין: הוא אומר לי: צריך בינוי במיליארד בערך, וכו' וכו'.

אלי דיין: עשיתי חישוב ואמרתי לו: תן לי רק 180 מיליון כל שנה, אנחנו נפתור את רוב הבעיות של הצפיפות בכיתה; 180 מיליון כדי להציל עשרות אלפי ילדים שלא יהפכו להיות נוער מנותק ולא יגיעו לחינוך מיוחד ויגיעו להישגים טובים בלימודים.

אלי דיין: הורה טלפן כרגע לתוכנית רדיו ואמר: אני יושב-ראש ועד הורים בחולון, 42-41 תלמידים בכל הכיתות.

אלי דיין: זה בלתי נסבל.

אלי דיין: הרמב"ם, המחנך הדגול שחי במאה ה-12 כותב בהלכות תלמוד תורה בצורה מפורשת: אין לעבור את המספר של 25 תלמידים בכיתה, ואם אתה מוסיף – תביא מורה מסייע.

אלי דיין: נכון, הרי זה בניגוד לכל תורת הפדגוגיה.

אלי דיין: אז אני מדבר רק על שמרטפייה, על יום חינוך ארוך?

אלי דיין: דבר שני, צריך להכשיר את המורים ולהשקיע בהם ולתת אפילו עידוד למורים שילכו למוקדים הקשים בשכונות ובערי פיתוח.

אלי דיין: אני מדבר על יום חינוך ולא על יום לימודים.

אלי דיין: יום חינוך צריך לכלול הכול, גם העשרה בכל המקצועות האחרים וגם עזרה בשיעורי בית.

אלי דיין: יש הרבה תלמידים, "ילדי מפתח" קוראים להם היום, שמגיעים הביתה וההורים אינם, הם עדיין בעבודה.

אלי דיין: אין מי שיסייע להם בשיעורי בית.

אלי דיין: שיעורי עזר הם לא מקבלים; הם מסתובבים ברחובות.

אלי דיין: יש כאלה שאומרים: אני לא רוצה שהבן שלי ילמד עד השעה 16:00 כי אין בכיתות מיזוג-אוויר.

אלי דיין: אני בעד להתחיל במיזוג.

אלי דיין: אבל אם הוא יבוא הביתה, יש לו מיזוג?

אלי דיין: אם הוא יסתובב ברחוב, יש לו מיזוג?

אלי דיין: איזה מין טיעון זה?

אלי דיין: אנחנו מדברים על כל הילדים שבאים הביתה ויש מי שמחכה להם, ויש להם מיזוג בבית ויש להם תנאים?

אלי דיין: על מה מדברים?

אלי דיין: אנשים מנותקים.

אלי דיין: אנחנו מדברים על ילדים שאין להם לאן לחזור, אין מי שיסייע להם בבית.

אלי דיין: ההורים לא יכולים להתמודד עם השיעורים ועם כל הבעיות שיש.

אלי דיין: יש אמהות שעדיין עובדות במפעלי טקסטיל, במפעלי מזון, עד השעה 16:00, עד השעה 17:00.

אלי דיין: על אלה אנחנו מדברים.

אלי דיין: מי שטוב לו בבית, הוא לא זקוק לכלום.

אלי דיין: לכן אני מדבר על רפורמה כוללת של צמצום מספר הילדים בכיתה, שיפור התנאים בבתי-הספר, חיזוק מערכת ההוראה, חיזוק מורים טובים שילכו לערי פיתוח לשכונות ולמוקדים הקשים.

אלי דיין: רבותי, פרופסור אליס שלוי כותבת: הנושא של יום חינוך ארוך – לא יום לימודים ארוך – זה המאבק האמיתי בחינוך האפור.

אלי דיין: זה הנושא שיצמצם את הפערים.

אלי דיין: זה הנושא שיממש את זכותו הבסיסית של כל תלמיד לקבל הזדמנות שווה בחינוך.

אלי דיין: הרי אנחנו יודעים, רבותי חברי הכנסת, שהחינוך הוא האמצעי הבדוק ביותר לצמצום הפערים, למוביליות, להישגים.

אלי דיין: זו השקעה לאומית.

אלי דיין: חבר הכנסת פורז, פרופסור יעקב עמיהוד, שהוא כלכלן, שכותב כל שבוע בעמוד הראשון, הכלכלי, במוסף "הארץ", כותב לי: ברצוני להביע את הערכתי ואת תמיכתי במאבקך.

אלי דיין: תבדקו היטב למה אתם מקצים את המקורות.

אלי דיין: תבדקו בתקציב, בהחלטותיכם בוועדת הכספים, למה אתם מקצים את המקורות.

אלי דיין: יש להפנות כספים ברוחב יד לא לאותם מקורות, אלא לחינוך.

אלי דיין: קראתי את דברי מקהלת העיתונאים נגדך, ואני מקווה שלא תירתע מלעמוד נגדה, משום שדרכך צודקת.

אלי דיין: זה לא פרופסור לחינוך, זה לא פופוליסט, זה לא מישהו שאפשר לזלזל בו, זה פרופסור יעקב עמיהוד, מהפקולטה לניהול בבית-ספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל-אביב, שדואג לתקציב המדינה, ורוצה שהמשק יצמח, ורוצה שפה ישלמו פחות מסים, והוא כותב כל שבוע מאמר.

אלי דיין: כאשר אנחנו תובעים את החינוך, אומרים – זה פופוליזם, זה פריימריס.

אלי דיין: אין ערכים עוד, זה הכול פריימריס.

אלי דיין: אני ביקרתי אצל תלמידים, גם באשקלון, בחינוך העצמאי ובחינוך אחר, שלומדים עד השעה 17:00.

אלי דיין: לא ראיתי אותם עייפים ומותשים.

אלי דיין: אומרים, הילדים יהיו מותשים ועייפים.

אלי דיין: פשוט מטפלים בהם שם טוב.

אלי דיין: למה לא לתת את ההזדמנות הזאת לכל ילדי ישראל?

אלי דיין: למה לא?

אלי דיין: יהדות התורה ואחרים יודעים שהחינוך הוא הדבר החשוב ביותר.

אלי דיין: הם משקיעים בחינוך, והילד לומד שם עד השעה 17:00, אפילו עד השעה 17:30 ועד 18:00.

אלי דיין: כאשר הייתי ראש עיר, גם סייעתי בעניין הזה.

אלי דיין: ידידי חבר הכנסת פורז, דווקא אתה, ששייך לסיעה של שר החינוך, אתן לך נתונים שידהימו אותך.

אלי דיין: באשקלון, העיר הגדולה והיפה, ב-1978, כאשר עבדך הנאמן נבחר לראש עיר, ואתה זוכר את זה היטב, היו 3,000 ילדים שלא למדו בגני טרום-חובה, כי שכר הלימוד היה כמו שכר לימוד באוניברסיטה – מגיל שלוש עד גיל חמש.

אלי דיין: בשבוע הראשון לכהונתי החלטתי, בחודש נובמבר, באמצע שנת הלימודים, שכל הילדים צריכים להיות בגני טרום-חובה.

אלי דיין: שינינו את סדר העדיפויות ועזרנו להורים ופתחנו גני ילדים ובתי-ספר, מועדונים ומתנ"סים ובתי-כנסת.

אלי דיין: גרמנו במהלך השנים לכך, שבמקום 200 סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה, יש למעלה מ-6,300.

אלי דיין: קליטת העלייה הצליחה בגלל החינוך.

אלי דיין: מיזוג הגלויות הצליח בגלל החינוך.

אסתר סלמוביץ: אתה יכול לנמק רק שתי הסתייגויות.

אסתר סלמוביץ: בסיבוב הבא.

אברהם פורז: כל הדיון הזה – בזכותך.

אברהם פורז: אם לא היית עושה את הצרות, לא היו מושכים את החוק, לא היה אפשר להגיש הסתייגויות ולא היה אפשר לדבר.

אסתר סלמוביץ: אף אחד לא גוזל את הסתייגויותיו של חבר הכנסת אלי דיין.

אסתר סלמוביץ: הוא פשוט יכול לנמק רק שתיים.

אלי דיין: אני רוצה לסיים.

אלי דיין: קודם כול, אני איש פשרות, אתם מכירים אותי.

אלי דיין: במשך שנתיים וחצי אני עושה פה את כל הפשרות – מחוק הבשר הטרף עד כל דבר, ובלבד שהקואליציה תעביר את ההחלטות.

גדליה גל: פה מגיעה ההפתעה שלנו.

אלי דיין: איש פשרות אנוכי.

אלי דיין: תאמינו לי, גם בעניין הזה אני איש פשרות.

אלי דיין: אגב, לשבחו של שר האוצר – הוא יודע, אני לא מנהל שום מאבק אישי או זר, או מאבק שנועד לתקוף מישהו.

אלי דיין: אבל אמרתי, גם ליושב-ראש קואליציה יש לפעמים נושא שהוא נלחם עבורו.

אלי דיין: הוא לא בא לכנסת רק כדי לגייס את הרוב.

אלי דיין: הוא רוצה להעביר נושא שהוא מאמין בו, שהוא במצע המפלגה, בהתחייבות שלנו לבוחר.

אלי דיין: ראש הממשלה אמר את זה מעל כל במה, ואנוכי אתו.

אלי דיין: אגב, ראש הממשלה אמר תמיד: אני זוכר שגם אני למדתי עד השעה 17:00, ואני זוכר את התקופה שהייתי ראש ממשלה בעבר והיתה הזנה בבתי-הספר, והיתה העשרה, והיו שיעורי מוסיקה וציור.

אלי דיין: מה אני בא ואומר היום?

אלי דיין: אני פוגע במפלגתי?

אלי דיין: פוגע בקואליציה?

אלי דיין: אני ממוטט את הכול?

אלי דיין: אני כמו אותו תרנגול כפרות, שבחלם חשבו שאם ישחטו אותו בערב יום הכיפורים, כל החטאים ייעלמו.

אלי דיין: לא צריך אפילו ללכת לבית-הכנסת להתוודות על החטאים.

אלי דיין: זה הפתרון?

אלי דיין: אני גם מוכן להקריב את התפקיד.

אלי דיין: אגב, יש לי הצעה לתפקיד חלופי, להיות יושב-ראש ועדת החינוך ולהעביר את החוק.

אלי דיין: גם זה פתרון, אם חברי בורג ייבחר לסוכנות.

אלי דיין: לכן אני בא ואומר: רגע הנעילה.

אלי דיין: אמרו לי: למה הסמכת את עמיר פרץ להביא לך החלטה ותקבל אותה?

אלי דיין: אני יודע שחברי עמיר פרץ אדם רגיש, הוא ניהל לתפארת, גם בסובלנות.

אלי דיין: אמרו לי כל המחנכים, היום דיברתי עם מחנך: טוב עשית שהפקדת את זה בידיו, כי הוא מבין בחינוך והשקיע בחינוך, כי הוא ידע שזה מה שיציל את הילדים, זה מה שישנה את איכות החיים בשדרות.

אלי דיין: אז הוא מבין ורגיש, ויודע שאני איש פשרות.

אלי דיין: אם יביא לי הצעה, אני בטוח שלא אוכל לסרב לה.

אלי דיין: אני סומך עליו בעניין זה.

אלי דיין: עכשיו הוא יושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי, והוא מומחה בפתרון סכסוכים ומשברים.

רן כהן: חסר לשר האוצר אליבי.

אלי דיין: בדיוק.

אלי דיין: אני מסמיך אותו וסומך עליו.

אלי דיין: הוא גם העלה רעיונות שאסור לי לדבר עליהם פה.

אלי דיין: הוא העלה רעיונות חדשים ואמיתיים – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דיין, אתה צריך לסיים.

אלי דיין: – – לא רק על הנושא הטכני – –

אסתר סלמוביץ: בסיבוב הבא.

אלי דיין: – – אלא בכלל, כיצד לתקוף את הבעיה מכל צדדיה.

אלי דיין: אמרתי לו: אדרבה, תחסוך לי הבאת חקיקה, אם תביא את הממשלה לאותו כיוון.

אלי דיין: אגב, זה אפשרי, זה לא ממוטט את התקציב – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דיין, אין לזה סוף.

אלי דיין: – – – ולא להתעקש ולומר שכאילו אני מכניע את הממשלה.

אלי דיין: זה לא נכון.

אלי דיין: אני עוזר לממשלתי, למפלגתי, לקואליציה – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דיין, אני לא מאפשרת את זה עוד.

אלי דיין: צפויים לנו מאבקים קשים בחודשים הקרובים, גם בנושאים כלכליים וחברתיים.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דיין.

אלי דיין: סליחה, גברתי.

אלי דיין: אני עוזר לממשלתי, למפלגתי, כדי שנוכל לבוא ולומר: טיפלנו בדבר החשוב ביותר – בחינוך.

אלי דיין: אני מודה לך מאוד על הסבלנות והסובלנות.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת אלי דיין.

אסתר סלמוביץ: כעת – הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושבת-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת: הצעת חוק המועצות האזוריות (בחירת ראש המועצה) (תיקון), התשנ"ה–1995, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ש' כרם: ועוד הונחה, מטעם ועדת החינוך והתרבות, החלטה בדבר חלוקה של הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 10) (מכללות), התשנ"ה–1995.

ש' כרם: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לסגנית מזכיר הכנסת.

אסתר סלמוביץ: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה כעת את חבר הכנסת שלמה בוחבוט – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת רן כהן.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

בנימין טמקין: כל חברי הכנסת צופים עכשיו בחדשות הטלוויזיה.

אברהם פורז: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אכן הצפייה עכשיו היא צפיית שיא, לדעתי.

אברהם פורז: יש כנראה חמישה אנשים שצופים בנו – האחד הוא אלימלך רם, אשר צריך להעביר את השידור, שלושה צלמים שאין להם ברירה, וכנראה עוד שניים בבקרה.

אברהם פורז: ייתכן מאוד שעל-יד המשדרים יש עוד אחד בפיקוח, ובכך זה נגמר.

אברהם פורז: אבל אני חושב שאנחנו צריכים להתרגל שאנו מדברים אל חברי הכנסת, ולכבודם של חברי הכנסת גם אנשי השמאל צריכים לדבר.

אברהם פורז: ישבתי כאן במשך כשעה וחצי, והיתה לי הזכות הגדולה לשמוע כמה נאומים דמגוגיים פשוט יוצאים מן הכלל.

אברהם פורז: הפתוס, ההתלהבות וההגזמה היו נהדרים.

אברהם פורז: אני רוצה לומר בעניין זה לדוד לוי, ליעקב שמאי ולדב שילנסקי, כי הם פשוט התעלו על עצמם.

אברהם פורז: לשיטתם, עד לפני שנתיים היה כאן גן-עדן.

אברהם פורז: בימי הליכוד היה כאן גן-עדן, אפילו לא ידענו כמה טוב לנו.

אברהם פורז: רק הגיעה הממשלה הזו לפני שנתיים, ומאז – חורבן גמור, חורבן טוטלי, גיהינום ממש, לא השארנו אבן על אבן.

אברהם פורז: לעומת זאת, חבר הכנסת עובדיה עלי נשא נאום אופוזיציוני, אבל ענייני.

אברהם פורז: אני לפעמים מתפעל, עד כמה אנשים יכולים לאבד את חוש המציאות בלהט הרטוריקה, אבל זה כנראה מסוג הדברים שצריך להתרגל לשמוע.

אברהם פורז: יש בתוכנו חברי כנסת, אשר חושבים שאפשר כך: מצד אחד להוריד מסים – ועוד לא שמעתי כאן

אברהם פורז: אף אחד שאומר כי צריך להעלות מסים.

אברהם פורז: מעניין, איזו הסכמה לאומית רחבה, שנטל המס בישראל גבוה מדי, ומייד אדבר על כך, וצריך להוריד מסים.

אברהם פורז: מצד שני, יש קבוצה גדולה של חברי כנסת, שיש להם הצעות בנושאים טובים מאוד, על מה להוציא עוד כסף: על חינוך, על בריאות, על רווחה.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: האם אתה בעד זה שהממשלה תשלם 5.2 מיליארדי ש"ח כהשתתפות במס מעסיקים?

אברהם פורז: אני בעד, וגם אומר מדוע.

מאיר שטרית: אני נגד.

אברהם פורז: יש כאלה המציעים הוצאות שונות.

אברהם פורז: יש גם מי שאומרים שצריך להקטין את הגירעון.

אברהם פורז: באמת, גירעון אינו טוב, כי הוא אחד הגורמים לאינפלציה.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לכם, כי את התזות האלה איני מבין.

אברהם פורז: אם רוצים יותר מקורות, כדי שאפשר יהיה להוציא, אפשר ליצור גירעון או להעלות את המסים.

מאיר שטרית: או להכניס יותר.

אברהם פורז: או לבטל הוצאות בתחומים מסוימים ולהעביר את הכסף לדברים אחרים.

אברהם פורז: אני רוצה לומר את דעתי, מכיוון שגררת אותי, אף שלא התכוונתי לדבר על העניין הזה: כל הסיפור של השתתפות הממשלה בתשלומי המעסיקים אינו אלא איזו שיטה של חישוב מיסוי.

אברהם פורז: באיזה מקום קבעת בחוק, שמעסיקים צריכים לשלם לביטוח הלאומי עבור העובדים.

אברהם פורז: הרי אפשר היה לקבוע חוק האומר, שכל עובד יפריש ממשכורתו לביטוח הלאומי.

אברהם פורז: מה זה מעניין את המעסיק שהעובד רוצה לבטח את עצמו לעת זיקנה?

אברהם פורז: מה זה מעניין את המעסיק שהעובד רוצה שמישהו ישלם עבורו במקרה שתהיה לו תאונה?

בנימין טמקין: יכול להיות שאם הממשלה לא היתה מממנת את זה, המעסיק היה צריך לממן, על מנת שיוכל להעסיק עובדים – – –

אברהם פורז: חבר הכנסת טמקין, אני רוצה לומר לך שהסיפור הוא כזה, באופן חד-משמעי: אם הממשלה מחליטה להקטין את השתתפותה בתשלומי הביטוח הלאומי, זאת אומרת שכל המעסיקים צריכים לשלם יותר לביטוח הלאומי.

אברהם פורז: אם זה היה קורה לאחד מהם, יכול להיות שבגלל המצב בשוק, הוא לא היה יכול להתחרות.

אברהם פורז: אם עלות העבודה עלתה אצלי, אבל היא לא עלתה אצל המתחרה שלי – אם הוא לא יעלה את המחיר, גם אני לא אוכל להעלות מחיר.

אברהם פורז: אבל ברגע שכולם מעלים, ברור שהמעסיקים יגלגלו את העלויות שלהם בישראל על המוצר, ואז תהיה עליית מחירים, דבר שהוא אינפלציוני.

אברהם פורז: כאשר מדובר בשוקי חוץ, כושר התחרות נפגע, כי בשוקי חוץ אי-אפשר לגלגל את ההוצאות.

מאיר שטרית: למה זה לא קרה לפני שהמדינה מימנה את ההשתתפות?

רן כהן: המחיר נקבע על-פי היצע וביקוש, ולא על-פי קוסט-פלוס.

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת, נא לא להפריע.

אברהם פורז: חבר הכנסת רן כהן, אני שואל אותך שאלה פשוטה: זה נכון שהמחיר נקבע על-פי היצע וביקוש, אבל כאשר העלות עולה אצל השכן שלי, ואני צריך להתחרות בו – אני לא יכול להעלות את המחיר.

אברהם פורז: נניח שנאלצתי לשלם במפעל שלי תוספת שכר, והשכן שלי הצליח להשיג עובדים בשכר נמוך, והוא לא מעלה את המחיר.

אברהם פורז: אני חייב לא להעלות את המחיר.

אברהם פורז: אבל ברגע שאצל כל המעסיקים חלה אותה תופעה, הקו עולה והמחיר יגולגל למוצר.

מאיר שטרית: אבל כאן השכר שווה.

רן כהן: – – –

אברהם פורז: חבר הכנסת רן כהן, אשאל אותך שאלה: נניח שמעלים מחר את המע"מ ב-1%, ב-2% או ב-3%, האם המחירים יעלו או לא? הרי המחיר לצרכן כולל את המע"מ?

אברהם פורז: מה זה מעניין את הצרכן אם יש או אין מע"מ?

אברהם פורז: המחירים כן יעלו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת פורז, יתר חלקי השכר שווים בין המעסיקים?

אברהם פורז: כאשר מעלים לכל המעסיקים ביחד, המחיר מתגלגל אל הצרכן.

אברהם פורז: בואו, עזבו את זה, יש לי ויכוח אתכם.

אברהם פורז: תאמינו לי, שאם זה היה כל כך קל, זה לא היה כל כך קשה.

מאיר שטרית: מה קרה לפני שהממשלה השתתפה?

אברהם פורז: מה יותר פשוט לכאורה מאשר לקחת כמה מיליארדים מהשתתפות הממשלה בתשלומי המעסיקים ולתת אותם לשכר.

אברהם פורז: זה לא כואב לאיש כביכול.

אברהם פורז: זה הכי יפה.

אברהם פורז: אתם חושבים ששר האוצר לא יודע את זה?

אברהם פורז: ראשי האקדמיה לא יודעים את זה?

אברהם פורז: אני רוצה לדבר על נושא נטל המס:

אברהם פורז: אם נקבל, חלילה, את הצעתכם להקטנת השתתפות הממשלה בהוצאות המעסיקים, עוד נעלה את השיעור.

אברהם פורז: הגענו בישראל למצב שנטל המס מתוך התל"ג הוא 41%, לעומת מצב של כ-38% לפני שלוש שנים.

אברהם פורז: נטל המס בארצות-הברית וביפן הוא 31% מהתל"ג.

אברהם פורז: ברוב מדינות אירופה נטל המס נע בין 35% ל-37%, אבל בשום פנים ואופן, לדעתי, אסור לנו בישראל לעבור את ה-38%.

אברהם פורז: אילו יישמנו את זה בשנה הנוכחית, היינו צריכים לקצץ בהוצאות המדינה משהו כמו 5 מיליארדי שקל נוספים.

בנימין טמקין: אז למה אנו צומחים מהר יותר מאחרים?

אברהם פורז: אני רוצה להגיד לך למה אנו צומחים יותר מהר: משום שאצלנו היתה עלייה מאוד מסיבית.

אברהם פורז: חלק מהגויים לא מבינים שהגירה לפעמים היא תופעה חיובית.

מאיר שטרית: הגירה מעלה את התל"ג.

אברהם פורז: אנחנו גם לא קיבלנו נוסח הגירה שקיים בחלק מהמדינות, של פליטים ברמת השכלה מאוד נמוכה.

אברהם פורז: התמזל מזלנו בשנים האחרונות וקלטנו עלייה מחבר העמים, אנשים בעלי השכלה גבוהה.

אברהם פורז: הם תרמו לגידול בתל"ג.

אברהם פורז: לכן, בסך הכול קליטת העלייה היא דבר חיובי.

בנימין טמקין: לא רק הגויים לא יודעים, יש גם כמה ישראלים שלא יודעים.

אברהם פורז: אנחנו לא הבאנו לפה אנשים נבערים מדעת, שהמדינה צריכה להשקיע בהשכלתם.

אברהם פורז: אגב, זה דבר נכון, ברית-המועצות השקיעה בשעתה בחינוך הרבה כסף.

אברהם פורז: היא לא השקיעה בדברים אחרים.

אברהם פורז: אנחנו קיבלנו אותם מבושלים ומוכנים, אחרי שהכלכלה הסובייטית הכינה אותם להיות מהנדסים, כלכלנים ואנשי מקצוע בתחומים אחרים.

אברהם פורז: מבחינה זו, בהחלט נהנינו מעלייה טובה.

אברהם פורז: אבל, אם לא נוריד את אחוז המסים בתל"ג, נעשה דבר גרוע.

אברהם פורז: למה אני כועס על חבר הכנסת אלי דיין?

אברהם פורז: זה לא נכון שחבר הכנסת אלי דיין הצליח למקד את תשומת הלב בחינוך.

אברהם פורז: אני מודה שיש ויכוח אם זה טוב שיהיה יום חינוך ארוך או זה לא טוב.

אברהם פורז: ברור שכשיש פחות תלמידים בכיתה זה בוודאי טוב, איש לא יחלוק על כך.

אברהם פורז: ברור לגמרי שאם יש לימודי העשרה זה טוב, איש לא יחלוק על כך.

אברהם פורז: ברור לגמרי שמדינה חמה כמו שלנו, לפחות בחודשים יוני-יולי שורר חום אימים בכיתות, קשה להתרכז וטוב שיהיו מזגנים.

אברהם פורז: לזה כל אחד יוכל להסכים.

אברהם פורז: ברור לגמרי שבכל כיתה, ואפילו כיתה בתל-אביב, שלא לדבר על ירושלים הקפואה או על צפת, בחודשי החורף, לרבות בחודש זה, מי שנמצא בכיתה בלי חימום – קשה לו להתרכז.

אברהם פורז: זה ברור.

אברהם פורז: מה העוול הגדול שעשה חבר הכנסת אלי דיין לממשלה הזאת?

אברהם פורז: הוא עשה עוול, משום שהוא מציע את חצי הכוס הריקה, במקום להראות את ההישגים בחינוך.

אברהם פורז: הממשלה הזו השקיעה בחינוך יותר מממשלות קודמות.

אברהם פורז: היא החזירה את השעות שהליכוד הוריד.

אברהם פורז: לכאורה, נתפס בציבור כאילו רק חבר הכנסת אלי דיין רוצה להציל את החינוך וכל האחרים נגד.

אברהם פורז: זאת התמונה שמצטיירת, והיא לגמרי עקומה.

אברהם פורז: אני רוצה לומר, שלממשלה הזאת יש באמת הישגים, אבל צריך כמובן לזכור שהמשאבים מוגבלים.

אברהם פורז: כשרוצים להשקיע יותר בחינוך, רוצים במקביל להשקיע בכבישים ורוצים להשקיע בדברים חשובים אחרים, אין אפשרות לספק את כל הדרישות.

אברהם פורז: הציעו לחבר הכנסת אלי דיין כמה פתרונות סבירים דיים.

אברהם פורז: אני מאוד מקווה, שהנאום ששמענו היום, וגם מה ששמענו מחבר הכנסת עמיר פרץ – זו תחילת הדרך לקראת יסוד יותר רציונלי ביחסים שבין חבר הכנסת אלי דיין לבין כל הקואליציה, ומחר הוא לא יעלה להצבעה את ההסתייגות שלו, אלא נסכים כולנו, ועל זה אין מחלוקת, שאנחנו רוצים להשקיע יותר בחינוך.

אברהם פורז: כולנו רוצים להשקיע יותר בחינוך.

אברהם פורז: יש מחלוקת האם צריך להשקיע במיזוג אוויר קודם, בהורדת הצפיפות בכיתות קודם, במחשוב קודם או בשכר המורים קודם.

אברהם פורז: את זה כולנו מוכנים לבדוק.

אברהם פורז: אני רוצה לומר דבר נוסף, שאסור לשכוח אותו.

אברהם פורז: חרף ההגירה הגדולה שהיתה אלינו, אצלנו קוראים לה עלייה, יש ירידה גדולה באבטלה, וזו תופעה מאוד מאוד חשובה, משום שמדינות רבות במערב מתלבטות בבעיות קשות של אבטלה, ואצלנו האבטלה ירדה.

אברהם פורז: ולסיכום – מלה אחרונה.

אברהם פורז: שמעתי את הביקורת הגדולה של הליכוד, אבל צריך לזכור, שהמדינה הזאת מוציאה הוצאות גדולות להגנת התנחלויות שאין להן שום הצדקה זולת איזו אידיאולוגיה, לדעתי חסרת ביסוס.

אברהם פורז: אני לא אביא פה את החשבון, אבל אפשר לעשות אותו, כמה עולה להחזיק את הרובע היהודי בלב חברון, איזה כוחות הצבא צריך להקדיש, מה ההגנה שצריך לתת שם, וכמה עולה לנו סיפור נצרים.

אברהם פורז: אני לא רוצה לדבר על דברים אחרים.

אברהם פורז: אני לא חושב שזה הזמן לפתוח את כל הסיפור של מפעל ההתנחלות, אבל כאשר אנחנו מדברים על נושא כלכלי וכספי, עלינו לזכור, שחלק מההיאחזויות האלה בלבה של אוכלוסייה ערבית מאוד עוינת מחייבות ריתוק של כוחות צבא גדולים מאוד, לרבות אנשי מילואים שהיום שכרם בא מקופת משרד הביטחון.

אברהם פורז: פה יש עלות שיכולנו לחסוך אותה בקלות.

אברהם פורז: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם פורז.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת רן כהן.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת דוד צוקר.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לומר תודה – חרף כעס מסוים שיש לי על אלי דיין כמי שמנהל את הקואליציה וכמי שדואג באמת לממשלה הזאת – על ההזדמנות להעלות את הנושא הזה על הפרק, לעסוק ולהעמיק בו.

רן כהן: אני מאוד מקווה שלא נדון בו באופן שטחי.

רן כהן: אני רק רוצה לומר, שאם התוצאה תהיה תוצאה טכנית, של הוספת עוד שעת לימוד, הארכת יום הלימודים לשעה 15:00 או ל-16:00, לעניות דעתי נחטיא את המטרה החטאה גדולה עד מאוד.

רן כהן: בעיית החינוך איננה מתמצית אך ורק במספר שעות הלימוד.

רן כהן: יש מרכיבים רבים, שבראשם איכות המורים, רמת ההוראה שלהם, מצב הכיתות, מצב בתי-הספר, הימצאות מזגני אוויר בכיתות, מספר התלמידים בכיתה; רק ראייה אינטגרטיבית כזאת יכולה אכן להוליך לקידום מערך החינוך כפי שהוא נעשה בשנים הללו בהנהגתם של שולמית אלוני ואמנון רובינשטיין.

רן כהן: לכן אני רוצה לומר, בכל הרצינות – אם כתוצאה מכל העימות הזה תצא חבילת הישגים נוספת למערכת החינוך, אני אשמח מאוד.

רן כהן: אם תצא מזה תוספת תקציב טכנית ליום לימודים ארוך, אני חושב ששכרנו יצא בהפסדו.

רן כהן: זה עניין אחד.

רן כהן: העניין השני, ואני מאוד שמח שיש לי הזדמנות לומר זאת.

רן כהן: לממשלה הזאת יש הישגים אדירים, דווקא בתחומים החברתיים, נוסף על הפריצה האדירה בתהליך השלום.

רן כהן: ההישגים הם הישגים שלא ניתן להעלות אותם על הדעת טרם הקמת הממשלה – יצירת 350,000 מקומות עבודה חדשים, גידול בתעסוקה, עלייה ברמת החיים, צמיחה של 7% במשק.

רן כהן: רבותי, רק עם צמיחת המשק אפשר לחלק יותר.

רן כהן: הרי כולם אומרים: הב, הב; לחלק יותר, אבל מאין?

רן כהן: – מצמיחת המשק.

רן כהן: הגידול המדהים בחינוך, גידול שהתחלנו בו בתקציב, של 6.5 מיליארדי שקל בשנת 1992, ועלינו ל-15 מיליארד שקל בשנת 1995.

רן כהן: את הכבישים הכול רואים, כל הארץ רואה היום בנייה של כבישים ומחלפים.

רן כהן: אחת מנקודות הפאר זו קליטת העלייה.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, שמה שהפיל את הממשלה הקודמת התבטא בירידת מספר העולים מדי שנה – משום שב-1989 עלו 200,000, ב-1990 ירד מספר העולים ל-150,000, וב-1991 הוא ירד ל-70,000, לא משום שלא היו עולים בפוטנציה, אלא שמשום שמכאן שידרו לעולים הפוטנציאלים: אל תעלו כי אין לכם מקום.

רן כהן: העובדה שיש היום האצה וגידול במספר העולים מדי חודש היא תעודת כבוד לחברה ולמשק בישראל.

רן כהן: אני מוכרח לומר, שבצד כל הפאר הזה, עדיין בתוך התקציב הזה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, יש נפחים מדהימים של תקציבים שאין להם שום הצדקה.

רן כהן: פזרנות כמו מגרש של מעסיקים, כך זה נראה.

רן כהן: מדינת ישראל הוציאה בתשע שנים כ-35 מיליארד שקל על הפחתת עלות העבודה בלי סיבה, בלי נימוק, בלי הסבר, בלי כל חקירה ובדיקה, מסיבה אחת בלבד – בגלל הלובי והעוצמה של המעסיקים על הממשלות, גם על הממשלה הזאת.

מאיר שטרית: גם הקודמת.

רן כהן: אני אומר: על הקודמת וגם על זאת.

רן כהן: זה תשע שנים רצופות.

רן כהן: אבל, עם כל הכבוד, אני רוצה לומר, שלאחר כל 35 המיליארד שניתנים לכך, לבוא היום עם הפחתת מס מקביל למעסיקים, 1.95%, כמעט 2% – זו כבר עזות מצח.

מאיר שטרית: כמה כסף זה?

רן כהן: 2 מיליארדי שקל בברוטו.

רן כהן: ואז אין לחינוך, אין לגמלאים, ולקליטה צריך לקצץ 30 מיליון שקל, ושר האוצר בא עם קיצוץ של 720 מיליון שקל.

רן כהן: ואני אומר לכם: זה לא יהיה, זה לא יעבור כך.

רן כהן: אם מקלים את נטל המסים, אז לא יקלו רק על המעסיקים, נקל גם על המעסיקים וגם על העובדים.

רן כהן: לא יהיה מצב שהעובד ישלם ביטוח לאומי מלא והמעסיק שלו ישלם ביטוח לאומי הולך ופוחת.

רן כהן: זה לא הגיוני, זה לא נורמלי, זה מטורף.

רן כהן: אז יש נטל מס, ודאי שיש נטל מס, אבל נטל המס הוא על השכירים, בעיקר על שכבות הביניים, ויותר גבוה.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, מאחר שקודם לכן דיבר כאן חבר הכנסת אסעד אסעד, והוא תקף את התקציבים בעקבות הדברים שהוא שמע מחבר הכנסת סאלח טריף, שאני לצערי לא שמעתי אותם; הוא תקף את הממשלה, איך חבר הכנסת אסעד אסעד כאילו מפזר מספרים דמיוניים – – –

סאלח טריף: – – –

בנימין טמקין: לא חבר הכנסת אסעד אסעד, אלא איך כביכול חבר הכנסת סאלח טריף מפזר מספרים.

רן כהן: אמרתי: איך חבר הכנסת סאלח טריף כביכול מפזר נתונים לא נכונים.

רן כהן: הנה אני רוצה לתקן, ואשמח אם הדברים יהיו תואמים לדברים שאמר כאן חבר הכנסת סאלח טריף.

רן כהן: אני קורא ממה שהזדמן לי כאשר הגעתי למליאה.

רן כהן: ובכן, במהלך השנתיים האחרונות נוספו 135 תקנים של עובדים סוציאליים במגזר הערבי והדרוזי.

רן כהן: ובשנה הבאה ייתוספו עוד.

רן כהן: השתתפות המדינה בתקציב הרשות למלחמה בסמים, וזה נוגע לכל הציבור, ובציבור הערבי במיוחד, אולי לא בציבור הדרוזי, עלתה מ-12 מיליון שקל ל-27 מיליון שקל, כמעט 28 מיליון שקל.

רן כהן: קצבאות הילדים, וזה נוגע מאוד לציבור הדרוזי והערבי, משולמות על-ידי הממשלה הזאת, ומדובר בסכומי עתק, המסתכמים במאות מיליוני שקלים שהממשלות הקודמות גזלו מהילדים, בעיקר מבני המיעוטים.

רן כהן: שיקום השכונות – לי, עבדכם הנאמן, היתה הזכות, בפעם הראשונה בהיסטוריה, להכניס לפרויקט זה יישובים לא-יהודיים, בהם יישובים דרוזיים וערביים.

רן כהן: ועל הכול אני מוכרח לומר, שתקציב הפיתוח גדל מ-156 מיליון ל-401 מיליון, וכל זה במהלך שנתיים.

רן כהן: המענק לרשויות המקומיות גדל מ-31 מיליון שקל ל-457 מיליון שקל, ובשנה הבאה הוא יגדל עוד ב-60 מיליון.

רן כהן: תקציב הפיתוח במגזר הדרוזי בלבד עלה מ-45 מיליון ל-78 מיליון, ועוד כהנה וכהנה.

סאלח טריף: 250 מיליונים.

סאלח טריף: מה אתה מדבר?

רן כהן: לא, לא.

רן כהן: אתה מדבר על התקציב השוטף.

רן כהן: אני דיברתי רק על תקציב הפיתוח.

רן כהן: בכול יש תוספות בסכומים ענקיים.

רן כהן: נכון, עדיין יש קיפוח, עדיין יש פיגור, עדיין יש צורך באפליה מתקנת במגזר הדרוזי והערבי, כדי לסגור פער של 45 שנה, של עוול וקיפוח.

רן כהן: אבל לומר שאין, זו ממש – תסלחו לי – עזות מצח.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לסיים בשני משפטים.

רן כהן: בימים אלה אי-אפשר שלא להתייחס לדברים האלה, ואמרתי אותם לראש הממשלה ובוועדת החוץ והביטחון של הכנסת – לא יהיה מצב שבו במקביל לתהליך השלום ייבנו התנחלויות.

רן כהן: הממשלה הזאת אמרה כשקמה: אני משנה סדרי עדיפויות, ולא רק מהבחינה הכלכלית, בהעברת תקציבים מהתנחלויות לכבישים, לחינוך, לרווחה ולתעסוקה; היה לה ברור, שעם המשך בניית ההתנחלויות לא יהיה תהליך שלום.

רן כהן: וראה זה פלא.

רן כהן: שנתיים התהלכו המתנחלים ממש בוכים וטוענים שמייבשים אותם, אבל בחודשים האחרונים אני רואה אותם משום-מה או שותקים או שמחים, ואני התחלתי להיות מודאג.

רן כהן: ולדאגה שלי יש כנראה בסיס, משום שמתגלה כי לאחרונה לאט לאט עוד ועוד תקציבים מופנים לבניית ההתנחלויות, עם התקרבות תהליך השלום.

רן כהן: ואני רוצה לומר חד-משמעית, שהיחידים ששמחים על התהליך הזה של בנייה בהתנחלויות הם ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי", כי הם יודעים שזה ירסק את תהליך השלום, וגם המתנחלים והליכוד.

רן כהן: אלה הם השמחים על המשך הבנייה של ההתנחלויות, כי זה יגמור לא רק את תהליך השלום, אלא גם את הממשלה הזאת.

רן כהן: לכן, אני מאוד מקווה שכבר ביום ראשון תתעשת הממשלה ותחזור לתהליך השלום ולא לתהליך ההתנחלויות.

רן כהן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רן כהן.

מאיר שטרית: אפשר לשאול שאלה?

אסתר סלמוביץ: זמנו כבר תם.

רן כהן: יש לי עוד דקה.

אסתר סלמוביץ: לא.

אסתר סלמוביץ: זמנך תם כבר לפני שלוש דקות.

רן כהן: אז רק ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

אסתר סלמוביץ: לא.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה כעת את חבר הכנסת חיים אורון – איננו נוכח; חבר הכנסת דוד צוקר – איננו נוכח; חברת הכנסת נעמי חזן – איננה נוכחת; חבר הכנסת אלי גולדשמידט – איננו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בנימין טמקין, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור; אחריה – חבר הכנסת סאלח טריף; אחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

בנימין טמקין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת גדליה גל יושב-ראש ועדת הכספים, אני רוצה לדבר אתך על כלכלה פוליטית.

בנימין טמקין: מדינת ישראל, ממשלת ישראל וכנסת ישראל עשו דבר גדול, באמת גדול, במונחים של מה שקורה היום בעולם, ובעולם המערבי בפרט.

בנימין טמקין: אני לא מדבר על ההישגים הכלכליים ועל כל יתר הדברים שכבר דיברנו עליהם, אליהם אחזור עוד מעט.

בנימין טמקין: אני מדבר על העברת חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

בנימין טמקין: בארצות-הברית ניסו כוחות פוליטיים חשובים יותר, לרבות נשיא ארצות-הברית ואשתו, להעביר חוק ביטוח בריאות ממלכתי, כשהמטרה היתה בעצם להבטיח לכל תושב בארצות-הברית ביטוח בריאות ממלכתי, כדי שיהיה ביטחון שלכל אזרח יש מינימום סביר של טיפול רפואי בכל מצב.

בנימין טמקין: והם נכשלו.

בנימין טמקין: הרבה מדינות בעולם לא הצליחו להתמודד עם השאלה איך נותנים ביטחון בריאותי לכל האוכלוסייה.

בנימין טמקין: אנחנו הצלחנו להעביר חוק כזה במדינת ישראל.

בנימין טמקין: ליד חוק זה יש מערכת מיסוי.

בנימין טמקין: ואחרי שהצלחנו להגיע להישג עצום בעניין זה, התחלנו פתאום לשמוע תלונות על כך שחלק מהאוכלוסייה, מעמד הביניים, יצטרך לשלם יותר מס ויצטרך לממן את מס הבריאות.

בנימין טמקין: אני רוצה לומר למי שעדיין שומע, שכאשר אתה בא לממן את הבריאות של אוכלוסייה שאין לה כסף לשלם מס בריאות – ובמדינת ישראל היו עשרות אלפי אנשים, מהקבוצות החלשות יותר, שלא יכלו לשלם מס בריאות ולא היו מבוטחים – בא החוק הזה ובין היתר מטיל על חלקים אחרים של האוכלוסייה, למשל עלינו, על אלה מאתנו שהאשה שלהם עובדת, תשלום יותר גבוה.

בנימין טמקין: ויש חלק של האוכלוסייה שישלם פחות.

בנימין טמקין: אין שום ספק, שכאשר אתה בא לממן תשלומים של קבוצת אוכלוסייה חלשה, מישהו צריך לממן את זה.

בנימין טמקין: יש כמה אפשרויות: או שמעמד הביניים מממן את זה; או שהממשלה מממנת את זה מהמסים של כלל האוכלוסייה; או שהמעסיקים, האנשים היותר עשירים באוכלוסייה, הם אלה שמממנים.

בנימין טמקין: אין שום ספק, שבמקרה של מדינת ישראל, אם אנחנו לא רוצים גירעון יותר גדול, ואנחנו לא רוצים גירעון יותר גדול, ואם לא רוצים שהממשלה, על-ידי גירעון יותר גדול, בסופו של דבר תיצור אינפלציה – מישהו צריך לממן את זה.

בנימין טמקין: אין לי ספק בכך שגם המעסיקים צריכים להשתתף במימון הזה.

בנימין טמקין: והממשלה עשתה טעות בכך שלא הטילה גם על המעסיקים חלק מהמימון הכולל הזה ובחרה בקיצוץ דווקא בהוצאות הרווחה.

בנימין טמקין: אבל אחרי שאני מבקר את הממשלה על כך, ואני חושב שהממשלה צריכה לבדוק מחדש את העניין הזה של מימון המעסיקים, אני חושב שהציבור צריך להתמודד עם הדמגוגיה הקשה, הזולה, ששמענו – ואנחנו שומעים כל ערב, כל לילה – מצד האופוזיציה, כאשר זו באה לבקר את הממשלה.

בנימין טמקין: אני רוצה לומר, שיש מעט מדינות בעולם, בעצם אין מדינה בעולם המערבי שיש לה רמת הצמיחה שהיתה בשנתיים האחרונות למדינת ישראל.

בנימין טמקין: אי-אפשר להתווכח על הנתון הזה.

בנימין טמקין: אין מדינה בעולם המערבי שהצליחה להוריד כמעט בחצי את רמת האבטלה, תוך כדי קליטת עשרות אלפי עולים – באותו זמן.

בנימין טמקין: אין ממשלה כזאת בעולם.

בנימין טמקין: אין ממשלה בעולם שהכפילה בשנתיים את תקציב החינוך.

בנימין טמקין: ואני מצטער יותר מכול על הדימוי שיצר המאבק של חבר הכנסת אלי דיין, כאילו הוא דואג לחינוך במקום אנשים אחרים, שכל המאמץ שלהם היה לשפר את מצב החינוך, כמו שולמית אלוני, כמו אמנון רובינשטיין, ובכלל כמו הממשלה כולה.

בנימין טמקין: נעשתה מהפכה בחינוך, כזו שלא היתה מעולם.

בנימין טמקין: וכאשר אני שומע את דוברי הליכוד, שרק קיצצו בחינוך, שרק צופפו את הכיתות, שרק קיצצו בשעות לימוד – אנשים אלה באים לבקר אותה ממשלה שעשתה מהפכה בחינוך, כזו שלא היתה בשום מדינה מערבית בעשרות השנים האחרונות.

בנימין טמקין: מדובר על ממשלה שעשתה מהפכה של ממש בתשתיות, בכבישים, בתשתית תעשייתית, כפי שאין בשום מדינה מערבית אחרת.

בנימין טמקין: מדובר על ממשלה שהצליחה להעביר כמה חוקים שמגבירים את השוויון במדינת ישראל, כפי שלא עשתה שום ממשלה אחרת, לרבות כל הדמגוגים האלה שדיברו, לרבות שרי חוץ לשעבר, שמדברים על שוויון חברתי והיו חברים בממשלה שהעמיקה את הפער החברתי כל זמן שהם היו בשלטון.

בנימין טמקין: הממשלה הזאת החזירה את הקצבה לילד הראשון והשני.

בנימין טמקין: הממשלה הזאת החזירה והתחילה לקדם את השוויון בין האזרחים הערבים לבין האזרחים היהודים במדינת ישראל, גם בעניין קצבאות ילדים, גם בעניין השקעות בתשתית.

בנימין טמקין: חברי, חבר הכנסת רן כהן כבר דיבר על עניין ההשקעה בסקטור הערבי והדרוזי.

בנימין טמקין: וחבר הכנסת סאלח טריף, גם אתה יודע את זה יפה מאוד, יכול להיות שגם דיברת על זה קודם.

בנימין טמקין: אבל אני רוצה להזכיר מספר.

בנימין טמקין: בזמן ממשלת הליכוד, ב-1991 ובהתחלת 1992, מה היתה ההשקעה בביוב במדינת ישראל?

בנימין טמקין: ואנחנו יודעים בדיוק באילו כפרים ובאילו מקומות מערכת הביוב נמצאת במצב קשה ביותר, שמשפיע על בריאותם של האנשים שחיים שם.

בנימין טמקין: ובכן, בזמן ממשלת הליכוד, באותן שנים היתה ההשקעה בביוב אולי 9 מיליוני שקלים.

בנימין טמקין: אנחנו מדברים על ממשלה שמשקיעה השנה 450 או 500 מיליון שקלים בביוב.

בנימין טמקין: על מה אנחנו מדברים?

בנימין טמקין: הם מספרים סיפורים כאילו אנשים לא זוכרים מה היה פה לפני שנתיים, מה היה בתשתיות, מה היה במערכת החינוך.

בנימין טמקין: אנשים גם זוכרים את הסבסוד המסיבי בשטחים, שהביא אנשים לחיות בהתנחלויות לא מתוך בחירה אידיאולוגית, אלא מתוך כך שהממשלה עשתה הכול כדי להקל ולהוזיל ולסבסד אותם אזורים כדי לבנות מכשולים בתהליך השלום.

בנימין טמקין: הם מדברים על זוגות צעירים ועל אנשים צעירים.

בנימין טמקין: איזו ממשלה העבירה את חוק חיילים משוחררים אם לא הממשלה הזאת?

בנימין טמקין: על מה אנחנו מדברים?

בנימין טמקין: אנחנו מדברים על ממשלה שקולטת עולים, ובאופן מוצלח ביותר בהשוואה לכל מעשה ולכל תקדים בעבר.

בנימין טמקין: אנחנו מדברים על ממשלה שהקטינה את שיעור האבטלה בקרב העולים מ-30% לפחות מ-12%.

בנימין טמקין: איפה יש דוגמה כזאת בעולם?

בנימין טמקין: אנחנו מדברים על ממשלה שבפעם הראשונה במשך שנים ארוכות – אומנם היא לא הורידה את רמת העוני, רמת העוני עלתה, אבל היא עלתה פחות מאשר בכל שנה בעבר.

בנימין טמקין: סוף סוף התחלנו תהליך של הפיכת המגמה בנושא העוני.

בנימין טמקין: ואני רוצה לספר לכם, שבקרב העולים היתה ממש ירידה במספר העניים, דבר שלא קרה אף באחת מהשנים שבהן היה הליכוד בשלטון.

בנימין טמקין: אנחנו מדברים על ממשלה שבאמת שינתה את סדר העדיפויות הלאומי.

בנימין טמקין: אני מאוד מקווה שהסימנים האחרונים, המדאיגים ביותר, כאילו הממשלה הזאת הולכת להגביר ולהרחיב את ההתנחלויות בשטחים הכבושים, שהממשלה הזאת תוכיח שהשמועות האלה והדיבורים האלה אין להם בסיס, והכספים של אזרחי ישראל יושקעו בחינוך בתוך מדינת ישראל, בתשתית בתוך מדינת ישראל, בתעשייה בתוך מדינת ישראל, בכבישים בתוך מדינת ישראל.

בנימין טמקין: כי אנחנו נישאר במדינת ישראל, מדינת ישראל החיה בשלום עם כל שכנותיה, החיה בשלום עם הפלשתינים, החיה בשלום עם סביבתה, הפותחת עידן חדש של יחסים עם כל העולם, מדינה נורמלית, מתפתחת, גדלה ומציעה לאזרחיה איכות חיים.

בנימין טמקין: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת בנימין טמקין.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חברת הכנסת ענת מאור – אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת סאלח טריף.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

סאלח טריף: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, למען האמת אני עולה לדוכן לאחר ששמעתי, וגם אתמול כשהייתי יושב-ראש שמעתי את חברי בספסלים האלה, ואני פשוט נחרד.

סאלח טריף: אתה שומע אותם כל הזמן – דמגוגיה מעולם אחר.

סאלח טריף: חושבים שהציבור אידיוט, לא מבין.

סאלח טריף: עומד כאן חבר הכנסת ויינשטיין ומדבר כאילו הכול מתדרדר, הכול מתמוטט.

סאלח טריף: איפה הוא חי?

סאלח טריף: באיזו מדינה?

סאלח טריף: מה קרה?

סאלח טריף: הוא שוכח מה שיש.

סאלח טריף: ואתה לא מבין את זה.

סאלח טריף: ועולה לכאן חבר הכנסת שמאי; הוא לא לוקח אוויר, הוא מדבר ברצף, ואתה פשוט לא יכול להבין.

סאלח טריף: והוא מתאר משהו מעולם אחר, כמו מה שקרה ביפן, חס וחלילה, כאילו התרחשה איזו רעידת אדמה קשה.

סאלח טריף: ואתה שואל: האם כל מה שיש לחברי הכנסת שמאי ומיכאל איתן וחברינו הטובים בספסלים האלה, חבר הכנסת תיכון, זה לצטט את מה שאמר שר אחד על חברו?

סאלח טריף: האם זה באמת מה שיש לליכוד לומר?

דן תיכון: אני לא ציטטתי.

סאלח טריף: אני לא דיברתי עליך.

סאלח טריף: אתה יודע שיש לי הערכה רבה אליך, ואתה אומר דברים לעניין.

סאלח טריף: אני רוצה לשמוע את האופוזיציה, ואני אומר את זה בפעם המי-יודע-כמה, שיגידו דברים לעניין, מה דעתם על הקיצוץ בתקציב, האם הוא בסדר, האם הוא יתרום לבלימת האינפלציה, האם הוא יגרום להפחתת הריבית במשק, האם הוא יוריד מהבזבוזים שיש אולי במשרדים.

סאלח טריף: ויש מה לחסוך.

סאלח טריף: אלה השאלות הנוקבות, שאנחנו, אופוזיציה וקואליציה כאחת, צריכים לשאול את ראשי המשק, את שר האוצר, את הממשלה, אבל לא סתם לעמוד כאן מול המסך, אל מול פני האומה, ולדבר דמגוגיה, שטויות במיץ עגבניות.

סאלח טריף: תאמין לי, חבר הכנסת רן כהן, אתה פשוט משתעמם, אלה אותם דברים.

סאלח טריף: אין דבר כזה שחבר הכנסת שילנסקי או חבר הכנסת מיקי איתן לא יגיעו לקיבוצים באיזה שלב; אין.

סאלח טריף: אתה מדבר על ג'מאיקה, הוא מדבר על הקיבוצים.

סאלח טריף: כל נושא הוא קושר לקיבוצים.

סאלח טריף: מסכנים, הם עוד לא קיבלו אגורה.

סאלח טריף: תחכו עד שניתן להם, תהיה לכם הזדמנות להגיד כל מה שיש.

סאלח טריף: חכו.

דן תיכון: הם כבר קיבלו 11 מיליארד.

רן כהן: הם קיבלו מממשלת הליכוד.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת תיכון: הגדולה שלנו, חבר הכנסת תיכון, היא שאנחנו רואים שיש בעיות ויש דברים שהם לא בסדר בממשלה, וזה טבעי, ואנחנו גם מבקרים את עצמנו.

סאלח טריף: אבל, למען השם, השמיעו גם ביקורת בונה, השמיעו איזו ביקורת עניינית, לא דמגוגיה זולה.

סאלח טריף: שמעתי גם מה אמר חברי חבר הכנסת אסעד אסעד על הנתונים, כאילו אני המצאתי אותם.

סאלח טריף: הרי העדה כולה יודעת מה יש, לא רק אני.

סאלח טריף: זה בא במאבק, זה בא בדרך לא קלה, אבל זה קיים, זה ישנו, זה הושג.

סאלח טריף: אנחנו לא ממציאים את הדברים.

סאלח טריף: ואני רוצה לומר לכל אלה שמלעיטים אותנו בדברים, אני רוצה לספר גם לך, חבר הכנסת בני טמקין, על הגליל.

סאלח טריף: אני בא מהגליל, יש שם תושבים שבוודאי שומעים אותי, חבר הכנסת איתן, והם יודעים שאני לא מספר סיפורים.

סאלח טריף: הם יודעים שכביש ואדי-מילק נחנך אתמול – ארבעה מסלולים; הם יודעים שעובדים על כביש עכו–כרמיאל בקצב מהיר, ו-90% מהעבודה נגמרו; גם בדרך שחבר הכנסת אסעד נוסע בה לבית-ג'ן.

סאלח טריף: והם יודעים שאין צומת שאינו מואר.

סאלח טריף: אתה נוסע לפעמים בלילה ואתה לא רואה צמתים שאינם מוארים במדינה?

סאלח טריף: זה נוצר מהאוויר?

סאלח טריף: מישהו הנחית את זה מהירח ופתאום הכול בסדר?

מיכאל איתן: חבר הכנסת טריף – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת מיקי איתן, אתה יודע מה היה אחוז האבטלה בנצרת-עילית?

סאלח טריף: אתה יודע איזה מצב נורא היה אצל חברנו ראש עיריית – – –

מיכאל איתן: תגיד לי, אבל למה אני נוסע שעתיים לכנסת?

מיכאל איתן: קודם נסעתי שעה.

מיכאל איתן: מה קורה?

סאלח טריף: אני אסביר לך מה קורה, ואל תבזבז את זמני.

סאלח טריף: הרי אתה יודע שכל שנה נוספים במדינה כ-120,000 כלי רכב חדשים, אתה יודע את זה.

סאלח טריף: אתה יודע גם שיצאו כמיליון ישראלים לחוץ-לארץ, וכל אחד בזבז בדיוטי-פרי 700 דולר, אתה יודע את זה.

סאלח טריף: ואחר כך אתם אומרים: איזה מצב כלכלי קשה, איזה מצב נורא.

גדעון שגיא: היו שיפורים בכבישים לירושלים, אף אחד מהם לא נסע – – –

סאלח טריף: הוא לא רואה אותם.

סאלח טריף: דרך אגב, חבר הכנסת מיקי איתן, ראית עכשיו את הבנייה המסיבית בירושלים?

סאלח טריף: אפילו ראש העיר מהליכוד ברוב הגינותו אומר, שהליכוד לא עשה מה שעושים עכשיו.

רון נחמן: כל הכבוד לראש הממשלה.

סאלח טריף: אוהו, תתחילו להגיד, תתחילו להגיד את זה.

רון נחמן: כל הכבוד לראש הממשלה.

סאלח טריף: באריאל יש מאות דירות למכירה.

רון נחמן: כל הכבוד לראש הממשלה.

רן כהן: אתה באמת לא יודע שהליכוד צודק והממשלה לא בונה כבישים אלא חורשת כבישים; לכן חבר הכנסת איתן לא מגיע.

סאלח טריף: אני יכול להבין הכול, חבר הכנסת רן כהן.

סאלח טריף: אתה ותיק בבית הזה, אתה מכיר את העניין מספסלי האופוזיציה, אבל אני זוכר – – –

מיכאל איתן: תגיד מה חבר הכנסת אלי דיין סיפר היום על הכבישים העוקפים.

מיכאל איתן: תספר, שעם ישראל ישמע.

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת, אתם לא יכולים לעשות את זה באופן שיטתי.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

סאלח טריף: אתה חבר כנסת טוב, חבר הכנסת מיקי איתן, תקשיב.

גדעון שגיא: כשאתה מדבר על כבישים, של נעליך.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת שגיא.

סאלח טריף: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מיקי איתן: אני התחלתי לספר על הגליל בצורה פשוטה – – –

בנימין טמקין: התחלת לספר לי.

סאלח טריף: חבר הכנסת טמקין, רק שישמעו אותי.

סאלח טריף: באמת, זה קשה לשמוע את המציאות, היא קשה לליכוד.

סאלח טריף: אל תדאגו, אומנם יש קלקולים בממשלה – – –

מיכאל איתן: הכלכלה קורסת, המדינה – – –

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת.

בנימין טמקין: תראה לי מדינה אחת בעולם שצומחת יותר ממדינת ישראל.

בנימין טמקין: תראה לי אחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טמקין.

רן כהן: יש גידול בתעסוקה, ו"המדינה קורסת".

בנימין טמקין: תראה לי מדינה אחת.

בנימין טמקין: נו.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טמקין, חבר הכנסת טמקין.

מיכאל איתן: תגיד את זה לשחל.

בנימין טמקין: גם אתה וגם שחל, תראו לי מדינה אחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טמקין, חבר הכנסת טמקין, מספיק.

מיכאל איתן: שחל אמר שהכלכלה קורסת, אין מדיניות, הכול שליפות מהמותן.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת מיקי איתן.

בנימין טמקין: נו, תשלוף מדינה אחת שצומחת יותר ממדינת ישראל.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טמקין.

רן כהן: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן.

רון נחמן: אתה בונה את יהודה ושומרון.

רון נחמן: בני טמקין, אתה בונה את יהודה ושומרון, את – – – ואת מעלה-אדומים.

רון נחמן: בני טמקין בונה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רון נחמן, אני פונה גם אליך.

סאלח טריף: יש לי הרגשה, שכשאומרים את האמת, החבר'ה מתעוררים, קשה להם לשמוע.

סאלח טריף: אבל אתה לפחות תשמע אותי, חבר הכנסת טמקין, תהיה הגון.

סאלח טריף: האמת קשה, חברי הכנסת הנכבדים, קשה ביותר, חבר הכנסת ויינשטיין, ואני שמח שהגעת.

סאלח טריף: חבר הכנסת ויינשטיין, אתה יודע מה קרה בנצרת-עילית, בכרמיאל, במעלות?

גדעון שגיא: מנין הוא יודע?

סאלח טריף: אתה יודע כמה מבני תעשייה נוספו?

סאלח טריף: לאיזה אחוז אבטלה הגענו שם?

משה פלד: אתה רוצה שאני אגיד לך מה קרה בכרמיאל?

סאלח טריף: אני לא שאלתי אותך.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת פלד.

סאלח טריף: אני לא שאלתי אותך, אתה בכלל לא מתמצא.

סאלח טריף: אתה קיבוצניק, כל הזמן מתקיפים אותך.

סאלח טריף: אל תדבר, אתה שב בשקט.

סאלח טריף: אתה קיבוצניק, אתה מאלה שמבזבזים במדינה, שלא שווים שום דבר ולא מגיע להם.

סאלח טריף: אין לך זכות.

משה פלד: – – –

אסתר סלמוביץ: לא, אני לא מאפשרת עכשיו.

משה פלד: את שמעת מה הוא אמר?

משה פלד: איך הוא יכול לעשות כך לקיבוצניקים?

אסתר סלמוביץ: אני שמעתי.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת פלד, זה לא מקובל עלי שאתה מתקרב לכיוון הדוכן ומתחיל לדבר.

אסתר סלמוביץ: זה לא תורך עכשיו.

משה פלד: אני רוצה שתשמעי אותי.

סאלח טריף: אתה אומנם מח"ט שריון, אבל אל תאיים עלי מקרוב.

סאלח טריף: תשב, תשמע אותי.

משה פלד: את שמעת מה הוא אמר?

רענן כהן: הוא אמר דבר נכון.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת פלד.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רענן כהן.

סאלח טריף: אני אמרתי, חבר הכנסת פלד, שאתה, בשפתם, לפי שיטתם, כקיבוצניק אין לך זכות – לא לדבר, לא לקבל תקציב במדינה.

סאלח טריף: אתם הרסתם את הכול שם, כך הם אומרים כל הזמן.

משה פלד: אתה שאלת אותי שאלה על כרמיאל.

משה פלד: אני אגיד לך מה קרה בכרמיאל.

אסתר סלמוביץ: אני לא מאפשרת.

אסתר סלמוביץ: הוא לא יכול לשאול אותך, ומי שנותנת את רשות הדיבור זו אני.

משה פלד: הוא שאל אותי מה קרה בכרמיאל.

אסתר סלמוביץ: אני מצטערת, הוא שאל אותך שאלה רטורית.

אסתר סלמוביץ: הוא יסיים את דבריו.

סאלח טריף: היו לי חמש דקות של הפרעות, גברתי.

אסתר סלמוביץ: לא חמש דקות.

אסתר סלמוביץ: היו שתי דקות של הפרעות.

משה פלד: אתה רוצה שאני אגיד לך מה קרה בכרמיאל.

סאלח טריף: אחר כך, כשתדבר, כן.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לכם: בגליל היתה עלייה גדולה ביישובים שאני מדבר עליהם, בעיירות גדולות כמו כרמיאל, נצרת ומעלות, וגם אחוז האבטלה ירד.

סאלח טריף: תלכו תראו איזה שכונות יפות ומסוגננות יש שם.

רון נחמן: חבר הכנסת טריף, למה הסקר – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רון נחמן, אני לא מוכנה לתת לאיש – – –

סאלח טריף: אני אדבר כאן עוד עשר דקות, זה לא יעזור.

סאלח טריף: זה גם יכאב לכם.

רון נחמן: אתה צודק.

סאלח טריף: תאמין לי, כשהלכתי על מאבק – – –

גדליה גל: חבר הכנסת טריף, אולי כדאי שתשחיר קצת את התמונה?

סאלח טריף: אני אנסה, אני אנסה עוד מעט.

סאלח טריף: אני רוצה לומר לכם: כשהלכנו למאבק של הדרוזים, לקחתי את העיתונאית נעמי לויצקי ואמרתי לה: בואי לשכונת עולים במעלות, בואי תראי מה המדינה עשתה בשלוש שנים.

משה פלד: אתה עוד רוצה להתייעץ אתי או שאני יכול ללכת?

סאלח טריף: דברים יפים מאוד נעשו בעיירות הפיתוח, דברים יפים מאוד נעשו בתשתיות במדינה.

סאלח טריף: חוקקנו חוק ביטוח בריאות ממלכתי – –

משה פלד: כל הכבוד.

סאלח טריף: – – וככל שהוא עולה, הוא בכל זאת מסדיר נושא חשוב.

סאלח טריף: הבאנו את חוק חיילים משוחררים, ואני מברך עליו את חבר הכנסת רענן כהן ואת הממשלה שעומדת מאחוריו.

סאלח טריף: אתם שכחתם את כל זה, ואתם באים ואומרים: הממשלה הזאת.

סאלח טריף: תגיד לי, חבר הכנסת דן תיכון – אינפלציה.

סאלח טריף: וואללה, אתה צודק, אינפלציה, צריך לעצור את האינפלציה.

סאלח טריף: משהו לא בסדר היה באינפלציה.

סאלח טריף: אני מנסה להשחיר.

סאלח טריף: האם להגיד לך שהממשלה הצליחה בזה?

סאלח טריף: לא הצליחה.

סאלח טריף: להגיד לך שיש לי תקוות?

סאלח טריף: אני עדיין לא רואה תוכנית טובה, אבל אני מאוד מקווה שגם בזה נאכזב אתכם.

סאלח טריף: מה לעשות, אני מאוד מקווה שתתאכזבו, כי הממשלה באמת תתחיל לעבוד על נושא האינפלציה.

סאלח טריף: אני מאוד מקווה שאתם תראו תוצאות בחודשים הקרובים.

סאלח טריף: אתם שמעתם על הפחתת נטל המסים?

סאלח טריף: הוא כבד, כבד מנשוא.

סאלח טריף: עשו קיצוץ גם כדי להפחית את נטל המסים.

סאלח טריף: זה לא מוצא חן בעיני חבר הכנסת ויינשטיין.

סאלח טריף: מה קרה?

סאלח טריף: תגיד לציבור: זה מצוין.

סאלח טריף: מה יש?

סאלח טריף: אם טעו, עכשיו מתקנים.

סאלח טריף: עשינו תקציב והורידו מתוך תקציב של 130 מיליארד 720 מיליון שקל – – –

רון נחמן: – – –

סאלח טריף: אז מה?

סאלח טריף: זה חלק קטן ממה שעוד יכולים לקצץ בהוצאות הממשלה.

סאלח טריף: אתה כועס על זה?

סאלח טריף: תברך את הממשלה.

סאלח טריף: אילו הייתי אופוזיציה – הייתי מברך את הממשלה.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת אסעד אסעד, שניסיתי לשאול חברים מה אמרת עלי.

סאלח טריף: תשמע, אני לא אמרתי שהגענו למנוחה ולשלווה.

סאלח טריף: לא אמרתי שהגענו לשוויון המיוחל.

סאלח טריף: לא אמרתי כדבר הזה.

סאלח טריף: אבל ציינתי עובדות.

אסעד אסעד: ההתרפסות וההתחנפות – – –

סאלח טריף: העובדות הן ברורות.

סאלח טריף: אמרתי שבשנה אחת – – –

אסעד אסעד: – – –

סאלח טריף: אני לא יכול כך.

סאלח טריף: אני מצטער מאוד.

סאלח טריף: אני מצטער, לא הפרעתי לך.

סאלח טריף: אפילו לא הייתי פה.

סאלח טריף: אני משיב לך, תשמע אותי.

סאלח טריף: אפילו לא הייתי פה.

אסעד אסעד: תסתכל על התקציב.

גדעון שגיא: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אסעד, חבר הכנסת שגיא, אני מבקשת לא להפריע כעת.

סאלח טריף: חבר הכנסת גדעון שגיא, אמרתי שבשנה אחת קיבלנו מה שלא היה לנו ב-15 שנה.

סאלח טריף: אתם יודעים כמה קיבלו הדרוזים במשך 45 שנה?

סאלח טריף: וכדי שחברים כאן לא יטענו טענות, זה לא היה כך רק בזמן הליכוד, אלא גם לפני כן.

סאלח טריף: חבר הכנסת תיכון, במשך 45 שנה – ועשיתי חישוב – קיבלנו בערך חצי מיליארד שקל, 540 מיליון.

סאלח טריף: זה כל הפיתוח במשך 45 שנה.

אסעד אסעד: – – –

סאלח טריף: אם זה לא היה במאבק – יכול להיות שזה לא היה מתקבל.

סאלח טריף: אני מודה.

סאלח טריף: אבל התקבלו 150 מיליון שקל והיתה התחייבות עוד ל-100 מיליון שקל.

סאלח טריף: זה רבע מיליארד שקל בעת ובעונה אחת, בהן צדק.

סאלח טריף: מישהו מכם ילך ליישובים הדרוזיים ויראה.

סאלח טריף: אני לא רוצה להיות פה של הממשלה.

סאלח טריף: הדברים נראים בשטח.

בנימין טמקין: – – –

סאלח טריף: אתה טיילת בדליית-אל-כרמל ובעוספיא בשנה האחרונה?

סאלח טריף: ראית איזה כביש יש שם?

סאלח טריף: ראית מה עשתה שם מע"צ?

סאלח טריף: ראית מה עשתה "נתיבי הגליל" בכסרא?

סאלח טריף: ראית מה עשתה "נתיבי הגליל" בג'וליס?

סאלח טריף: מתי הקים הליכוד אזורי תעשייה?

סאלח טריף: לחבר הכנסת תיכון יש חבר שקוראים לו קדמני, שבנה במו ידיו, וכמעט התמוטט.

סאלח טריף: עשינו עכשיו שלושה אזורי תעשייה חדשים.

סאלח טריף: כולם נחטפו.

סאלח טריף: בתוך שנה יוקמו שם תעשיות.

סאלח טריף: מה קרה?

סאלח טריף: אי-אפשר להגיד את האמת?

סאלח טריף: בעת ובעונה אחת ב-1993 בשמונה יישובים, בזמנה של שולה אלוני, נבנו שמונה בתי-ספר.

סאלח טריף: זאת – בעת ובעונה אחת.

סאלח טריף: לא היה תקדים לזה.

אסעד אסעד: אתה יודע כמה מובטלים דרוזים יש?

סאלח טריף: האמת קשה.

סאלח טריף: מה לעשות?

סאלח טריף: זו המציאות.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טריף, הוספתי לך כבר ארבע דקות.

סאלח טריף: אתה מדבר על קליטת קצינים?

סאלח טריף: עכשיו נקלט, רק במשרד הפנים, חבר שלך ושלי, ד"ר פואז כמאל.

סאלח טריף: הוא לא נקלט?

סאלח טריף: וליד מנצור לא קיבל תפקיד במשרד החוץ?

סאלח טריף: שני קצינים בכירים, לביב נאצר אל-דין ועמאר, נקלטו במשרד הפנים.

סאלח טריף: שני מנהלי משרדים נקלטו בטבריה.

סאלח טריף: יש שם דרוזים.

סאלח טריף: כך גם בחדרה.

סאלח טריף: שני מנהלי משרד הפנים שם הם דרוזים.

סאלח טריף: צריך קצת פרופורציה.

סאלח טריף: עשרה תקנים אוישו.

סאלח טריף: 20 תקנים יפורסמו עוד מעט.

סאלח טריף: ומה אומרים?

סאלח טריף: – היו לנו שני צוערים במשרד החוץ ועכשיו אין צוערים.

סאלח טריף: אז אין צוערים במשרד החוץ.

סאלח טריף: מה קרה?

סאלח טריף: אבל היו לנו שני קצינים בכירים שפעם ראשונה מסיימים את מב"ל.

סאלח טריף: אתה יודע מה זה מב"ל, חבר הכנסת טמקין?

סאלח טריף: – מכללה לביטחון לאומי.

סאלח טריף: זו פעם ראשונה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טריף, אתה מדבר כבר חמש דקות אחרי הזמן.

סאלח טריף: לא אמרתי שהגענו לשלווה ולנחלה.

סאלח טריף: אני מכחיש שהגענו לשוויון.

סאלח טריף: אני יודע את הנתונים יפה מאוד, מתוך עבודתי בכנסת.

סאלח טריף: אבל אני אומר, שנעשתה עבודה יפה מאוד, והלוואי שבעתיד ילמדו מזה ויעשו עוד יותר.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח טריף.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת רענן כהן; בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן.

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, לפעמים אני מופתע ונדהם, כיצד אנשי הליכוד מנסים לנצל אותן זמירות בלי שהם עשו את חשבון הבית.

מיכאל איתן: למה אתה לא מתבייש?

מיכאל איתן: אנחנו אמרנו ששותים לנו את הדם?

מיכאל איתן: אנחנו אומרים שזה גן-ילדים?

מיכאל איתן: אנחנו אומרים: שקרן?

מיכאל איתן: כל המלים באות מהממשלה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, עוד לא פתחתי ולא נותנים לי לומר את דברי.

מיכאל איתן: הכול בא מהממשלה.

מיכאל איתן: אתם אומרים זה על זה דברים שאנחנו לא מעזים להגיד.

רון נחמן: זה הכול שחל.

מיכאל איתן: הליכוד אשם.

דב שילנסקי: ובכן, רבותי חברי הכנסת, קראתם את קריאות הביניים.

דב שילנסקי: אני מתחיל רק עכשיו למדוד את הזמן.

רענן כהן: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

רענן כהן: הרי אין לכם שום דבר לומר על העשייה.

רענן כהן: כל מה שאתם יכולים לרשום ולומר אלה אותם דברים שאני יודע.

רענן כהן: צילמתם והקלטתם את דברי שחל.

רענן כהן: תופיעו עם זה לבחירות.

רענן כהן: תופיעו עם דברים שנאמרו.

רענן כהן: תופיעו עם המסרים שאין להם שום משמעות.

רענן כהן: מלים, מלים, מלים, ומזה אתם רוצים להיבנות.

רענן כהן: אתם לא יכולים לבוא לממשלה ולתקוף אותה על תהליך השלום, שכן אתם יודעים ששום ממשלה אחרת לא עשתה בתקופה קצרה את התהליך הזה.

רענן כהן: אתם לא יכולים לתקוף את הממשלה על מעמדה הבין-לאומי.

רענן כהן: אתם לא יכולים לתקוף את הממשלה על כך שבתקופתה היא הורידה את החרם הערבי למצב סביר, דבר שעד היום אף ממשלה לא עשתה.

רענן כהן: אתם לא יכולים להכות את הממשלה הזאת בהתרחבות קשרי המסחר והיצוא.

רענן כהן: אתם לא יכולים לעשות זאת בהרבה דברים, לרבות בצמצום ממדי האבטלה.

רענן כהן: אני יכול גם לומר איפה יש לנו בעיה.

רענן כהן: אבל, האם מישהו חשב שלא יהיו לנו בעיות בהורדת שיעור האבטלה?

רענן כהן: בהחלט הגענו למצב מסוים – וחברי, חבר הכנסת טריף עמד על כך – בנושא האינפלציה.

רון נחמן: איך חברי קיבוצים משלמים מס בריאות?

רון נחמן: אולי תסביר?

רענן כהן: תכניס עכשיו: ואיך יהיה בהסתדרות?

רענן כהן: הרי אין לך כלום חוץ מזה.

רענן כהן: תראו עד כמה – הריקנות.

רון נחמן: חברי קיבוצים – – –

רענן כהן: עוד פעם קיבוצים ועוד פעם ההסתדרות.

רענן כהן: יש מס ביטוח בריאות ממלכתי.

רענן כהן: מה יש?

רון נחמן: תשמע אותי, אסביר לך.

רון נחמן: איך אתה תשלם?

רון נחמן: איך משפחה שלמה תשלם?

רון נחמן: ואיך ישלם חבר קיבוץ מס בריאות?

רון נחמן: תענה לי בלי ססמאות.

רענן כהן: חבר הכנסת רון נחמן, אני אפילו לא מעוניין לתת תשובה.

רענן כהן: אתן תשובה כשיתחשק לי, כשאני ארצה.

רון נחמן: התשלום – – –

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, הוא מפריע לי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רון נחמן, הוא מודה לך שהוספת לו דקה.

דב שילנסקי: אני מוסיף לך דקה, על חשבון קריאת הביניים.

דב שילנסקי: בבקשה.

רענן כהן: אני מודה לך מאוד.

מיכאל איתן: כמה יש לו, עוד ארבע?

דב שילנסקי: רבותי, הגינות ישנה.

דב שילנסקי: יש חילוקי דעות, אבל יש הגינות.

דב שילנסקי: אם אתם מפריעים לו – יש לו עשר דקות נטו להביע את העניין שלו, כפי שהוא מאמין בו.

דב שילנסקי: אשמור על הנטו הזה מכל משמר.

אריאל ויינשטיין: אני מציע, וברצינות אני מציע, שבמקום שעון מצלצל ישימו מחשב.

אריאל ויינשטיין: יש הרבה מאוד חישובי דקות.

אריאל ויינשטיין: זה הכי טוב.

דב שילנסקי: נעביר את הצעתך ליושב-ראש הכנסת.

דב שילנסקי: בבקשה.

גדעון שגיא: חבר הכנסת ויינשטיין לעולם יעשה פרובוקציה.

אריאל ויינשטיין: יש בעיה.

רענן כהן: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

רענן כהן: אני רוצה להמשיך.

רענן כהן: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני רוצה להתייחס לאותן נקודות שבהן יש לחברה בעיה אמיתית.

רענן כהן: אמרתי את הדברים הטובים של הממשלה הזאת, שהיא עשתה אותם באמצע הדרך.

רענן כהן: נדמה לי ששום ממשלה לא עשתה כך בתקופה של שנתיים.

רענן כהן: אבל עם זאת, בין המעשים הטובים יש כמה נקודות שאני בהחלט רואה אותן בשלילה.

רענן כהן: יש לי חברים שעוסקים בתחום הכלכלי.

רענן כהן: יש לי חבר טוב, פואד מוספי, ממשפחת מוספי הידועה – אבל אני רוצה לומר איפה אנחנו נמצאים.

רענן כהן: קודם כול, בעיית האינפלציה היא בעיה קשה.

רענן כהן: אם יש נושא שבאמצע הדרך הוא הנושא שצריך להיאבק בו, הרי זה הנושא, ועליו צריך להתנהל המאבק האמיתי.

רענן כהן: אבל כל מי שלומד כלכלה יכול להבין, שאם אתה הולך להקטין את האבטלה – אתה מגדיל את האינפלציה.

רענן כהן: זו משוואה ברורה.

רענן כהן: אינני כלכלן.

רענן כהן: אני מנסה לבדוק את הדברים.

רענן כהן: אם הגענו למצב סביר בתחום האבטלה, היום אנחנו יכולים להתמודד עם האינפלציה.

רענן כהן: נושא נוסף: האם אנחנו רוצים להיות מדינת יבוא או מדינת יצוא.

רענן כהן: אנחנו צריכים להיות מדינת יצוא, ופה המאזן איננו טוב מבחינת מדינת ישראל.

רענן כהן: אם אנחנו רואים ששכר העבודה עולה, שער הדולר נשאר אותו דבר והתמריץ לייצוא כמעט קטן, איך אנחנו מעודדים את היצוא?

רענן כהן: זאת השאלה המרכזית.

רענן כהן: מצד אחד, אנחנו צריכים להוריד את האינפלציה, ומצד אחר, לעודד את היצוא.

רענן כהן: נדמה לי, ששני הדברים האלה הם המסר שצריך להיות בשנה הקרובה או במחצית השנייה של השנה הזאת, כי אני אומר את האמת: קיים חשש של האטה כלכלית בגלל שער החליפין, מצד אחד, והריבית הגבוהה, מצד אחר, ואלה הנושאים שאני – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן אמר הרגע שרווחיות היצוא נמצאת בעלייה.

רענן כהן: אבל למה אתה שואל אותי?

רענן כהן: אני לא רן כהן, אני רענן כהן.

דן תיכון: – – –

רענן כהן: אבל מה אתה רוצה ממני?

רענן כהן: תשאל אותו, דבר אליו.

דן תיכון: רבע שעה הוא טרח להסביר כאן – – –

רענן כהן: דבר אליו בפרחים, מה אתה רוצה ממני.

רענן כהן: היושב-ראש אמר שזכותי לדבר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, כשאתה לא היית כאן, קראו לו כמה קריאות ביניים, ואני אנכה לו גם את הזמן הזה.

דב שילנסקי: אני אחזיר לך חצי דקה.

דן תיכון: תן לו, שיהיה לו לבריאות.

רענן כהן: אבל אתה מסכים אתי – – –

דן תיכון: רק שאלה אחת: למען הצדק, חוק חיילים משוחררים, בעזרת מי העברת, בעזרת החברים האלה או האחרים?

דן תיכון: – את האמת פעם אחת.

רענן כהן: חבר הכנסת דן תיכון, אתה כבר מכיר אותי ויודע שאומר רק את האמת.

רענן כהן: חוק חיילים משוחררים התקבל על-ידי כל הבית.

דן תיכון: זה נכון, אבל – – –

רענן כהן: רגע, תן לי לסיים את המשפט.

רענן כהן: יושב כאן יושב-ראש הישיבה, שהוא בנשיאות התנועה, ואני כל הזמן אומר שבלעדיכם ובלעדי החברים האלה לא הייתי יכול להגיע ליום הזה שבו יש חוק חיילים משוחררים; מעולם לא הסתרתי זאת, בשום מקום.

דן תיכון: תזכיר את זה לחברים שלך.

רענן כהן: אבל רגע אחד, דברים שהם אמת אסור שלא לומר אותם.

גדעון שגיא: יודעים.

רענן כהן: זה דבר אחד.

רענן כהן: דבר נוסף.

רענן כהן: מאחר שהתקיים אתמול דיון בנושא חוק חיילים משוחררים, אני רוצה לחזור ולומר בצורה חד-משמעית לעם ישראל – ואני מצטט פה גם את ראש הממשלה וגם את שר האוצר – בקיצוץ הזה לא היתה שום פגיעה בחיילים משוחררים, ואני רוצה להבהיר.

רענן כהן: מה שקרה הוא, שהעבירו 80 מיליון שקל מההקצבה שנועדה לחיילים משוחררים.

רענן כהן: מאחר שהחישוב באוצר היה, שלפי החוק הזה כל חייל יכול לשמור את זכותו לחמש שנים בתחום ההשכלה, ההכשרה המקצועית וכל אותם יעדים שקבענו, ובתחום הדיור – עד תשע שנים, הם יצאו מנקודת חשיבה שאין פגיעה אם אנחנו לוקחים כרגע 80 מיליון שקל, ונחזיר אותם.

רענן כהן: עם זאת הם קבעו, ששום חייל לא יפסיד אף לא אגורה אחת, וכל הזכויות שלו יישמרו, כי הכול הולך על-פי תשלום חודשי.

רענן כהן: כל חודש נכנסים 350 שקל לקופה שלו, והכסף הזה נשמר עבורו, ואין זה חשוב כמה כסף האוצר לוקח או לא לוקח.

רענן כהן: אין לזה משמעות מבחינת ההשפעה על החוק.

רענן כהן: לכן הייתי חייב לתת את ההסבר הזה ולומר לעם ישראל: לא קרה שום דבר, זה לא פוגע בשום דבר.

רענן כהן: אני רוצה לחזור לנקודה הקודמת.

רענן כהן: הנושא של מדינת ישראל כמדינת יצוא חייב להיות אחד היעדים שלנו, מכיוון שהמצב הקיים יכול להביא בהחלט להרס היצוא, ומדינת ישראל זקוקה ליצוא הזה, כפי שכבר הגדרתי אותו.

רענן כהן: עוד נקודה לגבי ערביי ישראל ונקודה נוספת לגבי הגמלאים.

רענן כהן: כמי שעסק בסוגיה של ערביי ישראל – והדברים גם נאמרו ופורסמו בכלי התקשורת – אני בהחלט רואה היום, שמסתמנת הסכמה כמעט של כל הפלשתינים, הסכמה ששותפים לה כל הגופים, שיתחילו להפגין נגד הפקעות אדמה ביהודה ובשומרון ובחבל-עזה, אבל הבעיה שלנו היא, איך יתנהגו ערביי ישראל.

רון נחמן: חבר הכנסת רענן כהן, אפשר לשאול שאלה?

רענן כהן: כן, אם היושב-ראש ירשה לך.

דב שילנסקי: אני מסכים, בתנאי שזה יהיה על חשבונך.

רענן כהן: לא, לא על חשבוני.

רענן כהן: בסוף.

דב שילנסקי: אז תמשיך.

רענן כהן: כאן אנחנו נראה את מידת הזהירות של ערביי ישראל, והיכן הם יעמדו בשעת משבר.

רענן כהן: אחת השאלות הקשות שיעמדו בפני מדינת ישראל היא שאלת התנהגותם ועתידנו המשותף במערכת היחסים היהודית-הערבית.

רענן כהן: השאלה הזאת צריכה להטריד את כולנו, כי הבית הזה לא נותן את הדעת על המערכת העתידית הזאת, כאשר בקרב ערביי ישראל נוצר תהליך של הזדהות מוחלטת.

רענן כהן: אבל כשבעיית הזהות תיעלם, השאלה היא כיצד הם יתנהגו מבחינת מעמדם בחברה במדינת ישראל וכיצד הם יגיעו לאותם הישגים.

רענן כהן: נקודה אחרונה היא נושא הגמלאים.

רענן כהן: אנחנו חייבים להכיר תודה לאלה שבנו את המדינה.

רענן כהן: נדמה לי שזו חובתנו כדור ממשיך.

מיכאל איתן: צריך לעשות את זה מהר, לפני שתהרסו ולא תהיה מדינה.

רענן כהן: אני חושב, שאנחנו לא רק חיזקנו את המדינה, לא רק ביססנו את המדינה.

רענן כהן: נדמה לי שמה שמאפיל על כל ההצלחות האלה – וזאת הבעיה של מפלגת העבודה, ואני רוצה לומר את זה בקול רם – הוא המאבקים הפנימיים בתוך הבית שלנו, כי ההישגים הם מעל ומעבר.

רענן כהן: שום ממשלה לא עשתה זאת.

רענן כהן: הליכוד לא עשה את זה במשך 20 שנה.

מיכאל איתן: עשיתם את אחמד טיבי מלך ישראל.

רענן כהן: הליכוד הזה לא עשה מאומה.

אריאל ויינשטיין: – – –

דב שילנסקי: אבל, רבותי, גם אתם תרצו לדבר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת ויינשטיין, אם אתם תקראו לו כל רגע קריאות ביניים, לא תגיעו לרשות הדיבור.

דב שילנסקי: הישיבה נפסקת בשעה 02:00.

אריאל ויינשטיין: – – –

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, מותר להפנות שאלה לחבר הכנסת רענן כהן?

דב שילנסקי: אם הוא מסכים.

רענן כהן: לחבר הכנסת עובדיה עלי אני מוכן ברצון לאפשר לשאול שאלה, גם על חשבון זמני.

דב שילנסקי: בבקשה.

עובדיה עלי: ראשית, חבר הכנסת רענן כהן, אני מבקש לדעת מה קורה עם חוק חיילים משוחררים.

עובדיה עלי: שנית, אני מבקש לדעת מה קורה עם דמי הכיס של החיילים המשוחררים.

רענן כהן: לגבי חיילים משוחררים – – –

דב שילנסקי: סליחה, רגע.

דב שילנסקי: למען הסדר הטוב, אני נותן לך שתי דקות, לרבות התשובה לחבר הכנסת עובדיה עלי, כי השעון כבר צלצל.

רענן כהן: תודה.

רענן כהן: לגבי חוק חיילים משוחררים, הבהרתי כבר לפני דקה, כי אף לא אגורה אחת לא נשחקת, עם הצמדה, עם הכול.

רענן כהן: זכותם נשמרת והם יקבלו לפי החוק, כלשונו.

רענן כהן: איש לא ייגע בזה ושום ממשלה לא יכולה לגעת בזכותם, מכיוון שזה חוק משוריין.

רענן כהן: למען חבר הכנסת תיכון אני רוצה לחזור ולומר: יש חוק משוריין – – –

דן תיכון: כשמפקידים את הכסף, הכסף גם צובר ריבית?

רענן כהן: לא, רק הצמדה לפי ינואר 1994.

רענן כהן: זה לפי החוק.

דן תיכון: מה קורה עם הכסף, היכן הוא מופקד?

רענן כהן: הוא נמצא באוצר, אבל החייל יקבל את כל הכסף כשהוא צמוד מינואר 1994.

דן תיכון: למה לא משלמים עליו ריבית?

רענן כהן: זו שאלה אחרת.

רענן כהן: אולי נעבוד יחד כדי לתקן את הנושא הזה בשנה הבאה, אבל עכשיו, על-פי החוק, הם מקבלים הצמדה מינואר 1994.

רענן כהן: כל אגורה שהם יקבלו, הם יקבלו לפי מדד של ינואר 1994.

רענן כהן: עכשיו אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מיכאל איתן, אתה יכול לצעוק מעכשיו ועד מחר, אבל אתה לא יכול להתעלם מהעובדה, שהממשלה הזאת עשתה דברים נפלאים.

רענן כהן: הבעיה של הממשלה הזאת – – –

מיכאל איתן: מה נפלא?

מיכאל איתן: מאה וכמה הרוגים – זה נפלא?

אריאל ויינשטיין: למה בדיונים הפנימיים שלכם אתם מתקיפים את הממשלה – – –

רענן כהן: אני אומר לך מה הבעיה.

רענן כהן: הבעיה של הממשלה הזאת היא, שהכול מאפיל – – –

גדעון שגיא: אנחנו רוצים להשיג יותר, זה הכול.

אריאל ויינשטיין: – – –

גדעון שגיא: – – –

רענן כהן: אבל אני מדבר אליך עכשיו.

רענן כהן: אני רוצה לומר לך מה הבעיה של הממשלה הזאת – ובהחלט צריך להיות סדר בבית.

רענן כהן: הבעיה של הממשלה הזאת היא הקלקולים של הדיבורים המיותרים של חבריה וחוסר הפרגון בתוכה.

רענן כהן: זאת הבעיה המרכזית שלה, לא העשייה שלה, לא היצירה שלה, לא מה שהיא מבצעת.

אריאל ויינשטיין: אבל הדיבורים מבטאים משהו.

רענן כהן: בין שהדיבורים האלה מבטאים משהו ובין שאינם מבטאים, אני אומר מה הבעיה שלנו, ובקדנציה הזאת אנחנו חייבים להשתיק את כל המערכת הזאת ולהבליט את העשייה, כי הממשלה נכשלה בכל מה שקשור להסברה של העשייה, ואם אנחנו לא נעשה סדר בבית, אנחנו ניפול, ומגיע לנו ליפול.

דן תיכון: אלישבע, המסבירה, לא יודעת להסביר את שר האוצר, כי אי-אפשר להסביר אותו.

דב שילנסקי: חברי הכנסת מהליכוד, אני מודה לכם, בשמו של חבר הכנסת רענן כהן, שאפשרתם לו לעמוד פי-שניים זמן על הבמה.

דב שילנסקי: שנייה לפני שהשעון מצלצל אתם קוראים לו קריאת ביניים, ואני חייב להוסיף לו.

דב שילנסקי: אני חייב לנהוג פה בצדק, כשאני יושב על הכיסא הזה.

דב שילנסקי: עכשיו אני נותן לך, חבר הכנסת רענן כהן, עוד חצי דקה, ומודיע לכולכם, שאם לא תיתנו את חצי הדקה נטו, הוא יקבל עוד חצי דקה, וכך לא תגיעו לרשות הדיבור, כי הישיבה נפסקת ב-02:00.

דב שילנסקי: תבינו.

דב שילנסקי: לא תגיעו לרשות הדיבור.

דב שילנסקי: בבקשה.

רענן כהן: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

רענן כהן: בערבית אומרים "סחתין ווהאנא".

רענן כהן: שוכרן – על הזמן שהעמדת לרשותי.

רענן כהן: אני רוצה לומר לכם: הבעיה שלנו, של מפלגת העבודה – – –

דן תיכון: החמישייה הקאמרית.

רענן כהן: הבעיה של מפלגת העבודה, תאמינו לי, היא בעיית מערכת היחסים בתוכה.

רענן כהן: אני מדבר אתכם כאן על כל האמת.

רענן כהן: אתם לא יכולים להתקיף אותנו הרבה על שום עשייה.

רענן כהן: אתם יודעים שהממשלה הזאת עשתה את הדברים הגדולים ביותר, אבל מה לעשות שיש בה מערכת יחסים עכורה, מרוסקת.

רענן כהן: מה שאתם הספקתם לעשות ב-15 שנה, אנחנו עושים בשנתיים.

רענן כהן: אם לא נלמד מזה ואם לא נשנה את הסגנון ואת הדרך, אנחנו ניפול ומגיע לנו ליפול.

רענן כהן: לכן אני מקווה, שהימים הקרובים יהיו ימים של למידת הדברים, יציאה מן השטח, להציג את כל העשייה ואולי להתנהג אחרת.

רענן כהן: אם נתנהג אחרת, נהיה ראויים לשלטון הרבה שנים.

דן תיכון: להקים משרד להסברה.

רענן כהן: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: תודה רבה.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, מישהו רוצה כנראה שנגמור לפני 02:00 כי יש לנו כאן קירור.

אריאל ויינשטיין: יש לנו במיזוג האוויר קירור ולא חימום.

דן תיכון: גם אתמול היה אותו דבר.

אריאל ויינשטיין: מישהו רוצה שנברח מכאן.

אריאל ויינשטיין: יש עכשיו קירור.

דב שילנסקי: אני סומך על בעלי המקצוע.

דב שילנסקי: הנה סגן מזכיר הכנסת היעיל כבר הרים את הטלפון על מנת להפנות את תשומת לבם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רענן כהן, למי אני אוסיף עכשיו את הזמן כשאף אחד לא עומד פה?

דן תיכון: לסגן מזכיר הכנסת.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להודיע לכם שבזה סיימנו רק את הסיבוב הראשון.

דב שילנסקי: הוא היה אחרון הדוברים בסיבוב הראשון, ואנחנו ניגשים עכשיו לסיבוב השני.

דב שילנסקי: לפני שאנו ניגשים לסיבוב השני, אני מבקש מכם דקה אחת בסך הכול.

דב שילנסקי: אני מתאר לעצמי שיושב-ראש הכנסת, כשהוא ניהל פה ישיבה היום, אני בטוח שהוא העלה את הנושא, אבל גם אם הוא העלה אותו, אינני רואה את עצמי משוחרר מלהזכיר לכולכם ולציין, ששבדיה מציינת היום את יום השנה ה-50 להיעלמותו של הדיפלומט השבדי ראול ולנברג, שנעצר ב-17 בינואר 1945 בבודפשט, לאחר שהציל אלפי יהודים שנועדו להשמדה, ומאז לא נראה.

דב שילנסקי: בשנה הראשונה לכהונתי כיושב-ראש הכנסת השתתפתי במשלחת הכנסת לועידת האיגוד הבין-פרלמנטרי שהתקיימה בבודפשט, והמשלחת של הכנסת התייחדה אז עם זכרו של ראול ולנברג על-יד האנדרטה שמציינת את פועלו בעיר זו.

דב שילנסקי: אני רק ארענן את הזיכרון, גם למען חברי הכנסת וגם למען ציבור הרחב שבוודאי צופה בנו, ואזכיר שלשם הצלת יהודים הנפיק ראול ולנברג אלפי דרכונים שבדיים, שיחד פאשיסטים הונגרים ואישים נאצים ונהג לבקר אצל אדולף אייכמן תוך סיכון עצמי; אדולף אייכמן – המוציא לפועל של מה שהם קראו "הפתרון הסופי".

דב שילנסקי: מהלכיו ופעולותיו וכן קשריו עם האמריקנים הפכו אותו לחשוד בעיני הסובייטים שנכנסו לבודפשט.

דב שילנסקי: ולנברג זומן למטה הכללי הסובייטי, ומאז לא ראו אותו.

דב שילנסקי: הוא הואשם בריגול, נעצר על-פי הוראתו של סגן שר ההגנה הסובייטי, ניקולאי בולגנין, ונכלא.

דב שילנסקי: מאז אבדו עקבותיו.

דב שילנסקי: ולנברג, שנולד ב-4 באוגוסט 1912, היה אמור להיות היום בן 82.

דב שילנסקי: אנחנו לא יודעים אם הוא חי אם אינו חי.

דב שילנסקי: מאחר שאין לנו הוכחות חותכות שהוא לא חי, אנחנו צריכים להתייחס אליו כאל אדם חי, ואנחנו, העם היהודי, שהיו לנו כה מעט ידידים בימי החשכה, חייבים לזכור בכבוד, בהערצה ובהוקרה את ראול ולנברג, חסיד אומות העולם, שהיה נקודת אור מהבודדות ביותר בים האפלה.

דב שילנסקי: הוא מוסיף כבוד לעם השבדי, אנחנו אוהבים אותו, אנחנו נעריץ אותו ונזכור אותו עד נצח.

דב שילנסקי: חבר הכנסת עובדיה עלי, אני מבין, רוצה להוסיף בנושא זה.

דב שילנסקי: בבקשה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, הואיל והעלית את הנושא החשוב הזה, אני מבקש לספר לך וגם לחברי הכנסת שנמצאים כאן, שיושב-ראש הכנסת העלה את הנושא בשעות אחר-הצהריים, והוחלט שהקבוצה הפרלמנטרית שאני עומד בראשה תדון בסוגיה הזאת.

עובדיה עלי: אני גם ביקשתי במקום מחבר הכנסת דוד לוי, שהיה שר החוץ, להופיע ולספר מהידע האישי שלו, והוא דיבר במליאה וסיפר על מידע שהגיע לידיו.

עובדיה עלי: כמובן, נזמין גם את נציגי הממשלה השונים, את נציגי משרד החוץ ונציגי ראש הממשלה, כדי להשמיע את דברנו.

עובדיה עלי: היום יצרתי קשר עם קבוצה של אורחים משבדיה שהיו בכנסת.

עובדיה עלי: הם טוענים שיש בידיהם ידיעות כלשהן בעניין זה.

עובדיה עלי: כמובן, נזמין את כל מי שיוכל למסור מידע בתחום.

עובדיה עלי: נציג את הנושא, ננסה לשתף בכך פרלמנטים אחרים, כמובן את הפרלמנט השבדי, אבל לא רק אותו אלא גם אחרים, ואני מקווה שהטיפול שלנו יעלה יפה ונוכל לקדם את הנושא עד כמה שאנחנו יכולים.

עובדיה עלי: תודה רבה לך על שגם אתה העלית את העניין הזה היום במליאה.

עובדיה עלי: יש לזה חשיבות גדולה.

עובדיה עלי: עצם המודעות, עצם העלאת נושאים מהסוג הזה – כל זה חשוב מאוד.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת עובדיה עלי, ו"יישר כוח" לאלה שהקדימו אותי בנושא הזה.

דב שילנסקי: תודה רבה לך שהבהרת לנו.

דב שילנסקי: זה אולי חלק מהמסגרת של העבודה הברוכה שאתה עושה, בעומדך בראש הוועדה של הכנסת לענייני העם היהודי ולענייני המלחמה באנטישמיות.

דב שילנסקי: בשבוע הבא יבואו בוודאי כל חברי הכנסת.

דב שילנסקי: זה יהיה, נדמה לי, ביום שלישי?

עובדיה עלי: כן.

דב שילנסקי: זה יהיה בשעות הצהריים, הפגישה החשובה שאתה עורך בנדון, על מנת שחברי הכנסת מכל הסיעות ייתנו לך כתף ויגלו עירנות רבה יותר לבעיות העם היהודי.

דב שילנסקי: כי אנחנו חלק מהעולם היהודי ואנחנו נדבך של העם היהודי, וצריך שכל חברי הכנסת יבינו זאת.

דב שילנסקי: היה ברוך על העבודה שאתה עושה בשטח זה.

דב שילנסקי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת סילבן שלום.

דב שילנסקי: הוא איננו.

דב שילנסקי: אני מוריד לו את עשר הדקות.

דב שילנסקי: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת מיכאל איתן.

דב שילנסקי: בבקשה.

דב שילנסקי: עד שתעלה אני רוצה להפנות את תשומת לבך, חבר הכנסת מיכאל איתן, לא נותר לך מכל ההסתייגויות הרבות הרבה – יש לך רק עוד שבע שעות ו-15 דקות.

דב שילנסקי: אבל עכשיו אתה מקבל רק עשר דקות, כך שיישארו לך שבע שעות וחמש דקות.

מיכאל איתן: אני רק רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שהיום הגעתי לרשות הדיבור בפעם הראשונה רק עכשיו.

מיכאל איתן: אני לא בסיבוב שני היום.

דן תיכון: משעה 15:00 הוא ממתין.

מיכאל איתן: משעה 15:00 אני ממתין, עד עכשיו, על מנת שאוכל לדבר בפעם הראשונה.

דב שילנסקי: למה?

מיכאל איתן: כי כך הלך התור.

מיכאל איתן: אני מדבר היום פעם ראשונה.

דן תיכון: שער בנפשך כמה ימים הוא צריך.

מיכאל איתן: אמש הייתי אחרון הדוברים, בשעה 02:00.

דב שילנסקי: אני יודע.

מיכאל איתן: אני רק מציין את זה.

דב שילנסקי: אני מתחשב בזה שאתה באמת יושב פה הרבה מאוד שעות.

דב שילנסקי: אם אתה תרצה שאני אחזיר לך את עשר הדקות של הסיבוב הזה – – –

מיכאל איתן: לא, אני לא רוצה.

מיכאל איתן: אחרי דן.

דב שילנסקי: אני מתכוון אחרי עוד שניים-שלושה, אני אהיה מוכן לתת לך.

מיכאל איתן: אני מניח שהקצב יהיה מהיר יותר.

דב שילנסקי: אני לא יודע איך קרתה פה התקלה.

דב שילנסקי: אדם שיושב כל הזמן, בוודאי לא צריך להיות מקופח.

מיכאל איתן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: אתה מדבר עכשיו בסיבוב הראשון?

מיכאל איתן: כן.

דב שילנסקי: אתן לך בסיבוב השני יותר מאוחר.

מיכאל איתן: טוב.

דב שילנסקי: בבקשה.

דב שילנסקי: אבל אני מפעיל את השעון לעשר דקות, אפילו לא שנייה יותר.

דב שילנסקי: תדע לך.

מיכאל איתן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל איתן: אתה בוודאי שמת לב, שבמהלך הדברים של חברי הכנסת של מפלגת העבודה ושל חבר הכנסת רן כהן יצאתי ולפתע חזרתי.

מיכאל איתן: לאן הלכתי?

מיכאל איתן: הלכתי לספרייה.

מיכאל איתן: מדוע הלכתי לספרייה?

מיכאל איתן: הלכתי לצלם את העיתון מהיום.

מיכאל איתן: אתמול הצגתי את העיתון של יום שני, שהעביר את הידיעות של יום ראשון.

מיכאל איתן: בעיתון של יום שני היה כתוב בערך כך: הממשלה החליטה על פתיחת דף חדש.

מיכאל איתן: בישיבת הממשלה החליטו השרים שאין הדלפות עוד.

מיכאל איתן: והנה, ראה זה פלא, בעיתון של יום שני מופיעות כל ההדלפות כולן מהישיבה שבה הממשלה החליטה פה-אחד שלא להדליף דבר וחצי דבר.

מיכאל איתן: אילו הדלפות?

מיכאל איתן: גן-ילדים, היה צריך שם גננת.

מיכאל איתן: האחד אומר על השני שקרן, רמאי ונוכל.

מיכאל איתן: האחד אומר: מוצצים לי את הדם.

מיכאל איתן: השני אומר: שותים לי את הדם.

מיכאל איתן: כאילו היתה שם מסיבת ערפדים.

מיכאל איתן: וכל זה היה אתמול.

מיכאל איתן: היום אני קורא על דיון שהיה אתמול בסיעה.

מיכאל איתן: ואני נכנס כאן למליאה ושומע את חבר הכנסת סאלח טריף מדבר לפני עם ישראל ומנסה להגן על מדיניות הממשלה ואומר: אתם יודעים שטוב, אתם יודעים שטוב, אתם יודעים שטוב.

מיכאל איתן: נדמה לי שנקלעתי לאיזה חזיון תעתועים.

מיכאל איתן: וכל זה למה?

מיכאל איתן: כי היה נדמה שקראתי בעיתון הבוקר, שסאלח טריף עצמו אמר בישיבת סיעת העבודה, אחרי ישיבת הממשלה שהיתה ביום ראשון, שהממשלה הזאת לא מתפקדת.

מיכאל איתן: לכן הלכתי, ובאמת, מה אני רואה בעיתון?

מיכאל איתן: הוא מצוטט במפורש, סאלח טריף אומר בישיבה: אנחנו צוחקים מההלם של עצמנו.

מיכאל איתן: אני לא יכול להגן על הממשלה.

מיכאל איתן: סאלח טריף אומר בישיבה, וכנראה זה גם יצא לאמצעי התקשורת, אני לא יודע אם הישיבה היתה פתוחה או לא: אני לא יכול להגן על הממשלה.

מיכאל איתן: בא הנה ומתחיל לצעוק עלינו שאנחנו לא מבינים והממשלה בסדר.

מיכאל איתן: שיחליט, אחת משתיים, על מי הוא עובד, עלינו או על חבריו בסיעה.

מיכאל איתן: כשהוא מופיע שם בהתייעצויות הוא אומר: רבותי, אנחנו בהלם, אנחנו לא יכולים להגן על עמדת הממשלה; כתוב כאן שחור על גבי לבן.

מיכאל איתן: אז הוא בא הנה ועושה כאן הצגות לפני הטלוויזיה ומתחיל להסביר לנו עד כמה מדיניות הממשלה בסדר.

מיכאל איתן: מה זה, צחוק?

מיכאל איתן: יושב כאן עוד חבר כנסת, גדעון שגיא.

מיכאל איתן: מה הוא חושב, שעם ישראל מטומטם?

מיכאל איתן: יושב וצועק לי: של נעליך מעל רגליך כאשר אתה מדבר על הממשלה.

מיכאל איתן: גדעון שגיא אומר על מה שקורה בממשלה: זהו קניבליזם פוליטי, גם טורפים בג'ונגל לא אוכלים את בני מינם.

מיכאל איתן: זה יותר גרוע מג'ונגל – הוא, גדעון שגיא, אומר זאת.

מיכאל איתן: אני אמרתי פעם אחת שהממשלה יותר גרועה מג'ונגל?

מיכאל איתן: פעם אחת אמרתי דבר כזה?

מיכאל איתן: אז הוא אומר לי של נעליך מעל רגליך כאשר אתה מדבר על הממשלה.

מיכאל איתן: מה הם חושבים לעצמם, להם מותר הכול?

מיכאל איתן: הציבור מטומטם?

מיכאל איתן: הציבור לא רואה ולא שומע מה מתרחש?

מיכאל איתן: לנו אתם אומרים של נעליך מעל רגליך?

מיכאל איתן: תשבו בשקט, אל תוציאו מלה מהפה.

מיכאל איתן: לפחות יראו שיש לכם בושה, שאתם מתביישים בזה.

מיכאל איתן: אבל, אין לכם שום בושה.

מיכאל איתן: הכול מותר.

מיכאל איתן: אחמד טיבי – עשיתם אותו ראש הממשלה.

מיכאל איתן: ערבים מפגינים, נכנסים לשטח צבאי סגור.

מיכאל איתן: בא אחמד טיבי ועושה פשרה באמצע השטח.

מיכאל איתן: בלי אחמד טיבי הממשלה הזאת לא מסוגלת לעשות שום דבר.

מיכאל איתן: אחמד טיבי יעשה לנו סדר.

מיכאל איתן: אני השתתפתי בהפגנה.

מיכאל איתן: אני משבח את הצבא ואת המשטרה, גם בהפגנות של ערבים, שהם לא מרימים יד ולא נוקטים פעולות.

מיכאל איתן: כל זמן שיש הפגנה דמוקרטית – שיפגינו.

מיכאל איתן: אנחנו צריכים להגיב בתקיפות, אבל לא תמיד לפתוח בפעולות.

מיכאל איתן: אל יחשבו שלזה אני מצפה.

מיכאל איתן: אלא מה כואב לי?

מיכאל איתן: כואב לי, באמת כואב לי שישבנו כאן מול משרד ראש הממשלה, אנחנו עם בני נוער, מיטב הנוער בארץ, על הרצפה, יושבים זה ליד זה בשעה 02:00.

מיכאל איתן: היו שם אולי 1,500 בני נוער, מבוגרים, שרו שירים, לא הפריעו לאיש.

מיכאל איתן: אולי מפריעים לתנועה שם במקום, אבל בשעה 02:00.

מיכאל איתן: באה המשטרה עם אלות שלופות והסתערה, עם סוסים וזרנוקים.

מיכאל איתן: לא היה אפשר לקחת בידיים, לפנות את האנשים?

מיכאל איתן: פצועים הלכו לבתי-חולים.

מיכאל איתן: קרעו לי את המעיל לחתיכות כאשר ביקשתי והתחננתי: אל תרימו אלות, תפנו.

מיכאל איתן: יש דרך ויש דרך.

מיכאל איתן: מה יש, לאנשים האלה אין אחמד טיבי שיגן עליהם?

רון נחמן: למה אתה בונה אותו, תבנה את דראושה.

מיכאל איתן: שחל נתן יד חופשית למשטרה להפליא את מכותיה.

מיכאל איתן: מפגינים יהודים, אוהבי הארץ, פטריוטים, מוכנים להקריב למען הרעיון, ואין סבלנות למשטרה ולכוחות הביטחון.

מיכאל איתן: לא נותנים הוראה לפנות אותם בידיים, ההוראה – באלות, באלימות.

מיכאל איתן: ואין פוצה פה ומצפצף.

מיכאל איתן: אנחנו דנים עכשיו בהצלחות הכבירות של הממשלה הזאת בנושאים הכלכליים.

מיכאל איתן: מה אומרים כל הרברבנים למיניהם – כמו בני טמקין, עם המומחיות שלו; אם המומחה הגאון בני טמקין בטוח שהממשלה הזאת היא סיפור הצלחה כלכלי, ילך לבורסה, ישקיע שם כסף וירוויח הרבה.

מיכאל איתן: מסתבר שקל לדבר על זה, אבל כשצריך לשים כסף מאחורי המלים האלה, אז הוא לא גיבור כל כך גדול.

מיכאל איתן: הוא לא גיבור גדול בכלל.

מיכאל איתן: שם ההערכות הן לא כל כך אופטימיות.

מיכאל איתן: מי שנותן שם הערכה צריך לעמוד עם כסף מאחוריה, לא עם דיבורים.

מיכאל איתן: אני בהחלט מקווה שהכלכלה תשתפר.

מיכאל איתן: העם שלנו עובד.

מיכאל איתן: האנשים עובדים.

מיכאל איתן: הציבור עובד.

מיכאל איתן: העם מקריב הרבה, משלם מסים גבוהים יותר מדי.

מיכאל איתן: אבל הוא מביע נכונות לתרום לכך שהמדינה תצליח.

מיכאל איתן: אין שום סיבה שהכלכלה לא תשתפר.

מיכאל איתן: רק הממשלה צריכה להפסיק להתערב כל כך הרבה בכלכלה.

מיכאל איתן: זאת הדרך הכי בדוקה.

מיכאל איתן: מדברים הרבה על הפרטות.

מיכאל איתן: הביאו את כי"ל – "כימיקלים לישראל" – אמרו, בואו תתגייסו, תסייעו להפרטת כי"ל, תהיו אחראים.

מיכאל איתן: הלכנו לציבור העובדים, הלכנו לכל מי שערער ואמרנו: בנושא הפרטה אין הבדל בין מדיניות הליכוד למדיניות העבודה.

מיכאל איתן: אנחנו בעד הפרטה, אבל איפה הביצוע?

מיכאל איתן: איך אתם מבצעים?

מיכאל איתן: התחייבתם להביא ביום ראשון לישיבת הממשלה חקיקת חוקים והחלטות, קבלת החלטות שיסללו את הדרך להפרטה.

מיכאל איתן: אתם מעניינים משקיעים בין-לאומיים, אתם מבטיחים לוחות זמנים.

מיכאל איתן: הממשלה, לא היה לה זמן לגשת ולטפל בהפרטת כי"ל.

מיכאל איתן: עסק של מיליארד דולר, הפרטה עכשיו של 250 מיליון דולר, למעלה מ-750 מיליון שקל.

מיכאל איתן: נושא של מה בכך?

מיכאל איתן: לא היה זמן.

מיכאל איתן: דחו.

מיכאל איתן: למה דחו?

מיכאל איתן: כי שחל צעק על בייגה, בייגה צעק על שחל, ורבין לא היה גננת, ושטרית צעק עליו למה אתה לא גננת; ופואד אמר ששותים את דמו.

מיכאל איתן: לזה יש זמן.

דן תיכון: מה עם שבס?

מיכאל איתן: מדברים על הפרטת כי"ל, קבלת החלטות – אין זמן.

מיכאל איתן: יידחה לשבוע הבא.

מיכאל איתן: מה זה חשוב?

מיכאל איתן: שהמשקיעים יחכו עוד שבוע.

מיכאל איתן: ההפרטה תחכה עוד שבוע.

מיכאל איתן: כל עשרות הפקידים הבכירים, שמשקיעים זמן ומאמצים לקדם את העניין – טוב, הם כבר מכירים אותנו.

מיכאל איתן: הם יודעים.

מיכאל איתן: אני שואל: מה מתרחש פה?

מיכאל איתן: על אילו הישגים מדברים?

מיכאל איתן: אני לא רוצה הישגים מהממשלה.

מיכאל איתן: אני רק רוצה שהיא תיכנס לרמת תפקוד מינימלית, שתשמור על הקיים.

מיכאל איתן: אני לא לניניסט במובן הזה שאני אומר "כמה שיותר גרוע יותר טוב".

מיכאל איתן: כשהצאר נלחם בגרמניה במלחמת העולם הראשונה, על מנת לתפוס את השלטון אמר לנין: ככל שיהיה יותר גרוע יהיה יותר טוב.

מיכאל איתן: אני לא אומר את זה.

מיכאל איתן: להיפך, כאיש אופוזיציה אני אומר, שצריך לעשות כל מאמץ כדי שהממשלה הזאת תגיע לתפקוד מינימלי.

מיכאל איתן: לקדם את המדינה היא לא יכולה, היא עושה לנו נזקים אדירים.

מיכאל איתן: אבל לפחות שאדע שיש שם אנשים שמסוגלים לשבת ולקבל איזו החלטה ולבצע אותה.

מיכאל איתן: לפחות תשמרו על הקיים, למען השם.

מיכאל איתן: בעוד שנתיים יהיו בחירות, מאה אחוז יש לכם כאן רוב.

מיכאל איתן: הצלחתם, צירפתם את גונן שגב ואת אלכס גולדפרב, בזכותם אתם נהדרים, אתם נפלאים.

דן תיכון: מאז הם נעלמו מהכנסת.

מיכאל איתן: הצלחתם, צירפתם את אחמד טיבי וחבריו.

מיכאל איתן: זה נהדר.

מיכאל איתן: אין לכם רוב בציבור.

מיכאל איתן: לא היה לכם גם ביום הבחירות רוב בקרב הציבור היהודי הציוני שרוצה לראות את המדינה הזאת כמדינה יהודית.

מיכאל איתן: לא היה לכם רוב.

מיכאל איתן: אתם יודעים שאתם מיעוט בציבור היהודי, הייתם מיעוט.

מיכאל איתן: היום אתם מיעוט קטן.

מיכאל איתן: למען השם, עשו דבר אחד.

מיכאל איתן: אין לנו ברירה, אנחנו צריכים לחכות לבחירות.

מיכאל איתן: אבל, למען השם, עשו דבר אחד, שמרו על הקיים.

מיכאל איתן: שמרו על הקיים.

מיכאל איתן: תתעשתו, תקבלו החלטות, תתפקדו במינימום על מנת לשמור על הקיים.

מיכאל איתן: אני לא רוצה, בשום פנים ואופן, שהליכוד יגיע לשלטון על חורבותיה של מדינת ישראל; על חורבותיה של מפלגת העבודה – זה לא נורא.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, מאחר שעברת את הזמן בשתי דקות וחצי, אני קונס אותך בשתיים-וחצי נוספות, ונשארו לך במקום שבע שעות ו-15 דקות, רק שבע שעות ועשר דקות.

מיכאל איתן: אני מוכן שתוסיף עוד מלווה מרצון קנס נוסף של שתי דקות וחצי.

מיכאל איתן: אני תורם – – –

דב שילנסקי: תראה איזה דבר ברוך עשית.

דב שילנסקי: אנחנו יושבים, וביציע הקהל אין אף אורח, אז אתה מינית את טובה בתור דוברת של הסיעה שלך – – –

מיכאל איתן: היא סגנית הדוברת.

מיכאל איתן: היא דוברת לעניינים כלכליים חברתיים.

דב שילנסקי: ענייני כלכלה וחברה.

דב שילנסקי: התוצאה הברוכה היא, שיש לפחות מאזין אחד ביציע המכובדים.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, בבקשה.

דב שילנסקי: גם אתך הבעיה קשה.

דב שילנסקי: אני לא יודע מה לעשות, כי הכול יודעים שאתה שופע תבונה, חוכמה וכלכלה.

דב שילנסקי: אין כמוך ברוך ידע וכישורים.

דב שילנסקי: לך יש שעתיים ו-15 דקות, אבל בהתאם לתקנון אני יכול לתת לך רק עשר דקות עכשיו.

דב שילנסקי: מצטער, זה מה שאני יכול לעשות.

דב שילנסקי: ואם תעבור על עשר הדקות, אני אקנוס אותך כמו שקנסתי את חבר הכנסת מיכאל איתן.

דן תיכון: תודה רבה לאדוני.

דן תיכון: אתה יכול לתת לי שלוש מנות.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אני מקווה שחוק הסדרים במשק המדינה הוחזר למליאה זו הפעם האחרונה, והוא בבחינת זיכרונו לברכה בספר החוקים, שהרי זו אסופה של חוקים שונים שאין קשר ביניהם.

דן תיכון: אם תשאלו אותי אם היה צריך הפעם להגיש את חוק ההסדרים, אומר לכם בוודאות, שמתוך אסופת החוקים שמוצגת בחוק ההסדרים, להערכתי, בשום חוק, בשום חיקוק, אף באחד מכל החוקים שמופיעים בחוק ההסדרים אין ממשות כזו שמאפשרת לקשור אותו לחוק התקציב.

דן תיכון: זאת אומרת, שיש שם חוקים, כולם חשובים, חלקם חשובים יותר, חלקם חשובים פחות, אבל בסך הכול לא הבנתי למה קשרו את אסופת החוקים הללו עם חוק התקציב.

דן תיכון: אבל אני רוצה להזכיר לעצמנו, חבר הכנסת גל, מקצת מן הזיכרונות שליוו אותנו באותו לילה מפורסם, כששרי הממשלה הוזעקו בשעה 04:30 לישיבה מסתורית כאן, באולם הממשלה, ביום חמישי בבוקר, ואנחנו, שישבנו כאן וניהלנו את הדיון על חוק ההסדרים, תמהנו למה מתכנסת הממשלה.

דן תיכון: השרים טרוטי העיניים, שהעירו אותם כנראה בשעות הלילה, הובאו לכאן; הם ירדו מהמכוניות, ואני זוכר שאני הייתי בקומת הממשלה כי שם הלשכה שלי ושאלתי כמה מהם במה מדובר, ואיש לא ידע.

דן תיכון: כולם נבהלו שמא קרה משהו, מה החיפזון, ב-04:30, בלאו-הכי אמצעי התקשורת דוממים רובם ככולם, מלבד הטלוויזיה, שהמשיכה לשדר.

דן תיכון: הם הגיעו, ואז הסתבר שיש משבר פנימי בתוך מפלגת העבודה בכל מה שקשור בחוק ההסדרים, ובמיוחד בהסתייגות של חבר הכנסת אלי דיין.

דן תיכון: את הממשלה הזעיקו בשעה 04:30, לשם מה?

דן תיכון: מה הפניקה הזאת, מה היה החיפזון?

דן תיכון: והממשלה ישבה מאותה שעה, התפזרה לעתים, יצאה להפסקה, משבר גדול דלף מחדר הממשלה.

דן תיכון: הממשלה נתכנסה פעם שנייה ופעם שלישית.

דן תיכון: כמדומני שבשעה 11:00 עלה לדוכן שר האוצר ומסר הודעה, שהממשלה, על-פי סעיף 132(ב), מבקשת לקחת בחזרה את החוק, ואכן החוק נלקח בחזרה.

דן תיכון: סברתי, שכשיוחזר החוק, כעבור עשרה ימים, בוודאי תבוא הממשלה המסודרת הזאת ותאמר לנו שאכן נפתרה הבעיה עם חבר הכנסת אלי דיין בכל מה שקשור ביום לימודים ארוך, אבל כנראה טעיתי, ובעצם הרגעים הללו בוודאי מנסים לכתוש אותו פעם נוספת, כדי שישתכנע לקראת ההצבעה מחר ב-11:00.

דן תיכון: אבל, כשאני מספר את הסיפור הזה, אני רוצה לראות מה קרה בעצם לחוק התקציב.

דן תיכון: חוק התקציב אושר באותו יום בשעות הערב.

דן תיכון: זה היה ביום חמישי, נדמה לי 28 בדצמבר.

דן תיכון: כעבור כמה ימים, ב-4 בינואר, התכנסו ראשי המשק בלשכת ראש הממשלה.

דן תיכון: הם הוזמנו שוב לישיבה דחופה אצל ראש הממשלה, ושם נתבשרנו לראשונה שתהיה עסקת חבילה.

דן תיכון: המעסיקים, הממשלה וההסתדרות יחתמו על עסקת חבילה, כאשר כל אחד משלושת השותפים יתרום את חלקו.

דן תיכון: סיפרו לנו, שחלק מתוספת היוקר יעוקר תמורת הקלות במס המקביל, בשיעור של 2%.

דן תיכון: חשבנו שהנה חזרה הממשלה לעצמה, התעשתה ותציג בפנינו עסקת חבילה.

דן תיכון: כעבור כמה ימים התבשרנו: מלטה – יוק.

דן תיכון: אין עסקת חבילה.

דן תיכון: שלושת הצדדים לא מסכימים למעשה מרכבה משותף, קרי – עסקת החבילה.

דן תיכון: סברנו, שבכל זאת כדאי היה לשקול, האם לא כדאי שהמשק ייכנס לאיזה הסדר בין שלושת הגופים הראשיים במשק המדינה, אבל הדבר לא נסתייע.

דן תיכון: ואכן, התקציב אושר ב-28 או ב-29 בחודש.

דן תיכון: התקציב יצא לדרך, לאחר שסיעת הליכוד והאופוזיציה נימקו את אלפי ההסתייגויות שהיו להן.

דן תיכון: מובן שהצענו לקצץ את התקציב ב-2%.

דן תיכון: הצענו הצעות בעניין השכר אשר עשוי לרדת, אבל מובן שכל ההסתייגויות שלנו נדחו.

דן תיכון: והנה, ביום רביעי בערב, בשעה 16:00 – אני מבין שיושב-ראש ועדת הכספים היה בסוד העניין משעות הבוקר המוקדמות ואולי לילה אחד קודם – נתבשרנו שיש תוכנית כלכלית חדשה.

דן תיכון: בטרם יבשה הדיו על התקציב שאושר כמה ימים קודם לכן, לאחר שנתכנסו ראשי המשק והציגו בפנינו עסקת חבילה, ונסוגו מעסקת החבילה, כעבור כמה ימים מודיעים לנו שיש תוכנית כלכלית חדשה.

דן תיכון: אני מוכרח לומר שהסתקרנתי.

דן תיכון: היות שהובטח לנו כי כנראה תהיה מסיבת עיתונאים בשעה 17:30, משעה 17:30 ישבתי עם נייר ועיפרון וחיכיתי.

דן תיכון: המתנתי לתוכנית הכלכלית החדשה.

דן תיכון: אמרו לנו ששר האוצר יפרסם את התוכנית שלו בשעה 18:00.

דן תיכון: ב-18:15 הוא פרסם את התוכנית הכלכלית שלו, וכרגיל ההר הוליד עכבר.

דן תיכון: אני לא רוצה לחזור על הציטוטים שמסרו השרים מאז פורסמה אותה תוכנית נפל, תוכנית שליפה, תוכנית של טלאי על טלאי.

דן תיכון: מה שמרגיז אותי בעסק הזה, חבר הכנסת גל, הוא שאותו שר אוצר עלה לכאן במרוצת השנה הראשונה וסיפר לנו על הצלחות הממשלה ועל כך שמעשי נסים ומודעי אינם חוזרים בממשלה הזו, כי הממשלה הזו עובדת בהרמוניה מרבית.

דן תיכון: אני שואל את עצמי, חבר הכנסת גל, מה דעתך על ההרמוניה של הממשלה?

דן תיכון: אומנם הדברים אינם חדשים, כבר היינו בסרט הזה, אבל לממדים כאלה לא הגענו.

דן תיכון: זו היתה ממשלה עם נורמה חדשה, שבצדק ביקרה קשות את הממשלה הקודמת, והיה מה לבקר, אך מהר מאוד התדרדר העניין לאן שהתדרדר, ונדמה לי כי לתחתית הזו לא הגיעה שום ממשלה.

דן תיכון: אגב, מה היה בתוכנית של יום רביעי?

דן תיכון: היה בה מה שאמרנו.

דן תיכון: אמרנו עשרה ימים לפני כן שיש לקצץ כ-2% של התקציב, flat על כל המשרדים, ואמרו לנו: מלטה – יוק.

דן תיכון: אמרנו שב-1 בינואר 1995 יקטנו המשכורות עבור מרבית השכירים והעצמאים במשק, ואמרו לנו: לא.

דן תיכון: קראנו מן התזכירים והוכחנו שחור על גבי לבן שהמשכורות יקטנו, אך אמרו לנו: לא.

דן תיכון: בואו נסקור את תולדות הרפורמה במס ההכנסה, אשר ליוותה את עבודת הממשלה: כאשר עלינו לשלטון, חבר הכנסת ויינשטיין, כמדומני שהמס המרבי היה 48%.

אריאל ויינשטיין: – – –

דן תיכון: נכון שהוטל ב-1990 היטל קליטה בשיעור של 10%, היטל זמני, שבא לממן את גלי העלייה שהגיעו לארץ בשנים 1990, 1991 ו-1992, אבל ההיטל הזה עבר מן העולם כמדומני בחוק ההסדרים הקודם.

דן תיכון: היו בחוק ההסדרים הקודם, זה של 1994 – והפעם מדובר בחוק ההסדרים של 1995 – שתי רפורמות בתחום המס:

דן תיכון: אמרו לנו שמקטינים את שיעורי המס במדינת ישראל בשני שלבים.

דן תיכון: השלב הראשון יופעל ב-1 בינואר 1994, אבל היות שאין כסף מספיק בקופה, השלב השני, שאושר אגב לפני שנה בחוק ההסדרים, ייכנס לתוקפו ב-1 בינואר 1995, כי אי-אפשר להפעיל את שני השלבים הללו בבת-אחת.

דן תיכון: זו היתה כעין רקטה שבאה להוריד את המיסוי הישיר במדינת ישראל בשני שלבים, האחד ב-1 בינואר 1994 והשני ב-1 בינואר 1995.

דן תיכון: כאשר אמרתי מעל הדוכן הזה ובוועדת הכספים, שאני לא מבין מדוע מחוקקים את הרפורמה הזו שנה מראש, אמרו לי: אתה יודע, היצר הרע, בוא נקשור לעצמנו את הידיים ונפעיל את הרפורמה הזו בשני מהלכים, בשני שלבים – שלב אחר שלב בהבדל של שנה.

דן תיכון: תמהתי, ואכן הגענו ל-1 בינואר 1995, ולא הופתענו.

דן תיכון: מרוב בלבולים כבר לא ידענו, אם הרפורמה בשלב השני תשאיר לנו יותר כסף בכיס, או שבעקבות הרפורמה והשינויים המוצעים, שמייד אעמוד עליהם, ייווצר מצב ב-1 בינואר 1995, שבעצם במקום שיישאר לנו יותר כסף בכיס, יסתבר פתאום שכולם משלמים יותר.

דן תיכון: יפה אמר יושב-ראש ועדת הכספים ביום רביעי שעבר, בשעות הבוקר, שהוא בדק ונוכח לדעת, ש-90% ממקבלי השכר יקבלו תוספת שכר, ורק 10%, מן העשירון העליון, ישלמו יותר מס ויקבלו פחות שכר.

רון נחמן: מי זה העשירון העליון?

דן תיכון: אנחנו לא ידענו על התוכנית הסודית שנרקמה בחדרי האוצר.

דן תיכון: יורם גבאי, אותו ממונה על אגף התקציבים – אגב, חבר הכנסת גל, מדוע הם מתפטרים לדעתך?

דן תיכון: מדוע הלך אהרן פוגל, מנכ"ל מצוין?

דן תיכון: מדוע הולך החשב הכללי, ראובן קוקולביץ'?

דן תיכון: מדוע הולך יורם גבאי?

דן תיכון: אלה עובדי ציבור שלא אחת חלקתי על הצורה, הדרך שבה הציגו את מדיניות הממשלה, אבל רחשתי להם אמון רב.

דן תיכון: מדוע הם הולכים בבת-אחת?

דן תיכון: מדוע נהיה צפוף באוצר?

דן תיכון: מה קורה שם שאנחנו לא יודעים?

דן תיכון: מה קורה למדיניות הכלכלית שאנחנו לא מבינים?

דן תיכון: אבל נחזור לשלב השני של הרפורמה: הבטיחו לנו שהמשכורת שלנו תגדל, ותראו איפה אנו עומדים היום, פחות או יותר, אם כי אני עדיין בדעה, יושב-ראש ועדת הכספים, ש-30% עד 40% מציבור השכירים והעצמאים ישלמו יותר מס החל ב-1 בפברואר 1995.

דן תיכון: מפעילים את השלב השני ברפורמה במס הכנסה.

דן תיכון: השלב הראשון היה ב-1 בינואר 1994, והשלב השני היה ב-1 בינואר 1995; זאת אומרת, שנראה זאת ב"לוקש" של 1 בפברואר 1995.

דן תיכון: מעדכנים גם את מדרגות המס.

דן תיכון: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אני פונה אליך ומבקש שתסביר פעם אחת לשר האוצר, שעדכון מדרגות מס נעשה אחת לשנה, לעתים פעמיים בשנה, והוא נעשה ב-1 בפברואר 1995.

דן תיכון: הוא בסך הכול מעדכן את מדרגות המס על-פי שיעור האינפלציה.

דן תיכון: כשיש אינפלציה גבוהה, מרווחים את מדרגות המס.

דן תיכון: אין בזה שום תוספת שכר.

דן תיכון: בסך הכול, זה נותן אותו כסף ריאלי שהיה בעבר.

דן תיכון: הוא מביא בחשבון את האינפלציה הגבוהה יחסית שהיתה השנה, בשיעור של 14.5%.

דן תיכון: זאת אומרת, עדכון מדרגות המס כשלעצמו לא נותן תוספת שכר.

דן תיכון: יש לנו מס הכנסה על חברות שיגיע החל ב-1 בינואר 1995 ל-37%.

דן תיכון: אבל יש לנו גם גורמים שייקרו את המיסוי הישיר.

דן תיכון: יש לנו אותה המצאה שנקראת הגדלת התקרה לתשלום דמי הביטוח הלאומי.

דן תיכון: ההכנסה החייבת במס של השכירים תהיה פי-ארבעה מהשכר הממוצע במשק, ולא פי-שלושה.

דן תיכון: השוו אותם לציבור העצמאים, אבל הם ישלמו יותר.

דן תיכון: התקרה לתשלום, במקום שתהיה 11,763 שקלים במחירי היום, תעלה ל-15,684 שקלים.

דן תיכון: יש לנו עוד ייקור בביטוח הלאומי.

דן תיכון: כל אחד מהעובדים כאן בכנסת מקבל הוצאות.

דן תיכון: יש לו רכב, הוא מקבל החזר רכב.

דן תיכון: יש לו תוספת ביגוד, יש לו תוספת ספרות מקצועית, יש לו תוספת הבראה.

דן תיכון: כשנתנו לנו את זה, גילמו לנו את שיעור המס.

דן תיכון: זאת אומרת, קיבלנו את הנטו.

דב שילנסקי: איך אגלם לך את הזמן שאתה עובר?

דן תיכון: תוריד לי עוד מנה אחת.

דן תיכון: אני כבר גומר, זה צריך להיעשות ברצף אחד.

דן תיכון: אני מודה לך מראש.

דן תיכון: לכל שכיר יש הוצאות נסיעה, הוצאות הבראה, הוצאות ביגוד, ספרות מקצועית.

דן תיכון: אמרו לנו הפעם, שכל זה ייכלל במסגרת השכר שלנו, ועל כך נשלם ביטוח לאומי.

דן תיכון: נכון ששילמנו עבור התוספות הללו מס הכנסה, אבל עכשיו כוללים את המרכיבים הללו במסגרת התשלומים לביטוח הלאומי ונשלם יותר.

דן תיכון: יש לנו מס בריאות בשיעור של 4.8%.

דן תיכון: זה היה מס אחיד, זה יהיה עכשיו בשיעור הרבה יותר רציני, 4.8%.

דן תיכון: סביר להניח שכל שכבות הביניים ישלמו הרבה יותר בגין ביטוח הבריאות.

דן תיכון: יש לנו מס הארגון בשיעור של 0.9% עד 0.7%, שנשלם בגינו יותר.

דן תיכון: יש לנו מס רווחי הון על הבורסה החל ב-1 בינואר 1995.

דן תיכון: אומנם הוא נכנס לתוקפו, אבל אני לא יודע מה יהיה בו.

דן תיכון: חבר הכנסת גל, לדעתי, אתם תבטלו את מס רווחי הון על הבורסה בתוך פרק זמן קצר ביותר ותאמצו את ההצעה שהצעתי לך, להטיל מס מחזור.

דן תיכון: אתה אמרת לי שאין במשק אף אחד שתומך בהצעה שלי, קרי הפרופסורים שאני יזמתי את בואם לוועדת הכספים, אבל אני מבטיח לך שזאת תהיה שיטת המיסוי.

דן תיכון: היות שישבו עם המחשבים וגילו פתאום שאנשים ישלמו הרבה יותר מסים ב-1 בפברואר 1995, דבר שהכול ידעו, הכול כתבו על כך בעיתונות – רק שר האוצר לא ידע, כי הוא היה עסוק בסימולציה במחשב שלו, הוא הזין אותו ויצא לו ש-90% לא ישלמו יותר.

דן תיכון: לפתע הוא גילה שאכן יש בעיות, ואז כטובע, כמי שיש לו מדיניות שהיא טלאי על טלאי, בא והציע אותה נקודת זיכוי לאשה עובדת ו-2% הקלה במס המקביל.

דן תיכון: חבר הכנסת גל, זו התחלת הסיפור ולא סוף הסיפור.

דן תיכון: ב-1 בפברואר 1995 תקום צעקה, ואתם שוב תבואו לכאן.

דן תיכון: אגב, מה קורה לחקיקה הראשית?

דן תיכון: אם רוצים לתת את ההטבות הללו צריך, לבוא לכאן.

דן תיכון: המחשב שמכין את המשכורות לעובדי המדינה כבר נעול לחודש הזה.

דן תיכון: לפחות, אם אתם רוצים לטפל ב"לוקש", שיהיה לכם האומץ לעשות את זה עכשיו.

דן תיכון: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת גדליה גל, יושב-ראש ועדת הכספים, שרוצה להשתלב בדיון.

דב שילנסקי: זה תואם את התקנון.

דב שילנסקי: בלי פרוטקציה אתה עולה לדבר.

רון נחמן: ואחריו?

דב שילנסקי: אחריו, אני חושב שיהיה השואל, אלא אם כן יופיע מאיר שטרית חברך בינתיים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת ויינשטיין, אני רוצה להפנות את תשומת לבך לכך שיש לך שש שעות וחצי, אבל התקנות מאפשרות לי לתת לך עשר דקות.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, באים אנשי מפלגת העבודה וטוענים כנגדנו: רבותי, רק שחור, רק ביקורת, אין דברים טובים?

אריאל ויינשטיין: אתם לא יכולים להחמיא, לומר מלה טובה לממשלה הזאת?

אריאל ויינשטיין: יש לי חדשות בשבילכם.

אריאל ויינשטיין: אני מתכונן לומר מלה טובה ויותר ממלה, לא לממשלה אלא לעומד בראשה, יצחק רבין, מלה טובה מאוד, וקצת קצת היסטוריה.

אריאל ויינשטיין: מאז נחקק חוק מס הבורסה, וראיתי בדיוני ועדת הכספים איזה חוק מורכב ומסובך הוא, טלאי על גבי טלאי, לא באשמתה של הוועדה – הגישו לנו חוק שהיה צריך לאשר אותו מהר, הגישו לנו אותו באישון לילה, כולנו זוכרים, והוצאנו מתחת ידינו חוק מסובך ומורכב, אשר לא ניתן ליישום.

אריאל ויינשטיין: אני עומד מעל הבמה הזאת, ובהודעות לעיתונות, שחלקן פורסמו, אמרתי, לפני סוף דצמבר, מס הבורסה לא ייושם, לא ייגבה.

אריאל ויינשטיין: הממשלה הורסת את הבורסה, מנסרת חסכונות של אזרחים.

אריאל ויינשטיין: לא יהיה מס על הבורסה, בוודאי לא בחודשים הקרובים, לא בתחילת שנת 1995.

אריאל ויינשטיין: והאוצר מגיב כל הזמן: יהיה מס, בחרנו חברת מחשבים.

אריאל ויינשטיין: וכל הפקידים באים ואומרים: יהיה מס, מה אומר אריאל ויינשטיין בדיונים שלו.

אריאל ויינשטיין: אני גם אמרתי כאן מדוע זה לא אפשרי.

אריאל ויינשטיין: יום ולילה, שעות על שעות הקדשתי לזה, ואין שומע.

אריאל ויינשטיין: אחר כך אמרו לנו: נתחיל ב-1 בינואר.

אריאל ויינשטיין: אמרתי: לא תתחילו ב-1 בינואר.

אריאל ויינשטיין: אחר כך אמר שר האוצר, שהמס ייכנס לתוקף ב-1 בינואר, אבל נגבה אותו רטרואקטיבית.

אריאל ויינשטיין: אמרתי: זה לא יהיה, אתם לא מסוגלים, המערכת לא בנויה לכך.

אריאל ויינשטיין: בבנקים יש מונחים אחרים, החוק עוסק בדברים אחרים.

אריאל ויינשטיין: לא היתה התאמה.

אריאל ויינשטיין: שלשום העברתי לראש הממשלה מסמך של החברה שנבחרה על-ידי האוצר והבנקים לעשות את תכנות המחשבים, מכתב קשה מאוד, קשה מנשוא, שאומר שלא ניתן לגבות את המס רטרואקטיבית, מטיל ספק ומדבר על הקשיים.

אריאל ויינשטיין: פניתי אל ראש הממשלה ואמרתי לו: את התערבותך אני מבקש.

אריאל ויינשטיין: אינני יודע אם הוא התערב, אבל מה קרה היום?

אריאל ויינשטיין: נציב מס הכנסה כינס מסיבת עיתונאים, ולראשונה הודה שכנראה לא ניתן לגבות את המס רטרואקטיבית, דבר שאני טענתי כל הזמן.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש להודות לראש הממשלה על מסיבת העיתונאים שהיתה, אבל לא לשר האוצר, משום שדקות מספר אחרי שהנציב אמר את הדברים הנכונים, שכנראה לא ניתן יהיה לגבות את המס רטרואקטיבית, הוא חזר בו פתאום: כן ניתן.

אריאל ויינשטיין: ומה קורה בבורסה?

אריאל ויינשטיין: שערים עולים ושערים יורדים.

אריאל ויינשטיין: וכששערים עולים, מישהו מרוויח מיליונים או מאות אלפים, וכשהם יורדים מישהו מפסיד.

אריאל ויינשטיין: מי שיודע לנצל את מה שקורה שם ומי שיודע לנצל הם המעורבים, היודעים, החכמים; לא האיש הקטן.

אריאל ויינשטיין: האיש הקטן תמיד מפסיד.

אריאל ויינשטיין: עם המחמאה לראש הממשלה על ההתערבות שלו, על שמכתבי אליו גרם, לפי דעתי, לכינוס אותה מסיבת עיתונאים, כי אחרת מה פתאום עשו מסיבת עיתונאים ומגיבים על המסמך?

אריאל ויינשטיין: אין לי מחמאה לשר האוצר.

אריאל ויינשטיין: אמרתי אתמול ואומר גם היום, שיש לנו בייגה שר, אוצר לליכוד.

אריאל ויינשטיין: לא לו אני מודה, לראש הממשלה אני מודה.

אריאל ויינשטיין: רק שר אוצר ואנשים שמעולם לא ניהלו עסק כלכלי יכולים כך לשטות בציבור, לנסר את החסכונות.

אריאל ויינשטיין: כל שמועה מביאה לעליית הבורסה, אנשים גורפים כספים; כל שמועה נוספת מביאה לירידה בבורסה, מזינים את הציבור במידע לא נכון, ויש שחוגגים.

אריאל ויינשטיין: ומי החוגג?

אריאל ויינשטיין: אלה שיש להם, אלה שיש להם הקשרים, הגישה, היכולת להשתמש ביועצים טובים, אלה גורפים את הכסף כתוצאה ממחדלי האוצר.

אריאל ויינשטיין: כתוצאה מכך שהאוצר שיודע שהוא לא יכול לגבות את המס הזה, ובמקום לבוא אל הציבור באומץ ולומר לו: אני מבטל את המס, כפי שעשו בזמנם אשכול, זיכרונו לברכה, וספיר, זיכרונו לברכה, שרי אוצר חכמים, שגם הם ניסו בשעתם להטיל את המס, שר האוצר הנוכחי הולך עם הראש בקיר.

אריאל ויינשטיין: הוא ילך ויספר מעשיות, הוא ימסור אינפורמציה לא נכונה, הוא יאמר לפקידים שלו להכחיש ברגע אחד, ורגע אחרי זה – לא, ויאטום את אוזניו ויעצום את עיניו מראות מה קורה במשק.

אריאל ויינשטיין: רבים מפסידים, וכשמישהו מפסיד, מישהו מרוויח.

אריאל ויינשטיין: ועוד הפעם מפסידים ושוב מרוויחים, החסכונות יורדים, והבורסה מתה.

אריאל ויינשטיין: אני יודע.

אריאל ויינשטיין: בראשו של שר האוצר עולה המחשבה, שעכשיו זה דצמבר 1994, ינואר 1995, הציבור ישכח.

אריאל ויינשטיין: לא.

אריאל ויינשטיין: אני לא אתן לשכוח.

אריאל ויינשטיין: אי-אפשר לתת לשכוח מצב שבו ראש ממשלה הבטיח שלא להטיל מס ואנשים נשארו בבורסה, לא יצאו מהבורסה, ולאחר מכן הפסידו מיליונים ועשרות מיליוני שקלים.

אריאל ויינשטיין: יש אנשים שעד היום חייבים כסף, אנשים שהפסידו חסכונות, והממשלה במשך חודשים משטה בחוסכים האלה.

אריאל ויינשטיין: והרי מדובר בעמך.

אריאל ויינשטיין: באותו לילה בא שר האוצר גם כן בשקר – הוא אמר, שמאות האזרחים שצלצלו אלינו הם אנשים שחברה שכרה אותם לעשות זאת.

אריאל ויינשטיין: אחר כך הוא האשים אותנו, מי שלחמו במס, שאנחנו מייצגים אינטרסים של בעלי ההון הגדול.

אריאל ויינשטיין: ופתאום הוא התחיל לראות, שכל המתלוננים אינם בעלי ההון הגדול, כי בעלי ההון הגדול הסתדרו.

אריאל ויינשטיין: הוא התחיל לראות שהמתלוננים הם עמך.

אריאל ויינשטיין: וחברים מסיעת העבודה נזעקו ותובעים היום תיקונים.

אריאל ויינשטיין: קמה תנועה – השר שטרית הוא נושא הדגל החברתי שלה, והוא מקים תנועה, מקים עמותה כדי להיאבק במס הזה.

אריאל ויינשטיין: ושר האוצר האשים אותי ואת עמיתי בכך שאנחנו מייצגים את ההון הגדול.

אריאל ויינשטיין: מה אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת?

אריאל ויינשטיין: שר האוצר כל הזמן משקר.

אריאל ויינשטיין: חבר הכנסת גדליה גל, גם אם תאמר מאה פעמים שאני אומר דברים לא נעימים, אני חוזר ואומר ששר האוצר משקר ומוליך שולל את הציבור יומם ולילה.

אריאל ויינשטיין: והתוצאה היא הפסדים לרבים והצטמקות חסכונות של אלמנות, יתומים ופנסיונרים.

אריאל ויינשטיין: והרי אתה יודע שאלה הם החוסכים.

אריאל ויינשטיין: הגדולים מסתדרים, לגדולים יש תמיד הרבה עודפים.

אריאל ויינשטיין: מי שמפסיד זה עמך, כי עמך הוא החוסך ועמך הוא מי שמצלצל אלינו אחרי כל נאום.

אריאל ויינשטיין: אני יכול להראות לכם את המכתבים שאני מקבל – מכתב היד אפשר ללמוד שכותבים אותם קשישים, בני 60, 70, 80, שחרדים לגורל חסכונותיהם.

אריאל ויינשטיין: אתם יכולים לספר לנו מאה פעמים על האבטלה שיורדת, ומאה פעמים אתם יכולים לחזור על נתונים ועל מספרים, אבל האמת מדברת מגרונותיהם של המפסידים, שלראשונה חסכונותיהם מנוסרים בעשרות מיליארדי שקלים.

אריאל ויינשטיין: והרי זה מה שקרה השנה, וזה מה שמעניין היום את הציבור.

אריאל ויינשטיין: כשיש גירעון במאזן המסחרי, נכון שזה לא טוב, אבל יש סיוע חוץ, ומתגברים, ומדברים על זה כבר משנות ה-50.

אריאל ויינשטיין: אני יודע שגירעון במאזן המסחרי זה דבר לא טוב, אבל על זה מתגברים.

אריאל ויינשטיין: אבל איך מתגברים על הבעיה של אנשים שחסכו במשך עשרות שנים לעת זיקנה?

אריאל ויינשטיין: מה גם שאינכם מתירים להקים קרנות פרנסיה פרטיות לדור החדש, כי אתם שומרים על קרנות הפנסיה ההסתדרותיות באמצעות חוקים שאתם מביאים אלינו.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה לומר עוד משהו, אדוני היושב-ראש.

אריאל ויינשטיין: אמרתי זאת אתמול, ואני חוזר על כך בשניים-שלושה משפטים.

אריאל ויינשטיין: לפני חודש קיבלנו טבלה שבה אומרים לנו, שיש לנו שכר חדש, מדיניות ממשלתית חדשה, וכי השכר אצל כולם יעלה, פרט לשכרם של מי שהם בעלי הכנסות של מעל ל-75,000 שקל.

אריאל ויינשטיין: לפני חודש, ב-9 בדצמבר, הוכיחו לנו שהמדיניות הזאת שהממשלה קיבלה עליה היא נכונה ולכולם יהיה טוב.

אריאל ויינשטיין: המשכורות יעלו, השכר יעלה.

אריאל ויינשטיין: לפני שבוע מקבלת הממשלה טבלה חדשה.

אריאל ויינשטיין: השינוי שהיא עשתה, הזיכויים השונים, נקודות הזיכוי וכו' משתקפים בטבלה החדשה.

אריאל ויינשטיין: היום אומרים לנו: מה שהיה קודם אינו אמין, כי אילו היתה הטבלה המצביעה על כך שכולם מרוויחים נכונה, למה צריך עוד הפעם לתת הקלות?

אריאל ויינשטיין: משמעות הדבר היא, שהטבלה מ-9 בדצמבר היתה שגויה.

אריאל ויינשטיין: מי עשה את הטבלאות האלה?

אריאל ויינשטיין: עשו זאת אנשי האוצר, מטה כללי, שיש לו מחשבים.

אריאל ויינשטיין: המטה הכללי הזה מתמוטט, רבותי.

אריאל ויינשטיין: שלושה אגפים יש באוצר: מינהל ההכנסות, החשב הכללי, אגף התקציבים, ומנהל כללי שהוא המנכ"ל.

אריאל ויינשטיין: המנהל הכללי התחלף בשבועות האחרונים.

אריאל ויינשטיין: הממונה על הכנסות המדינה הודיע שלשום על עזיבתו.

אריאל ויינשטיין: הממונה על הביטוח נמצא בבעיות, ונכון שהוא ברמה קצת יותר נמוכה.

אריאל ויינשטיין: הממונה על התקציבים הוא חדש בתפקידו.

אריאל ויינשטיין: החשב פורש.

אריאל ויינשטיין: רבותי, אם את השגיאות האלה הם עשו לפני חודש-חודשיים, כשהיה להם מטה כללי מסודר, מה יקרה אחרי ההתמוטטות הזאת?

אריאל ויינשטיין: אילו שגיאות הם יעשו אז?

אריאל ויינשטיין: אני חרד מפני העדר היכולת של האוצר לתפקד.

אריאל ויינשטיין: אין לי אפשרות ביטוי אלא לשלב ידיים, לעשות סינכרוניזציה של המערכת.

אריאל ויינשטיין: וממה אני חושש?

אריאל ויינשטיין: אלמלא עירנותם של חברים בוועדת הכספים היינו עלולים לגזור היום גזירה איומה על הציבור.

אריאל ויינשטיין: כי מה הביאו לפנינו?

אריאל ויינשטיין: היום יש ערי פיתוח שנהנות מהקלות במס הכנסה.

אריאל ויינשטיין: והממשלה הזאת, שלא יודעת מה יקרה בעוד שבועיים עם ה"לוקש" – שמאכילה אותנו בלוקשים, לא בלוקש – – –

רון נחמן: "לוקש" זה תלוש משכורת.

רון נחמן: "לוקשים" הם הבלופים של שר האוצר.

אריאל ויינשטיין: – – – כל חודש בטבלאות אחרות, ולא יודעים מה יהיה ב"לוקש" שנקבל בתחילת פברואר.

אריאל ויינשטיין: אז הביאו לנו הצעה לשנות את מפת ההקלות לערי הפיתוח.

אריאל ויינשטיין: והאזרחים, שמקבלים היום הקלות השוות ל-300 שקל בחודש, 200 שקל, 150 שקל, לא ייהנו מזה עוד, כי אנחנו היינו אמורים לבטל את זה להעניק את זה לקבוצה אחרת של האוכלוסייה.

אריאל ויינשטיין: אני לא אומר שאין צדק בהצעה לשנות את המפה.

אריאל ויינשטיין: אני לא אומר שהמפה היום איננה מעוותת.

אריאל ויינשטיין: אבל לו היינו מקבלים את הצעת האוצר היום, או מחר, כשנצביע על כך, משמעות הדבר היא שאנחנו לוקחים 300 שקל נטו מאנשים שגרים היום באזורים שנחשבו מועדפים.

אריאל ויינשטיין: אז לקחת 300 שקלים, פרט לכך שאנשים ישלמו עכשיו יותר ארנונה, יותר מס הכנסה, וישלמו מס בריאות ומס ארגון, וישלמו יותר בדירות "עמידר" ו"עמיגור" – – –

רון נחמן: ויעלה בסיס התקציב.

אריאל ויינשטיין: ושר האוצר מתפאר כאן שמרבית האוכלוסייה לא משלמת.

אריאל ויינשטיין: אבל חלק קטן מהאוכלוסייה מחזיק את כולם.

אריאל ויינשטיין: וגם הכנסה של 4,500 שקלים, שהיום נחשבת אצלנו להכנסה שכבר אפשר לגבות ממנה את כל המסים האלה, היא לא כל כך גבוהה בברוטו.

אריאל ויינשטיין: ממה אני כל כך חרד?

אריאל ויינשטיין: האוצר הביא לנו את ההצעה.

אריאל ויינשטיין: יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל.

אריאל ויינשטיין: משום שאם היה מטה כללי, ואם היתה ועדת שרים לכלכלה, כפי שהיתה אצל כל שרי האוצר, הדברים היו שונים.

אריאל ויינשטיין: שר האוצר הזה לא מפעיל את הוועדה הזאת.

אריאל ויינשטיין: מה זו ועדת שרים לכלכלה?

אריאל ויינשטיין: זו ועדה שיושבת עם "טראסט מוחות", ומישהו מביע דעה נוספת.

אריאל ויינשטיין: היא לא קיימת.

אריאל ויינשטיין: וכשהיא לא קיימת, מביאים לנו כאן מס וכאן מס, וכאן לקחת מערי הפיתוח 300-200 שקלים בנטו.

אריאל ויינשטיין: וכך פתאום, האזרח המסכן, כשמגיע התלוש שלו וחשבונות הארנונה והחשמל והמים וכל הדברים האלה, הוא תופס את הראש ואומר: איך אפשר לחיות כך?

אריאל ויינשטיין: לכן הפחד שלי, החרדה שלי איננה מהגזירות אלא מכך ששום גזירה איננה תואמת את השנייה, ובכל גזירה יש בלבול לעומת האחרת, ואתה נמצא במבול של אוצר שאיננו יודע מה הוא עושה.

אריאל ויינשטיין: וכל המערכת של המטה הכללי שלו מתמוטטת לנגד עינינו.

אריאל ויינשטיין: התפטרויות.

אריאל ויינשטיין: גם החלפה של מנכ"ל אומרת הרבה מאוד לאוצר.

אריאל ויינשטיין: עד שאתה לומד את המקצוע הזה, את הקשיים שיש.

אריאל ויינשטיין: והאוצר חובק עולם.

אריאל ויינשטיין: הרי האוצר מנהל את כל המשרדים.

אריאל ויינשטיין: זה מה שאומרים השרים כאן.

אריאל ויינשטיין: הם אומרים: אנחנו מנהלים?

אריאל ויינשטיין: מי קיצץ בתקציב?

אריאל ויינשטיין: השרים?

אריאל ויינשטיין: האם היה להם מה לומר?

אריאל ויינשטיין: הפקידים, המערכת.

אריאל ויינשטיין: זו צריכה להיות מערכת מיומנת מאוד, מערכת שבקיאה בכל דבר.

אריאל ויינשטיין: וכשכל החמישה מתחלפים ובאים אחרים, מה קורה?

דב שילנסקי: חבר הכנסת ויינשטיין, תאמין לי שאני מאוד אוהב לשמוע אותך.

דב שילנסקי: אתה מדבר מקצועית, עניינית.

דב שילנסקי: אבל כשאני יושב פה, זה לא לצורכי הנאה אישית שלי.

דב שילנסקי: ואני חייב להפנות את תשומת לבך לשעון.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, ראיתי שאתה מוסיף דקות אם יש קריאות ביניים.

אריאל ויינשטיין: תחשוב שאני קראתי קריאות ביניים לעצמי.

אריאל ויינשטיין: תן לי את הזכות הזאת.

אריאל ויינשטיין: אני חבר כנסת, מותר לי לקרוא קריאת ביניים לעצמי.

אריאל ויינשטיין: איפה בתקנון כתוב שאסור לי לקרוא קריאת ביניים לעצמי?

אריאל ויינשטיין: תוסיף לי דקות על קריאות הביניים שלי.

דב שילנסקי: זו אמרת כנף יפה; בשביל זה מגיעה לך עוד דקה.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה לתת דוגמה נוספת.

אריאל ויינשטיין: באים אלינו ועדי עובדים של השק"ם, של כי"ל, של "בזק" ושל הבנקים, ואומרים לנו: הולכים להפריט אותנו.

אריאל ויינשטיין: אני כבר קרוב לשנה בא לאוצר ואומר: אתם הולכים להפריט חברות, אתם לוקחים מומחים מחוץ-לארץ כדי לדעת מה שווה הרכוש, מה שווה הציוד, מה שווה המוניטין.

אריאל ויינשטיין: רק את מחיר העובדים אתם לא קובעים לקונה.

אריאל ויינשטיין: הקונה לוקח את החברה, וכל נושא העובדים מועבר לוועדת הכספים.

אריאל ויינשטיין: הפוליטיקאים הם אלה שצריכים להתמודד עם הבעיה.

אריאל ויינשטיין: אמרתי לאוצר: אני מבקש, לכו להסתדרות, לאיגוד המקצועי, תקראו אותם אליכם, תקבעו איזה קודקס, כללים כלשהם, מה קורה עם העובדים כאשר עושים הפרטה, למה הם זכאים ולמה לא.

אריאל ויינשטיין: תחתמו עם ההסתדרות, תחתמו עם ועדי העובדים באופן כללי, ואז תהיה לנו מערכת אחת של כללים.

אריאל ויינשטיין: והבטיחו לי את זה – האוצר.

אריאל ויינשטיין: אבל מה לעשות?

אריאל ויינשטיין: אין זמן לעסוק בעניינים הרציניים.

אריאל ויינשטיין: וכך אנחנו מקבלים הצעות להפרטות במסדרונות.

אריאל ויינשטיין: ואני יודע עד כמה יושב-ראש ועדת הכספים אינו אוהב את זה, ובצדק.

אריאל ויינשטיין: בצדק הוא חרד מהלחץ הזה.

אריאל ויינשטיין: אבל מה לעשות שהאוצר אינו עוסק בדברים שהוא באמת צריך לעסוק בהם, ובמקום זה מזין אותנו, את הציבור, במידע מוטעה, ומעלים מידע מעיני ראש הממשלה.

אריאל ויינשטיין: כי מה קרה עם המסמך של טכ"ם?

אריאל ויינשטיין: אני חיכיתי שלושה שבועות אחרי שגיליתי אותו.

אריאל ויינשטיין: מדוע?

אריאל ויינשטיין: אמרתי: אולי שר האוצר יבוא ויאמר שיש לו מסמך.

אריאל ויינשטיין: אבל הוא העלים אותו.

אריאל ויינשטיין: הוא קיבל מסמך, והוא העלים אותו גם מעיני ראש הממשלה.

אריאל ויינשטיין: הוא עמד מנגד כאשר ראש הממשלה דן עם השר שטרית על שינויים בחוק.

אריאל ויינשטיין: כשלשר אוצר יש מסמך כזה, שאומר מה שהוא אומר, הוא היה צריך להרים טלפון לראש הממשלה ולומר לו: מה אתה מקבל את השר שטרית, למה אתה דן אתו, אין מה לעשות כאן.

אריאל ויינשטיין: אבל היתה כאן העלמה.

אריאל ויינשטיין: ואינני מתפלא על כך שבדיונים בתוך מפלגת העבודה – וחלק מזה אנחנו קוראים בעיתונים – הם נותנים לממשלה ציון שדומה כמעט לציון שאנחנו נותנים.

אריאל ויינשטיין: נו, האם ממשלה כזאת יכולה להמשיך ולהתקיים?

אריאל ויינשטיין: האם שר אוצר כזה יכול להמשיך בכהונתו?

אריאל ויינשטיין: ישפוט מי שצריך לשפוט.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת רון נחמן.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היה לי רצון בלתי רגיל היום לא להתייחס לדבריו של חבר הכנסת ויינשטיין, כי אני לא אוהב את הסגנון הזה, וכבר הגבתי, לא רציתי להגיב עוד.

גדליה גל: אבל איך אפשר, חבר הכנסת ויינשטיין?

גדליה גל: מי שהציעו היום את ההצעה שקשורה בעיירות הפיתוח היו חבר הכנסת מאיר שטרית וחבר הכנסת גדליה גל, בתמיכתם של חברי הכנסת מיקי איתן, חיים אורון, עובדיה עלי ואברהם פורז.

אריאל ויינשטיין: אני חושב שאתם טועים.

גדליה גל: תקשיב.

גדליה גל: אתה דיברת, אני לא יכולתי לשמוע את מה שאמרת בנאומך, ובכל זאת ישבתי בשקט והקשבתי.

גדליה גל: ובכן, זו היתה הצעה של חבר הכנסת מאיר שטרית, עם עבדכם הנאמן, בתמיכתם של חברי הכנסת מיכאל איתן, עובדיה עלי, חיים אורון ואברהם פורז.

גדליה גל: ואתה בחולשתך, כמו שאר החברים, לצערי, לא היה לך האומץ לקבל.

גדליה גל: אז אתה בא ואומר כאן, ששר האוצר או הממשלה הביאו הצעה לשנות משהו בעיירות הפיתוח?

גדליה גל: הממשלה הביאה הצעה לפני שנתיים, ולא קיבלנו אותה.

גדליה גל: איך אתה לא מתבייש?

אריאל ויינשטיין: נו, באמת.

אריאל ויינשטיין: תיכף אומר לך מה נאמר על-ידי אזרחים.

גדליה גל: יש גבול כלשהו.

גדליה גל: לפני חמש שנים נשמעה בדיון בוועדת הכספים ביקורת קשה, על-ידי מרבית החברים, על מפת ההנחות במס במדינת ישראל, הנחות במס שניתנות לפי רשימת יישובים לתושביהם, ועל דעת מרבית החברים זו מפה מעוותת.

מאיר שטרית: רק 50% נהנים מהן.

גדליה גל: כבר לפני חמש שנים אמרו שזו מפה שהיא כולה או רובה או חלקה ספוגה פרוטקציוניזם.

גדליה גל: אמרו זאת חברים גם מהליכוד וגם ממפלגת העבודה.

גדליה גל: מה מטרת ההנחות האלה במס?

גדליה גל: מטרת ההנחות האלה במס היתה לגרום לכך, שאנשים בעלי רמת הכנסה גבוהה יעברו לפריפריה, יעברו למקומות הרחוקים כדי לחזק אותם.

גדליה גל: והמפה הזאת, שכללה בהתחלה את יישובי קו העימות והנגב, הלכה והתפשטה והגיעה למנחמייה, הגיעה לצפת, דילגה על בירייה, דילגה על נאות-הכיכר ועין-תמר שבכיכר-סדום, עשתה איגופים ועשתה עיקולים והגיעה עד חמש דקות מכפר-סבא, הגיעה לגבעת-זאב, כאן, לידנו, הגיעה למעלה-אדומים.

גדליה גל: כל המקומות האלה חשובים מאוד, ובכל המקומות האלה יושבים אנשים יקרים מאוד.

גדליה גל: לאחרונה אומרים גם: איך אפשר לשנות את החוק הזה כאשר לאנשים שנמצאים ביישובים האלה יש הוצאות גדולות מאוד.

גדליה גל: מן הראוי לדעת ולזכור, שמהנחות ממס נהנה כשליש מהאוכלוסייה באותם יישובים.

גדליה גל: הרי אלה שמשלמים מעט מס או בכלל לא משלמים מס, כי הכנסתם נמוכה, הם בכלל לא נהנים מהנחות במס.

גדליה גל: על הגב שלהם מסבירים את הצורך בהנחות ממס.

גדליה גל: אנחנו באנו, קבוצת חברים, כבר לפני שנתיים, ואמרנו שלא מתקבל על הדעת שהמצב לא ישתנה מאז חבר הכנסת ויינשטיין וחבר הכנסת, באותה תקופה, בייגה שוחט, קבעו שיש מפה, מקפיאים אותה, אין נכנס ואין יוצא, משום שאז לא היתה יכולת לשנות ולהתאים אותה.

גדליה גל: גם עכשיו אמר חבר הכנסת ויינשטיין שהמפה לא בסדר ויש מקום לשינויים.

גדליה גל: אבל את זה הוא אמר גם לפני ארבע שנים.

גדליה גל: באנו היום ואמרנו: רבותי, הדבר החשוב ביותר באזורי הפריפריה ובעיירות הפיתוח הוא לאפשר קפיצת מדרגה בחינוך, משום שהבעיה היא שחלק ניכר מהנוער שגדל במקומות האלה אין לו כלים להתמודד בשוק העבודה והוא נדון לעוני בדור השני.

גדליה גל: הדבר החשוב ביותר – לאפשר קפיצת מדרגה בכל מה שקשור בחינוך.

רון נחמן: הדור הצעיר עוזב את היישובים האלה.

רון נחמן: אחרי שהם חונכו היטב הם עוזבים אותם.

רון נחמן: יש הרבה פרמטרים אחרים שצריך להביא בחשבון.

גדליה גל: נחמן, אני מקבל ויכוח בנושא הזה.

גדליה גל: יכול להיות שאני טועה, אבל אני מציג את הדעה של קבוצת חברים.

גדליה גל: אין לי איזו חזקה על צדק, אבל לפחות צריך להציג – – –

רון נחמן: אבל לא רק החינוך.

רון נחמן: יש לקחת את כל הפרמטרים.

גדליה גל: אני מסכים שלא רק החינוך.

גדליה גל: זה חינוך ונגישות ותרבות – –

רון נחמן: ותעסוקה.

גדליה גל: – – ותעסוקה וכל השאר.

גדליה גל: אבל מה אנחנו רואים כשאנחנו באים לאזור צפת, שבונים שם אזור תעשייה?

גדליה גל: אנחנו רואים, שככל שמתרחקים מאותם מקומות שבהם החינוך גבוה ושם גרים בעלי השכלה גבוהה וכישורים גבוהים, ככל שמתרחקים מהמקומות האלה, באזורי התעשייה מתפתחת תעשייה לעבודת זולה.

גדליה גל: השאלה היא מה קודם למה, הביצה לתרנגולת או התרנגולת לביצה.

גדליה גל: אנחנו, קבוצת חברים, הגענו למסקנה, שיותר מאשר הנחות במס חשוב להעביר וליצור מאסה קריטית כדי לעשות מהפכה בחינוך, ולאו דווקא באמצעות יום לימודים ארוך.

גדליה גל: לטעמנו, מן הראוי היה לתת למורים באזורים האלה שכר כפול ולרכז בפריפריה את מיטב המורים של מדינת ישראל.

גדליה גל: איננו אומרים שיש שם היום, חלילה, מורים גרועים, אבל צריך שיהיו שם מיטב המורים, כי הילדים יקבלו את ההשכלה לא אם יהיו להם עוד שעתיים ביום אלא אם באותן שעות שיש להם הם יקבלו את מיטב החינוך.

גדליה גל: יש מקום לשקול מה היא פריפריה.

גדליה גל: באומץ לב אפשר להגיד למגדל-העמק, שמקבלת בסך הכול 3% הנחה במס – ברמה הנמוכה ביותר, אבל נאחזים בזה כאילו זה איזה דבר שבלעדיו אי-אפשר – אפשר לומר לה: אתם הפכתם להיות עיר במרכז המדינה, אתם נמצאים 25 דקות מחיפה.

גדליה גל: יש לכם נגישות לבתי-חולים ולהצגה ולקונצרט ולכל דבר.

גדליה גל: מגדל-העמק איננה מקום שזקוק להנחות במס, זה אחד המקומות היפים ביותר במדינת ישראל, עם נוף נהדר, עם שכונות יפות, עם בתים טובים, עם מצב שהולך ומשתפר ומפעלים שהם היפים ביותר במדינת ישראל – באלקטרוניקה ובתוכנות ובייצור טלוויזיות ומה לא.

גדליה גל: אבל, משום-מה נאחזים באיזה דבר, והיום אומרים לנו חברי בוועדת הכספים: תשאיר את מגדל-העמק ב-3%, ותשאיר את מעלה-אדומים, ותשאיר את גבעת-זאב, אף-על-פי שהם כאן בסביבה, ואולי היה מגיע יותר לאזור עדולם, ואולי היה מגיע יותר לאמציה, ואולי היה מגיע יותר לאזור בית-שמש.

גדליה גל: מי זה קבע ש"הקו הירוק" הוא הקו שקובע איפה נותנים הנחות במס ואיפה לא נותנים הנחות במס?

גדליה גל: ואנחנו התייצבנו מול ראשי עיירות הפיתוח, הסתכלנו להם בעיניים, גם חבר הכנסת מאיר שטרית וגם אנוכי, ואמרנו להם את דעתנו.

גדליה גל: אז אתה, חבר הכנסת ויינשטיין, עולה לכאן ואומר: הממשלה הזאת הביאה – – – ואתה עושה לי עם הראש.

אריאל ויינשטיין: שאלת.

גדליה גל: ואני מקבל את דעת הרוב.

גדליה גל: אני מצטער שאת מירב התמיכה קיבלתי מאנשי האופוזיציה, מאותו חלק שתמך בגישה שלי, או שאני הצטרפתי אליהם, ודווקא מרבית חברי בקואליציה אמרו לי: אתה צודק, העניין מעוות – כמו שחבר הכנסת ויינשטיין אומר – אבל דחה את זה בשנתיים, אתה כבר דחית את זה פעם אחת בשנתיים.

גדליה גל: עכשיו אומרים לי: תדחה את זה עוד הפעם בשנתיים.

גדליה גל: אני אדחה את זה בשנתיים, משום שאני לא אכפה את דעתי, אף שאולי בתרגילים כאלה ואחרים יכולתי לכפות את דעתי.

גדליה גל: אינני נוהג כך.

גדליה גל: הרוב החליט שאני שוגה, שמאיר שטרית שוגה, שעובדיה עלי שוגה, שמיקי איתן שוגה, שג'ומס שוגה.

גדליה גל: אם אנחנו שוגים, נקפל את העניין הזה, נדחה את זה בשנתיים, אולי יבואו אנשים יותר אמיצי לב וידעו להסתכל לציבור בעיניים, להגיד להם גם מה שהם לא אוהבים לשמוע, והדברים ישתנו.

אריאל ויינשטיין: לקחת 300 שקל זו שגיאה.

גדליה גל: אני יודע שזאת השגיאה.

גדליה גל: אתה נוהג לשאול מה בקיבוצים.

גדליה גל: אני אומר לך: במושבי העובדים היה, במשך שנים רבות, הסדר עם קופת-חולים, טוב או רע, שעל-פיו משפחה בדרך כלל שילמה כ-300 שקל בחודש עבור קופת-חולים, להבדיל ממישהו בעיר ששילם 600 שקל, ועכשיו על-פי החוק הם ישלמו עוד 500 שקל.

גדליה גל: זה מטריד אותך?

גדליה גל: והם יכולים לבוא ולומר שהם לא צריכים לשלם את זה, משום שבמשך שנים היתה להם הנחה, שאולי לא היתה מוצדקת.

גדליה גל: אני חשבתי, שכשעולים לדוכן לשאת דברים, מן הראוי לומר דברים בדוקים.

גדליה גל: הרי זה דיון על מצב המשק, זה דיון בחוק ההסדרים.

גדליה גל: אתמול עלה לכאן חבר הכנסת יהושע מצא, ובמין ביטחון, שלא ידעתי מאין הוא לקח אותו – גם שאלתי אותו – הוא אמר לנו את הדברים הבאים, ואני לוקח אותם מפרוטוקול המליאה אתמול: "משפחה כזאת של 2,000, 3,000 ו-4,000 שקל, אדוני היושב-ראש, נאלצת לקחת הלוואות בבנקים ולנפח את משיכות היתר.

גדליה גל: והנה היא צריכה גם לשלם ריביות על אותן משיכות יתר.

גדליה גל: והשנה, בשנת 1994, אדוני היושב-ראש, הריבית על משיכות יתר – אני שמח שגדליה גל ידידי הגיע – הריבית על משיכות יתר הגיעה ל-5 מיליארדי שקל.

גדליה גל: תאמר, פרופסור לס, שגם זאת דמגוגיה?

גדליה גל: 5 מיליארדי שקל ריבית על משיכות יתר, כמעט כולן או מרביתן על השכיר במדינה".

גדליה גל: אני אומר לו שהנתון לא ברור, והוא אומר לי: "הרבעון האחרון היה למעלה ממיליארד וחצי".

גדליה גל: אני לא התעצלתי וביקשתי היום מבנק ישראל לקבל נתונים על משיכות יתר בשנת 1994.

גדליה גל: קיבלתי את הנתונים הבאים: סך הכול תשלומים, ריבית וחיובים שונים, בשנת 1994, ינואר–נובמבר, על אשראי שקלי לא צמוד – זה אותו אשראי בחח"ד, חשבון חוזר דביטורי, ובמשיכות יתר – הגיע ל-3.636 מיליארדי שקל, ריבית והצמדה.

גדליה גל: בין 3.6 ל-5 מיליארדים יש מיליארד וחצי שקל.

גדליה גל: אבל אפשר עם מיליארד וחצי לעמוד ולנפנף פה כאילו זה דבר של מה בכך.

גדליה גל: מי שרוצה לדעת את הנתונים הנכונים: אשראי ממוצע בחריגה היה 6 מיליארדים, הרבה מדי לטעמי; אשראי ממוצע במסגרת היה 15 מיליארד.

גדליה גל: סך הכול אשראי בחח"ד ב-11 חודש היה 21 מיליארד.

גדליה גל: הריבית ששולמה – 3.6 מיליארדים.

גדליה גל: אפשר לעשות חישוב: זה רחוק מאוד מהנתונים ומהמספרים שקיבלנו כאן.

גדליה גל: יש כאן ויכוח על מצב המשק.

גדליה גל: כבר לפני כמה שבועות הייתי סקרן לדעת מה מצב המשק, לא על-פי הדיבורים הנובעים ממצב הבורסה – ואינני מזלזל בזה – אלא לפי המצב כפי שהוא משתקף בנתוני אמת, וביקשתי מסם ברונפלד, שהוא מנכ"ל הבורסה, שיאמר לי מה הנתונים שיש להם על מצב החברות התעשייתיות.

גדליה גל: אחד הדברים החשובים ביותר בעיני, שאנחנו צריכים לשמור עליהם, אלה אותם מפעלים שמייצאים, מפעלי תעשייה שמביאים לנו את היש, בין השאר את הדברים שמהם אפשר לחיות.

גדליה גל: הרי רק מדיבורים אי-אפשר לחיות.

גדליה גל: הוא שלח לי, ואני מסתכל ורואה, שבשנת 1993 הרווח התפעולי להון ב-75 חברות תעשייה שדוחותיהן תואמים למדד, ללא "כור", הרווח התפעולי מגיע ל-14.9%, ובשנת 1994 – 14.1%.

גדליה גל: אנחנו רואים שעדיין הרווח יפה מאוד, עם מגמה קטנה של ירידה, מ-14.9% ל-14.1%.

גדליה גל: הבעיה שלנו היא, כמובן, לשמור שב-1995 הרווח הזה לא יקטן, כדי שנמשיך לצמוח, נמשיך לייצא, נמשיך לשמור על מקומות העבודה.

גדליה גל: זה רק טבעי בעיני, שמי שממונה על המשק ולא חי מסיפורי העבר, אלא צריך להבטיח שהדברים בעתיד יהיו כהלכה, מגיע למסקנה, שכתוצאה משער חליפין שקצת הוקפא, אומנם יש שיפור במכירות, כי גם בעולם המצב יותר טוב, מוכנים לקנות יותר ולשלם יותר.

גדליה גל: תהליך השלום גם פתח לנו שווקים נוספים, גם זה תרם איזו תרומה לשיפור רווחיות היצוא.

גדליה גל: ובכל אופן, כדי להבטיח שלא תהיה נפילה, חשבו באוצר, חשב שר האוצר, חשבו בממשלה מה ניתן לעשות כדי לשמור על הרווחיות, והגיעו למסקנה, שבמקום פיחות שגורר אינפלציה, עדיף להשתתף במס המקביל שהמעסיקים משלמים כדי לשמור על הרווחיות, לשמור על מקומות עבודה.

גדליה גל: זו לא תוכנית כלכלית, אלה הם פשוט צעדים שמטרתם לשמור על נתיב הרווחיות, לשפר אותו.

גדליה גל: תיקונים נדרשים לאורך הדרך.

גדליה גל: היתה כוונה אז, זה לא סוד, להגיע לאיזו עסקה עם ההסתדרות.

גדליה גל: הדבר לא עלה יפה.

גדליה גל: לא כל דבר שמתחילים בו צריך להיאחז בו עד הסוף אם הפתרון שלו לא טוב, והלכו לפתרון אחר, של הקטנת ההשתתפות במס המקביל.

רון נחמן: שמעת מה קרה היום בבורסה?

רון נחמן: אחרי שהודיעו שהאפשרות של הבנקים לתכנן ולתכנת את כל נושא גביית המס היא בלתי ישימה, בחודשים הקרובים לפחות, ולכן גם אנשים לא ישלמו מס, מירידה של 1% בבורסה זה קפץ ל-2% ויותר.

רון נחמן: האם מישהו נתן את הדעת על המשמעות של הטלת מס על הבורסה והפעלתו לגבי הפעילות היומיומית השוטפת שלה?

גדליה גל: חבר הכנסת נחמן, אנחנו משרתים ביחד בוועדת הכספים כבר למעלה משנתיים.

גדליה גל: אתה בוודאי שם לב, שעשיתי כל מאמץ בשנתיים-וחצי האלה, כל פעם שמישהו ניסה לטפל בבורסה בנושא זה או בנושא אחר, אמרתי: חברים, אנחנו הפוליטיקאים – כמה שנתעסק פחות בבורסה, לבורסה יהיה יותר טוב.

גדליה גל: אני חושב שאי-אפשר לעלות הנה יום יום או שעה שעה – ועושים את זה חברים, ומדברים על כך שהבורסה מושפעת מפסיכולוגיה ומדיבורים – ולעמוד פה ולטפל בה עד אין סוף.

גדליה גל: אני גם לא חושב שמה שקרה היום מעיד על איזה דבר.

גדליה גל: מי כמוך יודע שכדי לראות התפתחות צריך לראות רצף של ימים.

גדליה גל: אין שום ספק שכל אירוע, כל דיבור וכל מעשה שהוא קצת דרמטי משפיע על הבורסה.

גדליה גל: אני לא שמח על מה שקורה בבורסה, אבל כבר דיברנו על כך בלי סוף.

גדליה גל: אני לא רוצה להמשיך ולדבר על כך.

גדליה גל: אני אומר יותר מזה.

גדליה גל: זה שנתיים-וחצי אני שומע מחברי הקרובים והטובים: מדוע אתה לא תוקף את הממשלה?

גדליה גל: מדוע אתה לא תוקף את שר האוצר?

גדליה גל: מדוע ועדת הכספים רגועה?

גדליה גל: מדוע אתם לא עושים קצת מהומות?

גדליה גל: ואני מהיום הראשון אומר להם, שלמהומות האלה יש מחיר, ואת המחיר ישלם המשק.

גדליה גל: אבל לא הייתי צריך לחכות הרבה, ואנחנו רואים מה שקורה היום במפלגת העבודה, מה קורה בקואליציה – – –

רון נחמן: ובממשלה.

גדליה גל: ובממשלה, כשיד איש אוחזת ברעהו, וזה כאילו מה שצריך היה להיות, אף אחד כבר לא חותמת גומי.

גדליה גל: כל הזמן טענו – לא להיות חותמת גומי.

גדליה גל: היום כבר שום שר לא חותמת גומי, או חלק מהשרים כבר לא חותמת גומי.

גדליה גל: המאבקים בתוך הממשלה – כבר דיברתי על כך ואני מקווה שיבינו, שאי-אפשר לעשות מהלכים חד-צדדיים בלי לטפל בהם במכלול.

גדליה גל: אני חושב, שאנחנו רצים מהר מדי עם רפורמות.

גדליה גל: רצנו מהר מדי עם הרפורמה של הפריימריס, בלי להשלים אותה.

גדליה גל: יכול להיות שגם את חוק הבריאות עשינו מהר מדי.

גדליה גל: אנחנו לעגנו לארצות-הברית שהם מתמהמהים, ואנחנו עושים את הכול צ'יק-צ'ק.

גדליה גל: יכול להיות שלקחנו על עצמנו משימות גדולות מדי.

גדליה גל: אני חושב שהישגי המשק טובים וצריך לשמור עליהם.

גדליה גל: יש הרבה בעיות.

גדליה גל: אין מצב שבו הכול חלק ותקין.

גדליה גל: זה נמצא באיזו ארץ חלומות.

גדליה גל: אני מקווה שחברי, גם בממשלה, יבינו שזה נוח מאוד כשנמצאים באופוזיציה לבוא ולומר: אנחנו נעשה את זה יותר טוב.

גדליה גל: יש גם שרים שיכולים לבוא בזה אחר זה ולומר שהם יעשו זאת יותר טוב.

גדליה גל: אבל כל אחד יודע, שכשנמצאים בעשייה, ובעיקר במערכת הפוליטית כפי שאנחנו חיים בה, הדברים לא כל כך פשוטים.

גדליה גל: אמרתי אתמול, ואני אומר היום, כדי שהמשק יתפתח וישיג את היעדים שלו, שהם בראש ובראשונה תעסוקה, קליטת בנים בעבודה, קליטת עולים והורדת האינפלציה, כדי שהדבר הזה יתממש, הדבר החשוב ביותר הוא, שהממשלה תגלה אחריות, תגלה יציבות, תגלה אחדות, תגלה עשייה משותפת וערבות הדדית בין חבריה, שאם לא כן, בצדק העם ישלח אותה אחר כבוד הביתה.

גדליה גל: יש לחברים שלי בממשלה, יחד אתנו, שנה וחצי.

גדליה גל: אם נמצא את הדרך חזרה, ייטב, ואם לא – נשלם את המחיר, ואני מסכים שכך יהיה.

גדליה גל: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מאיר שטרית, אחריו – חבר הכנסת רון נחמן.

דב שילנסקי: רבותי, אני מודיע לכם שאני אקפיד על השנייה, כי אחרת לא תגיעו לסיבוב נוסף.

דב שילנסקי: זה לא ייתכן.

דב שילנסקי: אני מבקש.

דב שילנסקי: השעון מצפצף וחברים ממשיכים לדבר, מנצלים את הרצון הטוב שלי.

דב שילנסקי: אני יכול להיות טוב לאחד, אבל זה על חשבון מישהו אחר, שלא יגיע לרשות הדיבור.

דב שילנסקי: זה לא הוגן מצדי שאני אהיה טוב בדברים האלה.

דב שילנסקי: אני מבקש להקפיד על הזמן, חברים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מאיר שטרית, יש לך 32 הסתייגויות, יישארו לך רק 30 הסתייגויות.

דב שילנסקי: תכפיל את זה פי-חמישה ותראה כמה זמן יש לך.

דב שילנסקי: אבל עכשיו יש לך רק עשר דקות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני מבקש לאשר ולחזק את דבריו של חבר הכנסת גדליה גל בנושא המיסוי בערי הפיתוח.

מאיר שטרית: אני מסכים לחלוטין עם ידידי, חבר הכנסת ויינשטיין.

מאיר שטרית: לא הממשלה הציעה זאת.

מאיר שטרית: זו הצעה של חבר הכנסת גדליה גל ושלי.

מאיר שטרית: את ההצעה הזאת אינני מציע רק בכנסת הזאת.

מאיר שטרית: אני מציע אותה זה שנים רבות.

מאיר שטרית: אני באמת חושב, שהממשלה משקיעה 350 מיליון שקל בהנחות מס בערי פיתוח בצורה מעוותת, שנהנים ממנה רק בעלי אמצעים, או אלה שהכנסתם עוברת את סף המס.

מאיר שטרית: בעצם 50% מהתושבים בערי הפיתוח אינם נהנים מהנחת המס.

מאיר שטרית: אני אומר: ריבונו של עולם, אם באמת המטרה של התקציב הזה היתה לעודד אנשים לבוא ולגור באזורי פיתוח – ראשית, עובדה היא שזה לא עבד.

מאיר שטרית: עובדה היא שעד היום עברו בהרבה מאוד ערי פיתוח לעתים יותר מ-100,000 איש ונשארו לגור 12,000-10,000 איש בלבד.

מאיר שטרית: זאת אומרת, התמריץ הזה לא עבד.

מאיר שטרית: אני שואל ברצינות: מה באמת יכול להביא בן-אדם לגור בעיר פיתוח?

מאיר שטרית: למה יעתיק מישהו את מגוריו מחיפה למעלות?

מאיר שטרית: הוא לא יעשה זאת בזכות העיניים היפות של שלמה בוחבוט.

מאיר שטרית: הוא לא יעשה זאת כיוון שהוא מקבל עוד תוספת של 200 או 300 שקל למשכורת.

מאיר שטרית: אבל הוא יחשוב לעשות זאת אם הוא יחשוב שהילדים שלו יקבלו במעלות חינוך הרבה יותר טוב מאשר בחיפה; ואם שם הוא יוכל לגור בבית פרטי, באיכות חיים יוצאת מן הכלל.

מאיר שטרית: מאחר שבמעלות הקרקע זולה מאוד, והמדינה אפילו מציעה חינם מגרשים ל"בנה ביתך", תחשבו לרגע: אם אדם שיש לו דירת שלושה חדרים בחיפה יוכל למכור אותה, לקנות מגרש ולבנות וילה במעלות, והוא יהיה בטוח שהילדים שלו יקבלו את החינוך הטוב ביותר האפשרי בארץ, יותר טוב מבחיפה, האיש "יעשה חושבים" – אולי כדאי לי למען ילדי לעבור לגור באזור עם איכות חיים נהדרת, עם נוף מקסים, והילדים שלי יקבלו חינוך יוצא מן הכלל.

מאיר שטרית: אם במקום לחלק אותו כסף רק לאלה שיש להם אמצעים, ישתמשו בו לשיפור מערכת החינוך, התוצאה תהיה מדהימה.

מאיר שטרית: אדוני, היושב-ראש, הוכחתי זאת הלכה למעשה ביבנה.

מאיר שטרית: בהיותי ראש המועצה, מ-1974, אדוני היושב-ראש, יבנה לא נהנתה משום הטבת מס.

מאיר שטרית: אומנם היא במרכז הארץ.

מאיר שטרית: אבל היא היתה במרכז הארץ גם לפני כן, לפני שהייתי ראש המועצה.

מאיר שטרית: בכל זאת, היא היתה שם נרדף למצוקה קשה ולפשיעה.

מאיר שטרית: במה השתנתה יבנה?

מאיר שטרית: רק בדבר אחד, אדוני היושב-ראש, בזאת ששמתי בראש סדר העדיפויות של העירייה, של המועצה, את החינוך והשקעתי בקדנציה הראשונה, אדוני היושב-ראש, 70% מתקציבי המועצה בחינוך ובתרבות.

מאיר שטרית: השקעתי כמעט את כל תקציבי הפיתוח בחינוך ובתרבות.

מאיר שטרית: יכולתי להציע לאנשים מתל-אביב, מראשון-לציון, מרחובות, מאשדוד ומכל הארץ, לקנות מגרש ביבנה במחיר הדירה שלהם בת שלושת החדרים ולבנות וילה.

מאיר שטרית: אמרתי להם: הילדים שלכם יקבלו פה את החינוך הטוב ביותר בארץ.

מאיר שטרית: ידעתי שבהתחלה הם לא יאמינו לי והם יבואו לבדוק.

מאיר שטרית: באמת זה מה שקרה.

מאיר שטרית: במכרז הראשון ל"בנה ביתך", שהיה ל-200 משפחות שקנו מגרשים, הדבר הראשון שהם הלכו לבדוק היה מה קורה בבתי-הספר.

מאיר שטרית: הם היו בהלם, כי בתי-הספר שלנו עברו באמת מטמורפוזה מוחלטת.

מאיר שטרית: שם באמת עשינו בתי-ספר עם שטיחים מקיר לקיר, עם תקרות אקוסטיות, עם מחשבים בכיתות ועם שיטות חינוך מהמתקדמות ביותר בעולם.

מאיר שטרית: הם היו בהלם.

מאיר שטרית: התוצאה היתה, שאותן 200 משפחות ראשונות שקנו מגרש הפכו להיות הסוכנים של יבנה בכל מקום בארץ.

מאיר שטרית: לכל מי שקנה מגרש אמרו: אתה משוגע?

מאיר שטרית: יבנה?

מאיר שטרית: והם אמרו: על מה אתם מדברים?

מאיר שטרית: בואו תראו איזה חינוך וכו'.

מאיר שטרית: כך, החלו לנהור לעיר אלפים.

מאיר שטרית: יבנה, ברוך השם, התפתחה.

מאיר שטרית: היא גדלה פי-שלושה, בלי טובות של הממשלה, בלי פרוטה אחת של סיוע, אלא רק בזאת שהשקענו בחינוך.

מאיר שטרית: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אילו יכולנו לקחת את 350 מיליון השקלים האלה שניתנים היום כהנחות במס בלבד, היינו מתרגמים את הכסף הזה, משקיעים אותו בחינוך ובתרבות ביישובי הפיתוח ונותנים לאותם יישובים אותו כסף, כדי שהם יביאו מורים ברמה גבוהה באמת – התוצאות היו נראות לעין.

מאיר שטרית: משרד החינוך הכין תוכנית מקפת, האומרת מה אפשר לעשות בכסף הזה, למשל, למשוך מורים ברמה גבוהה לאותם מקומות; מורים במדעי הטבע, באנגלית, באמנות, להעשיר את בתי-הספר במחשבים, במדע.

מאיר שטרית: זה היה יוצר מהפכה במקומות האלה.

מאיר שטרית: אז היה לאנשים אינסנטיב לעבור לגור שם.

מאיר שטרית: לצערי הרב, כמו שהסביר חבר הכנסת גדליה גל, דווקא רבים מחברי הקואליציה, שלמה בוחבוט וחבריו, התנגדו בשצף-קצף לתיקון הזה.

מאיר שטרית: נשארנו במיעוט, ואנחנו מקבלים את ההכרעה הדמוקרטית.

מאיר שטרית: לכן, לצערי הרב, הדבר הזה יידחה, כמובן, והמצב יישאר בעינו.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני, כמובן, התנגדתי לדוח-שבס, שהוא הגרוע ביותר האפשרי.

מאיר שטרית: הוא הציע בעצם למחוק את יהודה ושומרון ממפת ערי הפיתוח, כדי שלא ייתנו להם הנחות שם, ולהשאיר את ההנחות למקומות האחרים בלבד.

מאיר שטרית: לזה התנגדתי בכל תוקף מהיום הראשון שנושא זה הובא בפני ועדת הכספים, לפני שנתיים.

מאיר שטרית: האלטרנטיבה שהצענו היתה לעשות את השינוי הזה.

מאיר שטרית: לצערי, מאחר שלא ניתן לעשות את השינוי – נחכה באמת לימים טובים יותר, כשיהיו בוועדת הכספים חברי כנסת שיתמכו בשינוי הזה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, עם אותו היגיון אמשיך לגבי הפעלת יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, בסיבוב הקודם הסברתי, שלפתע הממשלה מתחילה להשמיע כל מיני נימוקים מגוחכים מדוע לא להפעיל יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: הסברתי, ואמנה בקצרה את שלוש הנקודות שהסברתי קודם.

מאיר שטרית: אומרים פתאום, שאין מזגנים בבתי-הספר ולכן לא צריך להפעיל יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: שאלתי: ואם לא יהיה יום חינוך ארוך – יהיו מזגנים?

מאיר שטרית: יהיו שטיחים בכיתות?

מאיר שטרית: לא יהיו.

מאיר שטרית: אין קשר בין השניים בכלל.

מאיר שטרית: אם יש כסף למזגנים – בואו נתקין אותם עכשיו.

מאיר שטרית: זו השקעה חד-פעמית, שתישאר 10 ו-20 שנה.

מאיר שטרית: התירוץ השני היה, שההורים לא רוצים שהילדים יישארו עד מאוחר.

מאיר שטרית: הצעתי לממשלה שתלך לבדוק כמה עשרות אלפי אמהות נאלצות לשלם מאות שקלים בחודש, כדי לשים את ילדיהן במשפחתונים אחר הצהריים, בגני-הילדים או בבתי-הספר בכיתות היסוד, או לקחת מטפלות ולשלם להן את רוב המשכורת כדי להחזיק את הילדים מהשעה שהם באים מבתי-הספר.

מאיר שטרית: בבקשה, ישאלו את ההורים אם הם רוצים או לא רוצים; ילכו ויבדקו באותם יישובים, אדוני היושב-ראש, שבהם קרן-קרב מפעילה יום-יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: זה נעשה ב-140 בתי-ספר.

מאיר שטרית: ההורים שם משלמים עם הרשות המקומית כמעט מחצית מהעלות.

מאיר שטרית: האם מפני שהם לא רוצים הם משלמים?

מאיר שטרית: הם מאוד מאוד רוצים.

מאיר שטרית: רוב ההורים שאני מכיר בארץ הזאת, מי שיש לו ידיים ורגליים יודע שכל אמא שיש לה ילד אחד או שניים היא בצרה צרורה אם היא עובדת, כי אין לילדיה כתובת לאן ללכת.

מאיר שטרית: אפילו אם לאם יש פתרון וכסף לשלם עבור חוגים, היא חייבת להתרוצץ, לקחת מטפלות, והיא אף פעם לא שקטה.

מאיר שטרית: אנחנו המדינה המטומטמת היחידה שבונה בתי-ספר במיליונים, מפעילה אותם שבעה חודשים בשנה מ-08:00 עד 13:00, לאחר מכן היא סוגרת אותם, מנקה אותם והם עומדים ריקים כל יתר הזמן.

מאיר שטרית: זאת כאשר במרחק של 1,000 מטר משם בונים מועדוני נוער ומתנ"סים במיליונים, מפעילים אותם מ-16:00 עד 22:00, יחסית עם קבוצות קטנות מאוד של ילדים, רק כאלה שיש להוריהם מוטיבציה וכסף, והם עומדים ריקים כל יתר השנה.

מאיר שטרית: יום חינוך ארוך ייצור מצב שבאותו בניין, עם קצת התאמה, נחזיק את הילדים מהבוקר ועד 17:00.

מאיר שטרית: נבנה לילדים האלה עתיד יותר טוב.

מאיר שטרית: זהו החיסון הרציני ביותר נגד המצוקה, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: הממשלה מתחבטת איך להוריד את רמת העוני.

מאיר שטרית: האם מישהו חושב שבאמצעות הגדלת קצבאות אפשר להקטין את העוני?

מאיר שטרית: זו בדיחה, זה לעג לרש, זה לא יעבוד.

מאיר שטרית: הדרך היחידה להקטין את העוני היא לתת לילדים עתיד אחר, הזדמנות שווה, כדי שהם יוכלו להתמודד בחברה כשווים עם שווים.

מאיר שטרית: אם מישהו רעב, אדוני היושב-ראש, ומבקש לקבל אוכל – אפשר לטפל בו בשתי צורות: לתת לו סנדביץ' או ארוחה, והוא יבוא לבקש גם מחר, מחרתיים וכל יום; אבל אם במקום זה ניתן לו חכה, נלמד אותו לדוג, הוא יוכל למצוא את האוכל שלו בעצמו.

מאיר שטרית: לתת יום חינוך ארוך, אדוני היושב-ראש, פירושו לתת חכה וללמד את הילדים האלה לדוג במשך כל חייהם בעתיד.

מאיר שטרית: אביא מטאפורה מכיוון אחר.

מאיר שטרית: תאר לך, אדוני היושב-ראש, שהיה מישהו מעז לעמוד פה, על במת הכנסת, ולהציע שבגלל הקשיים במערכת הבריאות נפסיק לחסן את הילדים מפני שיתוק ילדים, מפני אבעבועות שחורות, ואת הכסף הזה שנחסוך – נאמר 30 מיליון דולר בשנה – ניתן למערכת הבריאות, כי שם חסר כסף.

מאיר שטרית: מה היית אומר לו, אדוני היושב-ראש?

מאיר שטרית: היית אומר לו: אתה מטורף, איך אתה יכול להעלות על דעתך לא לחסן ילדים.

מאיר שטרית: מה יקרה אם תפרוץ מגפה ויהיו 100,000 ילדים משותקים?

מאיר שטרית: הרי זה יעלה לך פי אלף לטפל בהם.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כי כל אחד מבין, שחיסון הוא אמצעי הרבה יותר יעיל, הרבה יותר זול, הרבה יותר קל כדי למנוע את המחלה מאשר לטפל במחלה אחרי שהיא נוצרה.

מאיר שטרית: מה שכל כך ברור, אדוני היושב-ראש, בבריאות – – –

דב שילנסקי: אבל זה ברור גם שהשעון מצלצל.

מאיר שטרית: מה שכל כך ברור בבריאות, אדוני היושב-ראש, לא ברור בחברה.

מאיר שטרית: החיסון היחיד בחברה מפני מצוקה, מפני עוני, מפני פשיעה, מפני התדרדרות, מפני ירידה לשוליים הוא חינוך.

מאיר שטרית: רק אם ניתן חינוך שווה לכל נפש והזדמנות לכל ילד למצות את מקסימום הפוטנציאל שלו, יש סיכוי למנוע את רוב המצוקה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני לא רוצה להאריך, אדוני.

דב שילנסקי: יהיה לך עוד סיבוב.

מאיר שטרית: אני כבר לא אענה על הטענות שאין כסף.

מאיר שטרית: זו פשוט בדיחה.

מאיר שטרית: ביד אחת הממשלה מפזרת בנדיבות מיליארדים לאלה שצריכים ולאלה שלא צריכים, אבל אין לה 300 מיליון שקל כדי להפעיל יום חינוך ארוך בערי פיתוח ובשכונות מצוקה.

מאיר שטרית: אני מקווה שמחר יהיה אומץ לחברים מספסלי הקואליציה להצביע בעד ההסתייגות שלי לגבי יום חינוך ארוך ולקבל אותה סוף סוף כדי ליצור עתיד טוב יותר לילדים ולמדינה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רון נחמן, ואחריו – חבר הכנסת יעקב שמאי, ואחר כך אנוכי, ואז אני אחליף את חבר הכנסת עובדיה עלי והוא יוכל לדבר.

דב שילנסקי: עכשיו, אם תהיה מוכן להחליף אותי, חבר הכנסת עובדיה עלי, אלך להתאושש אחרי הישיבה הארוכה.

דב שילנסקי: אני רוצה להגיד לך שאני הודעתי שעכשיו אני מקפיד על הדקה, ואני מבקש שגם חברי הכנסת ישמרו על מסגרת הזמן.

יעקב שמאי: עכשיו אפשר להמשיך להקפיד.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי את דבריו של יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גדליה גל.

רון נחמן: הוא נשמע מאוד פתטי, הוא נשמע די שפוף, ונשאלת השאלה, מדוע.

רון נחמן: האם זו רק עייפות פיסית?

רון נחמן: האם זה משום שהוא לא ישן הרבה זמן?

רון נחמן: האם זה בגלל הלחץ שמופעל עליו על-ידי שר האוצר לעשות כמה דברים שמצפונית הוא יודע שהוא לא היה צריך לעשות אותם?

רון נחמן: מדוע הוא כל כך עייף?

רון נחמן: מדוע הוא כל כך מינורי?

רון נחמן: מדוע הוא כל כך פתטי?

רון נחמן: לא, אדוני היושב-ראש, זה לא אותו גדליה גל מהצנחנים, זה לא אותו גדליה שלחם כדי להעביר את "חוק גל".

רון נחמן: זה אותו גדליה גל, חבר הכנסת גדליה גל, יושב-ראש ועדת הכספים, שמרגיש את דמדומי האלים.

רון נחמן: זה אותו חבר הכנסת גדליה גל, שיודע שמפלגת העבודה הגיעה לקיצה.

רון נחמן: זה אותו חבר הכנסת גדליה גל, שיודע שהממשלה הזאת הבטיחה ולא מקיימת.

רון נחמן: זה אותו יושב-ראש ועדת הכספים, שיודע שמעשיה של הממשלה הזאת כיום הם מעשי רמייה.

רון נחמן: הרי לפני הבחירות טענתם במסעי הבחירות שלכם: ניקח 4 מיליארדי שקל מהכספים שממשלת הליכוד שפכה ביהודה ובשומרון וניתן אותם לטובת ערי הפיתוח.

רון נחמן: אני פונה עכשיו לתושבי מצפה-רמון.

רון נחמן: טלפן אלי תושב מצפה-רמון, דוד כהן, ואמר לי: למה אתם לא מזכירים את מצפה-רמון?

רון נחמן: היא לא במפת מדינת ישראל?

רון נחמן: מתי ביקרנו לאחרונה, חברי ועדת הכספים, במצפה-רמון?

רון נחמן: חבר הכנסת גדליה גל, מתי אתה ביקרת?

רון נחמן: מה עשינו במצפה-רמון במשך השנתיים-וחצי שאתם בשלטון?

רון נחמן: מדוע בורחים משם בני הנוער?

רון נחמן: למה קשה למצוא עבודה?

רון נחמן: והיום דיברנו בוועדה על 25% הנחה במס הכנסה לתושבי מצפה-רמון, והגבילו את זה בתקרה.

רון נחמן: כמה הם מרוויחים שם, 1,800 שקל בחודש, 2,000 שקל בחודש?

רון נחמן: ואלה שנוסעים לבאר-שבע מקבלים 10% הנחה והם משלמים 16 שקל ביום, לנסיעה בכיוון אחד, והלוך וחזור – 32 שקל.

רון נחמן: הם ישלמו את הנסיעות שלהם בלא החזר, וזה יותר ממה שירוויחו.

רון נחמן: אותו דבר גם אצלנו, מאלון-מורה לתל-אביב – 16 שקל, 32 שקל ליום נסיעות, 900 שקל לחודש נטו.

רון נחמן: זו ממשלה שדואגת לתושבים?

רון נחמן: איפה התעשייה?

רון נחמן: כמה מפעלים קמו במצפה-רמון?

רון נחמן: כמה בירוחם?

רון נחמן: מה קורה בנגב?

רון נחמן: אנחנו מדברים על סדר עדיפויות.

רון נחמן: 4 מיליארדי שקל שפכה ממשלת הליכוד ביהודה ובשומרון.

רון נחמן: היום בוועדה נזכר חבר הכנסת עמיר פרץ, שבתשדיר שירות ב-1988 הוא וחבר הכנסת אלי דיין עשו את ההצגה לטלוויזיה.

רון נחמן: צילמו את האוטוסטרדות בשומרון מול צילום בקלוז-אפ, שיראו את הסדקים בכביש לאשקלון, כדי להראות כמה כסף שופכים על אוטוסטרדות בשומרון.

רון נחמן: נו באמת, למה הממשלה צריכה לסלול היום את הכבישים בשומרון?

רון נחמן: הרי לקחו 4 מיליארדי שקל.

רון נחמן: לאן הם הלכו?

רון נחמן: אני אגיד לכם לאן הם הלכו.

רון נחמן: הם הלכו לקופת-חולים והם הלכו לקיבוצים.

רון נחמן: לשם הם הלכו.

רון נחמן: אני רוצה לשאול את חבר הכנסת גדליה גל, מדוע ועדת השרים לענייני חקיקה נותנת לי את התשובה שנתנה על הצעת החוק שהצעתי, שכל אזרח שמחובר לכבלים במדינת ישראל יהיה פטור מתשלום אגרה.

רון נחמן: למה צריך להטיל עליו כפל תשלום, פעם אחת 360 שקל אגרת רשות השידור, ועוד 100 שקל בחודש, קנס של החיבור לכבלים?

רון נחמן: מדוע?

רון נחמן: למה יהיה האזרח – וזה אתה, אנחנו, כולנו – הפראייר וישלם 1,600 שקל לשנה עבור ערוץ-1 ועבור ערוץ-2, כאשר עוד 30% רואים את הכבלים האחרים?

רון נחמן: חבר הכנסת גדליה גל, למה אני צריך לקבל תשובה, שבהתאם לכך מחליטה הממשלה להתנגד להצעת החוק שלי שכבר עברה קריאה טרומית?

רון נחמן: 700,000 אזרחים משלמים, גזל, במקום להיות פטורים מאגרת רשות השידור.

רון נחמן: יש בעיה של חוק הבזק, יש בעיה של מתן תמלוגים לערוץ-1 ולערוץ-2.

רון נחמן: אדרבה, ביקשתי לשנות את חוק הבזק.

רון נחמן: מדוע נותנים להם להעביר את השידורים חינם?

רון נחמן: מגיע להם כסף.

רון נחמן: הרי ללוויינים משלמים כסף.

רון נחמן: למה לא ישלמו כסף לרשות השידור ולערוץ-2?

רון נחמן: הרי גם הם מעבירים שידורים לציבור.

רון נחמן: מדוע לא תשלם "בזק", או מדוע לא ישלמו חברות הכבלים?

רון נחמן: כיוון שחוקקו חוק לא טוב?

רון נחמן: קיבלתי מכתב מעיוור.

רון נחמן: עיוור כותב לי: העיוורים, אין להם הנחות.

רון נחמן: הוא כותב: "מדוע ממשלת הזדון פוגעת בעיוורים?" – והוא מבקש הנחות.

רון נחמן: לעיוור לא נותנים פטור ממס רכוש, מתשלום ארנונה.

עובדיה עלי: "לפני עור לא תתן מכשל".

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, אני מחזיק בידי מכתב של עיוור, והוא כותב לי כאן: "שואל אני: לקיבוצים, לקופת-חולים, ל'כור' וכדומה יש כספים, ואנו העיוורים נמצאים בין הכיסאות".

רון נחמן: זה דבר שנוגע לאזרח הקטן.

רון נחמן: מדברים על הכבישים.

רון נחמן: איפה כל השלטים שלכם על הכבישים: ביום זה וזה התחילו לסלול צומת, כביש, הסלילה תסתיים בתאריך כזה וכזה, X מיליונים.

רון נחמן: איפה כל המיליונים?

רון נחמן: מה קרה?

רון נחמן: למה הורדתם את השלטים?

רון נחמן: אולי נדחו התאריכים.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, בבית-המשפט המחוזי בתל-אביב מתנהל משפט לגבי היחסים בין חברות קש בהולנד לבין חברת "תכן", של הקיבוץ הארצי.

רון נחמן: יש חמישה תיקי המרצה בבית-המשפט המחוזי על עבירות שנעשו בחוץ-לארץ, כשניסו להבריח כספים ולהלבין כספים.

רון נחמן: מי שעמד באותה תקופה בראש הקיבוץ הארצי היה לא אחר מאשר גזבר ההסתדרות, חבר הכנסת חיים אורון.

רון נחמן: בכתבה של נחמה דואק ב"ידיעות אחרונות" נכתב, שנאמר בפסיקה של בית-המשפט שנעשו עבירות פליליות, ומצוטט חבר הכנסת אורון, שאומר שזו היתה מעידה חד-פעמית.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, תסתכל מה קורה: הולכים קיבוצים, שולחים כסף לחוץ-לארץ, עושים עבירות מס הכנסה, מלבינים כספים; קוראים לזה מעידה חד-פעמית.

רון נחמן: מי עומד בראש הארגון?

רון נחמן: אביר הצדק והיושר – גזבר ההסתדרות.

רון נחמן: עכשיו אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, מה הולך לקרות לקיבוצים, ואני אתן דוגמה כדי שגם תבין את האבסורד עם מס הבריאות.

רון נחמן: אנחנו צריכים לשלם את חובות הקיבוצים – 10 מיליארדי שקל.

עובדיה עלי: חבר הכנסת נחמן, למען ההגינות צריך לומר שחבר הכנסת חיים אורון לא עמד בראש הארגון.

רון נחמן: לא, הוא עמד בראש הקיבוץ הארצי, אני מדגיש.

רון נחמן: הוא היה המזכיר הכללי של הקיבוץ הארצי באותה תקופה.

רון נחמן: חס וחלילה, אני לא אומר בעניין הזה שום דבר.

רון נחמן: אני רק שואל, הרי ארגונים קשורים, צריך לדעת מי עמד בראש הארגון.

רון נחמן: באותה תקופה ראש הארגון שנקרא הקיבוץ הארצי היה חבר הכנסת חיים אורון, לפי מה שכתוב בעיתון.

רון נחמן: אני מצטט מהעיתון; הרי ציטטו אותו.

רון נחמן: אני קושר את זה.

רון נחמן: אנחנו מתבקשים לאשר 10 מיליארדי שקל לקיבוצים.

רון נחמן: זה יצא בחשבון פשוט, 50,000 קיבוצניקים שפושטים רגל – 200,000 שקל כיסוי חובות לאחד.

רון נחמן: זה לא נמצא במצפה-רמון ולא בשכונות, לא בכפר-שלם וגם לא בשתולה ובזרעית ובאביבים ובמועצה האזורית מרום-הגליל.

רון נחמן: הלוואי שהיו מקבלים כמה שיקים כאלה.

רון נחמן: יש בעיה עם חוק הבריאות, וקיבלתי היום תשובה.

רון נחמן: אנשי הקיבוצים אינם משלמים 4.8% על הכנסה.

רון נחמן: כיוון שהם בהפסד, הם משלמים על בסיס נמוך, כמו אותם מסכנים שפטורים מתשלום על-ידי הביטוח הלאומי.

רון נחמן: זה נקרא החזקת אדם.

רון נחמן: גובה הכנסה 1,000 שקל, 2,000 שקל?

רון נחמן: אינני יודע.

רון נחמן: אבל אין ספק שאותם קיבוצניקים, שנמצאים ברמת הכנסה כזו שהם אומרים מה צריך לתת למחיה שלהם ברמה מסוימת – אותם קיבוצניקים משלמים את סכום הסף הנמוך ביותר של דמי ביטוח בריאות, ואנחנו, תושבי השכונות, ואנחנו תושבי הערים, ואנחנו תושבי ערי הפיתוח, נשלם לפי ההכנסה שלנו דה-פקטו.

רון נחמן: מעניין יהיה לראות ב-1 בפברואר, אדוני היושב-ראש, בהקבלה, כמה ישלמו אותם חברי קיבוצים מול אנשי ערי הפיתוח.

רון נחמן: אני אעשה את הדבר הזה, אני אעשה את ההבחנה כמה משלם חבר קיבוץ בצפון, בקיבוץ הגושרים, או בכפר-גלעדי, או בקיבוץ של חיים אורון, בלהב, היכן שיש חזירים, שם מוכרים, יש כסף.

רון נחמן: אנחנו נראה כמה הם משלמים עבור מס הבריאות, לעומת הסכום שמשלם תושב שכונת-התקווה, תושב מצפה-רמון, תושב שלומי, תושב זרעית, תושב שתולה.

רון נחמן: אני אעשה את ההשוואה הזאת, ובחודש פברואר, אדוני היושב-ראש, אביא את הנתונים האלה כאן לכנסת.

רון נחמן: תרשה לי רק משפט אחד.

רון נחמן: הפסדי קופת-חולים הם לא בגלל יש"ע.

רון נחמן: נפילת הבורסה, אדוני גדליה גל, אינה בגלל יש"ע.

רון נחמן: הסדר הקיבוצים אינו בגלל יש"ע.

רון נחמן: הסדר קופת-חולים אינו בגלל יש"ע.

רון נחמן: הבעיות של כולנו הן, אדוני היושב-ראש, אמינותו של ראש הממשלה.

רון נחמן: הטפלון נסדק.

רון נחמן: הציבור לא מאמין לו.

רון נחמן: הוא לא מאמין לממשלה, והיא תיפול מהר.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת רון נחמן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יעקב שמאי, בבקשה.

עובדיה עלי: רבותי, היות שכאן כל הסבב הוא על חשבון החברים האחרים, חבר הכנסת נחמן, צריך להקפיד על לוח הזמנים.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנו ממשיכים לדון בנושא חוק ההסדרים במסגרת ההסתייגויות, ואנו מנסים אולי לשכנע את הכנסת, ובעיקר את סיעות הקואליציה, שבאמת יבינו לרחשי העם.

יעקב שמאי: אני פונה מכאן, מעל במה זו, לשר האוצר בייגה שוחט: עזוב את כל מה שאמרו עליך חבריך, חבריך בסיעה, חבריך השרים בממשלה.

יעקב שמאי: עזוב הכול.

יעקב שמאי: אבל כאשר אתה הלכת לבחירות לפני כשנתיים, כאשר בייגה שוחט הלך לבחירות, מה הוא אמר?

יעקב שמאי: שאתם, סיעת העבודה, תשנו את סדרי העדיפויות.

רענן כהן: אפשר לשאול אותך שאלה, אדוני?

יעקב שמאי: כן.

רענן כהן: הרי אתם השקעתם מיליארדים בתשתיות ביהודה, בשומרון ובעזה, והזנחתם את כל אזורי הפיתוח.

רענן כהן: מה אתה יכול להגיד על הדברים האלה?

רענן כהן: בוא נגיד את האמת, כדי שהציבור ילמד ויראה.

רון נחמן: איזו בדיחה.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רענן כהן, אתה יודע מה?

יעקב שמאי: אני אומר לך, נכון.

יעקב שמאי: ממשלות הליכוד השקיעו בתשתיות ובבנייה של מבני ציבור לילדי ישראל ביש"ע.

יעקב שמאי: אתם אמרתם לנו שאנחנו מבזבזים את הכסף ולא נותנים אותו לעיירות הפיתוח.

יעקב שמאי: למעלה מ-140,000 יהודים אזרחי ישראל גרים ביהודה, בשומרון ובעזה.

יעקב שמאי: אתה יודע מה היה קורה אם כל אלה לא היו שם?

יעקב שמאי: מחיר דירה בתל-אביב היה כפול.

יעקב שמאי: האינפלציה היתה דוהרת.

יעקב שמאי: שם יש להם גם רווחת חיים, גם בנו את הבתים על חשבונם וגם הוזילו את מחירי הדירות בערים הגדולות.

יעקב שמאי: אבל לא זה העניין.

יעקב שמאי: אתה יודע מה?

יעקב שמאי: אני חשבתי שבאמת ישנו את סדרי העדיפויות, ודווקא כיוון שאתה משווה לערי פיתוח.

יעקב שמאי: אתה יודע מה מופיע בתקציב השנה לקיבוצים, חבר הכנסת רענן כהן?

עובדיה עלי: סליחה, לפני שאתה מגיע לקיבוצים, אני מבקש לתקן טעות רווחת.

עובדיה עלי: אתה יודע, חבר הכנסת שמאי, שבשנים 1992-1990 למעלה משני-שלישים של הבנייה הציבורית היתה בערי הפיתוח בגליל ובנגב.

עובדיה עלי: ערים שלמות הכפילו את אוכלוסייתן.

עובדיה עלי: יש ערים גדולות, כמו נצרת-עילית, שהוסיפה לאוכלוסייתה 16,000-15,000 עולים.

עובדיה עלי: בעפולה נוספו 12,000 עולים.

עובדיה עלי: כמו כן – במגדל-העמק, באופקים, בשדרות, בבאר-שבע.

עובדיה עלי: ערי הפיתוח שינו את צורתן, שינו בכלל את היקף האוכלוסייה.

רענן כהן: העיר עפולה למשל.

עובדיה עלי: פיתחו איכות חיים.

עובדיה עלי: השתמשו בתשתיות הקיימות בצורה בלתי רגילה.

עובדיה עלי: מפני שמדיניות הממשלה לפיזור אוכלוסין התממשה בצורה משמעותית בתקופה הזאת.

עובדיה עלי: כך שכשמדברים על הנושא של פיתוח יהודה ושומרון, אסור לשכוח את ההתפתחות הגדולה שהיתה בערי הפיתוח בשנים האלה.

יעקב שמאי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שהסבת את תשומת לבי והזכרת לי שאכן ההשקעות היו לא רק ביהודה, בשומרון ובעזה, אלא גם בעיירות הפיתוח.

יעקב שמאי: אבל כדאי לך, כמחנך לשעבר, דווקא לך אני אומר – 140,000 נפש לא צריכים בתי-ספר, גני-ילדים, מועדונים, מבני תרבות?

יעקב שמאי: לא צריכים את כל זה?

יעקב שמאי: זה לא עולה כסף?

יעקב שמאי: הלוא אם לא היו נותנים את זה שם, לא היו נותנים את זה במקומות אחרים בארץ, חבר הכנסת רענן כהן?

יעקב שמאי: לך אני אומר, אדוני היושב-ראש, גם היו צריכים להגדיל את ההוצאה הזאת, להעביר אותה למקומות אחרים בארץ.

יעקב שמאי: אבל אני עדיין חוזר לשאלה שלך, ושאלה טובה, חבר הכנסת רענן כהן.

יעקב שמאי: באמת, האמנתי ששר האוצר שלך, עם ראש הממשלה, יבקשו לשנות את סדרי העדיפויות.

יעקב שמאי: חשבתי שהם באמת יעשו את זה בערי פיתוח.

יעקב שמאי: לכן שאלתי את השאלה הפשוטה ביותר: אתה יודע מה מופיע בספר התקציב לגבי התנועה הקיבוצית, שמונה 125,000 תושבים?

יעקב שמאי: 11.8 מיליארד שקל בערכים של יוני 1994.

יעקב שמאי: אם אני אומר לך את זה נכון להיום, זה עוד כמיליארד וחצי שקל.

יעקב שמאי: תוסיף את זה – מיליארד וחצי שקל בין הערכים של יוני לאלה של היום.

יעקב שמאי: מה אפשר היה לעשות בעיירות הפיתוח רק בזה?

יעקב שמאי: אבל לא היא.

יעקב שמאי: לא היא.

יעקב שמאי: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת רענן כהן, אתה יודע מה?

יעקב שמאי: אין לי שום דבר נגד התנועה הקיבוצית; אני בעדה.

יעקב שמאי: הם עשו הכול למען הכול.

יעקב שמאי: אבל אני רוצה שילד בעיירת פיתוח יקבל את התנאים מהמעון עד סיום האוניברסיטה, בדיוק כמו שילד מקבל זאת בקיבוץ על חשבון מדינת ישראל.

יעקב שמאי: מגיע לו, חבר הכנסת רענן כהן?

יעקב שמאי: למה אתם לא נותנים את זה?

יעקב שמאי: הרי אתם אומרים שאנחנו גזלנו.

יעקב שמאי: כך הם אמרו, אדוני היושב-ראש.

יעקב שמאי: למה אתם לא רוצים לתת את זה בעיירות פיתוח?

יעקב שמאי: וראה זה פלא: לא די שהצבעתם לפני שבועיים – אני מדבר על סיעות הקואליציה; ואתה, חבר הכנסת רענן כהן, ידידי הטוב, אני חייב לומר לך, שאני מכיר את הנשמה החברתית שבך, אני יודע שאתה הצעת את חוק חיילים משוחררים, אני יודע איך נאבקת ולפעמים עמדתי מהצד וקינאתי בכוח שאתה משקיע, באנרגיה, והצלחת לכפות את דעתך על הממשלה והעברת את השי הקטן הזה, שאתה נותן לחייל משוחרר, כי מגיע לו.

יעקב שמאי: אני שואל, איפה חבריך האחרים.

יעקב שמאי: איפה הלוביסטים למיניהם, השותפים ללובי חברתי זה או זה?

יעקב שמאי: איפה שר האוצר שאמר את הדברים?

יעקב שמאי: למה ילד בדימונה, בירוחם, בקריית-שמונה, בטבריה ובכל עיר פיתוח אחרת לא יכול לקבל את התנאים הללו?

יעקב שמאי: על זה אני רוצה את התשובה.

יעקב שמאי: מה אנחנו מבקשים?

יעקב שמאי: קח את יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת אלי דיין, שהגיש הסתייגות והוא מבקש יום לימודים ארוך – מה עושים לו?

רענן כהן: יש יום לימודים ארוך.

יעקב שמאי: יש יום לימודים ארוך, חבר הכנסת רענן כהן?

רענן כהן: עד השעה 14:00.

יעקב שמאי: חבר הכנסת רענן כהן, אין יום לימודים ארוך.

יעקב שמאי: אם יש, אז מה הבעיה להסכים לקבל את ההסתייגות הזו?

יעקב שמאי: למה המאבק הזה, כדי שילדי עיירות הפיתוח לא יקבלו את החינוך המתאים, שלו הם ראויים?

יעקב שמאי: תן לי להזכיר לך דבר אחר.

יעקב שמאי: אם היית אומר לי שהתנועה הקיבוצית השקיעה את הכספים באדמה, בחקלאות, בירקות, בגידול מטעים, בתעשייה, ושם בזבזו את הכספים – הייתי אומר שצריך לעזור להם כמה שיותר.

יעקב שמאי: איפה חבר הכנסת גדליה גל?

יעקב שמאי: הוא העביר את "חוק גל", כי המושבניקים הפסידו כספים, כי ארגוני הקניות רימו אותם וסידרו אותם בריבית נשך, בריבית אכזרית, וחגגו על חשבונם.

יעקב שמאי: בתנועה הקיבוצית שיחקו בבורסה, הם איבדו 6 מיליארדי שקלים.

יעקב שמאי: 6 מיליארדי שקלים, חבר הכנסת רענן כהן.

יעקב שמאי: אתה יודע כמה עולה יום לימודים ארוך?

יעקב שמאי: 300 מיליון שקל בשנה.

יעקב שמאי: 20 שנות יום לימודים ארוך רק במה שהם איבדו שם במשחקים למיניהם.

יעקב שמאי: למה ילד בעיר פיתוח לא יקבל?

יעקב שמאי: דימונה בת 35,000 נפש.

יעקב שמאי: הזכיר כבוד היושב-ראש, שהיו יישובים שהכפילו את האוכלוסיות שלהם.

יעקב שמאי: באר-שבע גדלה בצורה משמעותית.

יעקב שמאי: דימונה הכפילה את מספר התושבים שלה.

יעקב שמאי: אור-עקיבא הכפילה את מספר התושבים שלה.

יעקב שמאי: נצרת-עילית וקריית-שמונה הכפילו את מספר התושבים שלהן.

יעקב שמאי: דימונה מונה היום 35,000 תושבים; ארבע דימונות – כל התנועה הקיבוצית.

יעקב שמאי: צא וחשב, אם יעבירו לארבעה יישובים בסדר גודל של דימונה 13 מיליארד שקל, מה יכול להיות שם?

יעקב שמאי: יוכלו להקים ערים שהן פנינים, ילדים שיהיו עטופים כל היום בזהב.

יעקב שמאי: הם יקבלו את החינוך הפרטי הכי טוב, עם מורים פרטיים.

יעקב שמאי: הם יקבלו את הדברים הכי טובים שאפשר לקבלם.

יעקב שמאי: הלוא אי-אפשר לאכול יותר מאשר צריך.

יעקב שמאי: במקום פרוסת לחם עם מרגרינה, לחם עם חמאה.

יעקב שמאי: יכולים להקים שם דירות פאר, קוטג'ים עם ברזים של זהב, ועדיין יישאר עודף.

יעקב שמאי: למה ההתאכזרות הזאת של מפלגתך?

יעקב שמאי: למה ההתאכזרות הזאת של ראש הממשלה?

יעקב שמאי: למה הרמייה הזאת?

יעקב שמאי: קומו ואמרו לעם: לנו יש עניין עם התנועה הקיבוצית, זה מאגר כוח, זה מאגר ששווה 3%.

יעקב שמאי: זה נותן לנו עם עוד 17% של האוכלוסייה הערבית פתיח לראש ממשלה עם 20%.

יעקב שמאי: זה צריך להיות השיקול?

יעקב שמאי: איפה השיקול החברתי?

יעקב שמאי: למה שלא נדבר על כמה דברים קטנים שאפשר לעזור בהם?

יעקב שמאי: איפה שרת העבודה והרווחה, אני לא שומע אותה.

יעקב שמאי: כמה שמעתי אותה כאשר היא שימשה בתפקיד יושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה.

יעקב שמאי: 35 מיליון שקל מקצצים לך בשבוע הזה, לאחר שהצביעו על התקציב.

יעקב שמאי: למי תקצצי?

יעקב שמאי: לנכים?

יעקב שמאי: לגמלאים?

יעקב שמאי: למקבלי הבטחת הכנסה?

יעקב שמאי: לאמהות חד-הוריות?

יעקב שמאי: למי?

יעקב שמאי: חבר הכנסת רענן כהן, אני שואל אותך – למי?

יעקב שמאי: למה ההתאכזרות הזו?

יעקב שמאי: למה שר האוצר לא מסוגל לקום ולומר מה שאמר עליו השר שחל, שהוא צריך להתפטר כי הוא שר האוצר הגרוע ביותר.

יעקב שמאי: הוא שר אוצר שהכפיל את האינפלציה.

יעקב שמאי: הוא עמד כאן על הבמה הזו לפני שנה ואמר לנו, שהאינפלציה תהיה בת 8%.

יעקב שמאי: והנה האינפלציה 14.5%.

יעקב שמאי: הכפלה ממש.

יעקב שמאי: אתה יודע מה המשמעות?

יעקב שמאי: אתה יודע מה משמעות הדבר לגבי המובטלים שאתה מדבר עליהם?

יעקב שמאי: אתה יודע מה המשמעות לגבי העובדים?

יעקב שמאי: השכר שלהם נשחק.

יעקב שמאי: סל המצרכים שלהם עלה ב-14.5%.

יעקב שמאי: כוח הקנייה למצרכי מזון בסיסים ירד ב-14.5%.

יעקב שמאי: כאשר אנחנו מדברים על ירידת האבטלה, חבר הכנסת רענן כהן, בוא נאמר את האמת.

יעקב שמאי: זו ירידה מלאכותית של האבטלה.

יעקב שמאי: אני תמכתי בחוק ביטוח מפני אבטלה.

יעקב שמאי: החוק נתן לפני שנתיים לכל אזרח באשר הוא אפשרות לפנות ללשכת העבודה, ואם אין עבודה מתאימה למקצוע שלו, גם אם הוא היה נהג, הוא זכאי לדמי אבטלה.

יעקב שמאי: באה שרת העבודה והרווחה, לאחר שנבחרה, וביקשה לשנות את החוק.

יעקב שמאי: תמכתי גם אני בשינוי החוק.

יעקב שמאי: תמכתי כי אני חושב שבחור צעיר עד גיל 35 ראוי שייסע 50 קילומטר כדי לקבל עבודה, ולא ראוי שיקבל דמי אבטלה.

יעקב שמאי: זו ירידה מלאכותית, חבר הכנסת רענן כהן.

יעקב שמאי: זו לא ירידה טבעית של האבטלה.

יעקב שמאי: ועוד יותר, שרת העבודה והרווחה יזמה עבודות יזומות.

יעקב שמאי: היא ביקשה להעביר לכל מיני עבודות יזומות.

יעקב שמאי: היא הציעה שהממשלה תשתתף ב-500 שקל לכל עובד.

יעקב שמאי: לכן ירדה האבטלה.

יעקב שמאי: סטטיסטית זה נכון, זה ירד מ-11.2% ל-7.5%.

יעקב שמאי: היה עוד דבר, וכדאי שהדברים האלה ייאמרו, הרי היתה עלייה אדירה בימי שלטון הליכוד.

יעקב שמאי: בשנתיים האחרונות של שלטון הליכוד, למעלה מ-400,000 עולים חדשים הגיעו מברית-המועצות.

יעקב שמאי: כמה עולים מגיעים כעת?

יעקב שמאי: האוכלוסייה הזאת יצרה כוח עבודה.

יעקב שמאי: ממצב של קבלת מענקי עבודה היא נכנסה ונקלטה בעבודה.

יעקב שמאי: הכנו תשתיות תעשייתיות לצורך העניין הזה.

יעקב שמאי: זה הוויכוח, לומר לנו שהאבטלה ירדה?

יעקב שמאי: יש לנו שר אוצר מבולבל וראש ממשלה מבולבל.

יעקב שמאי: ראש ממשלה שפעם אחת אומר:

יעקב שמאי: כל עוד אני ראש ממשלה לא יהיה מס על הבורסה.

יעקב שמאי: ראש ממשלה שקרן.

יעקב שמאי: אחר כך בא ראש הממשלה ואומר: מותר בנושא כלכלי.

יעקב שמאי: איזה נושא כלכלי?

יעקב שמאי: איזה נושא שהוא הולך להפוך אותו בלילה כדי לקבל החלטה לקראת בוקר?

יעקב שמאי: כך זה היה לגבי הבורסה?

יעקב שמאי: משקיעים קטנים, קשישים, גמלאים, צעירים הושפעו על-ידי הבנקים ונתנו להם שם הלוואות, והם לא יכולים להחזיר את ההלוואות כי איבדו את כל הקרן.

יעקב שמאי: אני באמת שואל, למה לא יעזו חברי הכנסת שלכם, כל הלוביסטים החברתיים שלכם, ואני לא רוצה לנקוב בשמותיהם – אתה מכיר אותם – לומר באומץ לב: ממשלת העבודה בראשות רבין, עם שר האוצר בייגה שוחט, נכשלה כישלון חרוץ.

יעקב שמאי: האשמנו את הליכוד בשחיתות, אנחנו מושחתים כי רימינו.

יעקב שמאי: אנחנו מושחתים כי האשמנו אנשים כשרים.

יעקב שמאי: מה מחיר השלטון?

יעקב שמאי: כמה הוא יכול להיות?

יעקב שמאי: בלי גבולות?

יעקב שמאי: חסר מעצורים?

יעקב שמאי: עוד טלאי על טלאי ולהכאיב לאוכלוסייה?

יעקב שמאי: ושר האוצר?

יעקב שמאי: לקרוא לו השקרן הלאומי?

יעקב שמאי: אם הוא רוצה לקבל החלטה כלכלית, והוא אומר שאסור לו לומר את האמת – – –

רענן כהן: אמרת לו את הכול?

יעקב שמאי: אם הוא רוצה לקבל החלטה כלכלית, ולא להגיד את האמת כי בלילה הוא מקבל החלטה – אני מבין.

יעקב שמאי: אבל לומר: הרצתי על המחשב 50,000 עובדי מדינה ובדקתי שכולם יקבלו תוספת?

יעקב שמאי: חבר הכנסת רענן כהן, אתה בלובי החברתי, אתה יודע שלמעלה ממחציתם מקבלים 2,500 שקל.

יעקב שמאי: אשה עובדת שהוא נתן לה נקודת זיכוי – הוא שיקר לה, הוא שיקר לעם, הוא שיקר לאומה במודע.

יעקב שמאי: ולא רק בגלל זה עליו להתפטר ולגרור את ראש הממשלה להתפטרות.

יעקב שמאי: אתם חוששים מבחירות?

יעקב שמאי: ממה אתם חוששים?

יעקב שמאי: להרכיב ממשלה חדשה?

יעקב שמאי: הרי מי שנכשל למען האומה, למען המדינה, למען החברה, למען החלשים, למען הקשישים, למען הגמלאים, למען אמהות עובדות, למען אמהות שמכניסות את הילדים למעון, למען עיירות פיתוח, למען יום לימודים ארוך – הרשימה ארוכה.

יעקב שמאי: כמה אפשר?

יעקב שמאי: לכו כבר.

יעקב שמאי: נמאסתם.

יעקב שמאי: לא לך אני אומר את זה, כי אני מכיר את היושר שלך.

יעקב שמאי: המפלגה שלך המאיסה את עצמה עם השחיתות.

יעקב שמאי: הם לא מבינים שהם הורסים אותנו.

יעקב שמאי: הם הורסים את האוכלוסייה.

יעקב שמאי: הם הורסים את החברה.

יעקב שמאי: הם פוגעים בלב-לבה של האומה.

יעקב שמאי: עד מתי?

יעקב שמאי: לסחוב אותנו עוד שנתיים?

יעקב שמאי: לא הגיע הזמן?

יעקב שמאי: למי שיש אומץ לב בסיעות הקואליציה שיקום ויאמר: ראש הממשלה, מספיק לשקר.

יעקב שמאי: שר האוצר, מספיק לשקר.

יעקב שמאי: שר האוצר, תשמע מה אומרים עליך חבריך.

יעקב שמאי: הרי שר אחד אומר על השר השני את מה שהשר השלישי לא היה מסוגל לומר.

יעקב שמאי: די, עד כאן, נמאסתם.

יעקב שמאי: אני יכול לומר לממשלה הזאת: ממשלת מושחתים, נמאסתם, לכו הביתה.

עובדיה עלי: תודה, חבר הכנסת שמאי.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דב שילנסקי, בבקשה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שמאי, כמעט חשבתי שאתה קורא קטע מן המחזור של ימים נוראים.

עובדיה עלי: למען יתומים ואלמנות.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני פשוט ממשיך במה שדיברתי עליו בשבוע שעבר.

דב שילנסקי: התחלתי לדבר על ייקור החלב ומוצריו, כהמשך לייקור הלחם, ועשר הדקות שלי נגמרו.

דב שילנסקי: אני חייב להתחיל בנקודה זו.

דב שילנסקי: לפני כשנה היתה התייקרות.

דב שילנסקי: היא היתה בשיעור של 4.3%.

דב שילנסקי: אני מתכוון להתייקרות הלחם ומוצריו.

עובדיה עלי: סליחה רגע, חבר הכנסת שילנסקי.

עובדיה עלי: רבותי, אני מבקש להקשיב, השעה מאוחרת.

עובדיה עלי: יש מה לשמוע מפיו של חבר הכנסת שילנסקי, בכל מה שקשור לדאגה לאנשים חלשים.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רענן כהן, אתה פה היחיד מטעם כל הקואליציה: מפלגת העבודה, מרצ, מד"ע, דראושה וכולם.

דב שילנסקי: אתה נשארת היחיד, ואתה תצטרך לספוג את הכול.

דב שילנסקי: מה אני יכול לעשות?

דב שילנסקי: את מי מתקיפים?

רענן כהן: ממך אני תמיד מוכן לספוג הכול.

דב שילנסקי: כמו הרב בבית-הכנסת, שכל שבת אומר: צריכים לבוא לבית-הכנסת בשבת.

דב שילנסקי: למי הוא אומר?

דב שילנסקי: לאלה שנמצאים בבית-הכנסת.

דב שילנסקי: כך גם כאן.

דב שילנסקי: לפני שנה היתה התייקרות של 4.3% בחלב ובמוצריו.

עובדיה עלי: אתה יודע, חבר הכנסת שילנסקי, יש בגמרא סיפור יפה בעניין זה.

עובדיה עלי: אם מותר לי, אספר לך.

דב שילנסקי: בבקשה.

דב שילנסקי: אני יודע שאתה בעל תרבות, חכם ובקי במשנה, בגמרא ובחוכמת ישראל, ואפשר ללמוד ממך.

עובדיה עלי: תודה.

עובדיה עלי: היה רב זקן שהרביץ תורה לתלמידיו.

עובדיה עלי: היות שעיניו כהו מראות, התלמידים עזבו את הכיתה בזה אחר זה, ולבסוף נותרו רק שניים בכיתה.

עובדיה עלי: הרב החל להטיף להם מוסר ולהוכיח אותם על התנהגותם.

עובדיה עלי: קם אחד התלמידים ואמר לרב: רבי, כולם היו כאן ונטשו את הכיתה, רק אנו נשארנו ואנו שומעים בקשב רב את דברי החוכמה שאתה מרביץ בנו, ועלינו אתה צועק?

עובדיה עלי: מה השיב הרב?

עובדיה עלי: לא עליכם אני צועק, בפניכם אני צועק.

עובדיה עלי: כך גם במקרה זה, אתה לא מוכיח את חבר הכנסת רענן כהן, אלא בפניו אתה מוכיח את הקואליציה ואת הממשלה.

דב שילנסקי: את חבריו.

דב שילנסקי: אז קמה צעקה בקשר להעלאת מחירי החלב, ובאה הממשלה ואמרה: זה הגבול, זה הקו האדום, יותר לא תהיה העלאה.

דב שילנסקי: רק לפני שנה.

דב שילנסקי: אך כמו כל ההבטחות שלהם, כך גם פה.

דב שילנסקי: לפני כשבוע חתם שר החקלאות על צו להעלאת מחירי חלב ומוצריו ב-3.5%.

דב שילנסקי: כל עקרת-בית יודעת – אך אולי בספסליה הריקים של הקואליציה על כל גווניה אין יודעים זאת, וכך גם בספסלי הממשלה, שבכלל איננה.

דב שילנסקי: לא, הכורסאות של הממשלה נמצאות, אך היושבים עליהן אינם.

דב שילנסקי: אין שרים, ואם הם ישנם – הרי הם לא מאזינים.

דב שילנסקי: אוזנם אינה כרויה לבעיות העם.

דב שילנסקי: אתם בוודאי לא יודעים כמה עולה כיכר לחם, ואתם, שרי הממשלה, בוודאי לא יודעים מה מחיריהם של מצרכי היסוד, ולכן אגיד לכם: גביע אשל עולה 98 אגורות.

דב שילנסקי: גביע יוגורט, תוצרת "תנובה" או "טרה", עולה 1.05 ש"ח.

דב שילנסקי: אני עושה חשבון ממוצע של שקל אחד ליוגורט או ללבן.

דב שילנסקי: דיברתי על ההשפעה הקשה של התייקרות הלחם על משפחות דלות.

דב שילנסקי: שמע, חבר הכנסת רענן כהן, על חבריך.

רענן כהן: אני שומע בקשב רב.

דב שילנסקי: דיברתי על משפחות דלות, בקשר ללחם.

דב שילנסקי: לחם הוא מצרך יסוד, זהו הבסיס של המזון.

דב שילנסקי: דיברתי על ההתייקרות שהיתה, ואז מספסלי הסוציאליסטים הדואגים לעם, להמוני העם, לעובדים ולעמלים, היו כמה חברים שלעגו לי.

דב שילנסקי: הם לעגו לי?

דב שילנסקי: הם לא העליבו אותי.

דב שילנסקי: אני לא נעלב מאנשים כאלה.

דב שילנסקי: הם העליבו את עצמם.

דב שילנסקי: אני לא רוצה לומר, אך לא חשתי להם כבוד על כך.

דב שילנסקי: נוסף על התייקרות הלחם, אני אדבר על ההתייקרות של מוצרי החלב.

דב שילנסקי: אני מדבר על מוצרים בסיסיים, אינני מדבר על שמנת, אני מדבר על לבן ועל יוגורט.

דב שילנסקי: מגיע להם גם שמנת, אבל אין להם.

דב שילנסקי: שמנת היא אולי חלום בשבילם.

דב שילנסקי: שוחחתי לפני יומיים עם משפחה: זוג הורים וחמישה ילדים.

דב שילנסקי: הם אינם משפחה מרובת ילדים, לא עשרה ילדים – יש גם משפחות עם עשרה ילדים – להם יש רק חמישה ילדים, כן ירבו.

דב שילנסקי: משפחה בת שבע נפשות.

דב שילנסקי: הבעל שומר לילה, והוא משתכר 2,000 שקל בחודש.

דב שילנסקי: לא אדבר כבר על כך שהם אינם אוכלים בשר, אף שהם רגילים מהבית, מהעדה, לאכול בשר כבש ובקר.

דב שילנסקי: אצלם זה חלום.

דב שילנסקי: לפעמים, לשבת ולחג, הם קונים עוף.

דב שילנסקי: לא סתם עוף, כי גם לכך אין להם כסף.

דב שילנסקי: הם קונים גרוגרות של עוף, כנפיים של עוף ורגליים של עוף.

דב שילנסקי: זה בזול.

דב שילנסקי: גם למוצרי יסוד אין להם כסף.

דב שילנסקי: משפחה כזו נותנת לילדים פעמיים ביום, בבוקר ובערב או בצהריים שני גביעי לבן או יוגורט.

דב שילנסקי: זו הוצאה של 14 ש"ח ביום, כ-450 ש"ח בחודש.

דב שילנסקי: אני כבר לא מדבר על הילדים שאינם יודעים גלידה מהי.

דב שילנסקי: הם רואים ילדים אחרים מלקקים גלידה.

דב שילנסקי: ילדים הם ילדים, והעיניים יוצאות מקנאה.

דב שילנסקי: אותו דבר לגבי שוקולד וממתקים.

דב שילנסקי: יש משפחות שלא נותנות לילדיהן לאכול שוקולד וממתקים, כי זה לא בריא לשיניים.

דב שילנסקי: להם לא נותנים שוקולד וממתקים, כי אין כסף לכך.

דב שילנסקי: אתם יודעים, יש עכשיו "פוגים".

דב שילנסקי: גם "פוגים" אין להם.

דב שילנסקי: קראתי על מקרה מסוים, שעצרו ילד ממשפחה דלת אמצעים, כיוון שסחב כמה "פוגים".

דב שילנסקי: המשטרה עצרה אותו.

דב שילנסקי: התקשרתי עם המשטרה, דיברתי עם מפקד התחנה הזו.

דב שילנסקי: אנשים שמעו שהתערבתי ואמרו: אתה מגן על גנבים.

דב שילנסקי: אין להם לב לאנשים שאמרו דבר כזה.

דב שילנסקי: אין להם הבנה.

דב שילנסקי: לדעתם, דין פרוטה כדין מאה.

דב שילנסקי: אבל בכל זאת, הוא רואה איך אחרים הולכים עם כיסים מלאים ב"פוגים", וגם הוא רוצה.

דב שילנסקי: זו קנאה.

דב שילנסקי: צריך להטיף להם מוסר, צריך להחזיק אותם במשטרה וצריך התערבות של חבר כנסת על מנת לשחרר אותם?

דב שילנסקי: רבותי, יש משפחות שיש בהן דלות.

דב שילנסקי: כבר אתמול אמרתי, אם מישהו אומר שאני מדבר על זה כי אני רוצה לרכוש את הקולות שלהם, לא ולא.

דב שילנסקי: אני רוצה לרכוש את הקולות שלהם, אבל הם לא שומעים אותי, כי אין להם ערוץ-33, אין להם כבלים; בקושי יש להם ערוץ-1 וערוץ-2, אבל כבלים אין להם.

דב שילנסקי: הם לא שומעים אותי.

דב שילנסקי: אי-אפשר להגיד שעכשיו אני מדבר אליהם על מנת לקבל את הקולות שלהם, כי הם לא שומעים אותי, אין להם כבלים.

דב שילנסקי: אני מדבר כי אכפת לי, כי כואב לי בגינם, כי אני רואה את עצמי שליח שלהם פה, כאדם שצריך להביא את דברם, את קולם, את זעקתם.

דב שילנסקי: עשיתי חשבון, שכרבע מההכנסה הממוצעת של המשפחה שהבאתי כדוגמה, הולך רק על לבן.

דב שילנסקי: איפה הלחם?

דב שילנסקי: איפה כל שאר הדברים?

דב שילנסקי: ואיפה חשמל ומים?

דב שילנסקי: בסיבוב הבא עוד אדבר על ההתייקרות של החשמל והמים, מוצרי יסוד.

דב שילנסקי: אתם שמעתם כמה משפחה ממוצעת צריכה, 6,000-5,000 שקל בחודש.

דב שילנסקי: איך הם מתקיימים, תשאלו.

דב שילנסקי: יש הרבה משפחות כאלה אצלנו.

דב שילנסקי: איך הם יתקיימו?

דב שילנסקי: זה עוני.

רענן כהן: חבר הכנסת שילנסקי, אני מוכרח להגיד לך, שאני מזדהה עם כל מלה שאתה אומר כאן.

רענן כהן: אני מברך אותך על שאתה נותן ביטוי אמיתי לדברים שחלק גדול מהחברה מרגיש.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: עוד אדבר בשלב מאוחר יותר על התייקרות הפירות והירקות.

דב שילנסקי: יושבת פה הדוברת של הליכוד לענייני חברה וכלכלה, טובה וג'ימה, והיא שומעת אותי.

דב שילנסקי: אני מביא אותה בתור דוגמה, היות שהיא פרסה כנפיים.

דב שילנסקי: היא התחנכה בבית"ר, היתה ראש ההנהגה הארצית של בית"ר, היתה ראש שליחי העלייה של בית"ר, רכשה השכלה גבוהה, אך היא לא שוכחת מאין היא באה – מראש-העין.

דב שילנסקי: שוחחתי אתה, וזה לכבודה שהיא זוכרת מאין היא באה.

דב שילנסקי: את תסכימי אתי, שיש בראש-העין כאלה שבגלל הדלות לא זכו להגיע למעמד שלך.

דב שילנסקי: אנשים טובים, הגונים, ישרים; הוותיקים, רובם תימנים עם מסורת, שומרי מצוות, אך לא לכולם היה מזל כזה לפרוס כנפיים.

דב שילנסקי: את יודעת היטב מה השפעת התייקרות מחיר הלחם ומוצרי חלב בסיסיים על משפחות ברוכות ילדים דלות אמצעים.

דב שילנסקי: אולי מאחר שאת חדשה פה בכנסת, ספרי על המצב; הרי את באה אל המשפחה בשבתות ורואה מה קורה.

דב שילנסקי: האנשים פה לא יודעים.

דב שילנסקי: אנחנו צריכים אנשים שיבואו ויספרו.

דב שילנסקי: כבית"רי לבית"רית, אני מברך אותך בברכת אל חי ובהצלחה.

דב שילנסקי: כשאת באה לאנשים בראש-העין ספרי להם על חוסר ההבנה שיש פה לדלות העם.

דב שילנסקי: את צריכה לספר להם?

דב שילנסקי: הם סוציאליסטים, הם הרי יודעים את זה, ולדלי העם הטובים, הישרים והמבינים, את אולי לא צריכה לספר, הם יודעים זאת.

דב שילנסקי: עכשיו אדבר על משמעות הקיצוץ במשרד הבריאות.

דב שילנסקי: שר הבריאות אומר שהקיצוץ יפגע חזק באשפוז הסיעודי לקשישים.

דב שילנסקי: במי הממשלה הזאת הולכת בראש ובראשונה לפגוע?

דב שילנסקי: בחלשים, בקשישים שזקוקים לאשפוז סיעודי.

דב שילנסקי: ועוד אומר: הצפיפות בבתי-החולים לא תקטן אלא תגדל.

דב שילנסקי: כולנו יודעים מה קורה.

דב שילנסקי: בגלל הצפיפות הזו, אנשים חס וחלילה גם מתים לפני הזמן, לא נרפאים, ולא אכנס עכשיו לכל הפגעים.

דב שילנסקי: הממשלה הזו, עם כל ההבטחות שנתנה, במקום להקטין את הצפיפות היא מגדילה אותה.

דב שילנסקי: שר הבריאות דיבר בעבר, בוודאי הכול זוכרים, על ביטול האגרה שמשלמים ההורים ל"טיפת חלב".

דב שילנסקי: ודאי שהביטול לא יהיה.

דב שילנסקי: וממה קיצצו עוד?

דב שילנסקי: 10 מיליוני שקלים מתקציב החטיבה להתיישבות של הסוכנות – 3 מיליונים מתקציב ההתיישבות בבקעת-הירדן, 3 מיליונים מתקציב ההתיישבות ברמת-הגולן ו-4 מיליונים מתקציב ההתיישבות של יישובי גוש-קטיף.

דב שילנסקי: אשר לתקציבים ליהודה ושומרון, שהם כמעט אפסיים ודלים, ודאי שלא יישאר כלום.

דב שילנסקי: מאיפה?

דב שילנסקי: – מיישוב ארץ-ישראל, ממה שהם התחייבו לפני הבחירות.

דב שילנסקי: בשבילי כל ארץ-ישראל מולדת.

דב שילנסקי: אבל הם אמרו: נמשיך ליישב, נמשיך לחזק את רמת-הגולן ונבסס את היישובים.

דב שילנסקי: גוש-קטיף – הרי זה ברור.

דב שילנסקי: בקעת-הירדן – תוכנית-אלון.

דב שילנסקי: הירדן הוא הגבול.

דב שילנסקי: מקצצים, מקצצים ומקצצים.

דב שילנסקי: איפה הם משקיעים?

דב שילנסקי: על זה אדבר בסיבוב הבא.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שילנסקי, אתה מוכן להחליף אותי?

דב שילנסקי: כן, בהחלט, אבל פרוצדורה זו פרוצדורה.

דב שילנסקי: אני חייב ללכת סביב סביב, אדוני.

דב שילנסקי: אומנם הדרך יותר ארוכה, אבל בדרך ארוכה יותר לפעמים מגיעים יותר רחוק, וזו הדוגמה.

עובדיה עלי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת עובדיה עלי.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת אסעד אסעד.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש קודם כול לדבר על תפקוד הממשלה.

עובדיה עלי: הממשלה איננה מתפקדת כיאות, אין תרבות שלטון.

עובדיה עלי: הוויכוחים בתוך הממשלה, ההדלפות, ההשמצות ההדדיות אינם מוסיפים כבוד לממשלה, פוגעים באמינותה, פוגעים ביציבותה, ואני מיצר מאוד על כך, מפני שלתפקוד הממשלה יש השלכות חמורות מאוד על המשק ויש תוצאות ויש השלכות חמורות מאוד על המדינה.

עובדיה עלי: ראש הממשלה מתגלה כחסר אמינות.

עובדיה עלי: ראינו זאת בנושא הבורסה, כשהוא הבטיח קבל עם ועדה, בתקשורת, בלי שהוא נדרש לכך, ביוזמתו האישית, שלא יוטל מס על הבורסה.

עובדיה עלי: והנה, חודשיים-שלושה לאחר מכן הוא הפר את הבטחתו.

עובדיה עלי: הוא הבטיח שהוא לא ירד מרמת-הגולן; הוא הכריז ערב הבחירות, שמי שירד מרמת-הגולן פוגע בביטחון ישראל.

עובדיה עלי: והנה, מי שהיה שנים רבות, ארוכות, שר ביטחון, רמטכ"ל, עם זכויות היסטוריות כמצביא חשוב, גם מכך הוא חזר.

עובדיה עלי: אנחנו יודעים אילו הצעות הוא הציע לנשיא סוריה, חאפז אסד.

עובדיה עלי: והרשימה ארוכה.

עובדיה עלי: הוא הבטיח, ערב הרכבת הממשלה, בליל הבחירות, שהוא ינווט.

עובדיה עלי: הוא אמר: אני אנווט.

עובדיה עלי: הוא, כמובן, התכוון לומר: אני אנווט, אני אוביל, אני אנחה – אני, אני, אני.

עובדיה עלי: מה נותר מכל זה?

עובדיה עלי: – מאומה.

עובדיה עלי: נדמה לי, שהתפקוד הזה הוא לא רק תפקוד גרוע, חבר הכנסת רענן כהן.

עובדיה עלי: יש לו השלכות חמורות מאוד.

עובדיה עלי: ראיתי את קטעי העיתונות ואת הדברים שאמרו איש על רעהו.

עובדיה עלי: שמעתי את דברי סגן שר השיכון; הוא אמר שזו שערורייה בין-לאומית.

עובדיה עלי: כך הוא הגדיר את הקיצוצים בתקציב השכונות.

עובדיה עלי: שמעתי שרים אחרים, חברי כנסת ממפלגת העבודה, שרים ממרצ.

עובדיה עלי: ההתבטאויות שלהם, אף שהם אולי סייעו לנו לחזור לשלטון, במקום מסוים הן פגעו פגיעה לא רק בממשלה, אלא פגעו במשק, פגעו ביציבות המשק, פגעו באמינות הממשלה ובאמינות המשק.

עובדיה עלי: יש לכך חשיבות גדולה מאוד ליציבות המשק, לאמינות ולאמון שרוחשים בארץ ובעולם למשק.

עובדיה עלי: למשק של מדינה יש ערך סגולי משל עצמו.

עובדיה עלי: בכך הפגיעה היא פגיעה אנושה, קשה מאוד, שאין לה כפרה.

עובדיה עלי: כעת אבקש לדבר על כמה פרמטרים מבחינת הצלחת הכלכלה הישראלית.

עובדיה עלי: כדי להיות ישר עם עצמי אני חייב לומר, שבתחומים אחדים, חבר הכנסת רענן כהן, הממשלה רשמה הישגים.

רענן כהן: נכון.

עובדיה עלי: כדי לבוא ולבקר, צריך גם לדעת להצביע על הישגים.

עובדיה עלי: בתחום הכבישים, השר בן-אליעזר עשה עבודה טובה.

עובדיה עלי: רואים את פירות העבודה הזאת הלכה למעשה בכבישי הארץ, במקומות רבים.

עובדיה עלי: בנושא החינוך הוסיפו תקציבים, בעיקר בשכר המורים.

עובדיה עלי: האבטלה ירדה.

עובדיה עלי: לא חשוב כרגע מה הן הסיבות לירידת האבטלה; ניתח זאת חבר הכנסת שמאי בצורה טובה ונכונה.

עובדיה עלי: אבל האבטלה ירדה.

עובדיה עלי: אבל, עם זאת, חבר הכנסת רענן כהן, קשה לומר שמדיניות הממשלה הצליחה.

עובדיה עלי: הממשלה דיברה על שינוי סדרי העדיפויות.

עובדיה עלי: היא לא עמדה בכך.

עובדיה עלי: תיכף אגע בכך.

עובדיה עלי: לא רק שהיא לא עמדה בשינוי סדרי העדיפויות כפי שהבטיחה, אלא היא פועלת בניגוד לכל הבטחותיה.

עובדיה עלי: היא מתכחשת לכל ההבטחות.

עובדיה עלי: אם הזמן יאפשר לי, במסגרת הדקות שעומדות לרשותי כעת, אפרט מאוחר יותר למה אני מתכוון.

עובדיה עלי: אבל מעבר לכך, אם אתה בא ובוחן את מדיניות הממשלה בפרמטרים שונים, אתה רואה שהאינפלציה גדלה בצורה מאוד מדאיגה.

עובדיה עלי: לא רק שהאינפלציה אינה חד-ספרתית, אלא היא גדלה מ-8%, שהיו בהנחת היסוד התחזית והצפי בתקציב 1994, ל-14.5%.

עובדיה עלי: מ-8% ל-14.5% – זה גידול מאוד משמעותי, של למעלה מ-80%–90%.

עובדיה עלי: זה גידול ב-80% באינפלציה.

עובדיה עלי: זה דבר מאוד מדאיג.

עובדיה עלי: כל הסכרים נפרצו, על כל המשתמע מכך.

עובדיה עלי: יותר מאוחר אראה למה זה קרה, מדוע.

עובדיה עלי: לא כל אחד מבין מהי המשמעות של אינפלציה.

עובדיה עלי: המושג הזה נראה מופשט.

עובדיה עלי: במידה מסוימת הוא ערטילאי מדי.

עובדיה עלי: אני מבקש, ברשותכם, להסביר בעזרת דוגמה אחת מהי המשמעות של גידול של 14.5% באינפלציה למשפחה בישראל, לזוג הצעיר.

עובדיה עלי: תארו לכם שזוג צעיר, או משפחה רכשו דירה.

עובדיה עלי: אנחנו יודעים שמחירי הדיור עלו בצורה מדאיגה, בצורה מדהימה, בצורה דרמטית.

עובדיה עלי: בשנתיים האחרונות התייקרה הדירה בלמעלה מ-50%.

עובדיה עלי: כדי לרכוש דירה ממוצעת, משפחה נדרשת לא אחת לקבל הלוואות בסדר גודל של 100,000 דולר.

עובדיה עלי: משפחה שקיבלה הלוואה של 100,000 דולר, בדרך כלל הסכומים נקובים, חבר הכנסת אסעד, בשקלים.

עובדיה עלי: הואיל ושער הדולר לא השתנה כמעט, אלא הוא גדל בסך הכול ב-1% לעומת השקל בשנה האחרונה, והואיל והאינפלציה גדלה ב-14.5%, הכסף, שנלקח בבנק כהלוואה צמוד לשקל, צמוד למדדים, צמוד לאינפלציה – משמעות העניין הזה היא, שחובה של המשפחה גדל רק על סעיף דיור ב-45,000 שקל, כתוצאה מהאינפלציה.

עובדיה עלי: החוב של זוג צעיר כזה גדל רק בסעיף דיור ב-45,000 שקל.

עובדיה עלי: אני לא מדבר כרגע על ההשלכות האחרות, על החוב הלאומי הפנימי.

יעקב שמאי: הוא לא קיבל בחודשים האחרונים שקל בגין תוספת היוקר.

עובדיה עלי: תוספת יוקר לא שולמה בשל עסקאות שהיו עם ההסתדרות.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן, החוב הפנימי הוא כ-100 מיליארד שקל.

עובדיה עלי: הגידול בחוב הפנימי הוא ב-14.5 מיליארד שקל כתוצאה מהאינפלציה.

עובדיה עלי: אני יכול לעמוד כאן ולמנות דוגמאות רבות כדי להבהיר ולהמחיש מהי המשמעות של אינפלציה לכל אזרח במדינת ישראל.

עובדיה עלי: אנחנו משעבדים את העתיד.

עובדיה עלי: לדבר הזה יש משמעויות הרות אסון בתחום המקרו-כלכלה.

עובדיה עלי: אבל אני לא רוצה להיכנס לתחום המקרו.

עובדיה עלי: אלה שצריכים לדעת יודעים.

עובדיה עלי: אני מבקש לדבר אל עמך ישראל, כדי שכל אחד יבין מהי המשמעות של הנושא הזה לכיס הפרטי של האזרח.

עובדיה עלי: יש משמעות חמורה מאוד.

עובדיה עלי: יש גידול חמור, מדאיג מאוד, בגירעון המסחרי.

עובדיה עלי: הפער בין היבוא ליצוא הולך וגדל בצורה מאוד מדאיגה.

עובדיה עלי: השנה הגירעון המסחרי גדל ב-2.5 מיליארדי דולר לעומת השנה הקודמת.

עובדיה עלי: אתם יודעים שאנחנו משעבדים את עתידנו, את עתיד בנינו ואת עתיד נכדינו בגין הוצאות כספיות שאין מהן כל תועלת.

עובדיה עלי: אתם יודעים מה זה גירעון של 6.5 מיליארדי דולר?

עובדיה עלי: אתם יודעים מה זה גידול ב-2.5 מיליארדי דולר?

עובדיה עלי: היום, ככה, זורקים מספרים במיליארדים.

עובדיה עלי: אנחנו מדברים על הגעה לעצמאות כלכלית.

עובדיה עלי: לעצמאות כלכלית יש גם משמעות מדינית וביטחונית, ולא רק כלכלית.

עובדיה עלי: כשאתה מפתח תלות במעצמות מבחינה כלכלית, אתה גם משעבד את עצמך מבחינה מדינית, מבחינה ביטחונית.

עובדיה עלי: אתה מאבד את חופש הפעולה שלך.

עובדיה עלי: במדינה כמו שלנו, עם הבעיות שבהן היא נתקלת, עם האתגרים שאתם היא מתמודדת, עם השכנים שיש לה – ואני לא רוצה להיכנס כרגע לכל המרכיבים, כי הזמן לא מאפשר לי זאת – יש משמעות חשובה ביותר לעצמאות.

עובדיה עלי: כתוצאה מהמדיניות הכושלת וחסרת האחריות שלכם, אתם גורמים להתרחקות מעצמאות כלכלית.

עובדיה עלי: אנחנו הולכים ומתרחקים, והגירעון במאזן המסחרי הוא דבר בלתי נסבל.

עובדיה עלי: כבר דיברתי לפני כן על גידול מדאיג במחירי הדירות.

עובדיה עלי: היום זוג צעיר לא יכול לקנות דירה בישראל.

עובדיה עלי: איזו משפחה יכולה להרשות לעצמה לקנות דירה, בייחוד באזורי הביקוש, בגוש-דן?

עובדיה עלי: גם כשבונים עיר חדשה על אדמות טרשים במודיעין – – –

רענן כהן: זו בעיה קשה ומסובכת.

עובדיה עלי: לאן מאמירים מחירי הדירות?

עובדיה עלי: מי יכול היום לרכוש דירה?

עובדיה עלי: אלו מחירים אסטרונומיים, דמיוניים.

עובדיה עלי: פשוט הדעת לא סובלת את המספרים.

יעקב שמאי: חבר הכנסת עובדיה עלי.

עובדיה עלי: תרשה לי.

עובדיה עלי: אני מבקש עוד רגע, אסיים ואחר כך תשאל מה שאתה רוצה.

עובדיה עלי: נגעתי כאן בסך הכול בשלוש דוגמאות מני רבות.

עובדיה עלי: האמינו לי, יכולתי לעמוד כאן ולמנות רשימה ארוכה כאורך הגלות של מחדלי הממשלה הזאת והתנהגותה חסרת האחריות.

עובדיה עלי: את כל זה אני אומר על רקע ההצהרה שלה וההבטחה השקרית שלה לבוחרים, כשהיא הולכת ומשנה את סדרי העדיפויות הלאומיים.

עובדיה עלי: במה היא שינתה את סדרי העדיפויות הלאומיים?

עובדיה עלי: אני אומר לך, חבר הכנסת רענן כהן:

עובדיה עלי: היא לקחה את קצבאות יוצאי צבא ונתנה לערבים קצבאות יוצאי צבא.

עובדיה עלי: משמעות מתן קצבאות יוצאי צבא לערבים, לכל אלה שלא שירתו בצבא, היא עניין של כ-500 מיליון שקל מדי שנה בשנה.

עובדיה עלי: 500 מיליון שקל מדי שנה בשנה נותנים כקצבאות יוצאי צבא לאוכלוסייה הערבית ולאותה אוכלוסייה שלא שירתה בצבא.

עובדיה עלי: האם אתה מבין את המשמעות האיומה של העניין הזה?

עובדיה עלי: המשמעות החברתית של הנושא הזה היא פשוט בלתי נסבלת.

עובדיה עלי: באו והורידו את קריית-גת מרשימת ערי פיתוח.

עובדיה עלי: ניסו להוריד את עפולה וערים אחרות מרשימת ערי הפיתוח.

עובדיה עלי: אתה יודע מה?

עובדיה עלי: הוסיפו שמונים וכמה כפרים ערביים, ועיני לא צרה בכפרים הערביים המרוחקים.

עובדיה עלי: אבל למה אכסאל תהיה עיר פיתוח ועפולה לא? – אולי תסביר לי?

עובדיה עלי: למה נצרת תהיה ונצרת-עילית לא?

עובדיה עלי: למה שפרעם תהיה – – –

יעקב שמאי: יש הסכם.

יעקב שמאי: יש מי שנמצא בקואליציה – – –

עובדיה עלי: למה?

עובדיה עלי: בגלל דראושה?

עובדיה עלי: בגלל החברים מחד"ש?

יעקב שמאי: זה שוד הקופה הלאומית.

רענן כהן: אל תגזים.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן, האמן לי שזו לא הגזמה.

עובדיה עלי: האם זו הגזמה מה שאמרתי?

רענן כהן: אני מתנגד למה שאמרת – – –

יעקב שמאי: אכסאל אינה שונה מעפולה.

עובדיה עלי: שינו את סדרי העדיפויות הלאומיים.

עובדיה עלי: למי נתנו?

עובדיה עלי: לערי הפיתוח, כפי שהבטיחו?

עובדיה עלי: לשכונות המצוקה, כפי שהבטיחו?

עובדיה עלי: למערכת החינוך, כפי שהבטיחו?

עובדיה עלי: לרווחה?

עובדיה עלי: לנכים?

עובדיה עלי: למפגרים?

עובדיה עלי: לקשישים?

עובדיה עלי: לא ולא.

עובדיה עלי: הם הולכים לתת סכומי עתק לקיבוצים.

עובדיה עלי: לא די בסכומי העתק האדירים שניתנו באוגוסט 1988 – שהתבטאו בהרבה מיליארדים, הרבה מיליארדים על אוכלוסייה קטנה – כעת הולכים להוסיף, על סמך עיקרי התקציב והספר האדום שברשותנו, חבר הכנסת רענן כהן.

עובדיה עלי: והם לא נותנים זאת כמענק.

עובדיה עלי: חלק זה הסדרים, חלק זה מחיקת חובות.

עובדיה עלי: אבל בסך הכול 11 מיליארד – – –

דב שילנסקי: אני יודע מה זה פנקס אדום.

דב שילנסקי: מה זה הספר האדום?

עובדיה עלי: זה ספר עיקרי התקציב, ששר האוצר הניח כאן, שמבהיר מהי מדיניות הממשלה בנושא התקציב.

דב שילנסקי: פנקס אדום, כבר אומרים שאין.

עובדיה עלי: לא במקרה אמרתי הספר האדום.

עובדיה עלי: רציתי לרמוז, כדי שכל אחד יבין את הקונוטציה של הנושא האדום והקיבוצים.

עובדיה עלי: כיוונתי לדעת גדולים.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן, 11 מיליארד ו-830 מיליון שקל, בערכים של יולי 1994 – זה המחיר של הסדר הקיבוצים.

עובדיה עלי: נו, אולי תספר לי, האם זה שינוי סדרי עדיפויות?

עובדיה עלי: כך דואגים לשכבות החלשות?

עובדיה עלי: תראה מה קורה.

עובדיה עלי: כשאתה רואה את רשימת הקיצוצים – אתה יודע מה?

עובדיה עלי: – האוזן פשוט מתקשה להאמין והעניים מתקשות לראות את המספרים האלה שמופיעים מולן.

עובדיה עלי: רואים כאן שמפחיתים 20 מיליון שקל משכונות מצוקה ומקשישים; 151 מיליון שקל בהשכלה הגבוהה, במערכת החינוך; 35 מיליון שקל ממשרד העבודה והרווחה, מהנכים ומהמפגרים.

עובדיה עלי: תראה על אילו מספרים אנחנו מדברים.

עובדיה עלי: וכאן, מזרימים מיליארדים בלי חשבון.

עובדיה עלי: הכול מותר, הכול מחול?

עובדיה עלי: מה קרה?

עובדיה עלי: מה קרה?

עובדיה עלי: איזה מין קדימה היא זו?

עובדיה עלי: איזה מין עדיפות היא זו?

עובדיה עלי: איזה מין צדק הוא זה?

עובדיה עלי: איפה ההגינות?

עובדיה עלי: אני כבר לא מדבר על מדיניות.

עובדיה עלי: אני מדבר על הגינות מינימלית, על צדק מינימלי.

עובדיה עלי: לדידי, חסרה לי כאן התייחסות רצינית לנושא המלחמה בעוני.

עובדיה עלי: הממשלה הסוציאליסטית הזאת הגדירה רק בשנה האחרונה את מספר העניים במדינת ישראל, אלה שחיים מתחת לקו העוני – כ-32,000 נפש.

עובדיה עלי: היום, כ-700,000 אזרחי מדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני, בהם 300,000 ילדים.

עובדיה עלי: תראה על אילו סכומים אנחנו מדברים.

עובדיה עלי: כשמדברים על משכורת או שכר או תקציב של משפחה ממוצעת, שנדרשים לקיום המינימלי שלה, מדובר על משהו בסביבות 5,000 שקל.

עובדיה עלי: קו העוני נמצא הרחק הרחק משם.

עובדיה עלי: אלה סכומים שבאמת מבטיחים רק את הקיום היסודי, הבסיסי, המינימלי.

עובדיה עלי: יש 700,000 איש מתחת לקו העוני הזה.

עובדיה עלי: אתם הגדרתם את מספר העניים במדינת ישראל.

עובדיה עלי: מדוע?

עובדיה עלי: – מפני שאתם לוקחים את הכסף וזורקים לקיבוצים ולערבים; נותנים לחברי הכנסת מחד"ש וממד"ע, שתומכים בכם.

עובדיה עלי: יש בעיות קשות מאוד של חינוך.

עובדיה עלי: מה שקורה בחינוך הוא פשוט בלתי נסבל.

עובדיה עלי: ההשכלה הגבוהה, האוניברסיטה, הופכת להיות משימה בלתי אפשרית כמעט להרבה משפחות בישראל.

עובדיה עלי: כדי ללמוד באוניברסיטה צריך לשלם שכר לימוד של 8,000 שקל.

עובדיה עלי: ואני לא מדבר על תלמידי ערי הפיתוח והפריפריה.

עובדיה עלי: כשהם באים ורוצים ללמוד באוניברסיטה יוקרתית, בתל-אביב, בירושלים או בטכניון, נוסף על שכר הלימוד הם צריכים לשלם עבור שכר דירה, עבור כלכלה, נסיעות, תחבורה.

עובדיה עלי: אלה סכומים אדירים.

עובדיה עלי: מי יכול לעמוד בזה?

עובדיה עלי: כדי ללמוד היום באוניברסיטה צריך להיות עשיר.

יעקב שמאי: או קיבוצניק.

עובדיה עלי: או קיבוצניק.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן, אני דורש קודם כול לתת פטור לכל תלמיד, לכל סטודנט שרוצה ללמוד באוניברסיטה, אם הוא בא מעיר פיתוח, משכונת מצוקה, או שהוא בן למשפחה שחיה מתחת לקו העוני.

עובדיה עלי: זה המינימום שנדרש מאתנו.

עובדיה עלי: יש בעיה של מעונות יום לזוגות צעירים.

רון נחמן: כמה עולה היום מעון יום?

עובדיה עלי: מעון יום עולה היום כ-800 שקל לילד.

עובדיה עלי: שני ילדים – 1,500 שקל.

עובדיה עלי: איזו משפחה צעירה יכולה לשלם סכומים כאלה?

עובדיה עלי: תגידו לי, איזו משפחה צעירה יכולה לשלם היום 1,500 שקל?

עובדיה עלי: האם זה מעודד – – –

דב שילנסקי: יש משפחות צעירות עשירות.

דב שילנסקי: הן יכולות לשלם.

עובדיה עלי: אני לא מתייחס למשפחות העשירות, לאנשים שיש להם נכסים ולכן הם יכולים לסייע לילדים.

עובדיה עלי: אני לא מדבר על אותן משפחות.

עובדיה עלי: למשפחה ממוצעת קשה מאוד לעמוד בעניין זה.

עובדיה עלי: אנחנו רוצים לעודד אמא לצאת לעבודה.

עובדיה עלי: הסכומים האלה מרחיקים אותה, מרתיעים אותה מלצאת לעבוד.

יעקב שמאי: חבר הכנסת עובדיה עלי, אם אתה מדבר על אמא שהולכת לעבודה, אתה יודע שהיא צריכה לשלם למעון 800 שקל.

יעקב שמאי: אם היא משתכרת 2,000 שקל – נשארים לה 1,200 שקל.

יעקב שמאי: אם נותנים לה 25% הוזלה במעון – זה שווה בדיוק 7 מיליוני שקל.

יעקב שמאי: ריבונו של עולם, חבר הכנסת רענן כהן, איך תסביר זאת?

יעקב שמאי: איך?

יעקב שמאי: זה נועד לאם, כדי לעודד אותה.

רון נחמן: טעית באפס.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שמאי, עוד מעט יגיע תורך.

דב שילנסקי: אתה לא יכול לדבר על חשבון הזמן של חבר הכנסת עובדיה עלי.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שמאי, ידידי, מעונות יום הפכו להיות בעיה שצריך להתמודד אתה.

עובדיה עלי: צריך להפחית את הסכומים שמשלמים הורים עבור מעונות יום.

יעקב שמאי: 700 שקל.

עובדיה עלי: אי-אפשר להסכים עם העניין הזה.

עובדיה עלי: צריך לעודד את ערי הפיתוח, צריך לגרום לפיזור האוכלוסין.

עובדיה עלי: תמיד היתה מדיניות ממשלה – כל ממשלות ישראל דיברו על פיזור אוכלוסין כיעד לאומי, כמשימה לאומית, שבאה לשרת גם את הגשמת הציונות, התיישבות יהודית ברחבי ארץ-ישראל, אבל גם לענות על שאלות הביטחון.

עובדיה עלי: זה מה שנקרא חשיבות אסטרטגית ממדרגה ראשונה.

עובדיה עלי: אסור לרכז את כל האוכלוסייה במדינת ישראל בין חדרה לגדרה.

עובדיה עלי: אסור לרכז אותה בשפלת החוף.

עובדיה עלי: אסור לרכז אותה בגוש-דן.

עובדיה עלי: הנה, במלחמת המפרץ, מה היתה המשמעות של ריכוז האוכלוסייה בגוש-דן?

עובדיה עלי: איזו משמעות חמורה מאוד מבחינה ביטחונית ואסטרטגית.

עובדיה עלי: כשהיה החדר האטום כל אחד הבין את העניין הזה בצורה הרבה יותר מוחשית.

עובדיה עלי: אנחנו חייבים לפזר את האוכלוסין.

עובדיה עלי: יש לזה משמעות אדירה.

עובדיה עלי: הממשלה הזאת פועלת בניגוד להיגיון בעניין זה.

עובדיה עלי: לא רק שהיא לא תורמת ולא פועלת לפיזור האוכלוסין, היא מרכזת את כל המאמצים בקליטה ובבנייה באזורי ביקוש בגוש-דן.

עובדיה עלי: יש לכך משמעות מרחיקה לכת.

עובדיה עלי: יש לכך משמעות הרת אסון מבחינת מדינת ישראל ומבחינת עתידה של מדינת ישראל, גם בתחום ההתיישבותי, גם בתחום הציוני וגם בתחום הביטחוני האסטרטגי.

עובדיה עלי: כדאי שהיא תיתן על כך את הדעת בעוד מועד.

עובדיה עלי: יש בעיה קשה מאוד של שכונות מצוקה.

עובדיה עלי: יש בעיה קשה מאוד של זוגות צעירים.

עובדיה עלי: יש הרבה מאוד נושאים שדורשים טיפול ותיקון.

עובדיה עלי: אבל הזמן לא מאפשר לי לפרט את העניין הזה.

עובדיה עלי: אם תינתן לי ההזדמנות בהמשך – אשמח לעשות זאת.

עובדיה עלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אומנם הכרזתי על חבר הכנסת אסעד אסעד, אבל מתוך חברות הוא וחבר הכנסת רענן כהן הסכימו להתחלף.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת רענן כהן, ואחריו – את חבר הכנסת אסעד אסעד.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

רענן כהן: תודה לחבר הכנסת אסעד אסעד.

רענן כהן: לא אדבר יותר מחמש דקות.

דב שילנסקי: יש לך עשר דקות.

דב שילנסקי: מה שמגיע לך מגיע לך.

רענן כהן: חבר הכנסת עובדיה עלי, אני רוצה לומר לך: חכמים, דבריהם נשמעים בנחת.

רענן כהן: אתה אמרת דברים שלחלקם הגדול אני מסכים.

רענן כהן: אנחנו ממפלגות יריבות.

רענן כהן: יש דברים שבהם אני לא מסכים אתך.

רענן כהן: אבל כללית אני בהחלט מסכים לדברים שהצגת באשר למצוקה החברתית.

רענן כהן: צריך בהחלט לעשות את השיפור.

רענן כהן: אני רוצה להציע הצעה לשר האוצר.

רענן כהן: הדברים שנאמרים כאן אפילו בשעות הלילה המאוחרות, חשוב מאוד שילמדו אותם ויקראו אותם בלי לעסוק בשאלות הפוליטיות.

רענן כהן: יש לבחון כל דבר לגופו של עניין, ואם יש דברים שצריך, בהחלט, לעשות בהם תיקון, הרי הדברים האלה הם כספר תורה שלומדים אותו באוניברסיטה.

רענן כהן: בהחלט אפשר ללמוד דברים שנאמרים כאן, כי הטון נשמע אחרת, הדברים מתקבלים בצורה אחרת כשהם כתובים, וייתכן מאוד שאפשר ללמוד מהם דברים חשובים.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן, אנחנו מקיימים את הדיון באווירה אינטימית.

עובדיה עלי: אני מרשה לך, לא על חשבון זמנך, לומר לי במה אתה לא מסכים אתי.

עובדיה עלי: אולי תחכים אותי?

עובדיה עלי: תאמר לי סעיף אחד.

רענן כהן: אמרתי שברוב הדברים אני מסכים אתך.

רענן כהן: אמרת את דבריך בשקט.

יעקב שמאי: הוא לא מסכים שאתה צודק.

רענן כהן: הסכמתי.

רענן כהן: למה אתה אומר שלא.

רענן כהן: הסכמתי ואמרתי שרוב הדברים שהוא אמר נאמרו בשקט, בנחת, ואלה דברים נכונים.

רענן כהן: אני הייתי רוצה לפנות לשר האוצר ולבקש שיראה את הדברים, יקרא אותם, ילמד אותם ויתקן את מה שצריך לתקן.

רענן כהן: זה מה שאמרתי.

עובדיה עלי: תודה רבה.

רענן כהן: אני רוצה לדבר דווקא על משהו אחר.

רענן כהן: כולם מדברים על מספרים ועל תקציבים.

רענן כהן: אוזני כבר עייפות מלשמוע את נושא הקיבוצים.

יעקב שמאי: – – –

רענן כהן: חבר הכנסת שמאי, רק שומעים קיבוצים, וכבר יש תגובה.

רענן כהן: מספיק.

יעקב שמאי: 13 מיליארד שקל.

יעקב שמאי: ריבונו של עולם.

רענן כהן: מספיק.

אריאל ויינשטיין: כמה פעמים אמרתם שגוזלים מעיירות הפיתוח?

רענן כהן: תנו לי לדבר שלוש דקות.

רענן כהן: אני רוצה רק שלוש דקות.

רענן כהן: לא יותר.

רענן כהן: אני דווקא רוצה לדבר על נושא סף הגיוס.

רענן כהן: אני רוצה לרדת מכל הנושאים התקציביים.

רענן כהן: אם יש בעיה של החברה במדינת ישראל, הרי זוהי באמת השאלה המרכזית: האם צה"ל הוא צבא העם?

רענן כהן: כשאנחנו אומרים שצה"ל הוא צבא העם – כלומר כל בניו שותפים לעול הביטחון.

רענן כהן: כשאנחנו בודקים את הנתונים, אנחנו מוצאים שקרוב ל-20% מכלל הבנים – ואני מדבר רק על הבנים – לא מתגייסים כבר בלשכת הגיוס.

רענן כהן: מתוך אלה שנמצאים בצבא ומשרתים, כבר בשנה הראשונה נפלטים קרוב ל-12.6%.

רענן כהן: במלים אחרות: שליש מכלל הבנים שלנו בעצם אינם רואים או מרגישים את החוויה של צה"ל, כי לשרת בצבא העם, בצה"ל, זו לא רק חובה, זו גם זכות.

רענן כהן: זו זכות לשרת בו ולהיות חלק ממנו.

רענן כהן: אם הקבוצה הזאת תגדל – אנחנו ניצור שתי חברות במדינת ישראל: הקבוצה האחת, שנושאת בעיקר הנטל, והקבוצה האחרת, שלא נושאת בנטל כלל.

רענן כהן: אין פשע, אין דבר נורא יותר מהמצב הזה.

רענן כהן: לכן, אני רוצה לפנות ולומר משהו, לפני שיהיה מסוכן מאוד.

רענן כהן: בזמן מלחמה תהיה קבוצה שנושאת בעיקר הנטל; אנשים יגידו: מה, אנחנו הפראיירים של המדינה, אנחנו נושאים בעיקר הנטל.

רענן כהן: כך, במו ידינו אנחנו יוצרים קבוצה אחת שנושאת באות קלון, בכך שהיא אינה יכולה להסתדר בחיים שלה.

רענן כהן: בסופו של דבר, אנחנו סופגים את המשבר החברתי לשנים הבאות.

רענן כהן: לכן, לסיום, אני רוצה לפנות אל כל חברי הכנסת.

רענן כהן: זה אחד מהנושאים שערכתי בהם עבודת מחקר יסודית מאוד.

רענן כהן: גיליתי את העניין הזה לפני כמה שנים, מאז אני מטפל בסוגיה הזאת.

רענן כהן: אם לא נגייס אותם לצבא – לפחות נגייס אותם לשירות מילואים, לשירות חלופי.

רענן כהן: צריך למצוא להם שירות מסוים שייתן ביטחון למדינה, כדי שלפחות הם יחושו שותפים לשירות בצה"ל.

רענן כהן: אזדקק לעזרה שלכם – כפי שעזרתם לי כל השנים, גם בחוק חיילים משוחררים וגם בדברים אחרים – גם בנושא הזה, שנוגע לכל בית במדינת ישראל.

רענן כהן: אנחנו נצטרך אולי לעשות משהו במשותף למען החברה, למען אותם ילדים שלא מגיעים לצבא, וצה"ל לא רוצה אותם, כיוון שיש לו עודף כוח אדם והוא לא נזקק להם.

רענן כהן: מחובתנו לעשות הכול כדי למצוא להם את הפינה היפה בתהליך שירות הביטחון במדינת ישראל.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן, אולי תגיד עוד מלה אחת על דמי הכיס?

רענן כהן: דווקא אתה, כסגן שר הביטחון לשעבר, מכיר את הנושא הזה מקרוב.

עובדיה עלי: אתה אומר שזו הזדמנות שנייה וההזדמנות האחרונה בעצם שיש היום לנער ישראלי לקבל חינוך מתאים והשכלת יסוד.

עובדיה עלי: שנים עסקנו בקידום אוכלוסייה חלשה בצבא.

רענן כהן: נכון.

עובדיה עלי: צריך להרחיב את המסגרת הזאת ולקלוט כל מי שאפשר.

עובדיה עלי: בכך אתה בעצם תורם תרומה חשובה מאוד גם לחברה בישראל, גם לבית שממנו יצא אותו נער וגם לעיר שממנה יצא אותו נער.

עובדיה עלי: עלם או עלמה שלא שירתו בצבא, זהו כתם שמלווה אותם במשך כל השנים ולא מאפשר להם להיקלט בצורה נאותה, לא בעבודה מתאימה, לא ביישוב ולא בחברה.

עובדיה עלי: יש לכך חשיבות אדירה גם מבחינת חוסנה של החברה וגם מבחינת הביטחון.

עובדיה עלי: לכן, בעניין זה אני מסכים אתך לחלוטין, ואני מבקש לשמוע, אם אפשר, על דמי הכיס של חיילי שירות סדיר.

עובדיה עלי: אני יודע שיש לך הצעה בעניין זה.

רענן כהן: קודם כול, אני מסכים לכל מלה שאמרת.

רענן כהן: לא רציתי להרחיב כיוון שהתחייבתי שלא לדבר יותר מהזמן שהוקצה לי.

רענן כהן: אני קבעתי זאת לעצמי.

עובדיה עלי: יש לך עוד ארבע דקות.

רענן כהן: לא, עוד דקה, לא יותר, כי התחייבתי בפני חבר הכנסת אסעד, ואני רוצה לעמוד בהתחייבות שלי.

רענן כהן: היושב-ראש, חבר הכנסת עובדיה עלי, הגיש אתי הצעת חוק בנושא.

רענן כהן: אנחנו זקוקים לכל העזרה שלכם, כדי להעלות את שיעור דמי הכיס לחיילים הסדירים.

רענן כהן: אנחנו מציעים, שמי שמשרתים ביחידות קרביות יקבלו 50% משכר המינימום במשק, ומי שמשרתים ביחידות לא קרביות – השירות בקריה, כפי שאנחנו קוראים לזה – יקבלו 30% משכר המינימום במשק.

רענן כהן: בכך ניתן סיוע לכל החיילים, אבל ניתן גם ביטוי למי שנושאים בעיקר נטל המילואים ובעיקר העול הביטחוני בלבנון וביחידות אחרות.

רענן כהן: אם נלך לכיוון הזה יחד, הכנסת הזאת תתרום לחיילי צה"ל גם בהתחשבות, גם בהתייחסות וגם במתן ייעוד מיוחד לאותם אנשים שנושאים בעיקר הנטל.

רענן כהן: נעשה זאת יחד, בלי שיוך מפלגתי, כי צה"ל הוא צבא העם, ואנחנו חלק ממנו.

רענן כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת רענן כהן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אסעד אסעד, בבקשה.

יעקב שמאי: כל הכבוד לחבר הכנסת רענן כהן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רענן כהן תרם שלוש דקות מזמנו.

קריאות: – – –

אריאל ויינשטיין: מי הבא בתור?

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהושע מצא.

עובדיה עלי: אחר כך – חבר הכנסת יורם לס; אחר כך – חבר הכנסת חיים רמון; אחר כך – חבר הכנסת עמיר פרץ.

עובדיה עלי: מספיק?

יעקב שמאי: הם מההסתדרות.

יעקב שמאי: הם לא פה.

עובדיה עלי: יכול להיות שהם יגיעו בינתיים.

עובדיה עלי: אולי יזעיקו אותם.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה הזאת, עם הקמתה, הבטיחה לעם ישראל הבטחות שונות ומשונות בתחומים רבים – בתחום הביטחוני, בתחום המדיני, בתחום הכלכלי, בתחום החברתי.

אסעד אסעד: היא הבטיחה לנו סדר עדיפויות חדש.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר עכשיו כמה דברים.

אסעד אסעד: לאחר שאושר התקציב, לפני כשלושה שבועות, לאחר שאושר תקציב נוסף, ישבה הממשלה לפני שבוע והחליטה על קיצוץ בתקציבה.

אסעד אסעד: זה מוכיח, שמדיניות הממשלה בכל מה שקשור להבטחותיה כמעט שאינה מתקיימת.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, בחרתי לצטט כמה דברים של חכמים, ולא להביא את מה שהממשלה אומרת או העיתונות כותבת.

אסעד אסעד: בחרתי לצטט את מה שכתב מרכז שלם, מכון למדיניות לאומית.

אסעד אסעד: הוא כותב: "תקציב 1995 אינו תורם דבר לייצוב המשק.

אסעד אסעד: הן המיסוי והן נתח התקציב בתוצר יעלו.

אסעד אסעד: רוב ההוצאות הנוספות אינן תורמות דבר לתמיכה או לכל מטרה לאומית חשובה.

אסעד אסעד: כתוצאה מכך נראה כי יתפתח מיתון בשנים 1996-1995.

אסעד אסעד: ייתכן שהוא ילווה באינפלציה גואה.

אסעד אסעד: כדי למנוע זאת נחוצה מדיניות מקרו-כלכלית של ריסון הן בצד המונטרי והן בצד מדיניות התקציב".

אסעד אסעד: שים לב למה שכותבים מומחים בנושא הזה.

אסעד אסעד: אבל בוא נראה מה הממשלה עושה.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת הבטיחה לנו הבטחות.

אסעד אסעד: ובכוונה הבאתי דוגמאות ממחקר שהכינו לנו אנשים בתחום החברתי והכלכלי.

אסעד אסעד: אני רוצה לצטט שוב אותו מכון, מרכז שלם, המכון למדיניות לאומית.

אסעד אסעד: הוא כותב כך: "בתקציב 1995 הממשלה היתה יכולה לתקן את טעויות העבר ולהעלות את המשק שוב על הדרך לצמיחה מהירה ומתמדת".

אסעד אסעד: למרבה הצער, הממשלה, אדוני היושב-ראש, החמיצה את ההזדמנות.

אסעד אסעד: מדיניות התקציב לסוף שנת 1994 ותקציב 1995 תעמיק את המשבר במשק ותגרום לכך שהמיתון יהיה ארוך יותר וקשה יותר ממה שהמציאות מחייבת.

אסעד אסעד: זאת אומרת, עם ישראל צריך לצפות, בניגוד להבטחות הממשלה, לאינפלציה דוהרת, אולי גם למיתון.

אסעד אסעד: כמובן, כולנו יודעים מהי האינפלציה היום.

אסעד אסעד: הממשלה קיבלה אינפלציה של 9%, אינפלציה חד-ספרתית.

אסעד אסעד: היום אנחנו מגיעים ל-15%, והיד עדיין נטויה.

אסעד אסעד: יש הריבית בבנקים.

אסעד אסעד: מי הולך לבנקים?

אסעד אסעד: הריבית בבנקים עלתה מ-9% ב-1992 ל-25%–27%.

אסעד אסעד: מרבית עם ישראל היא שכירים.

אסעד אסעד: כולם זקוקים לשירות הבנקים.

אסעד אסעד: שים לב לאותו אדם שחי מתחת לקו העוני וצריך לשלם ריבית שנתית של יותר מ-25%–27%, כאשר ב-1992 הוא היה צריך לשלם ריבית של 9%.

אסעד אסעד: כמובן, אני לא רוצה לדבר על ההבטחות בנושא המיסוי על הבורסה.

אסעד אסעד: נטל המסים המוטל על כל עם ישראל גבוה מאוד.

אסעד אסעד: שוב, אני רוצה לחזור על מה שהכין לנו המכון למדיניות לאומית, מרכז שלם.

אסעד אסעד: הם כותבים, שב-1995 התקציב ינגוס נתח גדול יותר מהתוצר המקומי הגולמי מאשר ב-1994.

אסעד אסעד: זה שונה לחלוטין ממה שהממשלה מבטיחה.

אסעד אסעד: זה יהיה 49.6%, כמעט 50%, במקום 47.8%.

אסעד אסעד: הדבר יאט את הצמיחה ויפגע בהתאוששות מהמיתון.

אסעד אסעד: זאת אומרת, אנחנו הולכים למיתון, וגם לא תהיה צמיחה.

אסעד אסעד: אשר להגדלת המיסוי – ב-1995 המסים ינגסו מהכנסת אזרחי ישראל נתח גדול יותר מאשר נגסו ב-1994.

אסעד אסעד: יהיו עוד יותר מסים, אף שעושים תיקונים.

אסעד אסעד: אולי הם נבהלו עכשיו והממשלה ושר האוצר מנסים לתקן את כל נושא המיסוי.

אסעד אסעד: אבל זה מוכיח שזה לא יעבוד.

אסעד אסעד: בשנת 1995 זה יהיה 33.8% מהתוצר הלאומי הגולמי, כלומר כמעט 34%, במקום 32.3%.

אסעד אסעד: זאת אומרת, יש עלייה של כמעט 2%.

אסעד אסעד: דבר זה יאט את הצמיחה ויפגע באזרחים.

אסעד אסעד: נקודה נוספת – הם קובעים שאין מאמצים ממשיים לקראת הפרטה.

אסעד אסעד: מדברים על הפרטת החברות.

אסעד אסעד: הם כותבים כך: ב-1995 היעד להפרטה נמוך ב-14% מאשר ב-1994.

אסעד אסעד: הממשלה השיגה בפועל רק 11% מיעד ההפרטה בשנת 1994.

אסעד אסעד: בכל ההבטחות של ההפרטה השיגו רק 11% מתוך 100%.

אסעד אסעד: הם קובעים יותר מזה: פחות השקעות בתשתית ב-1995.

אסעד אסעד: זאת בניגוד לטענות הממשלה על-אודות השקעות בתשתית ציבורית, אשר באמצעותן היא הצדיקה את בקשתה, אחרי הקמתה ב-1992, לכספי הערבויות האמריקניות.

אסעד אסעד: התברר שזה בלוף אחד גדול.

מיכאל איתן: כמה?

אסעד אסעד: שים לב: פחות השקעה בתשתית בניגוד לטענות הממשלה על-אודות השקעות בתשתית ציבורית, אשר באמצעותן היא הצדיקה את בקשתה לקבל ערבויות אמריקניות בסתיו 1992.

אסעד אסעד: חלקה של ההשקעה בתשתית הציבורית מתוך התוצר המקומי הגולמי ירד בשיעור קטן אך משמעותי ב-1995 לעומת 1994.

אסעד אסעד: זאת אומרת, שכל מה שהיא הבטיחה ומבטיחה בכל תחום כמעט לא הולך להתיישם בשנת 1995.

אסעד אסעד: יש העלייה בגירעון ב-1995 לעומת 1994.

אסעד אסעד: יש הזרמה והמשך הזרמה למגזרים כושלים.

אסעד אסעד: שמעתי את חבר הכנסת רענן כהן, שאמר מה שאמר לחבר הכנסת יעקב שמאי לגבי הקיבוצים.

אסעד אסעד: יש מגזרים כושלים.

אסעד אסעד: מצד אחד, עושים הפרטה וממנים כונס נכסים לכל מיני חברות.

אסעד אסעד: אבל פה מזרימים 13 מיליארד שקל ל-3% באוכלוסייה כמעט.

אסעד אסעד: זאת כאשר העוני במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, מקיף יותר מ-600,000 נפש במדינת ישראל.

אסעד אסעד: בסך הכול תוכנית הממשלה לטיפול בעוני היא בהיקף של 161 מיליון שקל.

אסעד אסעד: כמובן, הם קובעים, תהיה ירידה בצריכה.

אסעד אסעד: יותר צריכה – יותר אינפלציה.

אסעד אסעד: אני לא רוצה להמשיך לצטט את המקור הזה, אבל במציאות, ראש הממשלה, שעם הקמת הממשלה הוא הבטיח שהוא ינווט והוא יוביל והוא יקבל אחריות – בעצם הממשלה הזאת איבדה את הצפון, איבדה את הכיוון.

אסעד אסעד: איך אמר חבר הכנסת חיים רמון בהתמודדות על ההסתדרות?

אסעד אסעד: זה כמו לווייתן שאיבד את חוש הכיוון – והיא הולכת להתאבד אבל גם לאבד את כולנו.

אסעד אסעד: לכן יש לעשות הכול כדי לעצור באמת את הממשלה הזאת.

אסעד אסעד: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף.

אסעד אסעד: קיבלתי מכתב מראש עיריית בני-ברק, הרב משה אירנשטיין.

אסעד אסעד: הוא מפרט עובדות ונתונים בנוגע לעוני בבני-ברק.

אסעד אסעד: הוא כותב, אדוני היושב-ראש: "עם כל זאת ארשה לעצמי לבקשך למצוא דקות אחדות לקריאת החומר הרצוף בזה, כדי שתדע אל נכון את בעיותיה הייחודיות של העיר בני-ברק, וזאת בניגוד לחצאי אמת המופצים על-ידי גורמים אינטרסנטיים שונים, ותסייע לעיר ולתושביה בכל מידת יכולתך, כראוי לעיר בת 134,437 תושבים, ש-77,955 מהם ילדים וצעירים עד גיל 19" – כמעט שני-שלישים מתושבי בני-ברק הם ילדים עד גיל 19, ויש, כמובן, קשישים מעל גיל 65.

אסעד אסעד: אני ממשיך לצטט: "בני-ברק היא העיר הכי ענייה בישראל".

אסעד אסעד: להפתעתנו, לא רק בני-ברק אלא ירושלים הבירה.

אסעד אסעד: מהנתונים ששלח אלי ראש העיר, בירושלים קרוב ל-27% נמצאים מתחת לקו העוני, משפחות ברוכות ילדים.

אסעד אסעד: מקום נוסף, העיר הדרומית, בירת הנגב, באר-שבע.

אסעד אסעד: כותבים כך: "נתון מזעזע בבאר-שבע.

אסעד אסעד: בשנה אחת הוכפל מספר הילדים הנמצאים מתחת לקו העוני בבאר-שבע".

אסעד אסעד: באר-שבע, ירושלים ובני-ברק.

אסעד אסעד: לכן תוכנית הממשלה לטיפול בעוני, אדוני היושב-ראש, הינה על דרישות המינימום ואינה יכולה לפתור את בעיית העוני של הילדים, כשאנחנו יודעים שיש במדינת ישראל קרוב ל-417,000 ילדים עניים.

אסעד אסעד: אני לא אומר שהילדים האלה, חבר הכנסת מיקי איתן, לא אוכלים לחם.

אסעד אסעד: אולי הם אוכלים לחם עם מרגרינה.

אסעד אסעד: ודאי שאין זו כוונתנו שהילדים האלה ימשיכו לחיות מתחת לקו העוני.

אסעד אסעד: אבל תקציב המדינה השנה, מה שמציעים לטיפול בעוני אינו יכול לפתור את הבעיה, אלא יעמיק את העוני במדינת ישראל, בעיקר בקרב הצעירים.

אסעד אסעד: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת אסעד.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהושע מצא – איננו נוכח.

עובדיה עלי: חבר הכנסת איתן, אני אומר איננו, ואני מתכוון לאיננו נוכח.

עובדיה עלי: מוסכם?

עובדיה עלי: חבר הכנסת יורם לס – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת חיים רמון – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת עמיר פרץ – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דוד לוי – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אלי דיין, חבר הכנסת שלמה בוחבוט, חבר הכנסת אברהם פורז, חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת חיים אורון, חבר הכנסת דוד צוקר, חברת הכנסת נעמי חזן, חבר הכנסת אלי גולדשמידט, חבר הכנסת בני טמקין – –

דן תיכון: איפה טמקין?

דן תיכון: איך אפשר לוותר על טמקין?

רון נחמן: טמקין איננו?

עובדיה עלי: – – חברת הכנסת ענת מאור, חבר הכנסת סילבן שלום – כל אלה אינם נוכחים, והם הפסידו את תורם.

עובדיה עלי: כעת יעלה ויבוא חבר הכנסת מיכאל איתן.

עובדיה עלי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דן תיכון.

רון נחמן: אין חשש שהוא לא יהיה.

עובדיה עלי: אין סכנה, אתה אומר?

דן תיכון: מה עם טמקין?

דן תיכון: חסרה לי המוסיקה.

דן תיכון: חסר מי שיצעק.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להודות לחבר הכנסת אסעד אסעד על דבריו.

מיכאל איתן: לו אני ראש עיריית בני-ברק, הייתי מזמין את חבר הכנסת אסעד אסעד ומעניק לו אזרחות כבוד של העיר.

דן תיכון: גם גדליה גל ביקר ביום שישי בבני-ברק.

דן תיכון: מה יש שם בבני-ברק?

דן תיכון: השביתה עוד לא נגמרה?

מיכאל איתן: בבני-ברק גר אחד מיושבי-ראש ועדת הכספים לשעבר, למשל.

דן תיכון: שכחתי אותו.

מיכאל איתן: בכל אופן, היה נעים לשמוע את חבר הכנסת אסעד אסעד, שהוא לוחם בעל ותק בשורות צבא-הגנה לישראל, מי שהוביל את החיילים בצבא, עכשיו מופיע פה מטעם הליכוד, חבר הכנסת של הליכוד, ושם את עצמו גם בחזית המלחמה בעוני.

מיכאל איתן: אני מאחל לו הרבה הצלחה ומודה לו על דבריו שנאמרו כאן, בעצם למען המטרות שכולנו יושבים ומקיימים דיונים ארוכים לשמן.

מיכאל איתן: אני גם שמח שבשעה כזאת אנחנו, אנשי הליכוד, ניצבים כאן ועושים את מה שאנחנו יכולים לעשות על מנת להביא את דברנו לציבור.

מיכאל איתן: אני מניח, שרבים בשעה כזאת, אלפים רבים, עדיין צופים בטלוויזיה, וצופים גם בנו, ואני חושב שההוכחה שאנחנו נמצאים כאן בשעות האלה מעידה על כך שמבחינת המוטיבציה, הנחישות, הרצון להציג את הצד שלנו, אנחנו עולים על השייכים לספסלי הקואליציה עשרות מונים.

מיכאל איתן: העובדה היא שבימים האחרונים הם אמרו לנו: אנחנו נישאר ונשיב על כל דבריכם, לא ניתן לכם לדבר זה אחר זה, אנחנו נשתלב בדיונים.

מיכאל איתן: והנה, אחרי לילה אחד, אתמול הם איכשהו עוד היו כאן – – –

דן תיכון: עד 22:00.

דן תיכון: ב-22:00 הלכו הביתה.

מיכאל איתן: אתמול הלכו ב-22:00, היום הלכו בשעה דומה, ומי שנשארו כאן הם רק אנשי הליכוד.

מיכאל איתן: עכשיו נעבור לנושא שאותו אני רוצה להביא בפני הציבור ולהסביר אותו, ולנסות להציע לציבור גם לנקוט דרכי פעולה.

מיכאל איתן: הכוונה שלי למה שמכונה מס ארגון.

מיכאל איתן: מה פירושו של אותו מושג "מס ארגון"?

מיכאל איתן: בעצם אין מס כזה שקוראים לו מס ארגון.

מיכאל איתן: עד לאחרונה, העובדים בישראל, שהיו מבוטחים בביטוח רפואי, שילמו מס אחיד.

מיכאל איתן: המס האחיד גם הוא לא היה מס במלוא מובנה המלא של המלה, זה לא היה תשלום של מס מטעם המדינה, אלא זה היה סידור: רצית קופת-חולים, היית צריך להיות חבר בהסתדרות.

מיכאל איתן: לא יכולת להיות חבר בקופת-חולים בלי להיות חבר בהסתדרות.

מיכאל איתן: על מנת להיות חבר בקופת-חולים ובהסתדרות היית צריך לשלם מס חבר.

מיכאל איתן: שילמת מס חבר, מס אחיד, ואז ההסתדרות שגבתה את המס הפרישה מההכנסות שלה את הכסף לקופת-חולים, והיא הותירה בידיה מעשר, או הייתי אומר כ-30% מההכנסות השאירה בידיה לתפעול הארגון ששמו הסתדרות.

מיכאל איתן: העובדים קראו לזה מס.

מיכאל איתן: מדוע?

מיכאל איתן: משום שהם אמרו: אומנם זו לא כפייה, אבל בריאות אני חייב?

מיכאל איתן: קופת-חולים אני חייב?

מיכאל איתן: לכן אני חייב לשלם לקופת-חולים.

מיכאל איתן: כיוון שההסתדרות היא בעל הבית של קופת-חולים, היא הורידה 30% לעצמה.

מיכאל איתן: בשעה טובה, לאחר שהליכוד נלחם משך שנים רבות על העיקרון של ההפרדה, הפרדת הבריאות מהפוליטיקה, הפרדת הבריאות מההסתדרות – ובעניין הזה אנחנו היינו הגונים וישרים, כי גם לנו היתה הסתדרות עובדים לאומית, אבל לא אמרנו שנגן על האינטרסים של הסתדרות העובדים הלאומית.

מיכאל איתן: אמרנו, אנחנו ממלכתיים, אנחנו רוצים להפריד את הפוליטיקה מהבריאות, את ההסתדרות מקופות-חולים; אותו דין גם לגבי הסתדרות עובדים לאומית.

מיכאל איתן: אמרנו: אנחנו רוצים ביטוח בריאות ממלכתי בלי קשר לחברות בהסתדרות.

מיכאל איתן: ובשעה טובה, וכאן צריך להזכיר את מאבקו של חיים רמון, שהיה, הייתי אומר, הגורם השולי – אבל הגורם השולי שהיה אבן היסוד בכל המהפך.

מיכאל איתן: מדוע הגורם השולי?

מיכאל איתן: כי חיים רמון, עם כל רצונו הטוב ועם עוד שניים-שלושה חברים בסיעת העבודה, לולא היו להם עשרות חברי הכנסת של הליכוד שבמשך שנים תמכו בקו הזה, היו צוחקים לו.

מיכאל איתן: הברפלד ורבין יצאו נגדו.

מיכאל איתן: אמרו: לך, הכול שטויות.

מיכאל איתן: היכולת של חיים רמון להביא לחקיקת החוק הזה נבעה בראש ובראשונה מהעובדה שהיתה לו משענת גדולה – כל הליכוד כולו, צומת וסיעות נוספות, אבל הליכוד היה המשענת המרכזית שעליה התחולל השינוי.

מיכאל איתן: השגנו את ההישג הזה.

מיכאל איתן: עכשיו נוצרה בעיה.

מיכאל איתן: מה הבעיה?

מיכאל איתן: יושבים ראשי ההסתדרות ואומרים לעצמם: תראו מה קורה.

מיכאל איתן: עד היום – – – או, איזו הפתעה.

דן תיכון: תגמור, הוא צריך להתחלף ב-01:00.

עובדיה עלי: הוא יכול להתחלף אתי כבר עכשיו.

מיכאל איתן: אני מבקש רק בזריזות, כי אני רוצה לגמור את הצגת הנושא, להסביר מה זה בעצם מס הארגון.

מיכאל איתן: שלום, כבודו.

שבח וייס: בוקר טוב, חברים.

מיכאל איתן: אתה נראה כאילו אתה נכנס עכשיו כשחקן חדש לזירה, רענן וטרי.

שבח וייס: מגיע לנו לנוח קצת.

דן תיכון: עכשיו תגיד לנו "נו, תגמור"?

שבח וייס: לא, יש לי סבלנות אין קץ.

מיכאל איתן: ובכן, רבותי חברי הכנסת וציבור המאזינים, כאשר הופרדה הבריאות מההסתדרות, אמרו ראשי ההסתדרות: מה נעשה?

מיכאל איתן: דבר ראשון, מי יגבה לנו את דמי החבר בהסתדרות?

מיכאל איתן: עד היום אנחנו היינו הגובים, גבינו עבור קופת-חולים.

מיכאל איתן: לקחנו את החלק שלנו עבור ההסתדרות.

מיכאל איתן: מעכשיו ביטוח לאומי גובה עבור הבריאות, מי ישלם לנו דמי חבר?

מיכאל איתן: הם אפילו לא העלו על דעתם, ובצדק, שהעובדים באופן וולונטרי יכתבו שיקים או כל פעם יבואו וישלמו בלשכות המס את דמי החבר להסתדרות.

מיכאל איתן: ואז הם הגיעו לפתרון.

מיכאל איתן: בהתחלה הם ניסו לחוקק חוק מס ארגון, שהכנסת תחוקק חוק כזה.

מיכאל איתן: הסתבר שהחוק הזה לא יכול היה להתקבל, כי זה חוק אנטי-דמוקרטי.

מיכאל איתן: הממשלה עצמה, לאחר שבדקה הגיעה למסקנה שהיא לא יכולה לתמוך בחוק הזה.

מיכאל איתן: ספק רב, גם אילו היתה הכנסת מחוקקת חוק כזה, אם הוא היה עומד במבחן בית-המשפט העליון בהיותו פוגע בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, בחופש הקניין, כי בכל אופן, יש כאן דבר חמור.

מיכאל איתן: מטילים מס ארגון על אנשים שאינם חברים בארגון.

מיכאל איתן: לוקחים משכרם, מחייבים אותם לשלם כסף.

מיכאל איתן: ואז הם הגיעו לדרך אחרת.

מיכאל איתן: אמרו: אי-אפשר חוק, מה שאנחנו לא יכולים לעשות בחוק, נעשה עם המעסיקים.

מיכאל איתן: ישבו מול המעסיקים ואמרו למעסיקים: תראו, אנחנו חייבים לכך שאתם תורידו את השכר, אם לא – אנחנו אבודים.

מיכאל איתן: נעזור לכם בעניינים שמעניינים אותנו; תעזרו לנו בעניין הזה.

מיכאל איתן: הבטיחו למעסיקים אחוזים תמורת הגבייה, ואמרו: אתם תגבו מכל עובד ותעבירו לנו.

מיכאל איתן: אמרו המעסיקים: על איזה סעיף בחוק אנחנו יכולים לעשות את זה?

מיכאל איתן: אם נגבה ללא אסמכתה חוקית, אנחנו עלולים להסתכן שהעובדים יתבעו אותנו למשפט, לרבות הלנת שכר.

מיכאל איתן: אמרה ההסתדרות למעסיקים: יש סעיף בחוק, וזה סעיף 25 בחוק הגנת השכר, שאומר, שלמעביד מותר לנכות מהעובד סכום עבור דמי חבר בארגון העובדים.

מיכאל איתן: אבל, אמרה ההסתדרות: בסדר, אם אתם תגבו רק דמי חבר בארגון העובדים, העובדים יעזבו את ההסתדרות ולא יגבו מהם.

מיכאל איתן: אמרה ההסתדרות: יש סעיף נוסף בחוק הזה, שאומר, שאם עובד אינו חבר בשום ארגון עובדים, רשאי המעביד לנכות משכרו דמי טיפול ארגוני-מקצועי.

מיכאל איתן: כאן הם עשו "טריק" על מנת להחזיק את העובדים הלאה כחברים בהסתדרות, לגבות כספים למימון ההסתדרות תוך כדי הונאת ציבור העובדים.

מיכאל איתן: עוד שתי דקות.

מיכאל איתן: היו לי עיכובים.

שבח וייס: בבקשה.

מיכאל איתן: מה ההונאה?

מיכאל איתן: מה היתה ההונאה של ציבור העובדים שעליה אני מדבר?

מיכאל איתן: מה היתה ההונאה של ציבור העובדים?

מיכאל איתן: ההונאה היתה פשוטה.

מיכאל איתן: אמרו כך: מי שרוצה להיות חבר בהסתדרות, ישלם 0.9% דמי חבר בהסתדרות.

מיכאל איתן: מי שיעזוב את ההסתדרות או מי שאינו חבר הסתדרות, ישלם דמי טיפול ארגוני-מקצועי – 0.7% משכרו.

מיכאל איתן: אומרים עכשיו: במגבלות מסוימות, עד גובה תקרה מסוימת.

מיכאל איתן: איזה מצב נוצר?

מיכאל איתן: אנשים אומרים לעצמם כך: מה, אני אעזוב את ההסתדרות בשביל לעבור מתעריף של 0.9%, שגובים ממני בתור חבר הסתדרות, לתעריף של 0.7%, אם אני עוזב את ההסתדרות?

מיכאל איתן: אין טעם שאעזוב.

מיכאל איתן: כי לא כדאי לי, בשביל 0.2%, לעזוב.

מיכאל איתן: מדוע אני אומר שזאת הונאה?

מיכאל איתן: מדוע המעסיקים וההסתדרות מרמים את ציבור העובדים?

מיכאל איתן: כי אם אתה חבר בהסתדרות, תשלם 0.9%.

מיכאל איתן: אבל אם אתה לא חבר בארגון הזה, אפילו יש הצדקה שיגבו ממך דמי טיפול ארגוני-מקצועי, תגבו רק דמי טיפול ארגוני-מקצועי אבל לא 0.7% אלא רק 0.2%.

מיכאל איתן: כי דמי טיפול ארגוני-מקצועי הם לא דמי חבר בהסתדרות שמממנת כל מיני פעילויות.

מיכאל איתן: דמי טיפול ארגוני-מקצועי הם רק תשלום עבור הפעלת האיגוד המקצועי.

מיכאל איתן: מאחר שזמני אוזל ואני לא רוצה לעכב את חברי, אני אומר כעת לציבור שצופה בנו: אני מחזיק את תקציב ההסתדרות, גם הקודם וגם החדש.

מיכאל איתן: החדש הוא רק לרבעון; עוד לא אישרו את השנתי.

מיכאל איתן: ההסתדרות אינה מוציאה עבור טיפול ארגוני-מקצועי אלא במקסימום שבמקסימום 20% מהוצאותיה.

מיכאל איתן: לכן, כאשר היא באה ודורשת מאנשים שאינם חברים בהסתדרות 0.7%, היא דורשת פי-שלושה ויותר מהסכום הריאלי המגיע לה.

מיכאל איתן: כי אם 0.9% זה דמי חבר בהסתדרות, שכוללים את כל הוצאות ההסתדרות, ומתוך זה 20% מוצאים על-ידי ההסתדרות לטיפול ארגוני-מקצועי, הווי אומר, 20% מ-0.9% – בערך 0.2%.

מיכאל איתן: זה מה שצריך לגבות עבור טיפול ארגוני-מקצועי.

מיכאל איתן: ובפועל, המעסיקים וההסתדרות מנכים ממי שאינם חברים 0.7%.

מיכאל איתן: 0.2% מזה הולך להגנה מקצועית ועוד 0%.5 מהמשכורת הולך בהונאה, ברמאות, מתוך הולכת שולל, לצרכים אחרים לחלוטין, והם רבים מגוונים.

מיכאל איתן: חלקם אולי טובים, אבל אין סיבה בעולם שיכפו על העובדים לממן אותם.

מיכאל איתן: כמו "הנוער העובד", כמו אגודות "הפועל", כמו "משען", כמו "נעמת"; כל מיני דברים; כמו מנגנונים גדולים של עובדי הסתדרות.

מיכאל איתן: אני מסיים ואומר כך: הציבור צריך להתקומם, במיוחד אלה שאינם חברי ההסתדרות.

מיכאל איתן: על מנת שתיווצר אלטרנטיבה אמיתית, צריך לקבוע דמי טיפול מקצועי-ארגוני בשיעור של 0.2%.

מיכאל איתן: בהמשך הערב אני אומר מה אנחנו מתכוונים לעשות על מנת להביא את זה לידיעת הציבור ולשחרר את הציבור מהחברות הכפויה בהסתדרות, ולהפריד את פעולות האיגוד המקצועי מההסתדרות.

מיכאל איתן: היום אנחנו רוצים שיהיה איגוד מקצועי נפרד מכל מיני פעולות אחרות של ההסתדרות.

מיכאל איתן: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת דן תיכון.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

שבח וייס: אני מבין שאנחנו ממשיכים בעשר-עשר דקות עד השעה 02:00.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חבר הכנסת אסעד אסעד, חבר הכנסת מיכאל איתן, חבר הכנסת ויינשטיין, אני כנראה אסיים לאחר הנמקת ההסתייגויות האחרונות, על אף העובדה שיש לנו עוד כהנה וכהנה מספר רב של הסתייגויות.

דן תיכון: הגיעה העת לסכם יומיים של דיונים אינטנסיביים, כשהקואליציה, על אף הרצון וההחלטה להשתתף הפעם בזמן הדיונים ולנמק את מאות ההסתייגויות שנרשמו ברגע האחרון, גם הפעם כשל כוחה וכנראה קשה לאנשיה להישאר לאחר השעה 21:00.

דן תיכון: נקודת השבירה היא כנראה "מבט לחדשות".

דן תיכון: נראה שיותר טוב היום ללכת לבית-המלון ולבלות ליד מסך הטלוויזיה.

דן תיכון: אני רוצה להודות לקצרניות, לצלמים, לחדר הבקרה, לקריין שהתחלף זה לא כבר – –

שבח וייס: זה לא קריין, זה מנחה.

דן תיכון: מנחה.

דן תיכון: סליחה.

דן תיכון: – – למשמר הכנסת, לסדרנים, לטלפניות, לאיש המיקרופונים, ליושב-ראש הכנסת, לטבחים, לקצרנים, למפענחים, לסדרנים.

דן תיכון: אם שכחתי מישהו, אתו הסליחה.

אסעד אסעד: מזכיר הכנסת.

דן תיכון: המזכיר, כמובן, סגנית המזכיר וסגן המזכיר.

דן תיכון: לפני שאני אסכם – מחר זהו יומו של חבר הכנסת אלי דיין.

שבח וייס: היום.

דן תיכון: כבר היום.

דן תיכון: כן, בהחלט.

דן תיכון: בשעה 11:00 אנו נתחיל במרתון שכמותו לא ידענו, אדוני.

יעקב שמאי: חבר הכנסת דן תיכון, אנחנו צפינו בך בערוץ-33 ואתה הזכרת את הנוכחים.

יעקב שמאי: שמענו כל מלה שאמרת.

דן תיכון: תודה רבה, חבר הכנסת שמאי וחבר הכנסת עובדיה עלי, שליוו אותנו במשך שעות ארוכות וימים.

שבח וייס: מפקד לילי.

דן תיכון: אני מעריך במיוחד את חבר הכנסת עובדיה עלי על כך שאשתו הגיעה היום מעפולה והוא נותר אתנו בכנסת ולא רץ לבית-המלון.

דן תיכון: כאמור, אני רוצה לסכם, מחר זהו יומו של חבר הכנסת אלי דיין, שגילה אומץ חסר תקדים – הציג הסתייגות חשובה, שתלווה אותנו במשך שנים ותילמד בשיעור של תורת המשטרים במדינת ישראל והפרלמנטריזם הישראלי.

דן תיכון: אני רוצה להעיר עוד כמה הערות.

דן תיכון: בעיתון "גלובס" של מחר, שהתפרסם הערב, אומר הממונה על הכנסות המדינה יורם גבאי, לאחר הודעת הפרישה: "ההורדות במס הכנסה בוצעו, אולם הביטוח הלאומי ומס הבריאות הרסו את הכול".

דן תיכון: כך הוא מסכם את חמש השנים וחצי שבהן הוא כיהן כממונה על הכנסות המדינה.

דן תיכון: הוא אומר: "אני עשיתי את כל מה שאפשר לעשות כדי לערוך רפורמה במס הכנסה.

דן תיכון: הצלחתי, אבל ברגע האחרון הביטוח הלאומי ומס הבריאות הרסו הכול".

דן תיכון: בהמשך הכתבה אומר גבאי: "אכן מס ההכנסה בעלייה.

דן תיכון: נכון, במס הכנסה הישגים צנועים, אני מודה.

דן תיכון: כל ההורדות שדיברנו עליהן בוצעו אומנם.

דן תיכון: שלוש פעמים הורדנו מס, אבל הכול קוזז.

דן תיכון: הביטוח הלאומי ומס הבריאות הרס את כל התוצאות.

דן תיכון: הבעיה הגדולה היא האוכלוסיות שמשתכרות 6,000 שקל ומעלה.

דן תיכון: קצת מעל הסכום הזה מתחיל גובה המס השולי לעמוד על 45%.

דן תיכון: ועכשיו, כשנוסיף לזה את מס הבריאות, הוא יעמוד על 55%, וכאן הבעיה הכי גדולה שלנו, בעיה אמיתית".

דן תיכון: הוא אומר כמה שעות לאחר פרישתו, יש לו אומץ לבוא ולומר, שהרפורמה במס הכנסה נכשלה כישלון טוטלי – שיעורי המס עלו מ-45% ל-55%.

דן תיכון: אני רוצה עוד להזכיר את הפאשלה הגדולה של שר האוצר בנושא השכר ב-1994.

דן תיכון: התקציב הנוסף, בהיקף של 5.6 מיליארדים, יועד ברובו לתוספות שכר.

דן תיכון: לא הזכרנו את משבר העגבנייה, המלפפון והבצל, שגם הם דרדרו את המדיניות הכלכלית של הממשלה.

דן תיכון: לא הזכרנו את הפאשלה בתחום הצריכה: 2.5 מיליארדי דולר הוצאו על-ידי אזרחים ישראלים שנסעו לחוץ-לארץ, קנו מכל הבא ליד במחירים נמוכים יחסית, במחירים מוזלים יחסית.

דן תיכון: שהרי הממשלה שכחה להתאים את שער החליפין.

דן תיכון: אפשר לקנות תוצרת חוץ במחירים מוזלים.

דן תיכון: אינני יודע כמה זמן העניין הזה יימשך.

דן תיכון: אבל ברור לי, שבמוקדם או במאוחר תאולץ הממשלה לפחת, שהרי רווחיות היצוא עברה מן העולם.

דן תיכון: עמדנו על תהליך קבלת ההחלטות של הממשלה.

דן תיכון: איש אינו מבין איך מוסד שנקרא ממשלת ישראל מסוגל לקבל היום החלטות בכל תחום.

דן תיכון: אני אומר בכל תחום, כי התוהו ובוהו שמאפיין את תהליך קבלת ההחלטות בנושאים הכלכליים כנראה איננו בן יחיד.

דן תיכון: זו מנת חלקנו בממשלה, שכנראה "אני אנווט" איננו מנווט עוד, וכנראה ראש הממשלה לוקה במשהו שעדיין לא הצלחנו לאבחן.

דן תיכון: הייתי רוצה לדבר על הכישלון בהפרטה, על "שיכון ופיתוח", שעמדו למכור אותה לפני שנה באמצעות הבורסה.

דן תיכון: פרסמו תשקיף; התשקיף נכשל בשל המשבר בבורסה, והלכו היום ופרסמו מכרז למכירת גרעין השליטה.

דן תיכון: עתה מתברר שכל המצגים, כל התשקיפים, היו כלא היו.

דן תיכון: היו בהם פרטים לא נכונים, שהטעו את הציבור.

דן תיכון: שערו בנפשכם שאכן ההפרטה של "שיכון ופיתוח" היתה יוצאת לפועל.

דן תיכון: אני, שידעתי על ההסכמים הללו, שהם אינם הסכמים, בין "שיכון ופיתוח" למינהל מקרקעי ישראל, תמהתי אז ואני תמה היום עוד יותר.

דן תיכון: ראינו את כישלון הממשלה בימים האחרונים בנושא הפרטת "כימיקלים לישראל" – התפטרות היושב-ראש כמחאה על התערבות השרים, ההתערבות הבוטה של השרים; וגם "כימיקלים לישראל" לא יוצאת לדרך, והממשלה בנושא ההפרטה תקועה עמוק עמוק בבוץ.

דן תיכון: לא דיברנו על קרנות הפנסיה ועל הגירעון האדיר של 40-38 מיליארד שקלים, הגירעון האקטוארי, כמובן.

דן תיכון: בוודאי בקרוב תוסיף לנו הממשלה את מה שנקרא חוק פנסיה ממלכתית, וגם הפעם שיעורי מס ההכנסה יעלו מעלה ומעלה, ומ-55% ל-65%.

דן תיכון: דיברנו על משבר הדיור ועל העלייה התלולה של מדד המחירים והאינפלציה.

דן תיכון: מה שקרה בשוק הדירות וההבטחות של הממשלה במרוצת השנתיים שהיא תגרום לכך שמחירי הדיור ירדו – הם מסרבים לרדת, על אף העובדה שהממשלה כנראה מתחילה בסופו של דבר, לאחר כשנתיים וחצי, לבנות יותר.

דן תיכון: לא דיברנו על עדכון הסיוע לזכאים.

דן תיכון: מחירי הדירות עלו ב-60%, אבל הסיוע לזכאים קפוא, איננו מעודכן על-פי המדד זה חודשים רבים, והטענה היא שאם אתה מעדכן את הסיוע לזכאים אתה בעצם מאיץ את העלאת המחירים.

דן תיכון: שוב, זה דבר שאיננו מקובל, דבר שפוגע בזוגות הצעירים.

דן תיכון: לא די שהדירות מתייקרות ב-60%, אלא גם הסיוע שבאמצעותו הם אמורים לרכוש את הדירות הללו, גם הוא הולך וקטן.

דן תיכון: כאמור, חלפו שנתיים וחצי.

דן תיכון: הזכרנו את האינפלציה, הזכרנו את כמות הכסף, הזכרנו את הבורסה, הזכרנו את מה שקרה בחיסכון, הזכרנו את קופות הגמל, הזכרנו את הפאשלה של השכר, את הפאשלה של העגבנייה, את הפאשלה של המלפפונים, את השיגעון בתחום היבוא, את עליית הצריכה, את הבריחה של האזרחים מן הכסף, ובצדק, את תהליך קבלת ההחלטות של הממשלה, מה שנקרא קלקולים, את הרפורמות במס הכנסה, שלא עלו יפה, את התקציב שאושר ושונה למחרתו, את ההפרטה שלא יצאה לדרך, את ההכנסות ממס על הבורסה בהיקף של חצי מיליארד שקלים, שכנראה לא תהיה מהם אגורה, את הרצון להקים ועדת חקירה כדי שהיא תבדוק את אירועי הבורסה, את הצורה שבה הורידה הממשלה את שיעור האבטלה ואת ההישגים של הממשלה בתחום התמ"ג.

דן תיכון: דיברנו על שער החליפין שלא עושים בו כלום ועל כישלונה הגדול של אלישבע בראון, דוברת האוצר, שלא הצליחה להסביר את מה שלא ניתן להסביר.

דן תיכון: היא הופכת, כנראה, לקורבן של מדיניות כושלת.

דן תיכון: מי שחסר לנו בדיון הזה היה, כמובן, שר האוצר.

דן תיכון: אני מציין לגנאי את עובדי ועדת הכספים, שלא טרחו הפעם להיות נוכחים בעת הדיון בחוק ההסדרים.

דן תיכון: כאמור, ניהלנו מאבק שאת התוצאות שלו נראה מחר.

דן תיכון: אני מקווה שחוק הסדרים במשק המדינה עובר מן העולם, וזו הפעם האחרונה שהוא מוצג כהצעת חוק בפני הכנסת.

דן תיכון: אני מקווה שיהיו חברי כנסת שיעגנו את התופעה הזאת של חוק ההסדרים בחקיקה שתאסור כמוהו.

דן תיכון: אני מודאג, מודאג מאוד מתקציב המדינה שיצא לדרך.

דן תיכון: אני מודאג עוד יותר ממה שקורה בממשלה, שהרי הממשלה הזאת תמשיך ותכהן עד סוף 1996, בשל הרוב הפרלמנטרי המסיבי שיש לה.

דן תיכון: אני מברך את שר האוצר.

דן תיכון: אנחנו "תומכים" בשר האוצר.

דן תיכון: שר האוצר הוא נכס ליכודי.

דן תיכון: אנחנו רוצים שהוא ימשיך בתפקידו כחברי הליכוד, אבל לא כאזרחי מדינת ישראל.

דן תיכון: כאזרחי מדינת ישראל אנחנו מצפים לשר אוצר מבין, אמיץ, נחוש בדעתו, שלא עושה כל מיני ניסיונות במשק הישראלי.

דן תיכון: תודה רבה לכל אלה שתרמו להצלחת הדיון.

שבח וייס: – – –

דן תיכון: אני מוציא את הקטע על עובדי ועדת הכספים שלא נוכחים כאן, אבל בהחלט אעיר להם בבוא המועד.

דן תיכון: תודה רבה לאדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה רבה, כאמור, לכל – – –

מיכאל איתן: סליחה, אדוני הנואם, חבר הכנסת דן תיכון.

מיכאל איתן: אני מצטער, אבל לא כל כך קלטתי מה קרה בדו-שיח ביניכם בעניין ועדת הכספים.

מיכאל איתן: אני רק רוצה להודיע הודעה.

מיכאל איתן: יושב-ראש ועדת הכספים, שישב כאן אתמול עד הדקה האחרונה – – –

שבח וייס: לא, דיברנו על העובדים, לא על חברי ועדת הכספים.

דן תיכון: לא דיברתי עליו.

דן תיכון: הערתי הערה, שהיא נכונה – –

שבח וייס: החלטתי שאת זה נעשה בינינו, אבל לא פה.

דן תיכון: – – אבל בהשפעת היושב-ראש חזרתי בי.

דן תיכון: אומר להם את הדברים בעל-פה.

דן תיכון: תודה רבה.

שבח וייס: אלה הבירורים בינינו, בתוך הבית.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת דן תיכון.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת אריאל ויינשטיין; בבקשה.

שבח וייס: אחריו – אם חבר הכנסת מאיר שטרית לא יהיה, יהיה חבר הכנסת רון נחמן.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לכאורה אנחנו עורכים כאן בשעה זאת סיכומים, אחרי ימים מספר שבהם הסתייגנו, ולאחר דיון שנערך לפני שבועות מספר, שגם בו הסתייגנו, והוא נמשך אל תוך הלילות.

אריאל ויינשטיין: לכאורה אנחנו נמצאים באווירה של סיכומים.

אריאל ויינשטיין: אינני מאמין שאומנם כך הדבר, משום שאנחנו רואים שהאוצר מספק לנו חומר לדיונים כאלה אחת לכמה שבועות ברצף שלא היה לו תקדים בעבר.

אריאל ויינשטיין: הדברים ידועים.

אריאל ויינשטיין: אישרנו תקציב.

אריאל ויינשטיין: לאחר מכן – תקציב נוסף.

אריאל ויינשטיין: לאחר מכן – מדיניות כלכלית.

אריאל ויינשטיין: שבוע לאחר מכן – עוד הפעם, וחוזר חלילה.

אריאל ויינשטיין: לכן, אינני חושב שאנחנו נמצאים בשלב של סיכומים, כאילו גמרנו את השנה ואנחנו נחיה עכשיו שנה תקציבית מלאה, ללא שינויים.

אריאל ויינשטיין: אנחנו גם רואים מה קרה היום בעניין המס על הבורסה, אחרי שגילינו שיש מכתבים, ושלחתי לראש הממשלה את המכתבים שבהם הוכחתי שהאוצר העלים מידע על קשיים בגביית מס רטרואקטיבי.

אריאל ויינשטיין: שמענו פתאום היום, במסיבת עיתונאים, שאני מעריך שנעשתה בהשראת משרד ראש הממשלה, שבאמת אי-אפשר לגבות את המס הרטרואקטיבי הזה.

אריאל ויינשטיין: לאחר מכן היו הכחשות.

אריאל ויינשטיין: הבורסה עלתה וירדה והאנשים עשו כסף טוב מהעליות והירידות האלה, דהיינו: החזקים.

אריאל ויינשטיין: כך האוצר מבלבל את הציבור ומנסר את חסכונותיו.

אריאל ויינשטיין: שר האוצר איננו אמיץ כפי שהיו שרי האוצר לוי אשכול, זיכרונו לברכה, ופנחס ספיר, זיכרונו לברכה, שכאשר ראו שהציבור בישראל איננו קולט מס על הבורסה הם ביטלו אותו.

אריאל ויינשטיין: אין לשר האוצר הנוכחי אומץ הלב לעשות זאת.

אריאל ויינשטיין: אבל אני מעריך שהוא ייאלץ לעשות זאת והמס לא יהיה.

אריאל ויינשטיין: אבל צריך לחזור ולשאול את השאלה: איך הגענו באמת להתדרדרות הזאת שאנחנו עדים לה בתחום הכלכלי, כשהציבור חושב שהממשלה איננה מתפקדת בתחום הכלכלי?

אריאל ויינשטיין: נחזור לימים שלפני הבחירות להסתדרות, שבהם עלה השכר בשיעורים אדירים, כאשר שכרם של הרופאים עלה בשנה החולפת ב-60%–70% ושכרם של המרצים באוניברסיטאות עלה ב-50%–60%.

אריאל ויינשטיין: היתה תוספת ריאלית של 10% בשכר של הסקטור הציבורי.

אריאל ויינשטיין: אמר אז חיים רמון, שהיה מועמד למזכיר ההסתדרות, שאברהם שוחט נתן את התוספות האלה כשוחד, להיטיב עם העובדים ערב הבחירות, דהיינו: לתמוך בהברפלד.

אריאל ויינשטיין: זו היתה מטרתו של שר האוצר בהתעלמות מהעלאות שכר אדירות שהיו במשק.

אריאל ויינשטיין: נו, אז העלו את השכר.

אריאל ויינשטיין: אחר כך היה צריך להטיל מסים כדי לממן את העליות הללו.

אריאל ויינשטיין: הטילו מסים וקראו לזה מס למימון בריאות, כאשר המס הלך לממן הוצאות גדולות של הממשלה.

אריאל ויינשטיין: אז באו וראו שמטילים מסים גבוהים מדי על הציבור ואמרו: צריך לקצץ במסים.

אריאל ויינשטיין: פרסמו טבלאות, שהראינו אותן כאן, טבלאות שגויות, כדי להרגיע את הציבור, כדי לומר לו: שכר הנטו שלך יגדל.

אריאל ויינשטיין: אבל היתה בהלה, ואז שינו פעם שנייה את הטבלאות האלה.

אריאל ויינשטיין: לאחר מכן אמרו: טוב, מאחר שהעלינו את השכר בשיעורים דרסטיים, מאחר שהעלינו אותו במגזר הציבורי, מאחר שאת המסים אנחנו לא יכולים להגדיל כפי שהגדלנו ואנחנו צריכים להוריד אותם – נקודות זיכוי וכו' – נקצץ בהוצאות.

אריאל ויינשטיין: במה קיצצו?

אריאל ויינשטיין: שמענו מפי חברי הכנסת.

אריאל ויינשטיין: לא קיצצו בשני נושאים, אפילו לא באגורה אחת: בסיוע לקיבוצים ובמתן מאות מיליוני שקלים לקופת-החולים הכללית של ההסתדרות הכללית.

אריאל ויינשטיין: בזה לא קיצצו.

אריאל ויינשטיין: בשיקום שכונות כן, בחינוך כן, ברווחה כן, אבל במשק שלנו, באנשי שלומנו, בזה לא קיצצו ולו אגורה אחת.

אריאל ויינשטיין: אתם יודעים מדוע, חברי הכנסת?

אריאל ויינשטיין: משום שאם היו מקצצים היו צריכים להציג בפני הציבור כמה נותנים, וזה לא כדאי.

אריאל ויינשטיין: לכן, באים ומספרים לנו מעשיות, אבל נשארים עדיין עם משק ממשלתי גדול, שחלק משמעותי בהוצאותיו הולך לריפוד המשק המפלגתי.

אריאל ויינשטיין: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזהיר מפני תוכנית לקרן לפנסיה ממלכתית.

אריאל ויינשטיין: כשאדם קונה בריאות, הוא קונה אותה בצורה וולונטרית.

אריאל ויינשטיין: נכון שיש כאלה שלא קנו את הבריאות ולא השתתפו בקופות-החולים.

אריאל ויינשטיין: אבל כשאתה קונה, זה וולונטרי, זה לא נכלל במסים מבחינת התודעה שלך כשאתה משלם מס.

אריאל ויינשטיין: אבל כשאתה עושה חוק ביטוח בריאות ממלכתי, המימון של הבריאות הופך למס.

אריאל ויינשטיין: אנחנו יודעים, שמה שהאיץ את החוק הזה היה הרצון להציל את קופת-חולים של ההסתדרות, שנשארה עם הנכסים.

אריאל ויינשטיין: ההסתדרות נשארה עם הנכסים, ואנחנו, כפי שאמרנו פעמים מספר, נשארנו עם החולים.

אריאל ויינשטיין: הגענו למצב, כפי שהתבטא הממונה על הכנסות המדינה, שמי שמשתכר מעל 6,000 שקלים משלם מס ישיר של 55%.

אריאל ויינשטיין: זה טרגי.

אריאל ויינשטיין: אינני יודע איך משפחות תחזקנה מעמד.

אריאל ויינשטיין: אני יודע מה יקרה בחודשים הקרובים מבחינת העול שירבוץ על המשפחה: מסים, ארנונות, מסים ישירים, מס בריאות, מס ארגון.

אריאל ויינשטיין: אם נלך ונקים קרן פנסיה ממלכתית, כדי להציל את קרנות הפנסיה של ההסתדרות – הרי התשלומים לקרן הפנסיה ייכללו לא בצורה וולונטרית אלא כמס, והמס השולי לא יהיה 55% מהכנסה של 6,000 שקל, אלא הוא יגיע ל-70%, כדי לקנות פנסיה.

אריאל ויינשטיין: לאן נגיע?

אריאל ויינשטיין: לכן, אומנם מבחינה סוציאלית, מבחינת יעדים, בוודאי טוב שיש קרן פנסיה ממלכתית, יש בריאות ממלכתית ויש ממלכתי, ממלכתי, ממלכתי – אבל האזרח שואל את עצמו: מדוע אני לא חופשי לקנות את הדברים האלה מרצוני, בהחלטתי?

אריאל ויינשטיין: ואז התחושה שלו היא אחרת.

אריאל ויינשטיין: אני רוצה לומר עוד דבר אחד שנעלם מעיני רבים.

אריאל ויינשטיין: בשנת 1994 הצריכה הציבורית, דהיינו: הוצאות הממשלה, הוצאות הסקטור הממלכתי-הציבורי, גדלו ב-7%, במקום ב-2% כפי שתוכנן.

אריאל ויינשטיין: ההוצאות גדלו, כי היה צריך לממן את הוצאות השכר והוצאות אחרות למימון המשק המפלגתי.

אריאל ויינשטיין: עכשיו, כאשר הוצאות הממשלה גדלות והוצאות השכר במשק הממלכתי גדלות, לאנשים רצוי יותר לעבור למשק הממלכתי הזה, במקום לעבוד במשק העסקי, שצריך לייצר והוא עיקר חוסנו של המשק.

אריאל ויינשטיין: באמת, אנחנו רואים שהיתה תנועה למשק הממלכתי, שמספר העובדים בו גדל במקום לקטון.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש לגעת בנקודה אחת, שחבר הכנסת גדליה גל תקף אותי עליה.

אריאל ויינשטיין: אני מבקש לסנכרן את הדברים.

אריאל ויינשטיין: אני אמרתי, שאני מאוד מאוד חושש מהעדר סינכרוניזציה במדיניות של הממשלה, דהיינו: יד אחת איננה יודעת מה יד שנייה עושה ואין מיצוי של מגוון דעות בממשלה, משום שוועדת השרים לענייני כלכלה לא פועלת.

אריאל ויינשטיין: מה קרה?

אריאל ויינשטיין: אנחנו קיבלנו מהאוצר הצעה לשנות את מפת אזורי הפיתוח ולהסיר את ההקלות מעשרות אלפי אזרחים שמקבלים היום, חבר הכנסת רון נחמן, הקלות במס בסדר גודל של 100, 200, 300 שקל נטו לחודש, כי הם גרים באזורי עדיפות.

אריאל ויינשטיין: היתה הצעה לשנות את המפה, ואני התנגדתי לכך, כי אמרתי כדברים הללו בוועדה: אם אתה לוקח היום מהאנשים את ההקלה של 300 שקל נטו – אתה פוגע בהם.

אריאל ויינשטיין: אם אתה נותן זאת לאחרים – אתה נותן זאת לאלה שעד היום לא חשו שהם מקופחים; הם חשו שהם מקופחים אולי בידיעה, אבל לא בכיס.

אריאל ויינשטיין: לכן, אמרתי שאנחנו לא יכולים היום לבוא ולקחת מאלפי אזרחים 300 שקל שהם מקבלים היום נטו לחודש, כתוצאה מהקלות מס, וזאת נוסף על כל הכבדה במסים שתהיה בפברואר.

אריאל ויינשטיין: אנחנו יכולים להגיע למצב שנוריד את ההכנסות של המשפחות הללו ב-800-700 שקל נטו לחודש.

אריאל ויינשטיין: אמרתי: נכון שמפת ההקלות הנוכחית היא מעוותת; נכון שמפת שבס היא אולי טובה יותר ומדויקת יותר, אם כי יש בה סממנים פוליטיים, ונעזוב זאת כרגע, אבל אסור לנו, כוועדת הכספים, להיענות להצעת האוצר.

אריאל ויינשטיין: ממה החרדה שלי?

אריאל ויינשטיין: אני חרד מכך שמעצם העובדה שהאוצר המציא המצאה כזאת הוא מכביד את המסים, כי אם היינו מקבלים את ההצעה, משמעות הדבר שהיינו מכבידים ב-800-700 שקל על משפחות.

אריאל ויינשטיין: האוצר איננו עובד בצורה של מכונה משומנת.

אריאל ויינשטיין: הוא מטיל כאן גזירה ושוכח גזירה אחרת.

אריאל ויינשטיין: לכן בתוך שבועיים הוא שינה את הטבלאות שהוא הציג בפני הציבור לגבי הקלות מס.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, ב-9 בדצמבר כולנו ראינו טבלאות, כאשר בא האוצר והודיע שכל המפרנסים במשק, פרט לאלה שיש להם הכנסה של 25,000 שקל ומעלה לחודש, יקבלו תוספות של 100 שקל, 200 שקל.

אריאל ויינשטיין: ראינו את הטבלאות האלה ב-9 בדצמבר.

אריאל ויינשטיין: מה קרה שלושה שבועות לאחר מכן, כשהזעיקו את הממשלה ונתנו נקודות זיכוי?

אריאל ויינשטיין: אם היה כל כך טוב, מדוע היה צריך לתת עוד הקלות?

אריאל ויינשטיין: משמע שהטבלאות ההן היו שגויות.

אריאל ויינשטיין: הטבלאות האלה נעשו על-ידי אוצר מלא, ולא אוצר שאין לו היום לתת, כאשר כל הפקידות הבכירה שלו עוזבת את תפקידיה.

אריאל ויינשטיין: החשב הכללי מתפטר; הממונה על הכנסות המדינה מתפטר.

אריאל ויינשטיין: הממונה על התקציבים הוחלף, כי המנכ"ל הוא חדש.

אריאל ויינשטיין: המטה הכללי, שהיה קודם באוצר ועשה שגיאות כאלה עם אנשים עם ניסיון, מה הוא יעשה עכשיו כשהוא חסר, כאשר כל בעלי התפקידים הגבוהים אינם עוד באוצר, אלא הם מתפטרים?

אריאל ויינשטיין: והאוצר הוא זה שמנהל את המשק.

אריאל ויינשטיין: לכן, אדוני היושב-ראש, הבעיה כבדה מנשוא.

אריאל ויינשטיין: אני חושב שאנחנו נמצאים היום ללא הנהגה כלכלית.

אריאל ויינשטיין: לכן, אני חושב שמה שאנחנו עושים היום הוא, שאיננו מסכמים דבר.

אריאל ויינשטיין: אנחנו נעמוד בפני תעתועים ושינויים חדשים לבקרים במדיניות הכלכלית, לצערי, ומי שנפגע זה הציבור, שחסכונותיו בשנה האחרונה נוסרו בעשרות מיליארדי שקלים, ועל כך אין מחילה לממשלה הזאת.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת ויינשטיין.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת דב שילנסקי.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא אדבר על התקציב.

רון נחמן: לא אדבר על חוק ההסדרים, אדוני היושב-ראש.

רון נחמן: אני אדבר על מנהיגות.

רון נחמן: צה"ל מלמד את החיילים, החל משלבי הגיוס הראשונים, להיות מפקדים.

רון נחמן: צה"ל משקיע כספים, שעות אימון, מאמנים, כדי לפתח ולטפח אותה מנהיגות שנדרשת לאותה קריאה מפורסמת, שאותה אנחנו מכירים מאז נולדנו, אותה קריאת "אחרי".

רון נחמן: אחרי – בשדה הקרב, אחרי – בשמים, בים, בשריון; אחרי – בתחום הכלכלי, אחרי – בתחום החברתי.

רון נחמן: גדלנו בבתי-הספר על הטיפוח של אותה ססמה.

רון נחמן: זו לא ססמה ריקה.

רון נחמן: זו לא ססמה שדופה.

רון נחמן: זו ססמה מלאת תוכן – אחרי.

רון נחמן: אל תאשים את אלה שאחריך; תן להם אתה דוגמה.

רון נחמן: אל תפגע באלה שרצים אחריך; תגבה אותם, תחזק אותם.

רון נחמן: אל תעליב אותם אנשים שתומכים בך; תן להם כתף, תן להם דרך, תן להם כיוון.

רון נחמן: תושבי מדינת ישראל בחרו בשלטון המערך במקום בשלטון הליכוד; לא שלטון המערך – מפלגת העבודה בראשות רבין, זאת משום שהם האמינו ביצחק רבין, לפי הרקורד הצבאי שלו, ולא הרקורד הפוליטי, כי זכרו לו לא את הקדנציה הראשונה שלו כראש הממשלה, אלא את הרקע הביטחוני.

רון נחמן: אמרו: זה יהיה מנהיג, נלך אחריו.

רון נחמן: כל אחד מאתנו זוכר את המלים, לא "אני אנווט", אלא "אנווט", בסגול; אני אקבע, אני אחליט.

רון נחמן: חשבנו שהנה, כאשר הוא מופיע בפני הציבור בקול הסמכותי – ויש לו קול סמכותי מאוד, זה נכון – אנחנו נראה מנצח על תזמורת.

רון נחמן: אף שאני חבר במפלגת האופוזיציה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שטובת המדינה חשובה לכולנו.

רון נחמן: הרי כולנו גדלים, חיים, וילדינו גדלים באותה מדינה.

רון נחמן: מה לעשות שהממשלה מצליחה הצלחה פוליטית?

רון נחמן: – אז אני מפסיד פוליטית.

רון נחמן: אבל בסך הכול כשהמדינה מצליחה, היא מפיקה את כל התועלת מהצלחה של ממשלה טובה.

רון נחמן: אני אהיה האחרון שיבוא ויגיד: הממשלה לא טובה.

רון נחמן: לכן, גם בדברים שאני משמיעם כאן במליאה, אדוני היושב-ראש, אני טורח להבחין בין הכישלונות לבין ההצלחות.

רון נחמן: ויש הרבה דברים שהממשלה הזאת עשתה והם טובים.

רון נחמן: בירכתי היום את השר רובינשטיין על הדברים הגדולים שהוא עשה בנושא החינוך.

רון נחמן: אמרתי לו שאני מהאופוזיציה, דווקא מאזור יהודה ושומרון, ואני הוא זה ששומר ומבקש לעזור לו, כמו שעזרתי לשרה שולמית אלוני בנושא חינוך וכמו שעזרתי לשרה אורה נמיר בנושא עבודה ורווחה.

רון נחמן: אבל, שאלת המנהיגות היא השאלה שקובעת לאן אנחנו הולכים.

מיכאל איתן: במה בדיוק עזרת לאלוני?

רון נחמן: עזרתי לאלוני במלחמתה להפעלת יום חינוך ארוך, חמישה ימי לימודים בשבוע.

רון נחמן: זה דבר שירד לטמיון עקב התנגדות הסתדרות המורים וגורמים אחרים בתוך המערכת.

רון נחמן: אילולא המלחמות הללו – חלק מזה היה כבר מיושם.

רון נחמן: שוב, אני מוכן לשבח את שולמית אלוני, שבנקודה הזאת תפסה מנהיגות.

רון נחמן: בדברים אחרים אני לא מסכים אתה לחלוטין; היא פוגעת בנו, יהודים, כאן, בארץ הזאת.

רון נחמן: בזה אני חושב שהיא עושה אנטי-מנהיגות.

מיכאל איתן: איזו מנהיגות?

מיכאל איתן: לא יצא מזה כלום.

מיכאל איתן: איזו מנהיגות?

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כאשר אתה מסתכל על התחום הכלכלי אתה מחפש מנהיג כלכלי.

רון נחמן: איפה הוא?

רון נחמן: השר שחל הגיש דין-וחשבון.

רון נחמן: אפילו הליכוד לא יכול היה היום לתת דוח כזה, שפוגע בכל אותן נקודות רגישות, מה הממשלה היתה צריכה לעשות ולא עשתה.

רון נחמן: אולי השר שחל הוא המבקר הפנימי הטוב ביותר של הממשלה, גם כמשפטן ואולי גם כמי שמקבל עצות כלכליות מיועצים טובים.

רון נחמן: הוא שם את האצבע על כל אחת ואחת מהשגיאות והטעויות של הממשלה.

רון נחמן: אבל, האם דוח הביקורת שהשר שחל הניחו – או לא הוא הניח אלא מישהו אחר הניח, עוף השמים הוליך את הקול – האם הדוח הזה יקנה לשר שחל מנהיגות?

רון נחמן: וזאת אף שהוא הכריז שהוא יהיה ראש הממשלה הבא, או יילחם על ראשות הממשלה מטעם מפלגת העבודה.

רון נחמן: אני מסופק.

רון נחמן: האם יהיה זה מנכ"ל משרד ראש הממשלה הפוליטי ביותר שאנחנו זוכרים בשנים האחרונות במשרד ראש הממשלה?

רון נחמן: האם יהיה זה המנכ"ל שבס?

רון נחמן: הוא לא מנהיג.

רון נחמן: האם יהיה זה השר בייגה שוחט, שר האוצר, שתוקפים אותו מימין ומשמאל, מלפנים ומאחור, והוא כדרכו מחייך?

רון נחמן: הוא יהיה המנהיג?

רון נחמן: קשה לשער.

רון נחמן: והציבור רואה את התמונות, והציבור שומע את הקולות.

רון נחמן: הוא שמע את קולו של רבין והלך אחריו.

רון נחמן: הוא שומע רבין מגמגם, הוא שומע רבין שהולך "זיג-זג", הוא שומע רבין שגוער בפקידים, הוא שומע רבין שנוזף בשרים, הוא שומע רבין שמדבר על "הפוגלים".

רון נחמן: הוא שומע על ראש ממשלה שלא אשם בכלום, רק השרים שלו, המנכ"לים שלו, הפקידים שלו והמפלגה שלו.

רון נחמן: הציבור שומע כיצד ראש הממשלה נותן יד לעריק ממפלגה, שמקים מפלגה חדשה ומשתלט על ההסתדרות בעזרתה של התקשורת, בקמפיין תקשורתי שלא ראינו כדוגמתו.

רון נחמן: התקשורת, בעיקר הטלוויזיה, עשתה build up, בנייה של הדמות הזאת, שמאחוריה אין שום דבר ערכי, פרט לאגוצנטריות, אני ואני ואני.

רון נחמן: הכוח לשם כוח.

רון נחמן: פירוק ההסתדרות.

רון נחמן: פיטורים של אנשי מפלגת העבודה, זה אחר זה, בגיליוטינה.

רון נחמן: זו לא מנהיגות.

רון נחמן: זו הוצאה לפועל, זה גזר-דין מוות.

רון נחמן: והמפלגה שלך, אדוני היושב-ראש, יושבת ושותקת.

רון נחמן: זאת לא מנהיגות.

רון נחמן: לכן, הציבור הזה, של אותם אנשי מפלגת העבודה – – –

שבח וייס: יכול להיות שהיא שותקת, אבל היא לא יושבת.

רון נחמן: היא שותקת, מחרישה, אוטמת את עיניה ואת אוזניה.

רון נחמן: אני שומע את הדברים מתוך השטח בכאב.

רון נחמן: שואלים: איפה אתם?

רון נחמן: אני, כחבר תנועת הליכוד, צריך לזעוק את הזעקה שלהם, אחרי שאנחנו נרדפנו על-ידי המפלגה שלך.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, אני אומר את הדברים לא כי אכפת לי מגורלה של מפלגת העבודה.

רון נחמן: אכפת לי שנעלמת מנהיגות, נשאר ואקום, ואופורטוניסטים נכנסים אל תוך הוואקום.

רון נחמן: אתה רואה מה קורה בפריימריס, ואתה יודע, ואתה מסכים אתי, גם כפרופסור שלי.

רון נחמן: אני שואל את עצמי, אדוני היושב-ראש, לאן אנחנו הולכים?

רון נחמן: לאן מדינת ישראל הולכת?

רון נחמן: את השאלה הזאת שואל היום כל תושב במדינת ישראל, כי הבלבול הוא רב.

רון נחמן: התושבים לא יודעים לאן הממשלה הזאת סוחבת אותנו, לאן היא מושכת אותנו.

רון נחמן: בהעדר מנהיגות אין דרך.

רון נחמן: הציבור שואל את השאלות האלה בתחום הביטחון.

רון נחמן: ויתרנו על טריטוריה בעזה, והיישוב ארז, קיבוץ ארז, היה תחת מצור במשך שלושה ימים, משום שחדרו מחבלים לתוך הקיבוץ.

רון נחמן: וזה לא ביהודה ובשומרון, זה בארז.

רון נחמן: עשו גדר מסביב לרצועה, ובעזרת מכשירי ריתוך פתחו פתחים בגדר.

רון נחמן: יש גנבת מכוניות.

רון נחמן: אלה שהיו מרצחים, אלה שרצחו את אנשינו במינכן, מקבלים רשיונות VIP כדי להסתובב במדינת ישראל.

רון נחמן: זורקי אבנים, רוצחי משתפי פעולה, משתחררים מבתי-כלא.

רון נחמן: והיועץ המשפטי לממשלה בא לאכוף את החוק על המתנחלים?

רון נחמן: הקורבן הופך להיות האשם.

רון נחמן: הציבור לא מבין את המסרים האלה.

רון נחמן: אלה אינם מסרים של מנהיגות.

רון נחמן: אלה הם מסרים של פחדנות, של בריחה מאחריות.

רון נחמן: כאשר אתה בורח – רודפים אחריך.

רון נחמן: כאשר אתה לא מדבר ברור – לא רוצים לשמוע אותך.

רון נחמן: כאשר אתה לא נותן דוגמה אישית – איש לא ילך אחריך.

רון נחמן: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, כואב לי הלב, ולא בשביל המפלגה שלכם, שאני רוצה שתלך לאופוזיציה, כואב לי הלב כדור רביעי בארץ הזאת, כבן למשפחה שהקימה את נס-ציונה לפני 112 שנה, כבן למשפחת הביל"ויים כאן, הראשונים במדינת ישראל, בארץ-ישראל, בפלשתינה.

רון נחמן: אני פלשתיני, יהודי אותנטי.

רון נחמן: לא רק פלשתינים ערבים יש.

רון נחמן: יש גם פלשתינים יהודים, שנולדו בארץ הזאת.

רון נחמן: אני אומר את הדברים בכאב.

רון נחמן: אני אומר זאת כאיש אופוזיציה, כשאני יודע שנחזור לשלטון, משום שהציבור נקעה נפשו מחוסר ההנהגה והמנהיגות הזאת.

רון נחמן: אבל עד אז, אדוני היושב-ראש, עלול להיות מצב שהנזק יהיה בלתי הפיך.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך.

רון נחמן: ישבת באותו לילה של הבורסה.

רון נחמן: אתה זוכר את הטלפונים.

רון נחמן: אתה זוכר את הקריאות.

רון נחמן: ישבת והופתעת מעוצמת התגובות של הציבור.

שבח וייס: עד שראיתי אחר כך, בערוץ השני, שצילמו את המטלפנים והבנתי שזה מאורגן.

רון נחמן: לא, לא.

רון נחמן: עם כל הצניעות, אני אומר לך: אינני יודע מה צילמו בערוץ השני, או משהו כזה, אבל ישבנו באותו לילה.

רון נחמן: אני יכול לומר לך בוודאות, וגם ביקשתי לבדוק זאת, שנפגשו אתי אנשים, חברי מרכז מפלגת העבודה.

רון נחמן: הם היו כאן אתי בכנסת ונפגשו אתי.

רון נחמן: אני, כמובן, מנוע מלנקוב בשמותיהם, אבל אגיד לך שהם מהאזור שלך, מאזור חיפה.

רון נחמן: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אתה ישבת באותו ערב וראית את הרחשים שבאים מהציבור.

רון נחמן: חייב להיות מישהו שיהיו לו סנסורים, איזה חיישנים, כדי לקלוט את הדברים.

רון נחמן: לא יכולה להיות אטימות.

רון נחמן: אי-אפשר שיהיה לב ערל.

רון נחמן: אלה הם הדברים שעליהם אני מדבר.

רון נחמן: נקווה לימים טובים יותר.

רון נחמן: תודה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת רון נחמן.

שבח וייס: חבר הכנסת דב שילנסקי.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת עובדיה עלי, או חבר הכנסת אסעד אסעד.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאחר שאתה, אדוני היושב-ראש, מנהל ישיבה, כמי שמנהל ישיבה אינך יכול לקחת חלק בוויכוח.

דב שילנסקי: אני בהתנדבות שם את עצמי לפה לאדוני היושב-ראש.

שבח וייס: זה יהיה תרגיל מעניין.

דב שילנסקי: ואני בשמך אגיד משהו לידידי הטוב, לחבר הכנסת רון נחמן, שאני מאוד מכבד אותו – עצם זה שהוא יושב באריאל, ביש"ע, דבר שאני מטיף לו, תומך בו; ועוד הוא ראש העיר של אריאל, אבל אני רוצה לחלוק – לא לחלוק – לתקן את דבריך.

דב שילנסקי: אתה אמרת שאתה פלשתיני.

שבח וייס: אם זה דור רביעי, הוא דרום-סורי.

דב שילנסקי: אני רוצה להגיד לך, היות שאתה נולדת פה, מה זה פלשתינה?

דב שילנסקי: שונאי ישראל נתנו לארץ-ישראל את השם פלשתינה.

דב שילנסקי: אבל התכוונת לכך שאתה איש הארץ הזו, היות שנולדת כאן.

דב שילנסקי: כל הכבוד.

דב שילנסקי: היושב-ראש לא היה לו המזל, וגם לי לא, להיוולד פה בארץ.

דב שילנסקי: אבל אני אומר לך, ואני מנצל את ההזדמנות על מנת להגיד לעם ישראל כולו שמאזין: היושב-ראש ואנוכי – אני מקווה שתסכים אתי – – –

שבח וייס: זה נחליט בסוף דבריך.

דב שילנסקי: אנו רואים את עצמנו כחלק בלתי נפרד מהארץ הזאת, אף שלא נולדנו פה.

דב שילנסקי: זו ארץ אבותינו, נחלת אבותינו, היא של כל העם היהודי.

דב שילנסקי: היא ארץ אבות של כל העם היהודי.

דב שילנסקי: אלפיים שנות גולה חלם העם הזה וראה פה את הארץ שלו.

דב שילנסקי: זו רק הערה לעניין של הפלשתיני.

דב שילנסקי: אני מתכוון להגיד לכל הצברים: אתם אינכם יחסנים מבחינת הארץ הזו.

דב שילנסקי: אינכם בעלים על הארץ הזו יותר מאתנו, אנחנו שלא היה לנו המזל להיוולד בה.

דב שילנסקי: לילדי ולנכדי יש המזל שהיה לך.

רון נחמן: אני יכול להעיר רק הערה אחת?

שבח וייס: בוודאי.

רון נחמן: הכוונה שלי בביטוי שאני פלשתיני – אני אומר את זה באנגלית כשאני מופיע בחוץ-לארץ – "I am a genuine Palestinian".

רון נחמן: מדוע?

רון נחמן: כיוון שהמונח "פלשתיני" כפי שהוא היום בז'רגון, בשימוש, כוונתו לבני העם הערבי שיושבים כאן בארץ-ישראל השלמה, וכך אנחנו משכיחים שבעצם אנחנו בעלי זכות יותר גדולה משלהם על הארץ שלנו.

רון נחמן: ולא המונח פלשתיני או Palestine הוא שישפיע על עתידנו כאן.

רון נחמן: זה רק בשביל להדגיש.

דב שילנסקי: אני יודע שכוונתך היתה טובה.

דב שילנסקי: אני רק ניצלתי את זה כדי לקפוץ על העגלה ולהגיד את דעתי, כי אני לעתים קרובות נתקל בגישה אצל צברים, שהם כאילו יותר בעלי הארץ הזאת מאתנו.

דב שילנסקי: עכשיו אני אגש לעניין.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשהליכוד עזב את השלטון, הוא השאיר אינפלציה של 9.4%.

דב שילנסקי: העבודה ומרצ, שאמרו שהם יורידו את האינפלציה, שהם יגיעו לאינפלציה כפי שקיימת בעולם הרחב – בין 2% ל-3% – באמת כבר בשנה הראשונה, חבר הכנסת רון נחמן, אני רוצה להגיד, הם אמרו שהם יעשו שינוי ויקטינו אותה ב-2%–3%.

דב שילנסקי: ואומנם, כבר בשנה הראשונה הם הוכיחו את עצמם.

דב שילנסקי: איך?

דב שילנסקי: הם העלו את האינפלציה מ-9.4% ל-11.2%.

דב שילנסקי: כנראה העם לא הבין אותם.

דב שילנסקי: כנראה כשהם הזכירו 2%–3%, העם הבין שהם יורידו.

דב שילנסקי: אנשים לא תיארו לעצמם שהם בכלל מתכוונים להעלות.

דב שילנסקי: זה לא מספיק.

דב שילנסקי: הם באמת הולכים קדימה בעקביות.

דב שילנסקי: בשנה שלאחר מכן, ב-1994, הם שוב העלו והגיעו השנה ל-14.5% אינפלציה.

דב שילנסקי: בתחילת השנה הם אמרו 8%, זו תהיה התקרה.

דב שילנסקי: כך הם בנו תוכניות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רון נחמן, אתה דיברת על המומנט הפוליטי.

דב שילנסקי: כפי שהם לא ידעו לבנות תוכנית מבחינת המומנט הפוליטי ודיברו על שלום, ימות המשיח, בינתיים הביאו שפיכות דמים.

דב שילנסקי: הלוואי שאתבדה, אני מפחד שיהיה הלאה עוד יותר גרוע.

דב שילנסקי: כך גם בשטח הכלכלה.

דב שילנסקי: מונחת לפני טבלה המציגה איך הורכבה השנה האינפלציה.

דב שילנסקי: מה קרה השנה?

דב שילנסקי: אני אדבר על דבר בסיסי, על מזון.

דב שילנסקי: אני לא מדבר על העשירים.

דב שילנסקי: אני רוצה להגיד, שמי שלא היה עני, לעולם אולי לא יבין את זה.

דב שילנסקי: לאדם העני – ואני זוכר כשהייתי, לא אגיד שהייתי עני, אבל לא היה לי שום דבר.

דב שילנסקי: כשהיתה עלייה במחיר של משהו מהמזון, הייתי בחרדה איך אתקיים.

דב שילנסקי: היום, ברוך השם, יעלו את מחירי המזון, לא יעלו – זה לא ישפיע על איכות החיים.

דב שילנסקי: כי העשיר – אינני בגדר עשיר – אבל האדם המסודר, הוא תמיד יסתדר.

דב שילנסקי: מחירי ירקות ופירות עלו השנה, אתם יודעים בכמה?

דב שילנסקי: ב-56.1%.

דב שילנסקי: מה קרה?

דב שילנסקי: אני מדבר רק על השנה האחרונה.

דב שילנסקי: ייזכר העם בתקופת הליכוד.

דב שילנסקי: הלכו לשוק, מילאו שק, מילאו סל.

דב שילנסקי: כמה שילמו עבור עגבניות?

דב שילנסקי: עבור מלפפונים?

דב שילנסקי: עבור קישואים?

דב שילנסקי: ב-56% עלו המחירים רק השנה, בארץ שופעת ירקות מכל טוב, כשהאדמה עם המודרניזציה נותנת את היבול.

דב שילנסקי: מה קרה?

דב שילנסקי: היתה שנת בצורת?

דב שילנסקי: לא.

דב שילנסקי: היתה שנה ברוכה.

דב שילנסקי: אגיד לך מה קרה: שתי ידיים שמאליות.

דב שילנסקי: ממשלה שמאלית עם שתי ידיים שמאליות.

דב שילנסקי: הם תמיד דיברו ובאו מתחום החקלאות, שהוא היה האידיאל, שהם הפכו אותו לאידיאל, ואפילו בדבר הזה – ויש שר חקלאות שהוא בעצמו קיבוצניק.

דב שילנסקי: בעבר זו היתה עבודת אדמה, ואולי זו אחת התכונות, נוסף על קרבתו לרבין, שבגללן הוא נהיה שר החקלאות – תראו למה הוא הביא.

דב שילנסקי: אגע בדבר נוסף, חשוב מאוד – דיור.

דב שילנסקי: אני זוכר כשאריק שרון, גיבור ישראל, האיש בעל התנופה והיוזמה – ולא חשוב שהם ישמיצו אותו ומשמיצים אותו, איזו התנפלות היתה עליו, שהוא בונה יותר מדי.

דב שילנסקי: איזו ביקורת.

דב שילנסקי: אוי ואבוי אם לא היה בונה יותר מדי.

דב שילנסקי: מה היה קורה כשהגיע מבול העולים?

דב שילנסקי: הוא בונה יותר מדי.

דב שילנסקי: והנה הם עלו לשלטון ובאמת מצאו דירות ריקות.

דב שילנסקי: היה ים של דירות בבנייה.

דב שילנסקי: נדמה היה, הנה, אין עלייה, המון דירות בבנייה.

דב שילנסקי: הנה דיור לכול.

דב שילנסקי: "סקולקו אוגודנה", כמה שרוצים.

דב שילנסקי: והנה הדיור, אדוני היושב-ראש, עלה ב-23.6% רק בשנה האחרונה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, זוג צעיר שבקושי, בקושי, בקושי, נניח כבר שהוא די מסודר ועם משכנתה ועם הכול, לפני שנה – אני כבר לא מדבר כמה הוא צריך היה לשלם לפני שנתיים, כשהליכוד עזב את השלטון, אני מדבר רק על השנה האחרונה.

דב שילנסקי: אם הוא רכש דירה בעזרת הסבא והסבתא, ואני מדבר על מצב כלכלי ממוצע, הסבא והסבתא, הדוד והדודה, הוא התחתן, אמא ואבא הוציאו את הגרושים האחרונים מהכיס.

דב שילנסקי: והנה דירה ממוצעת עולה 100,000 דולר.

דב שילנסקי: היא ממוצעת היום.

דב שילנסקי: והנה היום הוא צריך לשלם 24,000 דולר יותר.

דב שילנסקי: אם הוא כבר איכשהו יכול היה להגיע ל-100,000 דולר, מנין הוא ייקח את 24,000 הדולר?

דב שילנסקי: כמה הוא צריך להרוויח?

דב שילנסקי: נגיד שבזמן הראשון, עד שיש ילדים, הבעל והאשה שניהם עובדים ומרוויחים 6,000 ש"ח בחודש, 2,000 דולר, 2,500 דולר – 25,000 דולר לשנה?

דב שילנסקי: הרי לתוספת בלבד הם צריכים לעבוד כמה שנים.

דב שילנסקי: רק עוד משפט אחד.

דב שילנסקי: רציתי להגיע למחירי התחבורה שעלו ב-10.1%, למחירי החשמל שעלו ב-8.7%, להוצאה לבריאות שעלתה בקרוב ל-16%.

מיכאל איתן: אתה יכול להמשיך עוד חמש דקות.

שבח וייס: תסתדרו, העיקר שנגמור ב-02:00.

דב שילנסקי: אנחנו נשארנו רק שניים?

מיכאל איתן: אתה יכול להמשיך.

דב שילנסקי: אני לא רוצה לגזול מחברים שלי.

דב שילנסקי: יש לי פה הרבה.

מיכאל איתן: רק שנינו נשארנו.

מיכאל איתן: אני צריך עשר דקות.

מיכאל איתן: יש לך עוד חמש דקות.

דב שילנסקי: בסדר.

דב שילנסקי: אבל אני לכן אלך שוטפת, ואני אגיד שאפילו אחזקת הדירה התייקרה ב-10.4%.

דב שילנסקי: אני רוצה לסכם בנושא הקיצוצים.

שבח וייס: אפשר לסגור את האזעקה ולחזור ל"געוואלד".

שבח וייס: לא, זה לא עולה כסף.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, הוי כמה שצריך לעמוד על ממשלה זו ולצעוק "יידן", יהודים, "געוואלד, געוואלד, געוולאד".

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, נתת לי את המלה הנכונה.

שבח וייס: לא התכוונתי.

שבח וייס: שתהיה בריא.

דב שילנסקי: נתת לי את המלה הנכונה – "געוואלד", אוי ואבוי.

דב שילנסקי: אני מדבר עכשיו רק על כלכלה.

דב שילנסקי: הנה, מה היו הקיצוצים?

דב שילנסקי: יבוטלו תוכניות מחקר ותוכניות לשיפור איכות החיים בבתי-הספר.

דב שילנסקי: מה יהיה עוד בבתי-הספר?

דב שילנסקי: לא יותקנו מזגנים בכיתות הלימוד.

דב שילנסקי: מה יהיה עוד בבתי-הספר?

דב שילנסקי: פגיעה בהשתלמויות מורים.

דב שילנסקי: מה עוד יהיה בבתי-הספר?

דב שילנסקי: שר החינוך הודיע, שלא תהיה פגיעה במספר שעות הלימוד ולא בתוכניות סיוע לחלשים, ולא בחינוך המיוחד.

דב שילנסקי: כל זאת אם לא יקצצו.

דב שילנסקי: אבל אנחנו יודעים שקיצצו.

דב שילנסקי: אלה הם בתי-הספר.

דב שילנסקי: והרי הם מתפארים על מה שהם עשו ויעשו בחינוך.

דב שילנסקי: מה עשו?

דב שילנסקי: קיצוץ.

דב שילנסקי: מבחינת בניין הכלכלה: תיפגע הקרן לעידוד היצוא.

דב שילנסקי: יקוצץ תקציב אזורי התעשייה החדשים.

דב שילנסקי: כך יוצרים עבודה?

דב שילנסקי: כך יקדמו תעשייה?

דב שילנסקי: תיפגע ההשתתפות בתוכניות המחקר של מרכז המדע האירופי.

דב שילנסקי: ייפגע פרויקט שיקום השכונות.

דב שילנסקי: באשר לשיקום שכונות – הפעם הם לקחו מאתנו קולות בשכונות והבטיחו הרים וגבעות.

דב שילנסקי: מה שאנחנו עשינו – שיקום שכונות – פה זה ייפגע.

דב שילנסקי: יעוכבו סלילת כבישים חדשים והפעלת רכבות חדשות.

דב שילנסקי: תבוטל הזכאות להשתתפות בשכר דירה לחיילים משוחררים, ועל זה כבר דיברנו.

דב שילנסקי: יבוטלו – הנה מדובר על עליית הפשע.

דב שילנסקי: בשנה האחרונה גברה מאוד הפשיעה.

דב שילנסקי: השר שחל זועק: צריך שוטרים חדשים.

דב שילנסקי: יבוטלו כ-250 משרות של שוטרים, ולכן תיפגע אבטחת מעברי הגבול בין האוטונומיה לישראל.

דב שילנסקי: יקוצצו תקציבי מתקני הכליאה החדשים.

דב שילנסקי: הייתי עכשיו בביקור בבית-הסוהר, ואני זועק על הצפיפות בבתי-הסוהר ובמתקני הכליאה בבתי-המעצר.

דב שילנסקי: יבוטלו קורסים להכשרה מקצועית.

דב שילנסקי: ייפגע פרויקט העבודות היזומות למובטלים ולעולים.

דב שילנסקי: אשר לעולים – העולים העלו אותם לשלטון, כי הם אמרו שתינתן עבודה.

דב שילנסקי: המפלגה שלהם ברוסית זה "רובוטה".

דב שילנסקי: "רובוטה" זה עבודה, הנה אלה ייתנו להם עבודה.

דב שילנסקי: הם נותנים להם עבודה.

שבח וייס: חבר הכנסת שילנסקי, זה "רבוטה", כי "רובוטה" זה בפולנית, ואני יודע שאין לך סימפתיה לפולנית.

דב שילנסקי: אני מקבל את התיקון בין "רבוטה" ל"רובוטה".

דב שילנסקי: אבל גם לפולנים הבטיחו אותו דבר ולא קיימו.

מיכאל איתן: אבל הם הצביעו כמו רובוטים.

שבח וייס: אגב, זה לא היה אחיד.

שבח וייס: יש בזה המון הפרזה.

שבח וייס: קראתי לאחרונה ספר שערך פרופסור אשר אריאן, קובץ של מחקרים באנגלית.

שבח וייס: תמיד, שנה וחצי או שנתיים אחרי בחירות הוא מוציא קבצים כאלה, ויש שם מחקר מאוד מקיף, מדוקדק, על ההצבעה של העלייה הרוסית, שני הגלים – שנות ה-70 וסוף שנות ה-80 ותחילת ה-90.

שבח וייס: יש סביב זה הרבה מיתולוגיות.

שבח וייס: זה היה מאוד מפוצל ומגוון.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, ידידי חבר הכנסת מיכאל איתן הנמרץ, המכונה "מיקי", יש לי עצה אחת והיא היחידה, והיא עונה על כל הבעיות: להוריד מהר ככל האפשר את השלטון הזה ולהביא שלטון לאומי יהודי גאה, הדואג לכל שכבות העם ודואג גם לארץ-ישראל, ארצנו, מולדתנו.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת דב שילנסקי.

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, אקורד הסיום.

שבח וייס: בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאשר דיברתי בסיבוב הקודם על מס הארגון, והסברתי שבעצם זה לא מס אלא זה תשלום חובה שכופים אותו על עובדים לא מכוח חקיקה בכנסת אלא מכוח הסכם קיבוצי שנעשה בין עובדים לבין המעבידים, בין נציגי עובדים לנציגי המעבידים, השתמשתי במלים קשות וחריפות מאוד.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר, שבמדינות דמוקרטיות קיים עיקרון, שאין מיסוי ללא ייצוג.

מיכאל איתן: כלומר, הגוף שמטיל את המס יש לו זיקה מסוימת אל מי שאמורים לשלם את המס הזה.

מיכאל איתן: נכון, לא שואלים כל אזרח ואזרח, אם הוא מסכים או לא מסכים לתשלום המס.

מיכאל איתן: אבל האזרח יודע שיש לו ייצוג במקום שבו מחליטים על המס, בדרך כלל בפרלמנט, ואם הוא אינו שבע רצון מההחלטות של נציגיו, הוא יכול בבוא היום להחליף אותם.

מיכאל איתן: מה הבעיה העקרונית בנושא של מה שמכונה "מס ארגון"?

מיכאל איתן: – שאין כאן מס.

מיכאל איתן: יש הסכם בין ההסתדרות, שהיא הנציגה של ציבור עובדים מסוים, של אלה שהם חברים בהסתדרות, לבין ציבור המעסיקים, והם עושים הסכם זה עם זה, שלפיו אנשים שלישיים, שבכלל לא מיוצגים ליד שולחן המשא-ומתן, כל מיני עובדים שהם בכלל לא עובדי ישראל, ההסתדרות והמעבידים מסכימים ביניהם, שהצד השלישי הזה, שאין לו ייצוג, שלא יכול למחות נגד מי שכביכול מייצג אותו – הם צריכים לשלם את הכסף, 0.7% דמי טיפול מקצועי-ארגוני.

מיכאל איתן: מטילים את זה על מי שבכלל לא שותף למשא-ומתן ולא שותף להסכם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת איתן, מה זה מעניין את חברי הכנסת?

דב שילנסקי: חברי הכנסת פטורים מזה.

מיכאל איתן: חברי הכנסת פטורים, ואני רוצה לומר לך, ידידי וחברי – – –

שבח וייס: אגב, אני ממש לא הבנתי למה פטרו אותנו, ואני מתכוון לשלם ביוזמתי.

שבח וייס: אבל זה ממש לא מובן לי.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך, כשנודע לי שאני פטור מזה והאדם העמל, שמשתכר 1,500 ש"ח, לא פטור מזה, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני מתבייש להביט לו בעיניים.

שבח וייס: חבר הכנסת דב שילנסקי, אני רוצה להציע יוזמה.

מיכאל איתן: אל תתבייש.

שבח וייס: אולי נציע יוזמה, ברצינות, פשוט למען תחושת השוויון?

שבח וייס: אתה היית יושב-ראש הכנסת, אני יושב-ראש הכנסת עכשיו.

שבח וייס: אתה מייצג בכל זאת איזה פלג, ואני גם כן.

שבח וייס: אולי אנחנו נחליט בינינו החלטה, בין חברי הכנסת, שמרצוננו נשלם, איש איש לארגון שלו.

דב שילנסקי: אני לא יכול להגיד לאנשים "אל תשלמו", אז אני אשלם?

מיכאל איתן: עם כל הכבוד לשניכם, אולי תיתנו לי לומר משפט?

מיכאל איתן: אני אבהיר את העניין, כי, לצערי, הוויכוח ביניכם לוקה באיזו בעיה.

שבח וייס: אי-ידיעה אולי.

מיכאל איתן: אי-ידיעה.

מיכאל איתן: אני אסביר.

מיכאל איתן: ההסכם בין המעסיקים לבין ההסתדרות מדבר על שני תשלומים.

מיכאל איתן: תשלום אחד – של 0.9% מהשכר של חברי ההסתדרות או חברי ארגונים אחרים.

מיכאל איתן: אף אחד לא מונע מכל אחד מכם ללכת בצורה וולונטרית ולשלם את ה-0.9% דמי חבר.

מיכאל איתן: אין מניעה.

דב שילנסקי: מיקי ידידי, אותם מחייבים ואותי לא.

מיכאל איתן: אני אסביר.

מיכאל איתן: גם את ה-0.9%, אם היום אדם עובד במפעל מסוים והוא חבר הסתדרות, וגובים ממנו 0.9%, ברגע שהוא מודיע "אני עוזב את ההסתדרות, לא רוצה להיות חבר", אין גובים ממנו 0.9%, אלא 0.7%.

מיכאל איתן: עכשיו אומר חבר הכנסת דב שילנסקי, אתה יודע מה?

מיכאל איתן: באיזו הצדקה לא גובים ממני את ה-0.7%? נגיד שאני לא חבר.

מיכאל איתן: כי אם אתה חבר הסתדרות, אתה יכול לשלם בכל מקרה, אין בעיה בעניין הזה.

מיכאל איתן: השאלה הנשאלת היא, מדוע אין מטילים חובת תשלום על מי שאינו חבר והוא, נניח, חבר כנסת?

מיכאל איתן: מדוע המעביד, ספק אם הוא מעביד, אבל נגיד מדינת ישראל, לא מנכה מחברי כנסת שאינם חברי הסתדרות את ה-0.7% ומעבירה אותם?

מיכאל איתן: על כך יש שתי תשובות.

מיכאל איתן: תשובה ראשונה: בניגוד למשא-ומתן שמתקיים בין עובדים למעסיקים, שכר חברי הכנסת נקבע על-פי חוק.

מיכאל איתן: אין איזה גורם שמייצג אותנו במשא-ומתן, ולכן דמי טיפול ארגוני-מקצועי אינם חלים עלינו, כי אף אחד לא מטפל בנו.

מיכאל איתן: אנחנו מקבלים את שכרנו מכוח חוק המדינה, והוא מתעדכן באופן קבוע.

מיכאל איתן: זו סיבה ראשונה.

מיכאל איתן: הסיבה השנייה היא הסיבה האידיאולוגית, חבר הכנסת דב שילנסקי.

מיכאל איתן: לא זאת היתה דרכנו מעולם.

מיכאל איתן: כאשר אתה רואה שעושים מעשה לא צודק ולוקחים מאנשים שהם לא חברי ההסתדרות 0.7%, אז אתה אומר "בוא, גם אני אשלם?"

דב שילנסקי: לא.

מיכאל איתן: להיפך.

דב שילנסקי: היושב-ראש הציע.

דב שילנסקי: אני מסביר שלא.

דב שילנסקי: הם גוזלים את הכסף, אז אני עוד אבוא ואוסיף לגזלנים?

מיכאל איתן: ברור שלא.

שבח וייס: איש איש לארגון שלו.

מיכאל איתן: לארגון שלו – אין מניעה.

דב שילנסקי: אני חבר הסתדרות עובדים לאומית, וזה לא חל עלי.

מיכאל איתן: כן חל.

מיכאל איתן: את ה-0.9% תעביר להסתדרות עובדים לאומית.

דב שילנסקי: חבר הכנסת הירשזון יסביר לך.

מיכאל איתן: אני יודע.

מיכאל איתן: אני מכיר גם את הסוגיה הזאת.

מיכאל איתן: מה היה לא הוגן בהסכם הזה?

מיכאל איתן: – שההסתדרות והמעבידים הגיעו לסיכום ביניהם, שהמעביד לא יכול לנכות אם אני חבר בארגון עובדים אחר, הוא לא רשאי להעביר את כספי להסתדרות.

מיכאל איתן: אבל ההסתדרות לחצה על המעבידים, והם הסכימו ביניהם, שבמקרה שאדם חבר בארגון עובדים אחר, המעביד לא יהיה רשאי להעביר לארגון עובדים אחר אלא בהסכמת ההסתדרות.

מיכאל איתן: כלומר, הם יצרו כאן מונופול, שבו הגורם היחיד שיזכה לגבייה המאורגנת יהיה ההסתדרות.

מיכאל איתן: שאר ארגוני העובדים לא יהיו זכאים לגבייה המאורגנת.

מיכאל איתן: זה דבר מאוד לא הוגן.

מיכאל איתן: זה גם עומד בסתירה לחופש ההתאגדות.

מיכאל איתן: משום שזה יוצר עדיפות לארגון עובדים אחד על פני ארגוני עובדים אחרים.

מיכאל איתן: זו עדיפות לא הוגנת.

מיכאל איתן: היא נובעת, לא מאיזה הסכם רצוני בלבד, אלא מהסכם שהוא הסכם קיבוצי, שיש בו אלמנט וסממן ממשלי.

מיכאל איתן: זה לא סתם הסכם מרצון בין שני גופים.

מיכאל איתן: זה הסכם שהם עושים, ההסתדרות והמעבידים, אבל הוא חל על צדדים שלישיים.

מיכאל איתן: הוא חל מתוקף חוק הסכמים קיבוציים, מתוקף היותו לא הסכם בתחום הפרטי גרידא, ששני אנשים יכולים לעשות בינם לבין עצמם כל מיני הסכמים, אלא זה הסכם שמקבל תוקף של משהו שיש בו גוון שלטוני.

מיכאל איתן: לכן אסור שתהיה בו אפליה, ואסור שתהיה בו איזה מין עסקה – תגבו רק עבורי ואסור לכם לגבות עבור ארגונים אחרים.

מיכאל איתן: כאן יש משהו פגום.

מיכאל איתן: זמני עומד לכלות, ואני רוצה לומר למה השתמשתי במלים כל כך חריפות בעניין הזה, שגובים מעובדים שאינם חברי הסתדרות 0.7%.

מיכאל איתן: אני מחזיק את תקציב ההסתדרות, ואני רואה על מה מוציאה ההסתדרות את הכסף.

מיכאל איתן: היא מוציאה לאיגוד המקצועי – אמרתי זאת קודם – ניקח את התקציב של השנה שעברה, כי השנה יש לנו רק אומדן רבעוני, עדיין אין תקציב מאושר – – –

שבח וייס: אבל השנה זה חיים חדשים.

שבח וייס: אולי יש הוצאות על החיים החדשים?

מיכאל איתן: אני רוצה לומר לגבי חיים חדשים – הם עדיין מראים סימנים של רצון לצמצם.

מיכאל איתן: גם ההכנסות שלהם תהיינה יותר קטנות, כי עכשיו הם גובים רק ממס ארגון שצריך להיות נגבה בצורה שונה ממה שהיה להם קודם.

מיכאל איתן: קודם זה היה דרך קופת-חולים.

מיכאל איתן: הם גבו יותר.

מיכאל איתן: הם מעריכים כנראה את סכום הגבייה ב-400 מיליון שקל בשנה, ומעריכים ברבעון 40 מיליון שקל מכירת נכסים, אולי 160 מיליון בשנה.

מיכאל איתן: בכל אופן, השעון מצלצל, השעה מאוחרת, ואני רוצה לומר במהירות: עבור האגף לאיגוד מקצועי, אותו גורם שבאמת יכול – אם כבר גובים ממני טיפול ארגוני-מקצועי, את ה-0.7%, ואני לא חבר בהסתדרות, מה אני מקבל בתמורה?

מיכאל איתן: טיפול ארגוני-מקצועי.

מיכאל איתן: לזה מקצים משהו בסביבות 14 מיליון שקל ברבעון, מתוך תקציב של 142 מיליון שקל – 10%.

מיכאל איתן: לאן הולכים הכספים האחרים?

שבח וייס: לא, ברבעון.

שבח וייס: התקציב של 142 מיליון זה גם רבעוני?

מיכאל איתן: כן, גם רבעוני.

שבח וייס: סליחה.

שבח וייס: אתה צודק.

מיכאל איתן: לאן הולכים הכספים האחרים?

מיכאל איתן: 62 מיליון הולכים להחזקת כל מועצות הפועלים ו"צוותא" ומופ"ת, כל מה שעושות מועצות הפועלים.

שבח וייס: זה גם איגוד מקצועי.

שבח וייס: חלק.

שבח וייס: אתה יודע.

מיכאל איתן: חלק קטן מאוד.

מיכאל איתן: שם יש פקידים.

שבח וייס: יש מועצה אזורית וארצית.

מיכאל איתן: בדקתי בהסתדרות עובדי המדינה, למשל.

מיכאל איתן: הם נתנו לי את המערכת.

מיכאל איתן: יש שם 15 משרות בכל הארץ על 85,000 פלוס 25,000 גמלאים.

מיכאל איתן: יש 15 משרות בכל הארץ של עובדי הסתדרות המדינה, שנותנים טיפול מקצועי שם.

מיכאל איתן: לעומת זאת, גם בתקציב האיגוד המקצועי יש סעיפים שהם לא איגוד מקצועי פרופר.

מיכאל איתן: זה קצת מתקזז.

מיכאל איתן: אבל אני שואל, למה אדם כזה שאינו חבר הסתדרות צריך לתרום 2 מיליוני שקל בשנה לטובת חברת העובדים?

מיכאל איתן: למה?

מיכאל איתן: אנשים משתכרים סכומים קטנים, במקום שחברת העובדים תיתן צ'ופר לעובדים, העובדים משכרם היום עוד צריכים לממן.

מיכאל איתן: שימכרו, שיפריטו.

מיכאל איתן: יש האגף לחינוך, השכלה וספורט.

מיכאל איתן: בתקציבים של היום – 10 מיליון שקל בשנה.

מיכאל איתן: כל הכבוד.

מיכאל איתן: מי שחבר הסתדרות – שייהנה מזה.

מיכאל איתן: אבל למה לקחת מאנשים שאינם חברי הסתדרות, שמשלמים רק עבור טיפול מקצועי, ולחייב אותם לממן את אגודות "הפועל" במיליוני שקלים?

מיכאל איתן: איזה היגיון יש בזה?

מיכאל איתן: רשת "עמל" – דבר חיובי.

מיכאל איתן: יש משרד החינוך.

מיכאל איתן: מה פתאום אנשים שאינם חברים בהסתדרות צריכים להשתתף במימון רשת "עמל", "משען", "נעמת", הנוער העובד והלומד?

שבח וייס: גופים חברתיים.

מיכאל איתן: מצוינים.

מיכאל איתן: אבל אני עוד הפעם שואל אותך, אדוני היושב-ראש.

מיכאל איתן: אני אדם שעובד במקום עבודה מסוים, ואני עובד קשה כדי לקבל את המשכורת שלי.

מיכאל איתן: בסוף החודש אני סופר את השקלים.

מיכאל איתן: פתאום אני רואה סעיף – הורידו לך.

מיכאל איתן: אני מסתכל ושואל על מה עושים שימוש בכסף – – –

דב שילנסקי: למה לא בית"ר?

דב שילנסקי: למה ל"נוער העובד"?

מיכאל איתן: בדיוק.

מיכאל איתן: אומרים לי, חלק יעבור ל"נוער העובד והלומד".

מיכאל איתן: אני אומר לו: אבל אני נגד המטרות של "הנוער העובד".

שבח וייס: הסתדרות העובדים הלאומית יכולה לעשות את זה בשביל בית"ר.

מיכאל איתן: עוד הפעם אנחנו מדברים על חוסר הבחנה.

מיכאל איתן: אני לא מדבר כרגע על מי שחבר הסתדרות העובדים הכללית.

מיכאל איתן: הוא לא יבוא בטענות, כי הוא מזדהה עם המטרות האלה.

מיכאל איתן: הוא נותן ברצון.

מיכאל איתן: הוא אומר, אלה מטרות טובות; אני נותן את זה כתרומה.

מיכאל איתן: אני מדבר על אדם שאומר: אני לא חבר הסתדרות, לא רוצה להיות חבר בשום הסתדרות.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אתה יודע יפה מאוד, היום זכות ההתאגדות הורחבה ויש לה פן חיובי ופן שלילי.

מיכאל איתן: הפן השלילי של זכות ההתאגדות הוכר בצורה חזקה מאוד בעולם וגם בישראל.

מיכאל איתן: הוא אומר: לכל אדם ולכל עובד יש זכות להתאגד בארגון עובדים, ויש לו זכות שלא להתאגד.

מיכאל איתן: הזכות שלא להיות מאוגד בארגון עובדים הפכה להיות זכות יסוד בסיסית של אזרח במדינה.

מיכאל איתן: לא להיות מאוגד.

מיכאל איתן: ולא יגידו לי שאני לא יכול לקבל עבודה כי אני לא חבר בארגון.

מיכאל איתן: זה לא קיים עוד.

מיכאל איתן: בתי-המשפט גם בארץ וגם בעולם קבעו – בארצות-הברית, במקומות אחרים – שהפן השלילי, כלומר, הזכות שלא להתאגד היא זכות יסוד.

מיכאל איתן: אני רוצה לסכם את הנקודה באשר לזכות שלא להתאגד – כשלוקחים ממך כסף, אתה מרוקן את כל הזכות הזאת מתוכן.

מיכאל איתן: אתה אומר: טוב, אל תתאגד אבל תשלם את כל דמי הארגון.

מיכאל איתן: לא.

מיכאל איתן: כנגד זה, אני לא שולל כשבאים ואומרים: את דמי הייצוג המקצועי – מי שעושה לך חוזה קיבוצי טוב, דאג לתנאים שלך – ועד, כמו ועד, תשלם.

מיכאל איתן: אני אומר, זה כן.

מיכאל איתן: מה האבסורד?

מיכאל איתן: אני נמצא במקום עבודה, מקבל משכורת, ואני מתנגד לרעיונות של "הנוער העובד".

מיכאל איתן: בא מישהו ולוקח בלי רצוני כסף ממני ומממן את "הנוער העובד".

מיכאל איתן: אם אני חבר הסתדרות אחרת או אני חבר במקום אחר, אני יכול באמת להגיד: תעבירו את זה למקום שלי.

מיכאל איתן: אבל אם אני לא רוצה להיות חבר בשום הסתדרות, למה לוקחים בשביל מטרות שאני לא מכיר בהן, שהן לא טובות בעיני?

מיכאל איתן: למה לוקחים ממני בכוח כסף?

מיכאל איתן: למה פוגעים בקניין שלי?

מיכאל איתן: למה פוגעים במשכורת שלי?

מיכאל איתן: השאלה הזאת לא קיבלה פתרון דמוקרטי בינתיים.

מיכאל איתן: יתנהל עליה מאבק בהמשך.

מיכאל איתן: השעה מאוד מאוחרת, אני מודה ליושב-ראש על הסבלנות ואורך הרוח שגילה.

מיכאל איתן: אני חושב, שלמרות השעה המאוחרת, הדברים שנאמרו כאן, גם אם לא מסכימים להם, ראויים בהחלט למחשבה.

מיכאל איתן: אני לא יודע כמה אלפי אנשים או מאות אנשים היו שותפים בשעה הזאת לדיאלוג הזה, אבל אני מאמין שיש כוח למלים, וזאת העבודה שלנו כאן.

מיכאל איתן: אם נקבע שעד השעה 02:00 יתקיימו דיונים, אנחנו ניצבים כאן כחיילים במשמרת למלא את חובתנו, ואני חושב שבסך הכול, אף שגם אתמול וגם היום במקרה יצא שאני הדובר האחרון ומסיים בשעה כל כך מאוחרת, אני עושה את זה בנפש חפצה ומאחל לכולם לילה טוב.

מיכאל איתן: מחר בשעה 09:00 אנחנו כאן לפתיחת עבודת הוועדות.

שבח וייס: ב-11:00 אנחנו מתחילים בישיבת היום.

שבח וייס: זו כבר הודעה.

מיכאל איתן: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ולחבר הכנסת שילנסקי ולכל מי שנמצא אתנו.

מיכאל איתן: אני באמת חייב תודה לחבר הכנסת דב שילנסקי, שבעצם יכול היה כבר ללכת ולישון, אבל הוא ישב כאן.

מיכאל איתן: הוא יודע שזה עוזר.

שבח וייס: יש קהל.

מיכאל איתן: כשיש קהל – זה עוזר הרבה לדובר.

מיכאל איתן: במיוחד לא נעים לדבר מול 120 כיסאות ריקים.

מיכאל איתן: אני מאוד מודה לך שנשארת אתנו.

דב שילנסקי: תודה רבה.

מיכאל איתן: תודה.

שבח וייס: חברים, הישיבה הבאה שלנו תתקיים היום, 18 בינואר 1995, י"ז בשבט התשנ"ה, בשעה 11:00.

שבח וייס: אני קובע, שכל ההסתייגויות, הדיון עליהן תם, על-פי הסכמה שאושרה בוועדת הכנסת.

מיכאל איתן: לא על-פי החלטה.

מיכאל איתן: לא היתה החלטה כזאת.

שבח וייס: על-פי הסכמה.

מיכאל איתן: לא.

מיכאל איתן: פשוט אין אף אחד.

מיכאל איתן: אנחנו פשוט מוותרים על כל ההסתייגויות, והן נמחקות בשל היעדרם של האנשים.

מיכאל איתן: אלה שישנם מודיעים על ויתור.

שבח וייס: טוב, זו נוסחה יותר טובה.

שבח וייס: אבל אני בצמוד לנוסחה לא אקרא את השמות שלהם.

שבח וייס: כאילו קראתי את השמות 30 פעם.

שבח וייס: אני צריך לקרוא את זה 30-40 פעם, כי יש פה עוד מאות הסתייגויות.

מיכאל איתן: אם יש מישהו שמתנגד – – –

שבח וייס: אני מודיע – כאילו קראתי את שמותיהם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן נתן הצעה טובה: האם יש פה מישהו שמתנגד לוויתור על הסתייגויותיו?

דב שילנסקי: אין.

שבח וייס: אסור לנו להחליט בשמם.

שבח וייס: אבל אני חושב שההצעה טובה.

שבח וייס: רבותי, כל השמות שמופיעים ברשימה הנמצאת כאן, כאילו קראת אותה פעמים אין ספור עד שתמה רשות הדיבור פלוס שני המוותרים.

שבח וייס: זה, נדמה לי, סוגר אותנו מכל פינה, מה עוד שיש הסכמה, ועד כה, אני מוכרח לומר, ההסכמות עובדות מאוד יפה, ובקטע הזה היחסים הם מאוד הגונים, וזה העיקר.

שבח וייס: מחר ב-11:00 נתכנס להצבעות.

שבח וייס: יש לנו סדרה של הצבעות היום ב-11:00.

שבח וייס: בוקר טוב, חברי.

דב שילנסקי: בוקר טוב, תודה רבה.

שבח וייס: תודה לסגנית מזכיר הכנסת, גברת שושנה כרם, ולכל מי שנמצא בבניין עכשיו, סדרנים ועובדים.

דב שילנסקי: אני מחכה עד שתכה בפטיש.

שבח וייס: אני כבר שכחתי.

שבח וייס: בסיום ישיבה זו מכה אחת או שלוש?

דב שילנסקי: מכה אחת.

שבח וייס: זהו, עכשיו סיימנו.

שבח וייס: תודה לכל עובדי הכנסת שנמצאים כאן אתנו, עשרות, עשרות עובדים.

שבח וייס: תודה רבה.