ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 376, 1995-10-05 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח כנס מיוחד של הכנסת, יום חמישי י"א בתשרי התשנ"ו, 5 באוקטובר 1995, על-פי דרישת הממשלה.

שבח וייס: נושא הכנס: הודעת הממשלה על אישור הסכם ביניים ישראלי-פלשתיני בדבר הגדה המערבית ורצועת-עזה.

רחבעם זאבי: אין גדה מערבית, זה יהודה ושומרון על-פי החלטת הממשלה.

שבח וייס: חברי הכנסת, לפני שאני אמסור את רשות הדיבור לראש הממשלה ולאחר מכן על-פי הסדר שתקבע ועדת הכנסת – – –

עבד-אלוהב דראושה: יש מדינה פלשתינית.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, תודה.

שבח וייס: אני רוצה להפנות אליכם בקשה.

אברהם הירשזון: אתה כבר חוגג.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, בטובך.

רון נחמן: אדוני, לא אני דיברתי.

רון נחמן: למה אתה אומר חבר הכנסת רון נחמן?

שבח וייס: לא, אני פניתי לכל מי שדיברו שתקשיבו לי.

רון נחמן: אנחנו לא באוניברסיטה ואני אבקש...

שבח וייס: חבל.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה לפנות אליכם בבקשה.

שבח וייס: זה דיון רציני מאוד, שיורד למגירות הלב של כל אחד כאן.

צחי הנגבי: הם כבר חתמו.

שבח וייס: יש לי בקשה.

שבח וייס: בואו נעשה מאמץ לקיים אותו באווירה מתקבלת על הדעת.

שבח וייס: לי אין שום רצון להפעיל לא את הפטיש, לא את סמכויות היושב-ראש לקרוא לסדר וחלילה להוציא חבר כנסת.

שבח וייס: אני יודע שסגני ביתר שאת לא מעוניינים בדבר הזה.

שבח וייס: אבל אם חלילה תהיה הפרעה שלא תהיה ברירה ונצטרך להוציא מישהו, אני רוצה לומר שהאיש ייפגע חלילה, מכיוון שהוא לא יוכל להשתתף בישיבה ההיסטורית והחשובה הזאת, לא יוכל לבטא את זכות הדיבור שלו.

שבח וייס: זאת לא אזהרה, זה לא איום, זאת תזכורת.

שבח וייס: אני מאוד מבקש מכם לכבד את הנואמים מצד הממשלה, מצד האופוזיציה ומכל צד.

שבח וייס: פשוט בקשה.

שבח וייס: אני רוצה לאחל לכולכם, אם כי באיחור קל, שנה טובה וגמר חתימה טובה, ומכיוון שהיום היינו ועוד נלך לאזכרות של חללי מלחמת יום הכיפורים, בשם הבית כולו להביע רגשות של אבל כבד וצער והשתתפות ביגונן של המשפחות, לברך את כל הפצועים והנכים בהרבה בריאות ובהבראה במידת האפשר.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

משה קצב: אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: סליחה, אדוני ראש הממשלה.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, הצעה לסדר?

משה קצב: הערה לסדר.

שבח וייס: רק לך וזהו.

שבח וייס: אני רואה שיש עוד אצבעות.

שבח וייס: אני כבר מודיע: רק לאחד, ובזה נגמר העניין.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להסב את תשומת לבך ואת תשומת לבו של הבית לכך שוועדת הכנסת קיבלה החלטה חסרת תקדים, שערורייתית מהבחינה של שמירה על עקרונות הדמוקרטיה, שהיא מאפשרת לכל חבר כנסת לדבר במכסה של חמש דקות בלבד ומאפשרת לכל שרי הממשלה לדבר ללא שום הגבלת זמן בכל עת.

משה קצב: אני מבקש להסב את תשומת לבך, וכאן נחוצה התערבותך כדי לתקן את העיוות הגדול הזה.

שבח וייס: חברי הכנסת, הרי ההחלטה שלי בשלב זה.

קריאה: מעולם לא היה דבר כזה.

שבח וייס: חבר הכנסת דן תיכון, תקשיב לי.

שבח וייס: אני אאפשר, ברשותכם, כדי שלא לפתוח עכשיו סימפוזיון תקנוני, לראש הממשלה לנאום עכשיו.

שבח וייס: אני אאפשר לחבר הכנסת נתניהו, ראש הליכוד, ומקובל אצלנו אף שזה לא פורמלי אבל זה ריאלי, כראש אופוזיציה, לנאום.

שבח וייס: לאחר מכן אני אאפשר ליושב-ראש ועדת הכנסת להודיע את הודעותיו, ואם יהיה צורך בבירור נוסף, תעשו את זה עמו אחרי הודעתו.

שבח וייס: תודה רבה.

משה נסים: מה זה עמו?

משה נסים: בגלל זה דחית את הישיבה.

רון נחמן: מה התשובה?

שבח וייס: סליחה, רבותי, כרגע אנחנו מתחילים.

שבח וייס: חבר הכנסת נתניהו, תעזור לי שם.

שבח וייס: אנחנו מתחילים עם שני הדוברים הראשונים.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

שבח וייס: אחרי ראש הממשלה – חבר הכנסת בנימין נתניהו.

דב שילנסקי: אתה דחית קודם את הישיבה כדי שיושב-ראש ועדת הכנסת – – –

שבח וייס: כן, חבר הכנסת שילנסקי, תאמין לי שנברר את הכול.

שבח וייס: אנחנו בראשית הדיון.

רון נחמן: רפובליקת בננות.

מיכאל איתן: ראש הממשלה איננו.

מיכאל איתן: איפה ראש הממשלה?

מיכאל איתן: בארצות-הברית קוראים לפרס ראש הממשלה.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני הכול מבקשת ממשלת ישראל לברך את אזרחי מדינת ישראל כולם ואת בני העם היהודי בתפוצות הגולה בשנה טובה ובגמר חתימה טובה.

קריאות: – – –

אברהם הירשזון: בפעם הראשונה יש פירוט.

רון נחמן: – – –

יצחק רבין: אנו מייחלים ומאחלים לכל בית ישראל שנת שלום וביטחון.

שבח וייס: אני אתחיל לקרוא לסדר גם לך, חבר הכנסת שקודם לא רצית שאזכיר את שמך.

עובדיה עלי: מה קרה, אדוני, אסור להעיר הערת ביניים?

עובדיה עלי: לסתום את הפיות?

רון נחמן: תסתום את הפיות לכולם?

אורה נמיר: אסור לומר מלה אחת.

אורה נמיר: ..

שבח וייס: אני עוד לא התחלתי.

שבח וייס: מה קרה?

שבח וייס: אסור לראש הממשלה להגיד משפט בשלמות?

רון נחמן: באמריקה הוא אומר דבר אחד ופה דבר אחר.

רון נחמן: מה זה השקרים האלה?

רון נחמן: – – –

שבח וייס: אבקש להירגע.

רון נחמן: שיחזור כאן על הברכות.

רון נחמן: ..

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: שש פעמים צעקת ואני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

רון נחמן: הוא יכול לחייך עשר פעמים.

אורה נמיר: יש לך סיכוי להיבחר, רון?

יצחק רבין: חברי הכנסת, הממשלה מניחה היום על שולחן הכנסת את הסכם הביניים הישראלי-הפלשתיני בדבר הגדה המערבית ורצועת-עזה.

יצחק רבין: הממשלה תבקש את אישורה של הכנסת ותראה את החלטת הכנסת כהצבעת אמון בממשלה.

יצחק רבין: העם היהודי שידע סבל ומכאובים ידע גם לשמר את דתו, מורשתו ומסורתו במשך אלפי שנות גלות ומימש חלום דורות.

יצחק רבין: במו עינינו זכינו לחזות בשיבת ציון, בשוב בנים לגבולם.

יצחק רבין: כאן בארץ-ישראל חזרנו ובנינו עם.

יצחק רבין: כאן בארץ-ישראל הקמנו מדינה – – –

רון נחמן: פלשתינית.

יצחק רבין: – – – ארצם של הנביאים, זו שהנחילה לעולם את ערכי המוסר, המשפט והצדק והושבה אחרי אלפיים שנות גלות לבעליה החוקיים, בני העם היהודי ועל אדמתה בנינו בית לאומי ומדינה לתפארת.

יצחק רבין: אולם לא חזרנו אל ארץ ריקה.

יצחק רבין: היו כאן פלשתינים שנאבקו נגדנו במשך 100 שנות פרעות ודמים.

יצחק רבין: אלפים רבים משני הצדדים נהרגו בקרב על אותה פיסת אדמה, על אותה כברת ארץ.

יצחק רבין: אליהם הצטרפו גם צבאות מדינות ערב.

יצחק רבין: היום, לאחר מלחמות ואירועי דמים לאין ספור, אנו שולטים על יותר מ-2 מיליוני פלשתינים באמצעות צה"ל ומנהלים את חייהם על-ידי מינהל אזרחי.

יצחק רבין: אין זה פתרון של שלום.

יצחק רבין: אנו יכולים להמשיך להילחם, אנחנו יכולים להמשיך להרוג ולהמשיך להיהרג, אבל אנחנו גם יכולים לנסות להפסיק את מעגל הדמים הבלתי-נגמר הזה; אנחנו יכולים לתת גם סיכוי לשלום.

יצחק רבין: הממשלה הזאת החליטה לתת סיכוי לשלום, הממשלה החליטה לעשות למענו.

יצחק רבין: חברי הכנסת, ההסכם המונח על שולחנכם הוא המשך יישום ההסכמים אשר נחתמו בין ממשלת ישראל לבין הפלשתינים.

יצחק רבין: ההסכם הראשון שהובא לפניכם הוא הסכם הצהרת העקרונות שנחתם בוושינגטון ב-13 בספטמבר 1993.

יצחק רבין: ההסכם השני שהונח על שולחנכם הוא זה הקרוי הסכם קהיר, שנחתם בקהיר ב-4 במאי 1994.

יצחק רבין: שני ההסכמים הללו אושרו על-ידי הכנסת.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, שני ההסכמים הקודמים והשלישי, שהונח היום, בנפרד ויחדיו, מביאים לידי ביטוי את מדיניות הממשלה הנוכחית ואת דרכה לקידום השלום במזרח התיכון.

יצחק רבין: כידוע, בבואנו אל שולחן הממשלה לפני יותר משלוש שנים אמרנו כי נשאף לפתרון קבע בסכסוך הפלשתיני-הישראלי – –

קריאה: מה אמרת לפני הבחירות?

יצחק רבין: – – שהוא הארוך והמורכב ביותר במכלול הסכסוך הערבי-הישראלי.

יצחק רבין: והיום ממשלה זו מביאה – נוסף על חתימת חוזה השלום עם הממלכה ההאשמית של ירדן, שבלעדי ההסכם עם הפלשתינים לא היה מושג – גם לפריצת דרך משמעותית לפתרון הסכסוך הפלשתיני-הישראלי ולניסיון לשים קץ לעשרות הרבות של שנים של טרור ודמים.

יצחק רבין: חברי הכנסת, אנו חותרים לפתרון קבע לסכסוך הדמים הבלתי-פוסק שבינינו לבין הפלשתינים ומדינות ערב.

יצחק רבין: במסגרת פתרון הקבע אנו שואפים להגיע בראש ובראשונה לכינונה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, שלפחות 80% מאזרחיה יהיו והם יהודים.

יצחק רבין: בעת ובעונה אחת אנו גם מבטיחים שאזרחי ישראל הלא-יהודים – המוסלמים, הנוצרים, הדרוזים והאחרים – ייהנו ממלוא הזכויות האישיות, הדתיות, האזרחיות, ככל אזרח ישראל.

יצחק רבין: יהדות וגזענות נוגדות זו את זו משמעותית.

עוזי לנדאו: – – –

יגאל ביבי: – – –

שאול יהלום: – – –

יצחק רבין: את פתרון הקבע אנו רואים במסגרת – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: – – –

רון נחמן: – – –

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה וחבר הכנסת זאבי, נדמה לי שהגל הזה מספיק, ואני באמת לא רוצה לקרוא אתכם לסדר.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

עובדיה עלי: – – –

נואף מסאלחה: – – –

יגאל ביבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יגאל ביבי, חבר הכנסת יגאל ביבי, תקשיב לי.

שבח וייס: אתה כבר קראת שש-שבע קריאות.

שבח וייס: אני ממש מבקש ממך, אנא, קצת מנוחה.

שבח וייס: תשמור זאת למשך כל היום.

יגאל ביבי: ראש הממשלה אמר – – –

שבח וייס: אני לא מתפלמס עם תוכן הקריאות.

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, חבר הכנסת דראושה, חבר הכנסת יגאל ביבי, עוד קריאת ביניים אחת – קריאה לסדר בפעם ראשונה.

שבח וייס: אני נותן לכם אפשרות למנוע זאת.

עובדיה עלי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת עובדיה עלי, אתה עוד מעט תצטרך לנהל את הישיבה ותצטרך לעשות מה שאני עושה.

שאול יהלום: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

יצחק רבין: את פתרון הקבע – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני קורא – אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת זאבי-דראושה, אזהרה אחרונה.

עבד-אלוהב דראושה: תקשיב למה שהוא אומר.

שבח וייס: מה חשוב?

שבח וייס: אני לא רוצה לשמוע על התוכן, אני רוצה שקט כאן.

שבח וייס: אתה לא מבין זאת?

שבח וייס: אתה לא רוצה לנאום היום ושאני אצטרך להוציא אותך?

שבח וייס: תירגע.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: אני לא מתערב עכשיו בתוכן.

שבח וייס: יש לך תלונה, תרשום אלי ונעביר לאן שצריך.

רון נחמן: דראושה, אחמד טיבי ביציע.

עבד-אלוהב דראושה: הוא חבר שלך.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: סיימתי עם האזהרות המקדמיות.

יצחק רבין: את פתרון הקבע אנו רואים במסגרת שטח מדינת ישראל שיכלול את מרבית שטחה של ארץ-ישראל, כפי שהיתה תחת שלטון המנדט הבריטי – כמובן, זה לא מתייחס לרמת-הגולן – ולצדה – –

דוד מנע: בסוף יחזירו את הבריטים.

יצחק רבין: – – ישות פלשתינית אשר תהיה בית למרבית התושבים הפלשתינים החיים ברצועת-עזה ובשטח הגדה המערבית.

קריאה: – – –

יצחק רבין: אנו רוצים שתהא זו ישות שהיא פחות ממדינה והיא תנהל באופן עצמאי את חיי הפלשתינים הנתונים למרותה.

יצחק רבין: גבולות מדינת ישראל לעת פתרון הקבע יהיו מעבר לקווים שהיו קיימים לפני מלחמת ששת הימים.

שאול יהלום: לאיזה כיוון?

יצחק רבין: לא נחזור לקווי 4 ביוני 1967.

יצחק רבין: ואלה הם עיקרי השינויים.

לימור לבנת: – – –

יצחק רבין: בינתיים רק אתם חזרתם ל-1967.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: נא להירגע.

יצחק רבין: ואלה הם עיקרי השינויים – לא כולם – כפי שאנו רואים אותם ורוצים אותם בפתרון הקבע: בראש ובראשונה ירושלים המאוחדת, שתכלול גם את מעלה-אדומים וגם את גבעת-זאב, כבירת ישראל, בריבונות ישראל – –

מיכאל איתן: – – –

דוד מנע: מי מאמין לכם?

דוד מנע: תשאל את יוסי ביילין.

שבח וייס: חברי הכנסת, חבר הכנסת איתן, נא להירגע.

שבח וייס: אני מתכוון למיכאל איתן.

יצחק רבין: – – תוך שמירת זכויותיהם של בני הדתות האחרות, הנצרות והאסלאם, לחופש גישה ופולחן במקומות הקדושים להם, על-פי נוהגי דתם.

יצחק רבין: גבול הביטחון להגנת מדינת ישראל יוצב בבקעת-הירדן, בפירוש הנרחב ביותר של המושג הזה.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת זיסמן, אתה מאמין בזה?

אריאל ויינשטיין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ויינשטיין, תירגע.

יצחק רבין: שינויים שיכללו את צירוף גוש-עציון, אפרת, ביתר ויישובים אחרים שרובם נמצאים באזור מזרחית למה שהיה "הקו הירוק" לפני מלחמת ששת הימים.

יצחק רבין: להקים גושי יישובים, והלוואי שהיו כמותם, כמו גוש-קטיף, גם ביהודה ושומרון.

יצחק רבין: חברי הכנסת, ממשלה זו, במרכזה מפלגת העבודה.

יצחק רבין: מפלגה זו הציגה עמדותיה אלה במצע שהובא לידיעת הציבור.

עוזי לנדאו: שקר.

יצחק רבין: עוד לפני הבחירות לכנסת הנוכחית – –

עוזי לנדאו: שקר.

לימור לבנת: – – –

יצחק רבין: – – הבהרנו והדגשנו בפני ציבור הבוחרים ובכל הזדמנות – – –

שבח וייס: חברת הכנסת לימור לבנת, בואי קצת – – –

לימור לבנת: – – –

שבח וייס: אבל כדאי שתאפשרי לראש הממשלה לנאום, כדאי שנאפשר לכל חברי הכנסת לנאום.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אנא.

צחי הנגבי: – – –

שבח וייס: גם קרא, גם כתב.

יצחק רבין: עוד לפני הבחירות לכנסת הנוכחית הבהרנו והדגשנו בפני ציבור הבוחרים ובכל הזדמנות, כי אנו מעדיפים מדינה יהודית, ולו גם לא בכל חלקי ארץ-ישראל, על פני מדינה דו-לאומית שתבוא לעולם אם יסופחו 2.2 מיליוני פלשתינים תושבי רצועת-עזה והגדה המערבית.

יצחק רבין: היה עלינו לבחור בין ארץ-ישראל השלמה שמשמעותה – – –

שבח וייס: אנא, חבר הכנסת הנגבי.

יצחק רבין: – – – בין ארץ-ישראל השלמה, שמשמעותה מדינה דו-לאומית והרכב האוכלוסייה שלה נכון להיום יהיה 4.5 מיליוני יהודים ויותר מ-3 מיליוני פלשתינים – –

סילבן שלום: איך אתה יודע את המספר הזה?

רון נחמן: בגלל זה הוא הוסיף עוד מיליון.

יצחק רבין: – – שהם ישות נפרדת, דתית – – –

שבח וייס: חבר הכנסת סילבן שלום, אני אקרא אותך לסדר בעוד קריאה.

סילבן שלום: אף אחד לא יודע.

שבח וייס: תירגע.

טלב אלסאנע: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלסאנע, אנא.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, לך כבר יש קריאה אחת.

שבח וייס: רק רגע, אדוני ראש הממשלה, תן לי שנייה אחת, ברשותך.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, אנא.

שבח וייס: זהו, הגל הזה עבר.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אולי תקשיב גם לדברי ראש הממשלה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: לא נורא.

לימור לבנת: הוא צריך להקשיב?

שבח וייס: חברת הכנסת לימור לבנת, מספיק.

יצחק רבין: אני חוזר על הנקודה הזו.

יצחק רבין: היה עלינו לבחור בין ארץ-ישראל השלמה – ואנו מאמינים שלעם היהודי יש זכות עליה, אך משמעותה היא מדינה דו-לאומית שהרכב האוכלוסייה שלה נכון להיום יהיה 4.5 מיליוני יהודים ויותר מ-3 מיליוני פלשתינים – –

סילבן שלום: מאין אתה יודע?

שבח וייס: חבר הכנסת סילבן שלום.

יצחק רבין: – – שהם ישות נפרדת, דתית, פוליטית ולאומית, לבין מדינה קטנה יותר בשטחה, אך שתהיה מדינה יהודית.

יצחק רבין: אנו בחרנו, מרצוננו, להיות במדינה יהודית.

יצחק רבין: בחרנו במדינה יהודית – –

שבח וייס: אולי באגף הזה לא יצעקו?

יצחק רבין: – – כי אנו משוכנעים שמדינה דו-לאומית עם מיליון ערבים פלשתינים לא תוכל למלא את ייעודה היהודי הכלל-עולמי של מדינת ישראל שהיא מדינת היהודים.

שבח וייס: מיקי, זה מפריע עכשיו.

יצחק רבין: חברי הכנסת, אנו חוזרים וקובעים, כי הפלשתינים לא היוו בעבר ואינם מהווים היום איום קיומי על מדינת ישראל.

יצחק רבין: ואולם המכשול העיקרי במימוש תהליך השלום בין הפלשתינים לבינינו הוא הטרור הרצחני של ארגוני הטרור האסלאמיים הקיצוניים, ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי", ואליהם מצטרפים ארגוני הסירוב.

זאב בנימין בגין: ערי מקלט.

יצחק רבין: הטרור פוגע ללא אבחנה באזרחים, שמשרתים בכוחות צה"ל – –

שבח וייס: טוב, זהו, מספיק.

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, שמעו את זה.

יצחק רבין: – – המשטרה, משמר הגבול וזרועות הביטחון האחרות.

שבח וייס: למה אתם מדברים בצד הזה?

שבח וייס: לכל הרוחות.

יצחק רבין: לא נסתר מעינינו, כי הטרור הרצחני פגע ופוגע בתחושת הביטחון האישי של ישראלים בשטחה של המדינה ובישראלים החיים בשטחי יהודה, שומרון ועזה.

יצחק רבין: אש"ף, אלה מתוכו הנתונים למרות היושב-ראש שלו, ערפאת, הפסיק את הטרור כלפינו – –

לימור לבנת: למה מתייחסים?

עוזי לנדאו: שקר.

יצחק רבין: – – כפי שהתחייב בהסכם הצהרת העקרונות.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, מספיק.

שבח וייס: אף שזה קצר, זו כבר פעם רביעית.

שבח וייס: אני מבקש ממך.

עוזי לנדאו: שקר.

רון נחמן: לא ייאמן.

יצחק רבין: ואולם, ארגוני הטרור האחרים מוסיפים לפגוע בנו, כי מטרתם הפוליטית היא לרצוח ישראלים באשר הם, ובאמצעות מעשי הרצח לגרום להפסקת התהליך, תהליך השלום הפלשתיני-הישראלי.

יצחק רבין: כיוון שזו מטרתם, אין לנו שום כוונה לחדול מן המאמץ לשלום, גם אם יוסיפו מעשי הטרור לפגוע בנו.

יצחק רבין: אנו, מצדנו, נעשה כל מאמץ לפגוע באנשי הטרור.

יצחק רבין: אנו מודעים היטב לחומרת מעשי הטרור, ובכל שיקולינו, בדרך להשגת הפתרון הפלשתיני-הישראלי, אנו נוקטים את הצעדים הנדרשים והמותרים על-פי החוק הישראלי – –

שאול יהלום: הפקרה לרוצחים.

יצחק רבין: – – כדי להילחם בו.

יצחק רבין: לא ניתן.

יצחק רבין: הטרור הזה לא ישיג את יעדו הפוליטי.

רון נחמן: נגדע את הזרוע.

יצחק רבין: אנו גם חוזרים ותובעים ודורשים מהרשות הפלשתינית למלא את חובתה, על-פי ההסכמים שנחתמו עמה, ולהחמיר, להגביר ולהחריף את פעילותה – –

צחי הנגבי: מה עם להסגיר?

צחי הנגבי: איפה המוסגרים?

צחי הנגבי: מדוע אינך עומד על הסגרה?

יצחק רבין: – – כנגד מרצחי השלום ואויביו באזורים הנתונים למרותה.

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, שאלת.

שבח וייס: השאלה נשמעה.

שאול יהלום: הוא לא מתייחס לשאלה.

צחי הנגבי: במקום לצעוק – – –

שבח וייס: חברי הכנסת הנגבי ויהלום, אנא.

שבח וייס: ראש ממשלה ישיב כפי שהוא ירצה.

צחי הנגבי: מה ישיב?

צחי הנגבי: בחייך.

צחי הנגבי: ישיב.

יצחק רבין: אנו יודעים, שהרשות הפלשתינית – –

שאול יהלום: זה לא מזיז לו.

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום.

יצחק רבין: – – נקטה שורת צעדים, שסיכלו פיגועים בנו, אך עליה לעשות יותר, הרבה יותר, נגד ארגוני הטרור, אויבי השלום.

עוזי לנדאו: שקר.

רון נחמן: ארגוני הטרור – אויבי השלום.

יצחק רבין: חברי הכנסת, הסכם הביניים, שהונח על שולחנכם, נבנה בעמל רב על-ידי צוותים רבי-משתתפים.

יצחק רבין: הוא מתפרס על פני כ-300 עמודים, וסעיפיו הרבים מתייחסים לענייני הביטחון ולחיי היום-יום של האזרחים הישראלים ביהודה, שומרון וחבל עזה ושל התושבים הפלשתינים.

יצחק רבין: אדגיש כמה נושאים.

יצחק רבין: כמדינה יהודית, אנו חייבים, בראש ובראשונה, תשומת לב למקומות הקדושים לדתנו, מורשתנו ותרבותנו.

יצחק רבין: בהסכם הביניים הקפדנו על כך.

יצחק רבין: והנה כמה דוגמאות – –

יגאל ביבי: תראה את ההסכם.

יגאל ביבי: החזרת את כל – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יגאל ביבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יגאל ביבי: כתוב כאן שאין – – –

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר.

שבח וייס: אני לא מתעניין במה שכתוב עכשיו.

שבח וייס: אני מתעניין עכשיו באווירה סבירה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אתה על סף קריאה ראשונה.

יהושע מצא: זה נכסי דלא ניידי.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה.

יצחק רבין: והנה כמה דוגמאות:

יצחק רבין: במערת-המכפלה יישארו סדרי הביטחון והתפילות של יהודים ומוסלמים כפי שהם היום.

יצחק רבין: הסכמנו על בחינת כלל הסדרים בחברון אחרי שלושה חודשים.

יצחק רבין: אין בכוונתנו לשנות דבר במערת-המכפלה.

עוזי לנדאו: מוכרת לנו ההתחייבות הזו.

עוזי לנדאו: נכסי דלא ניידי.

יצחק רבין: בקבר רחל נקבע העיקרון, שמתפללים ומבקרים לא ייתקלו בשוטר פלשתיני, לא בעת גישתם אל הקבר ולא בעת התפילה.

יצחק רבין: הכביש הראשי לקבר רחל מאזור גילה ועד לקבר עצמו יהיה באחריות צה"ל.

יצחק רבין: השמירה על מתחם הקבר, קבר רחל, תהיה בידי צה"ל או בידי משמר הגבול, לרבות שלוש עמדות שמירה מחוצה לו, השולטות גם על מגרש החנייה.

יצחק רבין: מעבר לכך, תיעשה האבטחה האזורית על-ידי פעילות פטרול משותף ישראלי-פלשתיני – –

זאב בנימין בגין: – – –

יצחק רבין: – – כדי לשמור על שלום הבאים לקבר רחל.

יצחק רבין: ההסכם הנוכחי יאפשר תנועת תלמידים לקבר מדי יום בליווי פטרול משותף ישראלי-פלשתיני.

יצחק רבין: השמירה בתוך מתחם הקבר תיעשה על-ידי ישראלים חמושים.

יצחק רבין: השמירה באזור תיעשה על-ידי המשטרה הפלשתינית במתכונת הקיימת היום ולפי סידורי התנועה והתפילה הנהוגים כיום בבית-הכנסת "שלום על ישראל" ביריחו.

יצחק רבין: שנה וחמישה חודשים קיימים סידורים אלה ביריחו.

יצחק רבין: היתה תקרית אחת?

יצחק רבין: נמנע מיהודי אחד להתפלל שם?

יגאל ביבי: – – –

שבח וייס: סליחה, אדוני ראש הממשלה.

שבח וייס: חבר הכנסת יגאל ביבי, אני קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: אני לא רוצה להגיע למצב שאני אצטרך להוציא אותך ותפסיד את רשות הדיבור.

יצחק רבין: תבדקו אם הם מצליחים להגיע למניין שם מדי יום.

יצחק רבין: אשר למקומות האחרים הקדושים ליהדות, רובם נמצאים באזור B או הצהוב שנתון לשליטה ביטחונית גוברת של צה"ל.

שאול יהלום: כמו בית-הקברות.

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק רבין: אשר לאתרים הארכיאולוגים, מצאנו פתרון בהסכמה משותפת, שלא יחול כל שינוי שהוא בכל אתר ארכיאולוגי בלי שיסכימו עליו שני הצדדים.

יצחק רבין: חברי הכנסת, הדרך שבה תיישם ישראל את ההסכם כדי להשיג את יעדיה המדיניים, את פתרון הקבע ואת קיום הביטחון ליישובים ולישראלים בשטחים נועדה להבטיח את המשך החיים השוטפים ואת הביטחון הן של הצד הישראלי והן של הצד הפלשתיני.

יצחק רבין: השלב הראשון של הפריסה מחדש של כוחות צה"ל ייעשה כדי לאפשר לפלשתינים לערוך בחירות למועצה הפלשתינית ולעומד בראשה בלי שצה"ל יהיה נוכח דרך קבע ביישובים הפלשתיניים.

זאב בנימין בגין: יהיו קלפיות בירושלים, אדוני?

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, מכיוון שכבר שש פעמים שאלת, אני אצטרך מייד לקרוא אותך לסדר.

שבח וייס: אין לנו סידור שמחייב תשובות.

שבח וייס: אין לנו פרוצדורה כזאת.

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אני אקרא אותך לסדר.

שבח וייס: אתה יכול להעביר לו בפתק.

שבח וייס: אין פרוצדורה שמחייבת להשיב תשובות.

שבח וייס: (חברי הכנסת א' הירשזון וד' מנע מניפים מטריות שחורות פתוחות.

שבח וייס: ) אני קורא לסדר את חבר הכנסת הירשזון, את חבר הכנסת דוד מנע, ומבקש לקפל מייד את המטריות.

שבח וייס: אני קורא אתכם לסדר פעם שנייה ומבקש לקפל מייד את המטריות.

שבח וייס: אמרו לי שאני צריך לקרוא שלוש פעמים לסדר, אחרת כבר מזמן הייתי מוציא אתכם מכאן.

דליה איציק: תוציא אותם.

שבח וייס: אני פועל על-פי התקנון, אני צריך לקרוא שלוש פעמים לסדר.

שבח וייס: תודה רבה על העצה שלך.

שבח וייס: פעמיים עשיתי זאת, וועדת הכנסת לא קיבלה את הדעה שלי.

שבח וייס: קראתי כל אחד מכם לסדר פעמיים.

שבח וייס: תודה רבה, ועכשיו ראש הממשלה ימשיך.

רפאל אלול: – – –

שבח וייס: אני לא רוצה עזרה מהצד הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת אלול, אל תפריע לי.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, העניין רציני.

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, תקשיב לי.

שבח וייס: עכשיו אתה תקשיב לי.

שבח וייס: לו היתה פרוצדורה מחייבת או איזו פרוצדורה של מתן תשובות על שפע של שאלות בזמן נאום – עניין אחר.

שבח וייס: שאלת כמה פעמים.

שבח וייס: ראש הממשלה ירצה – ישיב לך או לא.

שבח וייס: מרגע זה השאלות הן בבחינת הפרעה.

שבח וייס: תודה.

יצחק רבין: פריסה זו של כוחות צה"ל תיעשה בשלושה אזורים: אזור A או האזור החום יכלול את התחום המוניציפלי של שש הערים ג'נין, שכם, טול-כרם, קלקיליה, רמאללה ובית-לחם.

יצחק רבין: הסמכות האזרחית והביטחונית תועבר באזור לרשות הפלשתינית.

יצחק רבין: אזור B או האזור הצהוב – –

שבח וייס: אל תענו, חברים.

שבח וייס: אל תתפתו לגירוי – מצד לצד.

שבח וייס: אי-אפשר כך.

יצחק רבין: – – לרבות כ-450 ערים וכפרים שבהם חיים הפלשתינים בגדה.

יצחק רבין: באזור תתקיים הפרדת סמכויות.

יצחק רבין: לפלשתינים תהיה האחריות לניהול חייהם שלהם, ולישראל תהיה הסמכות הביטחונית הגוברת, אני מדגיש זאת, לביטחון הישראלים ולמלחמה בטרור.

שבח וייס: חבר הכנסת עובדיה עלי, עוד מעט תצטרך לנהל את הישיבה.

שבח וייס: אנא אל תפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת עובדיה עלי, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק רבין: כלומר, בכל עת יוכלו כוחות צה"ל וזרועות הביטחון להיכנס לכל מקום באזור זה.

יצחק רבין: האזור השלישי, אזור C, או האזור הלבן, הוא כל מה שלא כלול בשני האזורים שהוזכרו עד כאן.

יצחק רבין: באזור זה נמצאים כל היישובים היהודיים, כל מתקני צה"ל, אזורי הגבול עם ירדן.

יצחק רבין: אזור זה נשאר בשלטון צה"ל.

יצחק רבין: אזורי A ו-B מהווים כ-27% משטח הגדה.

יצחק רבין: אזור C שבשליטתנו מהווה יותר מ-70%.

יגאל ביבי: מדבר-יהודה.

יצחק רבין: עם זאת, עלי להביא לידיעת חברי הכנסת, כי התחייבנו לפריסה-מחדש נוספת בשלושה שלבים מעבר לפריסה שתיארתי קודם לכן.

יצחק רבין: הפריסה תיעשה לפי לוח-זמנים, וכל שלב יתבצע אחר קודמו.

יצחק רבין: הראשון כעבור שישה חודשים, החל מכינון המועצה הפלשתינית לאחר הבחירות שם.

יצחק רבין: עלי להדגיש, שלא התחייבנו – אני חוזר: לא התחייבנו – להיקף הפריסה מחדש בכל שלב.

יצחק רבין: מעל לכול הוגדר בהסכם, שהסייג להשלמת הפריסה הוא נושאים שיידונו בעת המשא-ומתן על פתרון הקבע.

יצחק רבין: כאן נאמר בהסכם עצמו: "במהלך שלבי ההיערכות-מחדש הנוספת שיושלמו בתוך 18 חודשים מיום כינון המועצה, כוחות ואחריות הנוגעים לשטח יועברו בהדרגה לסמכות פלשתינית שתכסה את שטח הגדה המערבית ורצועת-עזה, למעט סוגיות שיידונו במשא-ומתן על מעמד הקבע.

יצחק רבין: "

משה קצב: זאת אומרת, נסיגה מכל יהודה ושומרון, ואתה אמרת – – –

יצחק רבין: כמה מלים על הנאמר בהסכם הנוכחי על הסכם הקבע – אני מצטט מההסכם כלשונו, והדברים מדברים בעד עצמם: "משא-ומתן בין הצדדים להסכם בדבר מעמד הקבע יחול מוקדם ככל האפשר אך לא מאוחר מ-4 במאי 1996.

יצחק רבין: " כזכור, הוא יסתיים ב-4 במאי 1999.

יצחק רבין: מובן כי משא-ומתן זה יכסה נושאים נותרים, לרבות ירושלים, הסדרי ביטחון וגבולות, יחסים ושיתוף פעולה עם שכנים אחרים וכן נושאים אחרים בעלי עניין משותף.

דן מרידור: איך תיסוג במשך 18 חודש?

יצחק רבין: כלומר, בין המרכיבים שיובאו בחשבון בכל דיון על המשך הפריסה מחדש בהסכמה עם הפלשתינים על-פי הסכם זה, המרכיבים של פתרון הקבע מהווים שיקולים בעניין המשך הפריסה.

זאב בנימין בגין: מרשים מאוד.

יצחק רבין: יתירה מזו, בוועדת החוץ והביטחון התפעל מאוד יושב-ראש הליכוד, חבר הכנסת נתניהו, מהסעיף הבא: "שום דבר בהסכם זה לא ישפיע או יפגע בתוצאות המשא-ומתן על מעמד הקבע שינוהל בהתאם להצהרת העקרונות.

יצחק רבין: אף אחד מהצדדים להסכם לא ייחשב, על סמך כניסתו להסכם זה, כאילו ויתר על אף אחת מזכויותיו, תביעותיו או עמדותיו הקיימות, או חזר בו מהן.

יצחק רבין: " וכן "אף אחד מן הצדדים לא ייזום או יעשה כל צעד לשינוי מעמד הגדה המערבית ורצועת-עזה לפני השלמת המשא-ומתן על מעמד הקבע.

יצחק רבין: " אני רוצה להזכיר לכם: התחייבנו – כלומר, הגענו להסכם – התחייבנו בפני הכנסת שלא לעקור אף יישוב במסגרת הסדר הביניים, גם שלא להקפיא בנייה וגידול טבעי.

יצחק רבין: חברי הכנסת, אנו מודעים לעובדה שהרשות הפלשתינית לא עמדה עד כה בהתחייבותה לשנות את האמנה הפלשתינית, וכל ההבטחות בעניין זה לא קוימו.

יצחק רבין: אני מבקש להביא לידיעת חברי הכנסת, שאני רואה בשינויים אלה משום מבחן עליון לרצונה וליכולתה של הרשות הפלשתינית, והשינויים הנדרשים יהיו אבן-בוחן חשובה ורצינית להמשך מימושו של ההסכם כולו.

עוזי לנדאו: – – –

יצחק רבין: אומר על כך הסעיף הרלוונטי.

יהושע מצא: נחזור לעזה?

יהושע מצא: מה?

רחבעם זאבי: גם על עזה ויריחו אמרת – – –

שבח וייס: גמרנו את הגל הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, מספיק.

צחי הנגבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת צחי הנגבי, אני אצטרך לקרוא אותך לסדר אף שאתה צרוד.

יצחק רבין: אש"ף התחייב, שתוך חודשיים מיום הקמת המועצה, המועצה הפלשתינית תתכנס ותאשר רשמית את השינויים הנוגעים לאמנה הפלשתינית, על-פי התחייבות במכתבים שנחתמו על-ידי יושב-ראש אש"ף – –

עוזי לנדאו: רגע, רגע, אין לה סמכות.

עוזי לנדאו: צריכה להיות המועצה הלאומית הפלשתינית.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, תבטא זאת בנאומך.

שבח וייס: עד אז כדאי שאני לא אוציא אותך.

יצחק רבין: – – והופנו לראש הממשלה, מ-9 בספטמבר 1993 ומ-4 במאי 1994.

יצחק רבין: חברי הכנסת, עיון במפות ובסעיפי ההסכם – – –

אהוד אולמרט: למה זה לא כתוב בהסכם?

שבח וייס: אדוני ראש העיר ירושלים, אנא.

יצחק רבין: כדאי שתקרא אותו לפני שאתה מדבר עליו.

דוד מנע: קראנו אותו.

יצחק רבין: עיון במפות ובסעיפי ההסכם אשר לשלבים הנוספים של הפריסה מחדש מצביע על כך, שבידי ישראל נשמר מלוא חופש הפעולה כדי לממש את יעדיה הביטחוניים והמדיניים הנוגעים לפתרון הקבע, וחלוקת האזורים נותנת לצה"ל ולזרועות הביטחון שליטה ביטחונית מלאה באזורי C ו-B, למעט בשטחי הערים.

זאב בנימין בגין: תוכל לסכל טרור באזורים אלה?

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, אחרי שאמרתי לך קודם שמרגע מסוים השאלות הן הפרעה.

זאב בנימין בגין: אפשר לתבוע הסגרה באזור B, אדוני?

שבח וייס: אפשר לצפות שתפסיק.

זאב בנימין בגין: זה עוד ייאמר – – –

שבח וייס: בסדר.

שבח וייס: יהיה לך תור ותוכל – – –

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, זה לא ילך כך, ואני לא אפלה בין איש לאיש.

שבח וייס: קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק רבין: יותר מרצחי "חמאס" ברחו למדינה ערבית שאתה יש לנו שלום מאשר לערי המקלט.

זאב בנימין בגין: ועל אלה אתה רוצה להוסיף?

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אני אצטרך לקרוא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: זה לא ילך כך.

שבח וייס: אל תיתן לי עצות.

יצחק רבין: התעוררה בעיה קשה בחברון, ועל דעת הצדדים נקבע, כי בטרם יושלם הכביש העוקף את חלחול לא תהיה פריסה מחדש מלאה בעיר חברון, ודבר זה ידרוש מחצית שנה נוספת מיום חתימת ההסכם, קרי, עד 28 במרס 1996.

יצחק רבין: להערכתנו, נדרשים שישה חודשים כדי לבנות את הכביש העוקף הזה.

יצחק רבין: כאשר תושלם סלילת כביש עוקף-חלחול וכביש עוקף-חברון בקטע בית-חג"י, הר-מנוח, קריית-ארבע, תוכל תנועת ישראלים החיים בחברון דרומה שלא לעבור באותם קטעים של חברון שאין בהם נוכחות ישראלית.

יצחק רבין: אלה הם, אגב, אותם קטעי הדרך שעברו בתוך מרכזי האוכלוסייה הערבית הצפופה והיו מועדים לפיגועים קטלניים, כמו צומת הזכוכית.

יצחק רבין: הנה לפניכם עוד כמה פרטים מתוך ההסכם שהושג בעמל רב.

רון נחמן: איך ייסעו מקריית-ארבע לקריית-גת?

רון נחמן: באיזו דרך?

קריאה: מסביב.

שבח וייס: השאלה נשמעה.

שבח וייס: ראש הממשלה יוכל להמשיך.

יצחק רבין: גוש-עציון.

יצחק רבין: כדאי לשמור את גוש-עציון.

יצחק רבין: מעבר כוחות משטרה מאזור A הנמצא כולו בשליטת הפלשתינים לאזור B שבו יש חלוקת סמכויות בין ישראל לבין הפלשתינים מחייבת אישור – באנגלית: של מנגנון התיאום המשותף.

יצחק רבין: המשמעות היא, כי אין מעבר שוטרים פלשתינים ללא אישור ישראלי.

יצחק רבין: מעבר כוחות משטרה פלשתיניים במדים – –

שאול יהלום: שלושה חודשים.

שבח וייס: חברי הכנסת יהלום ובגין, עוד מעט קריאה שנייה.

יצחק רבין: – – ו/או חמושים מ-25 כפרים פלשתיניים, שימוקמו בהם תחנות משטרה, ליתרת אזור B יחייב תיאום ואישור שלנו.

יצחק רבין: תהיה פריסה של משרדי קישור ישראליים-פלשתיניים במרחב.

יצחק רבין: משרדי קישור אלה יפעילו יחידות ניידות משותפות לצרכים שיתעוררו באזור.

יצחק רבין: עלי להדגיש עוד, כי תימשך הפעילות להקניית מרכיבי ביטחון – גדרות, דרכים מקיפות, תאורה, שער חשמלי – ליישובים הישראליים.

יצחק רבין: ייסללו כבישים עוקפים שמטרתם לאפשר לתושבים הישראלים לנוע שלא דרך ריכוזי אוכלוסייה פלשתינית במקומות שיועברו לאחריות הרשות הפלשתינית.

יצחק רבין: בכל מקרה, צה"ל לא יבצע פריסה מחדש משבע הערים הראשיות בטרם יושלמו הצירים העוקפים.

יצחק רבין: סך כל ההשקעה בכבישים העוקפים תהיה כחצי מיליארד שקלים.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, סליחה, אני שומע פה דפיקות פטיש.

שבח וייס: אני מבקש לברר מה זה.

שבח וייס: תיקונים לא עכשיו.

יצחק רבין: האחריות לביטחון חוץ בגבולות עם מצרים וירדן וכן השליטה על המרחב האווירי מעל לכל השטחים והמרחב הימי ברצועת-עזה נשארות בידינו.

יצחק רבין: חברי הכנסת, הדרך אל הפיוס מובילה דרך בתי-הסוהר.

יצחק רבין: בבתי-הסוהר כלואים היום יותר מ-5,000 פלשתינים – –

אברהם הירשזון: וכמה יהודים?

יצחק רבין: – – ועל-פי החלטת הממשלה ישוחררו עצירים ואסירים בתנאי שהם נכללים בקטגוריות הבאות:

יצחק רבין: עצירות ואסירים שריצו יותר משני-שלישים מעונשם, עצירים ו/או אסירים הנאשמים או אסורים בגין עבירות ביטחוניות שלא היו כרוכות במוות או בפציעה חמורה – משתמע מכך שרוצחי ישראלים או הפוגעים בהם קשות לא ישוחררו – עצירים ו/או אסירים הנאשמים או מורשעים בעבירות פליליות שאינן ביטחוניות, וכן אזרחי מדינות ערב המוחזקים בישראל עד לביצוע צווי גירוש נגדם.

יצחק רבין: כן ייבחן שחרורם של אסירים ועצירים שגילם 50 שנה לפחות, אסירים ועצירים שגילם 18 שנים או פחות, שישבו במאסר עשר שנים או יותר, וכן אסירים ועצירים חולים ולא-בריאים, לפי הקטגוריות שאמרתי קודם לכן.

יצחק רבין: כל אסיר ועציר לא ישוחרר אלא אם חתם על התחייבות לשמור על הוראות החוק ולהימנע מפעולות טרור וממעורבות בהן.

יצחק רבין: היה לנו ניסיון בעבר בעקבות הסכם קהיר, ומאות נשארו בכלא משום שסירבו לחתום.

יצחק רבין: התעוררה במלוא חריפותה שאלת הסגרתם של רוצחים נמלטים.

יצחק רבין: אין אנו מקלים ראש בבעיה זו, ואנו ממשיכים לתבוע את הסגרתם של רוצחים כאלה על-פי ההסכם שנחתם.

עוזי לנדאו: – – – של ראש הממשלה.

יצחק רבין: חברי הכנסת, עשרה ימים לאחר חתימת ההסכם בוושינגטון נתחיל בפריסה מחדש.

יצחק רבין: בשלב ראשון – בפינוי נציגויות המינהל האזרחי ב-14 יישובים פלשתיניים.

יצחק רבין: לוח הזמנים האחר הכולל יסוכם תוך שבועיים מאז חתימת ההסכם.

יצחק רבין: ההסכם כולל עוד עשרות ומאות פרטים: הבחירות – לרבות דרך הבחירה של הפלשתינים שלא רצו לקבל אזרחות ישראלית, שהוצעה להם על-ידי כל ממשלות ישראל, והם תושבי ירושלים המאוחדת היום – מים, חשמל, הגדלת אזור יריחו ב-10% בלי שהדבר ישפיע כהוא-זה על חיי התושבים בבקעת-הירדן, המעבר הבטוח ועוד.

יצחק רבין: במסגרת הזמן לא נוכל להתייחס לכל פרט בנפרד, והדברים כולם הרי הם פרוסים בפניכם בספר ההסכם.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההסכם על כל סעיפיו מונח לפניכם.

יצחק רבין: אין נספחים ומכתבים סודיים.

יצחק רבין: זה ההסכם שעליו טרחו עשרות ואולי מאות עובדי מדינה וקציני צה"ל בראשותו של שר החוץ שמעון פרס, ולכולם תודה מקרב לב.

יצחק רבין: אפשר שאנו פותחים היום בשלב חדש בקורות העם היהודי ומדינת ישראל.

יצחק רבין: אנו יודעים את הסיכויים, אנו יודעים את הסיכונים.

יצחק רבין: נעשה את המירב, נעשה כמיטב יכולתנו למצות את הסיכויים ולצמצם את הסיכונים.

יצחק רבין: אנו קוראים מעומק הלב – – –

רון נחמן: בכפר יטא – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן.

רון נחמן: בכפר יטא – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

רון נחמן: יש אינפורמציה חשובה מאוד.

שבח וייס: בינתיים יש אינפורמציה שקראתי אותך לסדר פעם שנייה.

יצחק רבין: אנו קוראים – – –

רון נחמן: – – –

שבח וייס: אצטרך לקרוא אותך לסדר פעם שלישית.

יצחק רבין: אנו קוראים מעומק הלב לכל אזרחי מדינת ישראל ובוודאי לאלה החיים ביהודה, שומרון וחבל עזה, כמו לתושבים הפלשתינים, לתת הזדמנות לכינון השלום; לתת הזדמנות לסופם של מעשי איבה, לתת הזדמנות לחיים אחרים, לחיים חדשים – לא רק בהסתדרות.

לימור לבנת: – – –

יצחק רבין: אנו פונים ליהודים ולפלשתינים כאחד לשמור על איפוק, לשמור על כבוד האדם, לנהוג כהלכה ולחיות בשלום ובביטחון.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: אנא, חברים.

יצחק רבין: אנו יוצאים לדרך חדשה שעשויה להוביל אותנו אל עידן השלום, אל סופן של המלחמות.

יצחק רבין: זאת תפילתנו, זאת תקוותנו.

דוד מנע: דרך ללא מוצא.

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, אנא.

יצחק רבין: שנה טובה וגמר חתימה טובה לחברי הכנסת ולכל בית ישראל.

שבח וייס: אני מודה מאוד לראש הממשלה על דבריו.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת בנימין נתניהו.

עוזי לנדאו: תקומו ללחוץ את ידו עכשיו.

שבח וייס: אני מבקש לא להפריע.

שבח וייס: עכשיו יישא את נאומו חבר הכנסת בנימין נתניהו.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, לא להפריע.

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין.

שבח וייס: עכשיו לא כדאי לנהל משא-ומתן עם מזכיר הכנסת, כי זה מפריע.

שבח וייס: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הבית, במהלך תולדות האנושות הוגלו עמים רבים ממולדתם.

בנימין נתניהו: לעמים אלה תמיד קרה אחד משני דברים: או שמצאו להם מולדת חדשה או שנטמעו בקרב עמים אחרים וירדו מבמת ההיסטוריה.

בנימין נתניהו: רק העם היהודי סירב לקבל את הגורל הזה.

בנימין נתניהו: הוא סירב להיטמע בין העמים והוא סירב לאמץ לו מולדת חדשה.

בנימין נתניהו: הוא שמר בדבקות ובמסירות אין קץ על זהותו הייחודית ועל החלום לשוב לארץ-ישראל, מולדתו העתיקה.

בנימין נתניהו: "לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב", כתב רבי יהודה הלוי באמצע ימי-הביניים בספרד הרחוקה.

בנימין נתניהו: ובפיוט אחר, "ציון הלא תשאלי", הוא אומר: "לבי לבית-אל, ולחברון מאוד יהמה, מי ייתנני הלוך ערום ויחף על מקום קברות אבותי".

משה נסים: זה טאבו ישן.

בנימין נתניהו: כל אחד מבני העם היהודי שנמצא כאן היום נמצא כאן בזכות אותה שאיפה, בזכות אותו חלום שליווה את אבותינו בגלותם.

בנימין נתניהו: "זכרו, ילדי ישראל, דעו תמיד, שכל עוד אינכם יושבים על הרי יהודה, על אדמת המולדת, אתם בנכר".

בנימין נתניהו: כך פנה סבי, הרב נתן מיליקובסקי, זיכרונו לברכה, לילדים יהודים שלימד בגולה.

בנימין נתניהו: והוא ממשיך ואומר להם: "חלילה לנו למחוק מהזיכרון את ארץ-ישראל, וחלילה לנו לשכוח את העבר שלנו, את הסיפור ההיסטורי שלנו, כי אז לא יהיה לנו עתיד ונהיה אבודים בעולם.

בנימין נתניהו: כי אז מי אנחנו בכלל".

בנימין נתניהו: כך האמין הסבא שלי, ועל כן הוא עלה לארץ-ישראל, וכך האמינו הסבים והסבתות של כולנו, לרבות המנהיגים הראשונים של תנועת העבודה, ברל כצנלסון ודוד בן-גוריון.

שבח וייס: רבותי השרים, אני מבקש לא לדבר בקול רם סביב שולחן הממשלה.

שבח וייס: אדוני שר האוצר.

בנימין נתניהו: ומכוחו של החזון הזה שבנו לארצנו והקימונו מחדש את מדינתנו.

בנימין נתניהו: ואני שואל: היכן מקופל העבר הזה, שסבי דיבר עליו?

בנימין נתניהו: איפה טמונים שורשי הסיפור ההיסטורי של עמנו?

בנימין נתניהו: איפה אם לא בהרי יהודה ובירושלים, בחברון בקברי האבות ובבית-לחם בקבר רחל, בתקוע עירו של עמוס ובענתות עירו של ירמיהו, בשילה ובבית-אל שם ניבאו הנביאים, בבית-חורון ובמעלה-לבונה שם נלחמו המכבים?

בנימין נתניהו: יצחק רבין, אלה הם נכסי הדלא ניידי של העם היהודי.

בנימין נתניהו: אלה הם הנכסים שעליהם לחמנו ועליהם חלמנו במשך אלפי שנות קיומנו כעם.

בנימין נתניהו: ואני רוצה להגיד לך, אלה אינם סתם נכסי דלא ניידי, אלה הם נכסי צאן הברזל של עם ישראל, והשאיפה לשוב אליהם והסירוב לוותר על השאיפה הזו הם שהשיבו אותנו לכאן.

בנימין נתניהו: מר רבין, אתה מדבר בביטול על 400 יהודים בחברון, ואילו אני אומר: אלה הם לא רק 400 יהודים בחברון, אלה הן 4,000 שנות היסטוריה יהודית שקושרות אותנו לארץ הזאת והחזירו אותנו לארץ הזאת.

בנימין נתניהו: אתה, אדוני ראש הממשלה, התבטאת לפני ימים אחדים בצורה מזעזעת.

בנימין נתניהו: התנ"ך, אמרת, התנ"ך הוא לא הטאבו שלנו.

בנימין נתניהו: ואילו אני אומר: התנ"ך הוא הוא הטאבו שלנו.

יצחק רבין: תדייק.

בנימין נתניהו: הוא המנדט שלנו, הוא שטר הבעלות שלנו.

יצחק רבין: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, רבותי השרים ואדוני ראש הממשלה, יש לי בקשה אליכם.

יהושע מצא: אתה מדבר על שקרן?

שבח וייס: אני מבקש לאפשר לי להרגיע את הרוחות.

דוד מנע: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, אני אצטרך להוציא אותך בזמן נאומו של ביבי נתניהו.

שבח וייס: מה אתך?

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, הירגע.

שבח וייס: אני מפנה בקשה אל כל השרים מראש הממשלה ואל כל חברי הכנסת, אני מאוד מבקש.

שבח וייס: הדיון עד כה היה סביר, יחסית.

שבח וייס: אני מבקש לקיים אותה אווירה.

שבח וייס: אני פונה לכל אחד ומבקש – – –

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, זה יהיה מוזר אם אוציא אותך בזמן נאומו של חבר הכנסת נתניהו.

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: הירגע עכשיו.

זאב בנימין בגין: אם ראש הממשלה – – –

שבח וייס: כשהוא ירצה, יש לראש הממשלה הזכות.

שבח וייס: לא באמצע נאומו של חבר הכנסת נתניהו.

שבח וייס: הוא יקבל כשירצה את הזכות להבהיר.

אברהם רביץ: אולי אפשר לתת לראש הממשלה לתקן – – –

שבח וייס: עכשיו אפשר להירגע.

שבח וייס: חבר הכנסת רביץ – – –

דוד מנע: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, אתה יודע שאקרא אותך פעם שלישית.

שבח וייס: אדוני חבר הכנסת רביץ, תקשיב לי.

שבח וייס: ראש הממשלה שמע אותם היטב.

שבח וייס: אם יחפוץ לעשות זאת – – –

אברהם רביץ: הוא רוצה.

שבח וייס: לא באמצע נאומו של חבר הכנסת נתניהו.

שבח וייס: בתום הנאום אאפשר לו, ואפילו אשמח.

שבח וייס: כל מלה שירצה לומר אפשר לומר פה.

דוד מנע: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, תקשיב לי.

שבח וייס: אני אקרא אותך פעמיים לסדר.

שבח וייס: יש לך שתי מטריות.

בנימין נתניהו: רבותי חברי הכנסת, זה איננו עניין של ימין או שמאל, ליכוד או עבודה, זה היסוד של הקיום הציוני.

בנימין נתניהו: דוד בן-גוריון, כשהתייצב לפני ועדת-פיל ב-1937, הרים את ספר התנ"ך בידו והכריז: זה המנדט שלנו על ארץ-ישראל.

בנימין טמקין: ואחר כך הסכים לחלוקה.

בנימין נתניהו: ואילו אתה, מר רבין, מדבר כך על התנ"ך.

שבח וייס: לא טוב שהשרים ישסעו את הנואם לאחר שקודם היה שקט כזה.

שבח וייס: לא בסדר.

בנימין נתניהו: מי היה מאמין שראש ממשלת ישראל יגיד שהתנ"ך הוא לא הטאבו שלנו?

אמנון רובינשטיין: – – –

שבח וייס: אדוני שר החינוך, אני לא אאפשר הפרעות, גם לא לשרים.

שבח וייס: לאיש לא אאפשר להפריע.

אמנון רובינשטיין: דיוק היסטורי.

שבח וייס: אני מבקש מכם להתאפק, כפי שקודם תבעתי מאחרים.

אמנון רובינשטיין: – – –

שבח וייס: אני מבין הכול.

שבח וייס: מורי ורבי שר החינוך, אבקש איפוק.

שאול יהלום: ההיסטוריה היהודית – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, אתה רוצה שאוציא אותך בנאום שלו דווקא?

שבח וייס: הירגע.

שבח וייס: בבקשה.

בנימין נתניהו: רק על רקע ההתבטאות שלך, אדוני ראש הממשלה, ושל שרי ממשלתך, אפשר לעמוד על מלוא המשמעות של המעשה שעשיתם, מעשה שלא היה כדוגמתו בתולדות העם היהודי.

בנימין נתניהו: נכון, קרה בתולדות עמנו שהובסנו ושגורשנו ושכפו עלינו קריעת חבלי מולדת.

בנימין נתניהו: לפעמים נאלצנו, גם בדור הזה נאלצנו להשלים בלית ברירה עם עובדות מסוימות שקבעו לנו בזמן נתון, אבל עוד לא קרה שיהודים ויתרו ברצון ובשמחה ובעליצות על חלקי מולדתם, על הכרה בזכות שלנו על הארץ הזאת.

קריאה: כמו בסיני.

יצחק רבין: – – –

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, זה לא טוב כך.

שבח וייס: אני מבקש לאפשר לנואם לנאום.

בנימין נתניהו: כולם יודעים שלעתים קורה שלא מצליחים לממש חלומות, אבל זה בדרך כלל מביא שיברון לב וכאב נורא.

אלי גולדשמידט: בהר-סיני – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מבקש.

בנימין נתניהו: אצלכם, אצל קומץ אנשי השמאל, חבורת שרים ויועצים ואותם אנשי שמאל שאינם מאמינים שיש פה ממשלה שמבצעת את תוכניתם לבטל את החלום של העם היהודי – אצלכם יש עליצות ושמחה; תראו את פניכם עכשיו.

בנימין נתניהו: ואני שואל: מה פשר השמחה הזאת?

בנימין נתניהו: מה מקור העליצות הזאת?

בנימין נתניהו: מר רבין, מר פרס – מר רבין במיוחד, שמעתי את הנאום שלך.

בנימין נתניהו: שמעתי את האזכור של ערכים יהודיים.

בנימין נתניהו: אל תספר לנו סיפורים.

בנימין נתניהו: אל תספר לנו סיפורים שמה שמניע אתכם במדיניות הזאת הוא ערכים יהודיים.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: ממשלתך היא הממשלה המנותקת ביותר והרחוקה ביותר מערכי היהדות שהיתה לנו אי-פעם.

בנימין נתניהו: ואני אומר זאת בכאב ובצער עמוק.

שבח וייס: חבר הכנסת נתניהו, תרשה לי רגע, אנא ממך.

שבח וייס: אני רוצה להרגיע.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: לא, לא, אצלי רשום אחד.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: אתה אל תתקן אותי.

שבח וייס: כבר קודם עשית תיקון באיזה מכתב שלך.

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: אדוני חבר הכנסת דראושה, גם אותך עדיין לא קראתי לסדר.

שבח וייס: הייתם צמד שמה.

בנימין נתניהו: אני חוזר ואומר – – –

שבח וייס: רגע, אדוני, סליחה.

שבח וייס: כדי שלא תהיינה אי-הבנות – חבר הכנסת דראושה, שמעת אותי?

שבח וייס: קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: נקודה.

שבח וייס: עכשיו תירגע.

עבד-אלוהב דראושה: מה קרה?

שבח וייס: אתה עוד שואל מה קרה?

שבח וייס: הו הא עשית.

שבח וייס: זהו.

בנימין נתניהו: אני חוזר ואומר, אדוני היושב-ראש, ולא בשמחה, כיהודי, כאזרח מדינת ישראל, מדינת היהודים: זו הממשלה המרוחקת ביותר והמנוכרת ביותר ממורשת ישראל שהיתה אי-פעם.

בנימין נתניהו: הניתוק הזה, הניכור הזה ממורשת ישראל הוא הרקע האמיתי למהלכים שלכם ולהתנהגות שלכם.

בנימין נתניהו: עבורכם חברון היא עיר ערבית, יהודה ושומרון הם הגדה המערבית; כך הגדרת.

עבד-אלוהב דראושה: כן, כן, זה נכון.

בנימין נתניהו: והגולן, אליבא דשר החוץ, הוא אדמה סורית.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: רק שנייה.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, עכשיו אני פונה לחבר הכנסת, ובאמצעותו גם אליכם.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אתה תרצה בוודאי לנאום.

שבח וייס: אני צריך עוד מעט לקרוא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: מה אני אעשה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: אתה יודע שקראתי אותך עשרות פעמים קודם.

אלי גולדשמידט: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, אתה לפני קריאה ראשונה לסדר.

שבח וייס: אתה לפני קריאה ראשונה לסדר.

דוד מנע: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, אני קורא אותך פעם שלישית, ואתה יוצא.

שבח וייס: עשרות פעמים הזהרתי אותו שאני לא רוצה לעשות זאת.

שבח וייס: אני מבקש ממך.

אהוד אולמרט: מה הוא יעשה כל היום?

שבח וייס: אני לא יודע, יש מזנון.

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, אני מצטער, אתה יוצא.

שבח וייס: אני עשיתי הכול כדי לא להגיע לרגע הזה; אפילו לא מתנצל.

שבח וייס: אתה יוצא.

שבח וייס: ביקשתי ממך לצאת.

בנימין נתניהו: ולכן, אין פלא שוויתרתם בקלות כל כך מדהימה על לב המולדת.

בנימין נתניהו: אדם אינו מוותר בקלות כזאת ובשמחה כזאת על ארצו ועל ביתו.

בנימין נתניהו: רק מי שמרגיש כפולש זר, גזלן, מתנהג בצורה כזאת.

בנימין נתניהו: רק מי שחש כך מתייחס לארץ אבותיו כאל נכסי דלא ניידי גרידא, כאל נטל שששים להיפטר ממנו.

בנימין נתניהו: וזאת, חברי הכנסת, הסכנה הגדולה ביותר שאני רואה בהסכם הזה.

בנימין נתניהו: אני רוצה להבטיח לכם, אני רואה גם סכנות אחרות, ביטחוניות, אסטרטגיות, מדיניות – הן חמורות מאוד.

בנימין נתניהו: אבל הסכנה היסודית ביותר שבהסכם הזה היא הפגיעה שפגעתם בחזון, באמונה, בהכרת הזכות.

בנימין נתניהו: עם שאינו מאמין בזכותו, עם שאיבד את החלום – כיצד ימשיך להגן על קיומו ולהיאבק עליו?

בנימין נתניהו: ואתם הלוא יודעים שעוד נכונו לנו מאבקים קשים, כי הוויתור שלכם מרצון על הזכות לא ייעצר באיזה "קו ירוק" מלאכותי.

בנימין נתניהו: אובדן הזכות יתגלגל לירושלים ולקווי 1967 ולקווי 1947.

בנימין נתניהו: מבחינת הלאומנות הערבית והקנאות האסלאמית, קו הוויתורים לא ייעצר אלא בקו הכחול, קו הים התיכון.

בנימין נתניהו: מר רבין, אני רוצה לשאול אותך: מה תגיד לערפאת ולאחיו, כך הוא קורא לו, לאחיו השיח' יאסין, מה תגיד להם כשהם יתבעו את המשולש ואת הגליל?

בנימין נתניהו: האם תאמר להם: טוב, אין לנו זכות בבית-אל ובאריאל, אבל יש לנו זכות בטירה ובטייבה?

בנימין נתניהו: זה מה שתגיד להם?

בנימין נתניהו: מה תגיד להם כשהם יתבעו את זכות השיבה ליפו, לעכו ולשיח' מוניס שעל חורבותיה עומדות אוניברסיטת תל-אביב ושכונת נוה-אביבים – אם אינני טועה, אתה ומר פרס גרים שם – מה תגיד להם?

בנימין נתניהו: קחו את הגזל ההוא, אני גר פה ואני שומר על הגזל הזה?

בנימין נתניהו: בזכות הזאת אתה חי פה?

בנימין נתניהו: בזכות ההתיישבות שלך על הגזל?

בנימין נתניהו: זה מה שקרה לציונות?

בנימין נתניהו: זה מה שקרה למדינה היהודית, שראש ממשלה יפגע בזכות הבסיסית של העם היהודי על ארצו?

חיים אורון: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אורון, אתה לפני קריאה ראשונה לסדר.

חיים אורון: – – –

שבח וייס: אתה לפני קריאה ראשונה לסדר.

שבח וייס: זה הכול.

שבח וייס: לפני.

שבח וייס: וגם חברת הכנסת דליה איציק, לפני קריאה ראשונה.

משה שחל: למה לא סיפחתם את יהודה ושומרון כשהייתם בשלטון?

שבח וייס: אדוני השר שחל, אדוני השר שחל.

שבח וייס: חבר הכנסת צחי הנגבי, אל תפריע.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אם אין לנו זכות להיות בחברון ובאריאל – אין לנו זכות להיות בשום מקום בארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: אבל אתם, בהתנכרות שלכם לזכותנו על הארץ, יוצרים את הפריצה שדרכה יבוא שיטפון התביעות הערביות שלא ידעו שובעה, שלא יהיה להן גבול.

בנימין נתניהו: אל תשלו את עצמכם: כוח צבאי לא יחפה על אובדן אמונה ורצון לאומי.

בנימין נתניהו: שום כוח צבאי לא יועיל לעם שאיבד את האמונה בצדקת דרכו.

בנימין נתניהו: ראינו במהלך ההיסטוריה, לרבות בשנים האחרונות, כיצד משטרים כבירים התמוטטו כהרף עין כשמת הרעיון, כשנמוג החזון.

בנימין נתניהו: זה בדיוק מה שעלול לקרות כאן אם אתם תמשיכו להוביל את העם בדרך שלכם.

בנימין נתניהו: אם תצליחו, חלילה, לנתק אותו מעברו, ממורשתו, מהקשר הרגשי – תשאירו אותנו, תשאירו את עם ישראל בלי עתיד.

בנימין נתניהו: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא נמצאים במצב של חולשה.

בנימין נתניהו: להיפך, אנחנו נמצאים במצב של כוח, במצב של עוצמה.

בנימין נתניהו: מאז הניצחון ההיסטורי במלחמת ששת הימים הורחקה הסכנה שריחפה מעל ירושלים ומעל ערי שפלת החוף.

בנימין נתניהו: הרחקנו את גבולנו המזרחי מגדות הירקון לגדות הירדן וסיפקנו סוף-סוף למדינת ישראל חגורת ביטחון, קיר מגן אדיר בדמותם של הרי יהודה ושומרון וערי יהודה גם כן.

בנימין נתניהו: מנענו מהם את אופציית המלחמה ומתוך כך התחילה אופציית השלום, בהתחלה, בהדרגה ולאט לאט – זה צובר תאוצה כיוון שהגבול הורחק.

בנימין נתניהו: מעמדה זו אנו מציעים לשכנינו את תוכנית האוטונומיה למינהל עצמי, הצעה הגונה ומכובדת, ורק היא יכולה לשמור על זכויותינו ועל ביטחוננו.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

משה פלד: רבין אמר, שמי שלא שירת בצבא אין לו זכות הצבעה.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה.

שבח וייס: חבר הכנסת פלד.

בנימין נתניהו: אנו מכירים בצורך בפתרון לפלשתינים, לכן הלכנו לקמפ-דייוויד ולמדריד, ולכן אנו מציעים אוטונומיה מינהלית לפלשתינים.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

בנימין נתניהו: אוטונומיה, אדוני, ולא מדינה לכל דבר.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אם אתה רוצה שאני אוציא אותך, תעביר לי פתק.

בנימין נתניהו: מינהל עצמי שבו ינהלו הפלשתינים את חייהם ואת ענייניהם ללא הפרעה באזורים צפופי האוכלוסייה הערבית, כשמסביבם יהיו אזורי ביטחון יהודיים.

בנימין נתניהו: וצה"ל – ורק צה"ל – יהיה אחראי לביטחון.

בנימין נתניהו: זאת תוכניתנו, וחלק משכנינו החל להשלים עמה בהדרגה במהלכי השלום שהובילו ממשלות הליכוד מאז קמפ-דייוויד.

בנימין טמקין: אולי תיתן לנו שם אחד, אדוני ראש האופוזיציה.

שבח וייס: אני מבקש מחברי הכנסת זאבי, מיכאל איתן, בני טמקין ואלי גולדשמידט לא להפריע.

שבח וייס: אנא.

שבח וייס: שלב השאלה הזהה אולי לקראת הערב.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני מבקש ממך לא להפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת פנחסי, אנא שב.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אתה אומנם עושה זאת בשקט, אבל הרבה זמן, וזה מפריע.

חגי מירום: חבר הכנסת נתניהו, מי הם אלה שהתחילו להשלים?

בנימין נתניהו: אתם במסווה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני טמקין, אני צריך לקרוא אותך לסדר.

שבח וייס: אני לא רוצה, אז אנא.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, ברשותך, שאלה – – –

שבח וייס: לא, אני גם אצל ראש הממשלה התייחסתי לשאלות כהערות שנשמעו וזהו.

שבח וייס: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: אתם במסווה של הגשמת תוכנית האוטונומיה מבית-מדרשו של הליכוד, מקימים היום מדינה פלשתינית – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: לא, זה לא ילך ככה, סליחה.

שבח וייס: רגע, חבר הכנסת בנימין נתניהו, אני רוצה פה שנייה – – –

יורם לס: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לס, מספיק.

שבח וייס: אני אתחיל להוציא.

יורם לס: הוא אומר שיש – – –

שבח וייס: לא רוצה תירוצים, רוצה שקט.

שבח וייס: לא רוצה הסברים.

קריאה: תוציא אותו.

שבח וייס: לפי הכלל הזה אתה כבר היית צריך להיות בחוץ, אתה יודע.

אברהם הירשזון: – – –

שבח וייס: הוא בפעם הראשונה.

אברהם הירשזון: לא מסוגלים לשמוע את האמת.

אברהם הירשזון: תבין אותם.

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון, קראתי אותך לסדר פעמיים, ומצפה לך נאום.

שבח וייס: דווקא בזמן נאומו של ראש המפלגה שלך אני צריך להוציא אותך?

שבח וייס: איזו צורה תהיה לזה?

שבח וייס: חבר הכנסת נתניהו, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, ממשלת השמאל, במסווה של הגשמת תוכנית האוטונומיה מבית-מדרשו של הליכוד – –

שבח וייס: חבר הכנסת פנחסי, מספיק.

בנימין נתניהו: – – מקימה היום מדינה פלשתינית לכל דבר, והיא תתפשט בהדרגה לכל שטחי יהודה ושומרון עד קווי 1967 המסוכנים, ובגבולות אלה יעמוד צבא חמוש של רבבות חיילים המצוידים במיטב הנשק.

בנימין נתניהו: כבר היום חיילים אלה נותנים חיפוי לטרוריסטים שמגיחים משם ונמלטים לשם.

בנימין נתניהו: זו המהות של הסכמי אוסלו – –

שבח וייס: אני אקרא אותך לסדר.

בנימין נתניהו: – – אדוני ראש הממשלה, זה החזון שלך, זו המהות האמיתית של מה שהצגת פה.

בנימין נתניהו: לא מדינה יהודית חזקה המשתרעת על רוב רוחבה של ארץ-ישראל, אלא ארץ קטנטונת, מאוימת, צרה, על חלק מזערי מרוחבה של ארץ-ישראל, מדינה שביטחון אזרחיה תלוי בחסדיו של ערפאת.

בנימין נתניהו: ומה קיבלתם תמורת הוויתורים מרחיקי הלכת הללו שעשיתם עד כה?

בנימין נתניהו: לפני שנתיים הבטחתם לנו מזרח תיכון חדש, "תנו לשמש לעלות" אמרתם, עידן חדש של שלום ופיוס, של ביטחון אישי לכל אזרח.

בנימין נתניהו: ואילו אנחנו קיבלנו טרור מתגבר, אוטובוסים מתפוצצים בכל מקום בארץ, הורים חרדים.

בנימין נתניהו: אני אומר זאת בצער ובכאב, משום שמאז הקמת המדינה לא היתה תקופה, לא היו שנתיים מאז הקמת המדינה שבהן הביטחון האישי הידרדר לרמה ירודה כל כך.

בנימין נתניהו: ועזה ויריחו הפכו בדיוק כפי שאמרנו – ואני אומר זאת שוב בצער – בדיוק כפי שאמרנו, עזה ויריחו הפכו לערי מקלט לטרוריסטים.

בנימין נתניהו: אפשר פשוט לשחזר את הדיון שהיה פה בכנסת, את הדברים שאני וחברי אמרנו כאן.

בנימין נתניהו: ואל תספרו לנו – –

שבח וייס: חבר הכנסת נתניהו, ברשותך.

שבח וייס: יש לנו הוראה חד-משמעית שאין פלאפונים באולם המליאה ולא ביציע.

שבח וייס: כל מי שמחזיק פלאפון – יצא או יסגור אותו.

שבח וייס: מינימום של נימוס, גם ביציע.

שבח וייס: בבקשה, אדוני.

סילבן שלום: כאן אנחנו מסכימים.

אורי אור: אתם מציעים לחזור לעזה?

אברהם-בייגה שוחט: – – –

בנימין נתניהו: ואל תאמרו לנו שאלה רק ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" שאחראים לטרור.

בנימין נתניהו: מי שמסרב להסגיר רוצחי יהודים, מי שממשיך לקרוא ללא הרף לג'יהאד – "עד הילד הפלשתיני האחרון" – מי שלא מנסה אפילו לפרק את ה"חמאס" מנשקו, מי שמוכר לכם בפעם האלף את ההבטחה לבטל את האמנה הפלשתינית – הוא שותף בכיר לטרור ושותף בכיר להונאה מדינית.

בנימין נתניהו: הסכם אוסלו א' מתפוצץ לכם בפרצוף, ואתם אינכם לומדים דבר, ואינכם משנים דבר, אינכם מסיקים שום מסקנה מן הכישלון הצורב של השלב הראשון שאתם בעצמכם הגדרתם אותו רק כניסוי.

בנימין נתניהו: והנה מונח לפנינו הסכם אוסלו ב'.

בנימין נתניהו: קראתי אותו בעיון.

בנימין נתניהו: מה שעולה ממנו הוא לא הכוונה שלכם להקים מדינה יהודית, אלא לסכן את זו שכבר קיימת; לא להיפרד מערביי יהודה ושומרון, אלא להיפרד מן הביטחון שמקנים לנו אזורי יהודה ושומרון.

בנימין נתניהו: נטשתם את ארץ-ישראל השלמה לטובת מדינת ישראל קטנטונת, מגומדת ומצומקת שביטחונה תלוי בחברך ערפאת.

בנימין נתניהו: הקמתם פה מחדש איזה תחום מושב שיהודים יצטרכו להתגודד בו, ויהיו אזורים בלב מולדתם שיהיו אסורים ליהודים או שבאופן מעשי הם לא יוכלו להיכנס אליהם.

בנימין נתניהו: עכשיו, אדוני ראש הממשלה, אתה הבטחת לנו כמה הבטחות במהלך השנתיים האחרונות, לרבות בחודשים האחרונים, לרבות בשבועות האחרונים, אבל על חלק חזרת, על חלק לא חזרת.

בנימין נתניהו: הבטחה אחת שהבטחת – והיא חשובה – אמרת: אנו לא נחזור לקווי 1967.

בנימין נתניהו: ובכן, ראיתי יחד עם חברי את המפות – תחילה בוועדת חוץ וביטחון בערב יום-הכיפורים – זה היה מראה מזעזע.

בנימין נתניהו: נעשה לי שחור בעיניים.

בנימין נתניהו: אני צריך אולי להגיד: נעשה לי צהוב בעיניים.

בנימין נתניהו: הכול היה צהוב, צבוע בצבע צהוב של אזורי B הניתנים לפלשתינים.

חיים אורון: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אורון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכה גולדמן: צבוע בשחור.

גדעון שגיא: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גדעון שגיא, אתה על סף קריאה לסדר.

שבח וייס: חבר הכנסת אורון, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: וזו הפתעה גדולה – –

רן כהן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, לך כבר יש קריאה ראשונה.

בנימין נתניהו: – – כשתראו את המפות – אני מדבר עכשיו אל הציבור שניסיתם להסתיר ממנו עד הרגע האחרון את המפות הללו בכל מיני טענות שווא: לא היו מפות, לא הדפיסו מפות.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

בנימין נתניהו: עוד סיפורים שאתם מספרים לנו.

בנימין נתניהו: כשהציבור יראה את המפות האלה, הוא יראה את ההפתעה הגדולה של ההסכם הזה.

דליה איציק: – – – שיראו את המפות.

שבח וייס: חברת הכנסת דליה איציק, למה צריך לצעוק?

בנימין נתניהו: הוא יראה את הגודל ואת המיקום של אזורי B הצהובים.

בנימין נתניהו: מה שאנחנו רואים הוא, שהגודל והמיקום של אזורי B – אזור B בכללותו, שמשיק ל"קו הירוק" הישן, צריך להיות הקו הצהוב החדש.

אורי אור: – – –

יורם לס: – – –

בנימין נתניהו: בחזית המערבית, זו שנושקת לשפלת החוף, אתם החזרתם את הגבול לקווי 1967 – – –

יורם לס: איזו חזית?

קריאה: יש שלום.

אלי גולדשמידט: – – –

בנימין נתניהו: את דיר-בלוט נתתם להם, היא יושבת מעל יהוד.

בנימין נתניהו: פלאמה יושבת מעל כוכב-יאיר.

בנימין נתניהו: קיביה ובודרוס מעל מודיעין – – –

יורם לס: איזו חזית מערבית?

יורם לס: פרנואיד.

שבח וייס: חבר הכנסת לס, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: חבר הכנסת אורון, אתה על סף פעם שנייה.

שבח וייס: חברת הכנסת דליה איציק, עוד פעם אחת ואני אקרא אותך לסדר.

דליה איציק: זה לא אני.

שבח וייס: אני שומע את קולך.

מיכה גולדמן: – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת לס, מאין אתה מומחה בפסיכיאטריה?

יורם לס: בפרנויה.

שבח וייס: חבר הכנסת לס, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: חבר הכנסת לס, אתה שמעת אותי?

שבח וייס: אתה רוצה להפסיד את רשות הדיבור.

שבח וייס: בכלל, סגני שרים לא צריכים לקרוא קריאות ביניים.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, במהלך מערכת הבחירות האחרונה אני עמדתי במקום שנקרא רנתיס, על ציר קולה-רנתיס הידוע לרבים כאן.

בנימין נתניהו: עמדתי על הגבעות הללו המשקיפות על שדה התעופה הבין-לאומי בן-גוריון בלוד ואמרתי, שאם תיבחר הממשלה הזאת, היא תחזיר את רנתיס.

בנימין נתניהו: קמה צעקה, ובשצף קצף ביטלו את דברי בשידור סותר.

בנימין נתניהו: והנה אני מסתכל על המפה הזאת של שטח B, ואני רואה שם בצהוב את רנתיס יחד עם כל האזורים, כל הקווים שמציירים את קווי 1967.

סאלח טריף: – – –

דליה איציק: – – –

שבח וייס: חברת הכנסת דליה איציק, אל תגרמי לכך שאני אקרא אותך לסדר.

בנימין נתניהו: כפרים ליד אום-אל-פחם, מעל עפולה ועמק יזרעאל – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא תצליח – – –

שבח וייס: סגן השר וליד חאג' יחיא, נא להירגע.

בנימין נתניהו: – – כפרים בשיפולי הר חברון ובפתח באר-שבע – – –

חגי מירום: עיר הקודש רנתיס.

שבח וייס: ההערות נשמעו, ועכשיו חוזרים לסדר.

רן כהן: אנחנו מזועזעים.

בנימין נתניהו: אתם אינכם מזועזעים משום דבר, כי לכם לא חשוב שום דבר.

בנימין נתניהו: אין לכם שום דבר בעל ערך שיזדעזע.

בנימין נתניהו: אבל מצביעי מפלגת העבודה בבקעת-הירדן – הם מזועזעים – –

מיכה גולדמן: הם לא מזועזעים.

בנימין נתניהו: – – משום שהם גם כן ראו את המפה, המפה שאמורה להבטיח אזור ביטחון רצוף בבקעת-הירדן.

בנימין נתניהו: ומה אנחנו רואים שם?

בנימין נתניהו: אנחנו רואים את שטח יריחו מוגבל.

שבח וייס: אני אוציא גם סגני שרים, סגן השר מיכה גולדמן.

מיכה גולדמן: – – –

לימור לבנת: – – –

רון נחמן: אתה לא מוציא אף אחד ממפלגת העבודה.

רון נחמן: איפה השוויון?

בנימין נתניהו: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, תעזור לי.

בנימין נתניהו: אל תפריע לי, תפריע להם.

שבח וייס: אני מבקש רק שנייה, אני רוצה להרגיע אותם.

שבח וייס: אני מאוד מבקש.

שבח וייס: אני קורא לחברי הכנסת – בצד זה, הפעם – להירגע.

שבח וייס: זהו, לא לגחך ולא כל מיני הערות שהן לא לעניין כרגע.

מיכה גולדמן: הפקירו את הבקעה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת סגן השר גולדמן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, עם כל החברות.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, אני אקרא אותך לסדר פעם שנייה.

רן כהן: – – –

שבח וייס: כלום, נכון?

שבח וייס: זה היה שקט מוחלט.

שבח וייס: אני מבקש שתירגע, תירגע.

אברהם הירשזון: אתנו אין לך חברות?

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אולמרט, מראשית הנאומים אתה משוחח; אומנם בשקט.

שבח וייס: אני מבקש ממך, אני קורא אותך להקשבה.

אהוד אולמרט: רק מלה.

שבח וייס: לא עכשיו.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: לא רוצה תקדים.

שבח וייס: לא, תעשה לי טובה.

שבח וייס: אולי אחר כך.

אהוד אולמרט: הנואם יסכים.

שבח וייס: זה תלוי בי, לא רוצה תקדימים פה.

שבח וייס: שום מלה.

בנימין נתניהו: בגבול בקעת-הירדן – –

אהוד אולמרט: פשוט רציתי להזכיר את בית-איכסא, את בית-חנינא, את עזריה באזור ירושלים.

שבח וייס: אתה רוצה להפריע לראש סיעתך לנאום?

שבח וייס: בסדר.

שבח וייס: עכשיו גמרנו, שמענו.

שבח וייס: אני מודה.

לימור לבנת: – – –

שבח וייס: גמרנו.

שבח וייס: למה סיעת הליכוד לא מסייעת לי בקטע הזה?

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, או שחברי מפלגת העבודה לוקים בעיוורון ולא ראו את ההסכם, או שהם ראו את ההסכם ולא מעניין אותם שמחזירים אותנו לקווי 1967.

בנימין נתניהו: הזכרתי את יישובי הבקעה.

בנימין נתניהו: הם רואים כיצד תחום יריחו הורחב, עד כדי כך שהיום המרחק, המעבר, בין גדר המערכת על גדות הירדן לבין האזור שניתן לאש"ף הוא ברוחב של 700 מטר – לא במקום אחד, בשני מקומות.

בנימין נתניהו: ועל כך הוספתם עכשיו איים של אזור B בבקעת-הירדן.

בנימין נתניהו: הוספתם את האיים בג'יפטליק, בארגמן, ליד תומר – והם יכולים, כמובן, להתפשט אחר כך, לפי ההסכם.

יורם לס: – – –

בנימין נתניהו: ובכן, מפגינים שלכם, במפלגת העבודה, אומרים: רימיתם אותנו, נטשתם אותנו.

בנימין נתניהו: ונטשתם בוודאי את הרעיון שבקעת-הירדן תהיה גבול הביטחון של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: והזכיר בצדק ראש עיריית ירושלים, ידידי חבר הכנסת אולמרט: אתה מדבר על ירושלים שלמה.

בנימין נתניהו: נדמה לי, אדוני ראש הממשלה, שעד לנאום הזה דיברת על ירושלים רבתי, אחר כך צמצמת את זה לירושלים פלוס, ואני רואה פה ירושלים מינוס.

בנימין נתניהו: קודם כול הפרוזדור – –

יצחק רבין: – – –

בנימין נתניהו: – – הפרוזדור שלא היה צריך להיות.

בנימין נתניהו: מה פתאום שיהיה פרוזדור לירושלים?

בנימין נתניהו: האם ירושלים צריכה להיות איזה Cul-de-sac, איזו סמטה ללא מוצא?

בנימין נתניהו: מה פתאום החזרתם אותנו לקווי 1967?

בנימין נתניהו: החזרתם את בידו, החזרתם את נבי-סמואל, החזרתם את השטח שעל הר-אדר, ליד הר-אדר, את בית-איכסא.

יהושע מצא: את בית-איכסא, מעל ירושלים.

בנימין נתניהו: שאלתי את חבר הכנסת שרון איפה היתה הפעולה שלו.

בנימין נתניהו: באחת הפעולות הראשונות באזור ירושלים הוא פיקד בראש כוח שעשה פעולת תגמול בנבי-סמואל.

בנימין נתניהו: הוא הלך שם באותם מקומות שאתם מחזירים.

בנימין נתניהו: בית-איכסא שהחזרתם נמצא במרחק של 700 מטר מכביש ירושלים–תל-אביב.

בנימין נתניהו: שם אתם מציירים בקו צהוב את הגבול.

בנימין נתניהו: אז אל תספר לי על ירושלים.

יצחק רבין: – – –

בנימין נתניהו: אתם מאפשרים חגורה רצופה פלשתינית מבית-לחם בדרום ועד רמאללה בצפון, דרך אבו-דיס, דרך עזריה במזרח.

בנימין נתניהו: אתם חונקים את ירושלים.

עוזי לנדאו: – – –

בנימין נתניהו: אבל כל זה, כל מה שאמרתי פה, זו מנת האפס, זה מה שאתם נותנים עכשיו.

בנימין נתניהו: אחר כך תבואנה עוד שלוש מנות של נסיגה לתוך האזורים שעדיין לא נתתם.

בנימין נתניהו: מה שתיארתי זו רק ההתחלה.

בנימין נתניהו: אומר לנו אבו-עלא – אני למדתי לכבד את אבו-עלא, משום שבניגוד לממשלה הזאת התדירות שבה הוא אומר אמת גבוהה יותר; הוא גם אומר הרבה שקרים, אבל התדירות שבה הוא אומר אמת גבוהה יותר – – –

רפאל אלול: – – –

בנימין נתניהו: ובכן, אומר אבו-עלא: בסוף התהליך עם הממשלה הזאת אנחנו נישאר עם 89%.

רפאל אלול: – – –

חיים דיין: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אלול, חבר הכנסת דיין, חבר הכנסת דראושה, אני מבקשת להפסיק.

בנימין נתניהו: אבו-עלא לא אמר שבגמר התהליך, אחרי שלוש מנות הנסיגה הנוספות, הם יישארו עם 90% או עם 80%.

בנימין נתניהו: הוא היה מאוד ספציפי: 89%.

בנימין נתניהו: על הנקודה.

בנימין נתניהו: ואם אתה, מר רבין, תכחיש לנו עכשיו ותאמר שאין הסכמים – גם אין הסכמים על סגירת מוסדות אש"ף או על השארת מוסדות אש"ף בירושלים, גם אין מסמך הגולן, אנחנו יודעים; אין, אין, אין.

בנימין נתניהו: אבל אם אתה, מר רבין, תגיד לנו: אני לא חוזר לקווי 1967, כי יישארו עוד כמה אחוזים בודדים, "תגלח" קצת ממובלעת לטרון – על מי אתה עובד?

בנימין נתניהו: זה כמו: אני לא ארד מרמת-הגולן, כי אני אשאיר על רמת-הגולן איזה מגדל מעץ, מסנדות, מכלונסאות.

בנימין נתניהו: לא ירדתי.

בנימין נתניהו: אתה חוזר לקווי 1967.

בנימין נתניהו: ההבטחה הראשונה שלך מתבטלת על-ידי כל מי שמסתכל על ההסכם הזה.

עבד-אלוהב דראושה: מה אתה מציע?

עבד-אלוהב דראושה: אתה רוצה המשך הכיבוש?

עבד-אלוהב דראושה: זה מה שאתה רוצה?

חיים דיין: – – –

אסתר סלמוביץ: חברי הכנסת דראושה ודיין, אני מבקשת להפסיק.

בנימין נתניהו: ועכשיו להבטחה השנייה שלך.

בנימין נתניהו: אתה מבטיח לשמור על אחדותה של ירושלים.

בנימין נתניהו: אני ראיתי, באמת לצערי, לא רק שמוסדות אש"ף, תריסר במספר, פועלים בלב ירושלים, וה"אוריינט האוס" מתפקד כמושב הממשלה שבדרך; לא רק שהפלשתינים מכריזים שהם מקימים עכשיו עיריית ירושלים-מזרח, ואתה אינך נוקף אצבע; עכשיו היתוסף להסכם הזה, כפי שהדגיש חבר הכנסת בגין קודם לכן, דבר חמור עוד יותר: היתוספה החלוקה הפוליטית של ירושלים, על-ידי כך שאתם מאפשרים לערביי מזרח-ירושלים להצביע לרשות נפרדת – לא לרשות מוניציפלית נפרדת, לרשות לאומית נפרדת.

בנימין נתניהו: וכדי להגיד שזה לא הצבעות, שיניתם את המלה "קלפיות" למלה "מכלים".

בנימין נתניהו: הם לא יטילו את הפתקים בקלפיות, הם יטילו אותם לתוך המכלים, לתוך כלי הקיבול.

בנימין נתניהו: אבל כולנו יודעים, ואני אומר זאת עוד פעם בעצב ובחרדה עמוקה כיהודי: אם אתם תמשיכו, אתם תחלקו גם את ירושלים.

בנימין נתניהו: וההבטחה השלישית והאחרונה שלך: הבטחת שתשמור על הביטחון.

בנימין נתניהו: ואני אומר, לאחר שראיתי את המפה הזאת – ואני מזמין את עם ישראל כולו להסתכל עליה – יצרתם פה תוהו ובוהו ביטחוני, הכנסתם את המשטרה הפלשתינית לכל מקום, לכל כפר, לכל כביש, ויצרתם שטח חיכוך ענק בין האוכלוסייה היהודית לבין האוכלוסייה הערבית.

בנימין נתניהו: מי שביטחונם מועמד מייד בסכנה הם 150,000 מאחינו תושבי יהודה ושומרון, שעמם נמנים 40,000 ילדים.

בנימין נתניהו: ואתה מסכן אותם.

בנימין נתניהו: טוב, הם 3% מהאוכלוסייה, הם לא חשובים – –

רון נחמן: הם לא מעניינים אותו.

נעמי בלומנטל: – – –

בנימין נתניהו: – – אבל אתה מסכן גם את כל תושבי קו התפר.

בנימין נתניהו: ואגב, כל המדינה הופכת לפי ההסכם הזה לקו תפר, משום שערי המקלט או מחוזות המקלט – כך צריך להגדיר אותם היום, הם לא רק ערים, הם מחוזות שלמים – מחוזות המקלט לא יהיו בעזה הרחוקה, הם יהיו דקה מכפר-סבא, שלוש דקות מרעננה וחמש דקות מחדרה.

בנימין נתניהו: הם יהיו בקרבת דקות ליד כל ערי ישראל.

בנימין נתניהו: ואל תגיד לי: זה "רק" סיכון ביטחוני של טרור.

בנימין נתניהו: אנחנו ראינו שלוש מלחמות – מלחמת 1956, סיני, מלחמת ששת הימים, ומלחמת לבנון – שפרצו מתוך הידרדרות של מצב של טרור בלתי נשלט.

בנימין נתניהו: אתם יוצרים פה איום מיידי, איום טרור, איום אסטרטגי, איום על עצם קיומה של המדינה.

בנימין נתניהו: כלומר, אתה מפר גם את ההבטחה השלישית, אתה מסכן את ביטחון מדינת ישראל ואזרחיה.

בנימין נתניהו: ובכן, מכל ההבטחות שלך לא נשאר דבר.

בנימין נתניהו: תחזיר את ישראל לקווי 1967, תחלק את ירושלים, תפגע בביטחון.

בנימין נתניהו: אדוני ראש הממשלה, אני לא מופתע, כי אני כבר רגיל להבטחות של ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: מר רבין, אמרת שלא תסכים לרדת מרמת-הגולן, אמרת שלא תדבר עם אש"ף, אמרת שלא תקבע עובדות טריטוריאליות בקדנציה הזאת, אמרת שלא תקים מדינה פלשתינית, אמרת שלא תאפשר את קיומם של משרדי אש"ף בירושלים או המשך פעולתם – – –

דליה איציק: – – –

סילבן שלום: זאת האמת.

בנימין נתניהו: אמרת שלא תסיר את הסגר עד שיוסגרו הרוצחים.

בנימין נתניהו: עכשיו אתה מבטיח עוד הבטחות.

עוזי לנדאו: ואת המס על הבורסה כבר שכחתם?

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד לך: אני מבין, שאתה מבין, שהעם איננו מאמין לך יותר, ולכן אתה משתמש במלת הקסם, יש מלה חדשה לראש הממשלה, והמלה הזאת היא הפרדה.

בנימין נתניהו: מלה חדשה.

יצחק רבין: אל תדבר בשם העם, אף אחד לא הסמיך אותך.

יהושע מצא: גם אותך לא הסמיכו.

יהושע מצא: אלסאנע תומך בך, דראושה תומך בך – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת מצא, אני מבקשת להפסיק.

יהושע מצא: איזה עם תומך בך?

יהושע מצא: בושה וחרפה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת מצא, חבר הכנסת מצא, אני קוראת אותך לסדר.

רון נחמן: יוסי עופר, הבן-דוד, תומך בך.

רון נחמן: יאסר ערפאת שינה את שמו ליוסי עופר.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רון נחמן.

אברהם הירשזון: כאשר גולדפרב החשמלאי תומך בהסכם, אז יש חושך.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת הירשזון.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, אחרי שהופרו כל הבטחותיו של ראש הממשלה הוא בא לנו עם הבטחה חדשה: הפרדה.

בנימין נתניהו: איזו הפרדה?

בנימין נתניהו: מה הפרדה?

בנימין נתניהו: הפרדה יכולה להיות בתוכנית האוטונומיה שלנו, הפרדה מעשית בחיי היום-יום, איי אוטונומיה בתוך מרחב ביטחוני ישראלי שמפריד את אזורי האוטונומיה מערי ישראל.

יורם לס: הפרדה בתוך – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת לס.

בנימין נתניהו: אבל אצלך זה הפוך: עשית איים מבודדים של התיישבות יהודית ויצרת רצף פלשתיני עצום שמגיע עד כפר-סבא, עד חדרה, עד עפולה, עד ירושלים עצמה, לתוך ירושלים עצמה.

בנימין נתניהו: לא נפרדת מערביי יהודה ושומרון, נפרדת מן הביטחון, ותעמיד את המדינה כולה בסכנה גדולה.

בנימין נתניהו: זה החזון שלך.

בנימין נתניהו: אתם מדברים על תמיכה ציבורית.

בנימין נתניהו: הציבור מבין ויבין עוד יותר את מה שמתרחש כאן, והסחף הבולט בין התמיכה הציבורית במעמד חתימת הסכם אוסלו א' לתמיכה במעמד חתימת הסכם אוסלו ב' נמדד היטב במה שקורה גם פה, בין כותלי הבית הזה.

בנימין נתניהו: בזמן הסכם אוסלו א' היה לכם יתרון של 11 חברי כנסת – 50-61.

בנימין נתניהו: היום אתם בקושי, בהבטחות – רציתי להגיד ב"מיצובישי", אבל שמעתי שסגן השר קיבל "טויוטה" – ב"טויוטות" אולי תחלצו רוב של אחד או שניים.

בנימין נתניהו: ואני רוצה להגיד לכם: זה לא הסכם אוסלו ב', זה הסכם אוסלו ח' או ט', כי היו הצרמוניה באוסלו, והטקס בוושינגטון, והטקס בקהיר, וטקס פרס נובל, והטקס בטאבה, ושוב טקס בוושינגטון.

בנימין נתניהו: טקסים, טקסים, טקסים – והעם לא קונה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין טמקין: אתה מעדיף מלחמות, מלחמות, מלחמות.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת טמקין.

יצחק רבין: אתה רוצה לחזור לעזה.

בנימין נתניהו: לא, מר רבין.

בנימין נתניהו: לא, מר רבין, אני לא רוצה לחזור לעזה, אבל אתה החזרת את עזה לתוך תל-אביב.

בנימין נתניהו: אנחנו יצאנו מעזה, ואתה הכנסת את עזה לכל מקום בארץ-ישראל, זה מה שאתה עשית.

בנימין נתניהו: אל תדבר אתי על עזה ואל תפחיד אותי בעזה.

חיים רמון: חבר הכנסת בני בגין, אתה אדם הגון, תגיד את האמת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רמון, אתה מפריע.

חיים רמון: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רמון.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רמון, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

צחי הנגבי: חבר הכנסת רמון, שטרית מסכים אתך?

חיים רמון: – – – שיענה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רמון, מה קורה פה?

זאב בנימין בגין: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בגין.

חיים רמון: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רמון, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

זאב בנימין בגין: בלי ביטחון בעזה לא יהיה ביטחון בתל-אביב.

רן כהן: לא תחזירו אותנו לעזה, לא יעזור לכם.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן.

זאב בנימין בגין: בלי ביטחון בעזה לא יהיה ביטחון בתל אביב.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בגין, חבר הכנסת בגין.

זאב בנימין בגין: עוד חצי שנה – – –

גדעון שגיא: לך לעזה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת שגיא.

זאב בנימין בגין: לא יעזור לכם.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בגין.

בנימין נתניהו: גברתי היושבת-ראש, אפילו בהסכם חמור זה, אפילו בהסכם חמור ומסוכן זה נקבע, ששום דבר בהסכם זה לא ישפיע או יפגע בתוצאות המשא-ומתן על מעמד הקבע.

עוזי לנדאו: מבריק, ראש הממשלה; מבריק, הגיוני.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עוזי לנדאו.

דליה איציק: – – –

חיים רמון: לפני שבוע הוא חתם על נאמנות – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רמון, קראתי אותך פעמיים לסדר.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת.

אסתר סלמוביץ: פעמיים.

בנימין נתניהו: כמובן, השאלה המעניינת היא, אתם שאומרים שלא תחזרו: מי יעצור את הדהירה לקווי 1967?

בנימין נתניהו: מר רבין?

בנימין נתניהו: מר פרס?

בנימין נתניהו: מר שריד?

בנימין נתניהו: אלה ייאבקו באש"ף כדי שבהסדר הקבע תורחק הישות הפלשתינית מערי ישראל ותוגשם ההפרדה שאתה מדבר עליה?

בנימין נתניהו: באמת.

בנימין נתניהו: אתם תביאו אותנו, אנחנו יודעים לאן.

בנימין נתניהו: אבל אני יכול להגיד לך מה אנחנו נעשה: אנחנו נקיים מדיניות הנשענת בראש ובראשונה על זכויות היהודים בארצם ועל האינטרסים שלנו, של מדינת ישראל, ולא על התכתיבים של ערפאת.

בנימין נתניהו: אני משוכנע, ויש לי יסוד להגיד את זה: רוב העם תומך בדרך שלנו, רוב העם תומך בדרכו של המחנה הלאומי, ולמזלנו, אדוני ראש הממשלה – –

דליה איציק: אפילו המפלגה שלך לא תומכת – – –

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת איציק.

בנימין נתניהו: – – לא נשאר לכם הרבה זמן לגרום עוד הרבה נזק.

יצחק רבין: אני מבקש: אתה לא מוסמך – – –

בנימין נתניהו: אני יודע שעובדות מסוימות ייקבעו, ייתכן, אבל הרבה מאוד עדיין יישאר פתוח – – –

יצחק רבין: אתה מדבר – – –

אסתר סלמוביץ: אדוני ראש הממשלה.

רון נחמן: אתה לא לאומי.

בנימין נתניהו: אנחנו נחזור לרעיון האוטונומיה והמינהל העצמי, ובמסגרת האוטונומיה שאנחנו מציעים לערביי יהודה ושומרון נאפשר להם לנהל את חייהם בכבוד במסגרת מינהל עצמי.

בנימין נתניהו: אבל שמירת הביטחון והמאבק בטרור בכל מקום יישארו אך ורק בידי צה"ל.

גדעון שגיא: – – –

בנימין נתניהו: אנחנו נבטיח אזורי ביטחון נרחבים סביב ריכוזי האוטונומיה על מנת להרחיק את איום הטרור מעל ערי ישראל; משק המים של הארץ יישאר אך ורק בידי ישראל; בשטחים הפתוחים יוקצו אזורים להתיישבות יהודית ולא לשיבה המונית של מאות אלפי פליטים מכל מדינות ערב; השליטה על מעברי הגבול בנהר הירדן וברפיח תישאר אף היא אך ורק בידי ישראל.

בנימין נתניהו: המחנה הלאומי כולו שואף לשלום אמיתי וחותר לשלום כזה, ודווקא משום כך אנחנו מתנגדים להסכם הזה.

בנימין נתניהו: שלום אמת לא יצמח מכניעה, מהתקפלות, מוויתור על האינטרסים הלאומיים שלנו ועל זכויותינו ההיסטוריות.

בנימין נתניהו: שלום אמת לא יצמח מישראל מגומדת ומצומקת.

בנימין נתניהו: שלום אמת יצמח דווקא על בסיס של ישראל חזקה, בטוחה בצדקתה, נחושה להיאבק על האינטרסים הלאומיים שלה.

בנימין נתניהו: אני פונה היום אל ראש הממשלה בקריאה של הרגע האחרון: אתם יודעים שעם ישראל בארץ ובתפוצות קרוע וחצוי באופן עמוק ביחס להסכם הזה.

בנימין נתניהו: מחצית העם, לפחות – ואני אומר, יותר – רואה בו פגיעה ביסודות קיומנו וסכנה ממשית לעתידנו בארץ הזאת.

בנימין נתניהו: אתם יכולים, אולי, לכפות עלינו את ההסכם עם רוב דחוק של חבר כנסת אחד – –

משה נסים: איזה?

בנימין נתניהו: – – מן הגרועים שבגונבי הקולות שידעה הכנסת הזאת – –

עוזי לנדאו: חלאות פוליטיות.

בנימין נתניהו: – – ואולי יהיה לכם הרוב הזה.

בנימין נתניהו: אבל מהלך כזה רק יעמיק את הקרע בעם ובכך יפגע ביסוד נוסף של קיומנו.

עוזי לנדאו: ובשוחד, אדוני ראש הממשלה, יש שני קצוות: אחד שנותן ואחד שמקבל.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עוזי לנדאו.

אורה נמיר: מה יש אצלכם?

עוזי לנדאו: אנחנו שואלים, מי מבטיח פוליטיקה נקייה.

עוזי לנדאו: אתם תלמדו אותנו?

עוזי לנדאו: נזכיר לכם מה היה עם התרגיל המסריח.

עוזי לנדאו: ועכשיו עם התרגילים המסריחים – – –

רן כהן: אתם נקיים וטהורים.

יצחק רבין: אילו 14, 15 חברים – – –

עוזי לנדאו: אדוני ראש הממשלה, גולדפרב וגונן שגב בממשלה המושחתת שלך – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת לנדאו.

עוזי לנדאו: אתה העברת אותם ממפלגה – – – למפלגה המושחתת שלך.

דוד צוקר: עוזי, טול קורה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת צוקר.

צחי הנגבי: מושחתים, נמאסתם.

עוזי לנדאו: על כל זה אמר הנביא ישעיהו: "איכה היתה לזונה קריה נאמנה" – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עוזי לנדאו, אתה מפריע לחבר הכנסת נתניהו.

צחי הנגבי: יש משבר בשיחות, כי הוא רוצה להחליף את ה"טויוטה" ב"קדילק" של ראש הממשלה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת הנגבי.

רן כהן: אצלכם היו 13 סגני שרים עם "טויוטות".

רן כהן: איך אתם מדברים ולא מתביישים?

מיכאל איתן: גולדפרב הלך להתייעץ.

קריאה: עם אשתו.

צחי הנגבי: שר התחבורה מתווך במשבר.

בנימין נתניהו: אדוני ראש הממשלה, אם אתה מאמין, שרוב העם תומך בדרכך, הבא את ההסכם הזה אל העם, בקש את אמונו.

בנימין נתניהו: אנחנו נכבד כל הכרעה דמוקרטית.

בנימין נתניהו: הכרעה ציבורית בנושא כה גורלי בדרך של בחירות או משאל עם תצמצם את הקרע ותאפשר לנו להמשיך כחברה אחת מלוכדת.

זאב בנימין בגין: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בגין, אתה מפריע.

בנימין נתניהו: אחדות העם היא לא רק ערך לאומי חשוב, היא נכס אסטרטגי ראשון במעלה במאזן שבינינו לבין העולם הערבי שמסביבנו.

בנימין נתניהו: הימים האלה, ימי חודש תשרי, ובמיוחד יום הכיפורים שזה עתה עברנו, הם ימי חשבון נפש ליחיד ולכלל.

בנימין נתניהו: אני קורא לכם להיענות לפנייתי, או, נכון יותר, לפנייתו החוזרת ונשנית של נשיא המדינה: עצרו, חשבו, תראו לאן מובילה דרככם, הקשיבו לרחשי לבו של העם ושמרו מכל משמר על אחדותו.

בנימין נתניהו: שנה טובה וגמר חתימה טובה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת בנימין נתניהו.

אסתר סלמוביץ: כעת הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת חגי מירום.

): גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא בפני הכנסת את החלטות ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון – – –

מיכאל איתן: לפי איזו פרוצדורה זו?

): אני רוצה להודיע על החלטות ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון במליאה על הסכמי אוסלו ב' מהיום.

מיכאל איתן: אני רוצה לדעת לפי איזה סעיף זה.

): הוחלט כך: 1.

): לראות בהצבעה על הודעת הממשלה הצבעת אמון, כפי שביקשה הממשלה; 2.

): לקיים הצבעה אחת על הצעת האמון או על הצעת האי-אמון, אם תוגש הצעת אי-אמון במהלך הדיון;

מיכאל איתן: אנחנו לא מקבלים את ההודעה הזאת.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים הצבעה.

): 3.

): לא תהיה הצבעה לפני השעה 21:00 בגלל יציאת שרים וחברי כנסת המייצגים את הממשלה לבתי-העלמין – – –

מיכאל איתן: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן, תאפשר לו לדבר, לפחות.

מיכאל איתן: הכול קרקס.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

): את מקבלת את ההשתוללות הזו?

אסתר סלמוביץ: אני לא מקבלת כלום.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: – – –

): מי אתה שתודיע אם אני אודיע או לא אודיע?

מיכאל איתן: מי אתה?

): החלטת שאתה תשתלט פה בחוליגניות על המליאה?

): שב בשקט ותגיד את דברך אחר כך.

מיכאל איתן: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן, אני קוראת אותך לסדר.

אסתר סלמוביץ: מה זה?

): איזו התנהגות יש לך?

מיכאל איתן: – – – זו בכלל סמכותו של יושב-ראש הכנסת.

מיכאל איתן: אתה לוקח ממנו את הסמכויות?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

): גברתי, האם את מוכנה שככה יימשך?

אסתר סלמוביץ: לא.

אסתר סלמוביץ: כבר קראתי אותו לסדר.

דן תיכון: ההצבעה תהיה בגמר הדיון.

דן תיכון: איזה נוהל זה?

): ההצבעה תהיה בגמר הדיון.

אסתר סלמוביץ: הוא אמר משהו אחר.

מיכאל איתן: בתוקף מה הוא מדבר כעת?

אסתר סלמוביץ: הוא מדבר בתוקף זה שיש לו הודעה כיושב-ראש ועדת הכנסת.

אסתר סלמוביץ: אין לו זכות לדבר?

מיכאל איתן: מה פתאום?

אסתר סלמוביץ: מה זה מה פתאום?

אסתר סלמוביץ: איפה כתוב בתקנון?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן, עכשיו תאפשר לו לדבר, ותיכף אשיב לך.

): אפילו מן הטעם שיושב-ראש הכנסת הודיע שאני אמסור את הודעת ועדת הכנסת אני מדבר כאן.

מיכאל איתן: – – –

אסתר סלמוביץ: אתה לא תפריע, חבר הכנסת איתן.

): זה לא מסמכותו של יושב-ראש הכנסת להחליט כך?

): מתוקף מה ייתנו לך בעוד רגע את רשות הדיבור?

אסתר סלמוביץ: אבל לא באמצע דבריו, אני מבקשת.

יורם לס: הצבעת בשביל זה.

יורם לס: מה אתה פותח את הפה עכשיו?

יורם לס: היושב-ראש קרא את ההחלטה.

יורם לס: מה אתה פותח את הפה?

מיכאל איתן: – – –

אסתר סלמוביץ: לא להפריע.

): חבר הכנסת מיכאל איתן השתתף אתי בישיבת ועדת הכנסת ובהצבעות.

): נכון שחלק מהדברים לא התקבלו כפי שהוא רצה, אבל מה זה בתוקף מה?

דן תיכון: אתה מפעיל את סעיף 148?

): אני לא מודיע לך עכשיו מה אני מפעיל.

דן תיכון: לפי איזה סעיף?

): אני לא עובד אתך עכשיו על-פי התקנון.

): אני לא עוסק בפרשנות תקנון.

דן תיכון: יש תקנון.

): אני מודיע לך פה מה הן החלטות ועדת הכנסת, ואתה תחשוב לך על-פי מה אנחנו החלטנו.

דן תיכון: לפי 148?

): אתה רוצה שאני אומר לך? 47(א)(6).

): עכשיו פתח את התקנון ותסתכל על-פי מה החלטתי.

): חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה, שלא תהיה הצבעה לפני השעה 21:00, בגלל יציאת שרים וחברי כנסת – –

מיכאל איתן: – – –

): אתה תרשה לי לדבר או לא?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

): – – המייצגים את הממשלה לבתי-העלמין לאזכרות לחללי צה"ל שנפלו במלחמת יום הכיפורים.

): על כן נקבע שההצבעה לא תהיה – – –

משה קצב: ההחלטה שלא תהיה הצבעה לפני השעה 21:00 היא על דעת סיעת הליכוד.

): אני מודה לך, חבר הכנסת משה קצב.

): נכון, זאת היתה החלטה מוסכמת.

): חברי הכנסת, יתקיים דיון ברצף במליאה.

): מי שלא יהיה נוכח בדיון – יאבד את תורו.

): זכות הדיבור של שרים תישמר להם, אך הוועדה מביעה את תקוותה, שלרוב השרים, מלבד ראש הממשלה ושר החוץ ועוד שלושה-ארבעה שרים שהשתתפו בגיבוש ההסכם, תישמר מסגרת דיון כנהוג לגבי חברי הכנסת.

דן תיכון: שיירשמו כחברי הכנסת.

): הדיון יימשך במידת הצורך גם אל יום שישי ויתקיים כדיון סיעתי של עשר שעות, במגמה לאפשר לכל חבר כנסת לנאום.

): כל חבר כנסת ינאם חמש דקות.

): היושב-ראש והסגנים מתבקשים להקפיד על לוח הזמנים של כל הנואמים.

מיכאל איתן: מה אתה קובע?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

): מתבקשים להקפיד.

מיכאל איתן: אתה קובע תקנון חדש?

מיכאל איתן: או שזה דיון אישי או שזה דיון סיעתי.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

): זה דיון סיעתי שבו משתתפים כולם במסגרת של חמש דקות כל אחד.

מיכאל איתן: אין דברים כאלה.

): חבר הכנסת מיכאל איתן, אתה עמדת בוועדת הכנסת וצרחת צרחות כאלו שלא הקשבת ולא שמעת, לצערי, על מה אנחנו מצביעים ומה התקבל.

מיכאל איתן: אני יודע מצוין על מה אתה מצביע – על קרקס.

מיכאל איתן: עשית צחוק מהתקנון.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

): אני רוצה להביע בשם ועדת הכנסת את תקוותי, שהדיון יהיה – – –

מיכאל איתן: אין לך מושג על מה אתה מדבר.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

): כמה את תיתני לו ככה להתפרחח פה ולהשתולל ולמנוע ממני את האפשרות להביע את דעתי?

אסתר סלמוביץ: קראתי אותו לסדר.

): קראת אותו לסדר פעם אחת, והוא ממשיך בהתפרצויותיו.

דב שילנסקי: אני מבקש שלא למתוח ביקור על סגנית היושב-ראש.

): חלילה לי מלהביע ביקורת עליה.

): אני מבקש את עזרתה.

דב שילנסקי: היא יודעת לנהל את הישיבות.

): תודה רבה לך.

): חברי הכנסת, מה שאני רוצה לומר בסיום דברי הוא, שוועדת הכנסת מביעה את תקוותה, שהכנסת תשמור על תרבות דיון, וחרף חילוקי הדעות הידועים לנו כאן תצא מן הדיון הזה – – –

מיכאל איתן: מה אתה ממציא לנו המצאות?

מיכאל איתן: אתה מטיף מוסר?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן, אני מבקשת ממך לא להפריע.

): – – – תצא מן הדיון הזה ככנסת מכובדת בעיני עצמה ובעיני העם.

): תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת חגי מירום, יושב-ראש ועדת הכנסת.

משה קצב: מבקש להציע לסדר.

אסתר סלמוביץ: כן, חבר הכנסת קצב.

דן תיכון: לסדר הדיון?

אסתר סלמוביץ: כן.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, כל ההודעות שמסר יושב-ראש ועדת הכנסת התקבלו בהתנגדות סיעת הליכוד, זולת אחת: שההצבעה לא תתקיים לפני השעה 21:00.

משה קצב: ההחלטה החמורה ביותר של ועדת הכנסת, שהתקבלה ברוב קולות, בניגוד לדעת חברי סיעות האופוזיציה בוועדת הכנסת, החלטה שרירורית ושערורייתית: היא מאפשרת לכל שרי הממשלה לדבר ללא הגבלת זמן.

משה קצב: דבר כזה עוד לא היה בתולדות הכנסת.

רן כהן: זה בדיוק התקנון.

משה קצב: דבר כזה פוגע בעקרונות הדמוקרטיה.

משה קצב: אני מבקש ממך, יושבת-ראש הישיבה, לכנס את נשיאות הכנסת ולאפשר לשרי הממשלה להשתתף בדיון במסגרת הודעות הסיעות.

משה קצב: כל שר הוא חבר סיעה, והוא יוכל ליטול חלק בדיון כמו כל חבר כנסת, זולת ראש הממשלה ושר החוץ, שיוכלו לדבר בכל עת שיחפצו, ללא שום הגבלת זמן.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת קצב.

אסתר סלמוביץ: אני אעביר את בקשתך ליושב-ראש הכנסת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת איתן.

דן תיכון: מה אתי?

אסתר סלמוביץ: אי-אפשר כולם יחד.

): מתקיים פה דיון?

אסתר סלמוביץ: לא.

אסתר סלמוביץ: אני אתן להם להעיר הערה וזהו.

דן תיכון: לסדר מותר.

מיכאל איתן: גברתי היושבת-ראש, כל ההצעות וכל ההודעות שהשמיע פה יושב-ראש ועדת הכנסת הן כולן או רובן המכריע בסמכותו של יושב-ראש הכנסת והן נוגעות לסדר ניהול הישיבה.

מיכאל איתן: אנחנו רואים בניסיון שלו לקבל החלטות כאלה ברוב אוטומטי ושרירותי בוועדת הכנסת, בדברים שהם לא בסמכות ועדת הכנסת, חריגה ופגיעה בתקנון.

מיכאל איתן: עכשיו לצד המעשי: עומד כאן יושב-ראש ועדת הכנסת, שמתיימר להבין בתקנון, ומודיע לנו, שהוא החליט, עוד הפעם, במסגרת ההחלטות השרירותיות שהוא הצביע שם למטה: השתדלו כאן.

מיכאל איתן: הוא פונה אלינו ומבקש ברוח טובה: בואו נשמור על כללי הדיון.

מיכאל איתן: תמיד, בכל דיון, היה ניסיון להגיע להבנה לפחות על סדר הדיונים, על התקנון, איך אנשים ידברו כאן, על כללי המשחק.

מיכאל איתן: היום הוא לקח רוב אוטומטי בלי לנסות להידבר עם האופוזיציה, בלי לקבוע, בלי לתאם.

מיכאל איתן: עכשיו הוא בא ואומר: בואו נשמור על אווירה טובה.

מיכאל איתן: גנב את הסוסים, ועכשיו הוא אומר: בואו נקרא לשמור על החוק.

מיכאל איתן: עכשיו אני רוצה להעלות בעיה מעשית.

מיכאל איתן: בכל הדברים שהוא העלה כאן, עד לרגע זה אני לא מבין איזה דיון אנחנו מקיימים.

מיכאל איתן: אם זה דיון אישי שנרשמים אליו אנשים, לכל אחד יש חמש דקות, הם יירשמו, והתקנון קובע איך יתנהל הדיון.

מיכאל איתן: אם הדיון סיעתי, שיודיעו שהדיון הוא סיעתי, הסיעות ישבצו ויקבעו.

מיכאל איתן: אי-אפשר לעשות שעטנז.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת איתן.

דן תיכון: רק רגע.

אסתר סלמוביץ: אני אאפשר לך, חבר הכנסת תיכון.

רן כהן: הצעה לסדר.

אסתר סלמוביץ: כן.

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת מיקי איתן, אני רוצה לקבוע בצורה חד-משמעית, שהיו המון ניסיונות במשך כל היום להגיע להבנות עם חברי מהליכוד כדי שנוכל להגיע בוועדת הכנסת להסכמה על כל אותם נושאים שיעמדו על סדר-היום.

רענן כהן: גם דיוק חשוב בחיים.

רענן כהן: חייבים לומר את האמת, כפי שהדברים נעשו.

דן תיכון: מה אמרת?

רענן כהן: דיוק בדברים, בעובדות.

רענן כהן: אני קובע שעשיתי את כל הניסיונות על מנת להגיע לאיזו הסכמה לגבי כל אותם נושאים – – –

מיכאל איתן: עד היום הגיעו תמיד להסכם.

רענן כהן: הרי כל המטרה שלכם היא לעשות גימיקים, כל המטרה שלכם היא לנסות לפגוע בהעברת התהליך והדיון בצורה מסודרת.

רענן כהן: אנחנו יודעים זאת, זה לא חדש.

רענן כהן: זה ניסיון שלא תצליחו בו.

רענן כהן: ביקשתי לומר, שהדברים שאמרת, אין בהם שום דיוק.

רענן כהן: ניסיתי להגיע להסכמה כיושב-ראש הקואליציה, לבוא לוועדה בראשותו של חגי מירום עם הסכמה והבנות של הליכוד ושלנו, אבל לא הצלחתי להגיע להבנות.

רענן כהן: לכן קיבלנו את ההחלטה בהצבעות.

רענן כהן: חבל שאת הדברים האלה לא אמרת כאן.

רענן כהן: קיבלנו אותם ברוב קולות, הבאנו אותם לדיון.

רענן כהן: ביקשתם דיון סיעתי – קיבלתם דיון סיעתי.

רענן כהן: חזרתם מדיון סיעתי, היו הצבעות ודיונים, והכול התקבל בצורה המסודרת ביותר והנכונה ביותר, עם הרוב הדרוש.

אסתר סלמוביץ: תודה לחבר הכנסת רענן כהן.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דן תיכון.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת רן כהן, וזהו, אנחנו ממשיכים.

דן תיכון: גברתי היושבת-ראש, אמרתי פעם ליושב-ראש ועדת הכנסת, שביום שבו הוא ישתמש לראשונה בסעיף 148 לתקנון, לא יהיה עוד תקנון במדינת ישראל.

דן תיכון: אני יכול להעיד בעצמי, שבמשך שלוש שנים לא הפעילו את סעיף 148, כי המשמעות של הפעלת סעיף 148 היא אחת: אין עוד תקנון, והרוב קובע את סדרי הבית.

דן תיכון: לכן אני מוחה על כך שלראשונה מופעל הסעיף הזה שרומס את התקנון.

דן תיכון: אני לא מבין איזה דיון זה.

דן תיכון: כל השבוע אמרו לנו שיהיה דיון אישי ושלחו אותנו להירשם במזכירות הכנסת.

דן תיכון: עכשיו באים ואומרים שהדיון יהיה דיון סיעתי-אישי.

דן תיכון: אין דבר כזה.

דן תיכון: שיחליטו האם הדיון אישי או סיעתי.

דן תיכון: אני מבקש שהדברים ייאמרו באופן ברור.

דן תיכון: לעתים מגיעים להסכמות.

דן תיכון: למשל, אילו היה בא יושב-ראש ועדת הכנסת ואומר שיש הסכמה בין כל הסיעות שההצבעה לא תתקיים לפני 21:00 – אני מבין.

דן תיכון: אבל אם ועדת הכנסת מחליטה שההצבעות לא תתקיימנה לפני 21:00, זה תקדים מסוכן ביותר.

): זה בהסכמת כולם.

דן תיכון: לא, לא.

מיכאל איתן: ברגע שלא היתה הסכמה, לא היתה הסכמה – – –

): – – –

רענן כהן: – – –

דן תיכון: אבל הדבר החמור ביותר שנעשה כאן הוא, שעלה יושב-ראש ועדת הכנסת וכפה את עמדתו בנושא התנהגות חברי הנשיאות, קרי, סגני יושב-ראש הכנסת.

דן תיכון: כל סגן יושב-ראש הכנסת יפעל על-פי התקנון, הוא יקרא לדובר בשמו והוא יאמר לו מתי הוא מסיים.

דן תיכון: אין לוועדת הכנסת ולא כלום עם הנוהל בתוך המליאה בזה הרגע.

דן תיכון: זו פריווילגיה של יושב-ראש הכנסת והנשיאות.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת תיכון.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אומנם חברי חבר הכנסת דן תיכון כועס מאוד, אבל הוא פשוט לא יודע.

רן כהן: בכלל לא הפעלנו בוועדת הכנסת את סעיף 148.

דן תיכון: – – –

רן כהן: תקשיב, שמעתי אותך בשקט.

רן כהן: אני גם יודע שכשאתה לומד אתה גם רגוע.

רן כהן: הסעיף היה 47(6).

רן כהן: זה הסעיף שמאפשר לממשלה לקיים – לפי כל חוות-דעת – דיון בפגרה, או על-ידי 30 חתימות.

רן כהן: לפי הנוהל הזה מתקיים הדיון.

דן תיכון: – – –

רן כהן: תרשה לי, דן.

רן כהן: שמעתי אותך.

רן כהן: תהיה הוגן כמו שאני הוגן אתך.

רן כהן: זה הסעיף.

רן כהן: לכן סעיף 148 לא הופעל.

רן כהן: אגב, בתנאים נדירים מותר להפעיל – בהסכמה מלאה.

רן כהן: זה עניין אחד.

דן תיכון: – – –

רן כהן: אתה לא חושב שזה לא הוגן?

רן כהן: הקשבתי לך.

רן כהן: אמרת שהשתמשנו בסעיף 148(א), אני אומר לך שלא השתמשנו בסעיף זה.

רן כהן: זו עובדה, זו החלטה, זה קיים, ולמרות הכול אתה ממשיך בעזות מצח.

רן כהן: העניין השני, גברתי היושבת-ראש – אני קורא מתוך תקנון הכנסת בפרק רביעי, סדר הדיונים – הוראות כלליות – לגבי השתתפות שרים.

רן כהן: בסעיף 50 כתוב במפורש: "חבר הממשלה המדבר בשמה רשאי לבקש את רשות הדיבור בכל שלבי הדיון, בין סיעתי ובין אישי".

רן כהן: למרות הכול, הודעתי בשם הנהלת הקואליציה בוועדת הכנסת, שאין בכוונתנו לנצל דבר זה ניצול גורף.

רן כהן: ממילא הוחלט מלכתחילה שידברו ראש הממשלה ושלושה שרים, אולי ידברו ארבעה.

רן כהן: מזה לעשות עניין ומהומות, באמת לא כדאי.

רן כהן: עניין אחרון, לגבי השאלה אם זה דיון סיעתי או אישי.

רן כהן: שוב, כתוב בסעיף 48 לתקנון: "תקבע ועדת הכנסת את הזמן שיוקצב לדיון והוא יחולק בין הסיעות לפי גודלן, ובלבד שבכל דיון יהיו לכל סיעה 10 דקות, לפחות".

רן כהן: קבעה ועדת הכנסת שזה דיון של 10 שעות – כפולה של 5 דקות לכל חבר כנסת.

רן כהן: אם סיעת הליכוד רוצה שלא לחלק את הזמן בין כל חבריה, והיא תחליט לקבל את הזמן, היא רשאית לעשות זאת.

רן כהן: יושב-ראש ועדת הכנסת אמר שזה כפולה של חמש דקות לכל חבר כנסת בכל הסיעות.

רן כהן: זה הכול.

רן כהן: זה הוגן, זה ענייני.

רן כהן: אתם מנסים למצוא טריקים, תרגילים ומכשולים, ובלבד שלא לאשר את הסכמי השלום.

רן כהן: אז תגידו ישירות, בגלוי, בהגינות, ואל תנסו לערב את תקנון הכנסת כדי לנסות לשבש את התהליך.

רן כהן: אני מבקש שהדיון יימשך, גברתי.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רן כהן.

אסתר סלמוביץ: אני אעביר את כל ההערות שלכם ליושב-ראש הכנסת, והוא יחליט בעניין.

אסתר סלמוביץ: הכול נרשם.

אסתר סלמוביץ: תודה.

אסתר סלמוביץ: אנחנו ממשיכים בדיון.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת רענן כהן.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת משה קצב.

דן תיכון: אתה מדבר עכשיו?

דן תיכון: אתה מדבר על קזינו?

דן תיכון: הבוקר אמרת שמהמרים.

רענן כהן: אתם באמת מהמרים.

רענן כהן: הרי אין לכם משהו אחר לעשות.

יוסף בא-גד: יש קונה עולמו בשעה אחת – – –

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, אני מקווה, שחברי מהליכוד נרגעו ואפשר להתחיל בסדר-היום.

רענן כהן: אני מקווה, שהיום הסכם אוסלו ב' יצא לדרך בהסכמה של רוב חברי הכנסת, שהוא בוודאי רוב העם.

שאול יהלום: איזה עם?

רענן כהן: העם שלנו במדינת ישראל.

רענן כהן: כל אזרחי מדינת ישראל ילכו לבחירות ונראה מה הכוח שלכם ומה הכוח שלנו.

שאול יהלום: למה אתם פוחדים מהקדמת הבחירות?

יוסף בא-גד: בוא נלך עכשיו לבחירות.

יוסף בא-גד: תסביר למה לא.

רענן כהן: תבוא אלי אחר כך, אסביר לך, לא מבימת הכנסת.

רענן כהן: אתן לך שיעור בפוליטיקה, לא עכשיו.

יוסף בא-גד: העם מעוניין לדעת, 61%.

רענן כהן: התהליך שלנו, שאנו עומדים היום להמשיך, נכנס לשלבו אולי המורכב והעדין ביותר, שלב מבחן הדו-קיום, והוא שיתוף הפעולה עם שכנינו הפלשתינים.

רענן כהן: אנחנו רוצים מדינה יהודית עם רוב יהודי.

רענן כהן: זאת המטרה שלנו,ואנחנו לא מסתירים את העובדה הזאת.

רענן כהן: אנחנו לא רוצים להשתלט על עם נוסף, על עם אחר, על עוד 2.2 מיליוני תושבים, אזרחים פלשתינים.

רון נחמן: אז למה אתה מוסיף עוד מיליון פליטים בוועדת הפליטים היום?

רון נחמן: מה ההיגיון?

רענן כהן: הליכוד, כל מה שאתם רוצים – את העבר, אתם רוצים מלחמות, אתם רוצים עוד דם.

רון נחמן: תענה לי.

רענן כהן: אנחנו רוצים להגיע להסדר הגיוני, להסדר שיכול להביא ביטחון למדינת ישראל.

רון נחמן: אתה לא עונה.

רון נחמן: תשימי לב, גברתי היושבת-ראש.

רון נחמן: תענה לי.

רענן כהן: זה תהליך רב-סיכונים.

רענן כהן: אני אומר זאת כאן, מהבמה הזאת.

רון נחמן: למה אתה לא עונה לי?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת נחמן, הוא לא חייב.

רענן כהן: הוא לא מפריע לי.

רענן כהן: יש לי חמש דקות.

רון נחמן: אני רק שואל שאלה.

אסתר סלמוביץ: אבל הוא לא חייב להשיב לך, חבר הכנסת נחמן, ואתה לא צריך להפריע לו.

רענן כהן: אבל אני לא חייב להשיב לך.

רון נחמן: – – – בטלוויזיה ישמעו אותך.

רענן כהן: תפסיק להפריע לי.

רענן כהן: תפסיק לעשות גימיקים.

רענן כהן: תפסיק לעשות רוח וגימיקים.

רענן כהן: אתה עוסק בפריימריס עכשיו.

רענן כהן: אנחנו יודעים בשביל מה אתה עושה את ההפרעות האלה.

רענן כהן: שמענו עליך.

רענן כהן: אין לי ספק שזה תהליך רב-סיכונים ורב-סיכויים כאחד.

רענן כהן: אולם כל אלטרנטיבה, בוודאי זו המוצעת על-ידי האופוזיציה, מסוכנת הרבה יותר, כי אם היתה באה הצעה אחרת או אלטרנטיבה הגיונית הייתי מוכן לשמוע אותה.

רענן כהן: אכן הם לא הגישו הצעה.

רענן כהן: ההצעה היחידה שהם יכולים לבוא אתה הנה היא להחזיר את עם ישראל לעזה, להחזיר את עם ישראל ללבנון.

רענן כהן: דבר זה אנחנו לא רוצים, והתנסינו בכך.

רענן כהן: אני מקווה, שאנחנו מביאים היום הסכם טוב לעם ישראל.

רענן כהן: זה הסכם טוב הרבה יותר מהסכם קמפ-דייוויד, כי אנחנו משאירים את היישובים היהודיים, אנחנו נותנים את האיזונים הדרושים כדי להבטיח את הביטחון, כי זה הנושא החשוב ביותר שלנו.

רענן כהן: אבל, אנחנו פותחים שער לתהליך של דו-קיום הדדי, של דו-קיום אחרי מלחמות מתמשכות בינינו לבין שכנינו הערבים.

רענן כהן: אולי זה הפתח לשלום ולתקווה במזרח התיכון.

רענן כהן: אנחנו לא קובעים את ההסכם הזה.

רענן כהן: לנו יש רוב בעם, ואנחנו נעביר אותו היום.

רענן כהן: רוב בעצם מוחלט.

רענן כהן: אנחנו לא רוצים להשתלט על עם אחר, כפי שאמרתי.

רענן כהן: אם יושב-ראש הליכוד, ביבי נתניהו, בא לכאן ואומר שכאן קונים קולות – מי שקונה את הקולות הוא הליכוד.

רענן כהן: הוא מנסה בכל דרך להפעיל כוחות מחוץ-לארץ, מנסה להפעיל כוחות עם ממון כדי להשפיע על כל מיני אנשים שלא יהיו שותפים להסכם הזה.

רענן כהן: אלה שעושים זאת הורסים את הדמוקרטיה במדינת ישראל, פוגעים בכל הליך דמוקרטי אמיתי.

רענן כהן: למה אתם רוצים להגיע?

רענן כהן: אתם מנסים להשפיע בכל הדרכים כדי שההסכם הזה אכן לא יעבור.

רענן כהן: אני מעריך, שאנחנו פותחים בשלב חדש, נכון, אמיתי, כדי להבטיח שלעם ישראל יהיו שלווה ושלום במזרח התיכון.

רענן כהן: אם נלך לזה, אני חושב שאנחנו הולכים בדרך הטובה ביותר.

רענן כהן: אני רוצה לפנות לחברי מהליכוד.

רענן כהן: מאחר שאתם לא מסוגלים להביא הסכם טוב יותר, אולי חברי שיבוא אחרי, חבר הכנסת קצב, יושב-ראש סיעת הליכוד, יודיע מהבמה הזאת שזה הסכם טוב, ואתם גם תצביעו בעד ההסכם הזה, כי הוא ההסכם הטוב ביותר שאפשר להביא למדינת ישראל ולאזרחיה.

זבולון המר: בתנאי שאתם תצביעו נגד.

רון נחמן: – – –

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רענן כהן.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת משה קצב.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת רן כהן.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת זבולון המר.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הכנסת זומנה על-פי בקשת הממשלה.

משה קצב: הדיון חשוב, הוא אולי החשוב ביותר בתולדות המדינה.

משה קצב: אני לא רואה פה את נציג הממשלה.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להפסיק את הדיון ולא להמשיך עד שנציג ממשלה יכבד את הנושא שלשמו היא כינסה את הכנסת.

רון נחמן: נכון מאוד.

אסתר סלמוביץ: אני חושבת שבמקרה הזה אתה צודק.

אסתר סלמוביץ: אני מקבלת את דעתך.

אסתר סלמוביץ: אני מפסיקה את הדיון לדקה-שתיים עד שנציג ממשלה יגיע הנה.

אסתר סלמוביץ: בבקשה.

משה קצב: אני מודה ליושבת-ראש.

משה קצב: (הישיבה נפסקה בשעה 14:45 ונתחדשה בשעה 14:47.

משה קצב: )

יוסי שריד: אני פה.

אסתר סלמוביץ: השר שריד הגיע.

אסתר סלמוביץ: אנחנו ממשיכים בדיון.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת קצב לדוכן לשאת את דברו.

יוסי שריד: אילו ידעתי שזה חבר הכנסת קצב הייתי בא קודם.

דן תיכון: לא היית הולך.

יוסי שריד: לא הייתי הולך.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ההחלטה החשובה ביותר בתולדות מדינת ישראל עומדת על סדר-יומה של הכנסת היום.

משה קצב: הצעת ההחלטה, גברתי היושבת-ראש, התקבלה בצורה חפוזה וללא תקדים.

משה קצב: מתכנסת קבוצת בכירים לדיון מרתוני, ללא התייעצות עם חברי הקבינט הביטחוני, והם קבעו עוד לפני המשא-ומתן מועדים לחתימת ההסכם, העיקר שיהיה הסכם, בלי שהממשלה קיימה שום דיון, ללא עבודת מטה.

משה קצב: וכל זה ללא הפקת לקחים ממה שקרה במזרח התיכון במשך השנתיים האחרונות.

משה קצב: הממשלה אישרה את הסכם אוסלו א' משום שהיא רצתה גם להפיק לקחים, רצתה ללמוד מהניסיון של הסכם אוסלו א'.

משה קצב: אמרה: ניקח לדוגמה את יריחו ועזה, נפעיל שם תקופת-מה ממשל עצמי ונפיק את הלקחים.

משה קצב: אבל הממשלה נרתעה מהפקת הלקחים ממה שהתרחש ברצועת-עזה וביריחו, כיוון שהלקחים היו מובילים אותה להפסקת המשא-ומתן או לניתוק הקשרים עם אש"ף.

משה קצב: מה קרה במשך השנתיים האחרונות, מאז החליטה הממשלה על הסכם אוסלו א'?

משה קצב: הטרור גבר.

משה קצב: המסקנה המתבקשת בעקבות התגברות הטרור – נקיטת צעדים כדי שהטרור לא רק לא יגדל אלא אף ייפסק ואולי יצטמצם.

משה קצב: אולם ראש הממשלה וגורמי הביטחון, כולם מודים בפה מלא: אנחנו צפויים לתקופה קשה של התגברות מעשי הטרור.

משה קצב: לקח נוסף שהממשלה היתה צריכה להסיק – אש"ף התחייב בוושינגטון בספטמבר 1993, בדיוק לפני שנתיים, שיבטל את הסעיפים באמנה הפלשתינית הקוראים להשמדת ישראל.

משה קצב: זה לא קרה.

משה קצב: חלפו עוד שנתיים, ואף על-פי-כן האמנה הפלשתינית עדיין בתוקף.

משה קצב: גם היום ממשלת ישראל ממשיכה לנהל משא-ומתן עם גוף שבעיקר מצעו-אמונתו: השמדתה של מדינת ישראל.

משה קצב: הממשלה ממשיכה לנהל משא-ומתן ומתחייבת ומוותרת בלי שתקבע למדינת ישראל ולעצמה שום יעדים מוגדרים – לאן הממשלה חותרת, מה יהיו גבולותיה של מדינת ישראל באופן קבוע?

משה קצב: כיצד רואה הממשלה את הצורה והאופי של אותה יצירה הקוראת לה "הישות הפלשתינית".

משה קצב: אומר השר יוסי שריד: תקום מדינה פלשתינית.

משה קצב: אומר יצחק רבין: לא תקום מדינה פלשתינית.

משה קצב: אומר שמעון פרס: תהיה קונפדרציה.

משה קצב: אבל, ריבונו של עולם, מה יהיו גבולותיה של מדינת ישראל?

משה קצב: האם אנחנו, אזרחי ישראל, לאחר מהלך כל כך דרמטי של החודשים האחרונים, לאחר אותו טקס מפואר בוושינגטון, מותר לנו לדעת מה יהיו לדעתכם גבולותיה של מדינת ישראל?

משה קצב: ולא די בכך.

משה קצב: הממשלה הזו עדיין לא מסוגלת להבטיח לאזרחי ישראל שלום וביטחון.

משה קצב: את המלים שלום וביטחון הם מציגים בראש חוצות כמקסם שווא, כדי להוליך שולל את אזרחי ישראל.

משה קצב: גם היום, בנאומו של ראש הממשלה כאן, וגם בהסכם שנחתם בוושינגטון, אין שום ביטחון, ואיש משרי הממשלה לא מסוגל לקום היום ולהבטיח לאזרחי ישראל: אנחנו מביאים לכם את משאת נפשכם, מתחייבים בפניכם שיהיו שלום וביטחון.

משה קצב: ההיפך, כולם – גם הגורמים המוסמכים, גורמי הביטחון – מנבאים לנו, ששלום לא יהיה ותהיה הידרדרות נוספת בפעילות הטרור באזור שלנו.

משה קצב: ולא רק שחותמים על ההסכם דקות אחדות לפני כניסת ראש השנה, כשכל אזרחי ישראל עסוקים בהכנות לחג; הם גם כופים משמעת סיעתית על חברי הקואליציה, מפעילים מכבש.

משה קצב: אילו הלכה הממשלה לבחירות עם המצע הזה: הכרה באש"ף, הקמת מדינה פלשתינית, וקיבלה את אמון העם, יכול להיות שהיתה הצדקה להטלת משמעת סיעתית.

משה קצב: אבל הנושא הזה כולו לא עמד על סדר-היום של מפלגת העבודה במערכת הבחירות האחרונה.

משה קצב: מפלגת העבודה התחייבה שלא זו תהיה המדיניות, בנושא הזה לא קיבלו כלל את אמון העם, ואנחנו נדרשים היום לדון בעצם על נושא שבו הממשלה מעלה באמון בוחריה שלה.

משה קצב: ואם יש שני חברי כנסת ממפלגת העבודה שרוצים להישאר נאמנים למפלגת העבודה, למצע מפלגת העבודה, מאיימים עליהם, שהם יסולקו מהכנסת הבאה, שלא יוכלו להתמודד שוב בבחירות, שיסולקו ממפלגת העבודה, ומאיימים עליהם בנקיטת צעדי עונשין.

משה קצב: ואחרי כל זה, גברתי היושבת-ראש, החברה הישראלית נקלעת לקרע החמור ביותר בתולדותינו, והממשלה לא מסוגלת להוביל מהלך כזה בקונסנסוס לאומי.

משה קצב: חמור מכך: הכרזות ראש הממשלה דוחפות לקרעים נוספים.

אסתר סלמוביץ: אבקש לסיים.

אסתר סלמוביץ: חלפו חמש דקות.

משה קצב: ההסכם הזה נחתם, גברתי היושבת-ראש, למרות ההסכמות שבין אש"ף לבין ה"חמאס".

משה קצב: ה"חמאס" לא פועל, אדוני השר שריד, נגד אש"ף, ה"חמאס" לא פועל לביטול ההסכם.

יוסי שריד: – – –

אסתר סלמוביץ: רק שנייה אחת, חבר הכנסת קצב.

אסתר סלמוביץ: אני רוצה להבהיר לשר לאיכות הסביבה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת קצב טוען שהיתה הסכמה עם יושב-ראש סיעת העבודה שיושבי-ראש הסיעות ידברו עשר דקות.

אסתר סלמוביץ: אני מבררת את העניין הזה עכשיו.

רן כהן: – – –

אסתר סלמוביץ: אני בודקת זאת.

משה קצב: חבר הכנסת רענן כהן דיבר עשר דקות.

משה קצב: הוא דיבר לפני.

רן כהן: – – –

אסתר סלמוביץ: הוא טוען, ואני בודקת.

רן כהן: – – –

אסתר סלמוביץ: אני בודקת, חבר הכנסת רן כהן.

יוסי שריד: – – –

דן תיכון: אדוני יושב-ראש סיעת הליכוד, אם הדיון הוא סיעתי, אתה יכול לקחת לעצמך כמה זמן שאתה רוצה.

רן כהן: אבל הוא מבטל לאחרים.

יוסי שריד: – – –

משה קצב: נעמוד במכסת הזמן, השר שריד.

אסתר סלמוביץ: אני בודקת זאת, אדוני השר.

דן תיכון: למשל, חבר הכנסת גדעון פת איננו כאן.

משה קצב: הדיון סיעתי, ונעמוד במכסת הזמן.

משה קצב: ה"חמאס", גברתי היושבת-ראש, לא פועל לביטול הסכם אוסלו א', ה"חמאס" לא פועל לביטול הסכם אוסלו ב', כי לו רצה לפעול לביטול אוסלו ב', הוא היה יכול לעשות זאת באמצעים יעילים הרבה יותר מאלה שנקט עד היום.

משה קצב: ה"חמאס" רוצה לעזור ליאסר ערפאת לקדם את ההסכמות שלו עם יצחק רבין; ה"חמאס" רוצה לזרז את תהליך הוויתורים של ממשלת ישראל.

משה קצב: ה"חמאס" רוצה לעודד את הוויתורים, לעודד את תהליך אוסלו ב', וההוכחה הטובה ביותר לכך היא, שה"חמאס" עדיין לא נקט שום פעולה כדי לבטל את הסכמי אוסלו א' ואוסלו ב', אלא להיפך, הוא רוצה לזרז את המשא-ומתן, וההסכמות שבין אש"ף לבין ה"חמאס" מדברות על כך שפיגועים יהיו נגד מדינת ישראל בתחומים שמדינת ישראל שולטת בהם.

משה קצב: יאסר ערפאת לא מעוניין בהפסקת פעולות הטרור.

משה קצב: הוא הגיע להסכמה עם ה"חמאס", שפעולות הטרור תימשכנה נגד ישראל, ובלבד שהן תתקיימנה בתוך שטחים שנמצאים ברשותה של ממשלת ישראל.

יוסי שריד: יש לך עותק מההסכם?

משה קצב: המציאות, הריאליה, אדוני השר שריד, היא ההוכחה הטובה ביותר, כי אם ה"חמאס" רוצה לבטל את ההסכם הזה, מדוע הוא לא פועל נגד הצד הערבי הפלשתיני שחתם על ההסכם?

משה קצב: איזו תועלת הפקנו – – –

יוסי שריד: יש הסכם?

משה קצב: יש הסכמות.

משה קצב: יאסר ערפאת מודה בהסכמות האלה.

יוסי שריד: שאלתי אם יש לך העתק.

יוסי שריד: אז אתה אומר – – –

משה קצב: די להתחכם, השר שריד, די להתחכם.

משה קצב: אנחנו עוסקים כרגע בקיומה של המדינה.

משה קצב: די עם ההתחכמויות.

משה קצב: עוסקים בעניינים היסודיים ביותר שנוגעים לקיומנו הפיזי, ואתה עוסק כרגע בהתחכמויות אם יש הסכם או אין הסכם?

משה קצב: יש הסכמה בין אש"ף לבין ה"חמאס".

משה קצב: זה כלל ידוע לכול.

משה קצב: יש הסכמות כאלה.

יוסי שריד: – – –

אסתר סלמוביץ: אני רוצה לבקש ממך, השר שריד, עם כל הכבוד – – –

רן כהן: – – –

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן, אני מבקשת לא להפריע.

רן כהן: – – –

משה קצב: ה"חמאס" מפעיל טרור על דעתו של יאסר ערפאת.

משה קצב: הם פועלים בשתי זרועות, הזרוע המדינית באמצעות אש"ף והזרוע הטרוריסטית באמצעות ה"חמאס".

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת כהן, עוד מעט תעמוד פה על הדוכן ולא תרצה שיפריעו לך, נכון?

יוסי שריד: לשקר זה לא טוב, זה לא מומלץ.

משה קצב: עם כל הכבוד, אין לך שום מונופול על האמת, חבר הכנסת שריד.

משה קצב: המציאות מדברת בעד עצמה.

משה קצב: יש הסכמות בין אש"ף לבין ה"חמאס":

משה קצב: האחד פועל באמצעות הטרור כדי לכפות על ממשלת ישראל לעשות ויתורים, והאחר פועל באמצעים מדיניים כדי להשיג ויתורים מדיניים.

משה קצב: שניהם מובילים לאותה מטרה, לאותה נקודה.

רן כהן: – – –

משה קצב: וההגנות שלכם על אש"ף ועל ה"חמאס" לא יעזרו, כי המציאות היא שמוכיחה, היא שמורידה את המסכה מעל הפנים שלכם גם כן.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, מותר לנו לדעת, איזו תועלת הפיקה מדינת ישראל בשנתיים האחרונות, מאז ההכרה ביאסר ערפאת ובאש"ף, איזו תועלת צמחה לביטחון ישראל?

משה קצב: באיזו פיסת שלום זכינו ליהנות במשך השנתיים האחרונות כתוצאה מאותו הסכם אומלל, מאותה הכרה אומללה?

משה קצב: וההסכם, כנראה, עומד להיות מאושר היום על חודו של קול.

משה קצב: אילו קולות?

משה קצב: שני חברי כנסת שמעלו באמון הבוחרים שלהם, מסיעת צומת:

משה קצב: אלכס גולדפרב וגונן שגב.

משה קצב: האם על-פי המצע הזה אשר מטעמו הם נבחרו הם יכולים להרשות לעצמם להצביע היום בעד ההסכם הזה?

משה קצב: חמישה חברי כנסת – ואינני מתבייש לומר זאת – חמישה חברי כנסת ישראלים, שבכל עניין מתייצבים לימינו של יאסר ערפאת בכל ויכוח עם יצחק רבין.

משה קצב: האם שמעת פעם את חברי הכנסת מסיעות חד"ש ומד"ע, פעם אחת במשך השנתיים האחרונות, במאות נושאים שהיו שנויים במחלוקת בין יצחק רבין לבין יאסר ערפאת, שהם התייצבו פעם אחת לימינו של יצחק רבין?

משה קצב: ועל חמשת חברי הכנסת האלה יצחק רבין נשען היום, כי בלעדיהם הוא לא יכול להעביר את ההסכם היום.

משה קצב: האם כך אנחנו דואגים לביטחונה של מדינת ישראל?

משה קצב: יכול יצחק רבין לדבר גבוהה גבוהה על המדינה היהודית, על כך שהוא רוצה הפרדה, אבל הוא לא יכול להעביר החלטה אחת בלי שחמישה חברי כנסת, בכל עניין, מתייצבים לימינו של יאסר ערפאת.

משה קצב: ועל חודו של קול ההסכם הזה הולך להיות מועבר היום.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, אין שום אחיזה להבטחותיו של ראש הממשלה.

משה קצב: אין בהסכם הזה שום הבטחה להבטחת השלום; אין בהסכם הזה שום הבטחה להבטחת הביטחון של אזרחי ישראל; אין בהסכם הזה שום סייגים לגבי יישובי הבקעה, גוש-עציון, ירושלים רבתי, כפי שהתחייב היום יצחק רבין; אין שום התחייבות מצד אש"ף למנוע את הפיכת הערים לערי מקלט, וההסכם היום הוא קנוניה – קנוניה, גברתי היושבת-ראש – בין אש"ף לבין ממשלת ישראל.

משה קצב: ההסכם הוא קנוניה להקמת מדינה פלשתינית, לחלוקת ירושלים, למתן סמכויות חקיקה ראשית למועצה הפלשתינית, עם סמכויות מרחיקות לכת בחקיקה, ליאסר ערפאת, והקמת צבא פלשתיני בן 30,000 חיילים.

משה קצב: הלוואי שתצליחו להביא שלום – ובכך אני רוצה לסיים.

משה קצב: אני מתפלל שהמטרה הזאת תושג והממשלה תוכל להבטיח לנו את השלום, ואני אומר זאת במלוא הכנות, במלוא האחריות, עם כל חילוקי הדעות הפוליטיים.

משה קצב: אבל, גברתי היושבת-ראש, אם יצחק רבין טועה וההסכם יתברר ככישלון, אז צפוי לנו אסון.

משה קצב: אין בהסכם הזה כדי להבטיח את השלום ואת הביטחון לאזרחי ישראל.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת משה קצב.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת רן כהן.

אסתר סלמוביץ: בבקשה.

רן כהן: גברתי היושבת-הראש, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, גמר חתימה טובה ומועדים לשמחה.

רן כהן: קודם כול, אני חייב לתקן תיקון אחד את חבר הכנסת קצב שדיבר לפני.

רן כהן: אני, כחבר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, וגם חברי זבולון המר, שגם הוא חבר באותה ועדה, קיבלנו דיווחים – גם בוועדות המשנה הסגורות, שחברי הליכוד נמצאים בהן, וגם בוועדה הגדולה – על מאמצים להגיע להידברות בין ה"חמאס" לבין הרשות הפלשתינית.

רן כהן: כולם נכשלו.

רן כהן: הם נכשלו בגלל תביעתו של ערפאת להפסקה מוחלטת של הטרור; מאחר ש"החמאס" לא הסכים לכך, אין הסכם כזה.

רן כהן: לדאבוני, אני מוכרח לומר, אין גם הסכמה בין הליכוד לבין ה"חמאס", אבל יש התאמה בין הליכוד לבין ה"חמאס", משום שבכל פעם שה"חמאס" מפגע ויוצר טרור, הליכוד נזעק להשתלב בתמונה, כדי להפיל את הממשלה, מתוך חוסר אחריות וחוסר ראייה אלמנטרית – –

משה קצב: מי שמנסה לעשות הון פוליטי הוא רן כהן.

רן כהן: – – חוסר אחריות והפקרות.

רן כהן: זה בדיוק מה שקורה, לדאבוני, בארץ שלנו, ואני עצוב מאוד על כך וצר לי מאוד על כך.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, לפני 28 שנים כבשנו את שטחי הגדה המערבית במלחמת מגן.

רן כהן: לא יזמנו את המלחמה הזו.

רן כהן: לא שאפתנות להשתלטות על שטחים, ודאי שלא שאיפה להשתלט על עם אחר, הביאה אותנו במלחמת ששת הימים לכבוש את הגדה המערבית ואת יישוביה.

אסתר סלמוביץ: סליחה.

אסתר סלמוביץ: אתה מרשה לי שנייה?

אסתר סלמוביץ: אני אוריד זאת מזמנך; כלומר, אני אוסיף לך אחר כך.

רן כהן: תודה.

אסתר סלמוביץ: אני רוצה רק להודיע לכבוד השר, שביררנו את העניין.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רענן כהן אומר, שהיתה הסכמה כזו, פרט לחבר הכנסת קצב.

אסתר סלמוביץ: האם אתה רוצה להודיע בעצמך?

רענן כהן: כן.

דן תיכון: מה זה משנה?

אסתר סלמוביץ: לא.

אסתר סלמוביץ: אני חייבת לך תשובה.

אסתר סלמוביץ: אנו ביררנו את זה.

אסתר סלמוביץ: בסדר.

אסתר סלמוביץ: כן.

אסתר סלמוביץ: בסדר גמור.

רענן כהן: רק לגבי חבר הכנסת משה קצב היתה הבנה, שהוא היחיד שיכול לקבל עשר דקות.

דן תיכון: אין דבר כזה.

רענן כהן: כל היתר – כמו שאני לקחתי חמש דקות, כולנו – במסגרת הזמן שנקבע.

אסתר סלמוביץ: תודה.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אני מצטרף, בעניין הזה, לדעתו של חבר הכנסת איתן.

דן תיכון: זה דיון סיעתי, ואין הסדרים מיוחדים.

רן כהן: חבר הכנסת דן תיכון צודק.

רן כהן: עם כל הכבוד לידידי רענן כהן, דעתו לא משנה; לא משנה ולא מורידה.

רן כהן: זה דיון סיעתי.

רון נחמן: אתה צודק, ודן צודק.

רן כהן: אני אומר שדן צודק.

רן כהן: אתה רואה, שבמקום שבו יש דבר צודק – לעניות דעתי, חבר הכנסת תיכון צודק.

רן כהן: במקרה הקודם אתה לא צודק.

רן כהן: אתה יודע, אף פעם אתה לא יודע להודות כשאתה לא צודק.

דן תיכון: מה לעשות?

רן כהן: הנה, צדקת, ואמרתי שצדקת.

רן כהן: אז תלמד, לפעמים, להודות גם במקרים אחרים.

רן כהן: אבל, גברתי היושבת-ראש, לא היתה לנו כוונה להשתלט על עם אחר במלחמת ששת הימים.

רן כהן: לא היתה לנו כוונה או תיאבון להשתלט על שטחי ארץ-ישראל שלא היו בידינו.

רן כהן: אנו כבשנו את השטחים במלחמת הגנה עצמית, במלחמה שבאה להגן על קיומה של מדינת ישראל.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, כשהיום אני שואל את עצמי, האם למען הסכם מסוג זה נלחמנו, הקרבנו וניצחנו במלחמה, אני משיב בביטחון גמור: כן, למען הסכם כזה ניצחנו במלחמה.

רן כהן: למען פשרה כזו ניצחנו במלחמה.

רן כהן: למען פשרה שיש בה אולי סיכוי לשלום הקרבנו במלחמות האלה וגילינו אומץ לב.

רן כהן: בשביל זה נלחמנו במלחמות, ולא לכיבוש ולא לדיכוי עם אחר.

רן כהן: אומר גם יותר מזה.

רן כהן: כאשר נלחמנו במלחמת ששת הימים, רבותי חברי הכנסת, איש מאתנו לא העלה על דעתו שאנו לא רק באים להגן על חיינו ועל ביטחוננו, אלא שגם נצליח, בסיכומו של דבר, להביא בגין הניצחון הזה במלחמה גם את השלום ואת הסיכוי לשלום.

רן כהן: זה כמעט תוספת יתר שלא התכוונו אליה.

רן כהן: אם היום אנו מביאים לפני עם ישראל את ההסכם הזה, אנו צריכים לברך את הגורם המדיני, את ראש הממשלה ואת הממשלה, בכך שהם משכילים, סוף-סוף, לעשות שימוש ביתרונותיה של אותה מלחמה, כדי להביא לעם ישראל לא רק את הביטחון אז, אלא גם את השלום ואת הביטחון היום ובעתיד.

רן כהן: לכן אני גם בטוח, בכלל אין לי צל צלו של ספק, שרוב עצום של הציבור בעד ההסכם הזה במהותו – לא בפרטיו, בפרטי פרטיו – ועליו מנסים לאיים, להלך אימים ולזעזע.

רן כהן: בכלל לא ראיתי דבר נקלה יותר מאנשי ביטחון ואנשים שמתיימרים להיות ראשי מדינה.

רן כהן: מתיימרים, כשכל מה שהם יודעים לעשות הוא רק להלך אימים ולאיים על העם, עד כמה העם הזה הוא עם חלש ובלתי בטוח, בה בשעה שכל אחד יודע שההסכם הזה לא נעשה מעמדת חולשה.

רן כהן: ההסכם הזה נעשה כאשר מדינת ישראל היא החזקה ביותר, כאשר כלכלתה של ישראל משגשגת, כאשר ישראל קולטת עלייה, כאשר איש לא אונס אותנו לעשות את ההסכם הזה.

רן כהן: אנו עושים אותו מתוך חופש בחירה שלא לשלוט על עם אחר ומתוך חופש בחירה להשיג את השלום לעצמנו.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אני האזנתי כאן – ואני מוכרח לומר, כמעט המום – לדבריו של יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת נתניהו.

רן כהן: מה נשאר מהציונות של נתניהו?

רן כהן: רק שטחים?

רן כהן: רק קרקעות?

רן כהן: רק לדכא עם אחר?

רן כהן: רק לדכא בני אדם אחרים?

רן כהן: שמעתי את כל הנאום שלו.

רן כהן: כלומר, ציונות היא כבר לא חירות לעם ישראל, עצמאות לעם ישראל.

רן כהן: היא כבר לא קליטת עלייה.

רן כהן: היא כבר לא הקמת כלכלה.

רן כהן: היא כבר לא עוצמה של העם היהודי בארץ הזו.

רן כהן: מה נשאר?

רן כהן: על מה הוא בוכה?

רן כהן: על רנתיס.

רן כהן: יצאנו מרנתיס.

רן כהן: נצא מארץ מולדת, רנתיס.

רן כהן: על כך בכה המשורר נתניהו.

אריאל ויינשטיין: אתה מסלף את כל דבריו.

רן כהן: איזה עלבון.

רן כהן: יש לי בשורה בשביל חבר הכנסת נתניהו.

רן כהן: אנו באנו לכאן להיות עם חופשי בארצנו.

רן כהן: עם חופשי בארצנו הוא עם שחופשי מלדכא עם אחר.

רן כהן: לכך הגענו בארץ הזו, ודבר זה יש לנו היום זכות להציג.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רן כהן, כבר הוספתי לך שתי דקות, והן חלפו.

רן כהן: בדקה אני מסיים.

אסתר סלמוביץ: ממש בקצרה פה.

רן כהן: ברשותך, אני ראש הסיעה השלישית בגודלה.

אסתר סלמוביץ: כן, אבל לגביך לא היו הסכמות.

רן כהן: על-פי אותן פרופורציות, מגיעות לי שמונה דקות, לפחות.

רן כהן: אני מסיים.

רן כהן: ההסכם הזה, גברתי היושבת-ראש, הוא גם הסכם ביטחון טוב.

רן כהן: טמון בו סיכוי –יחיד, אולי – להקטנת הטרור ולהגברת הביטחון.

רן כהן: מדוע?

רן כהן: משום שהתפרסות הרשות הפלשתינית ביישובים הפלשתיניים בגדה המערבית והמלחמה שלהם בטרור, כפי שהם נלחמים ברצועת-עזה – זו הקומבינציה.

רן כהן: זה הצירוף שיש בו סיכוי אמיתי גם להקטנת הטרור וגם להגברת הביטחון.

רן כהן: לכן כל מהלכי האימים וזורעי המהומה הם אנשים שרואים שחורות, ורק שחורות הם יודעים להביא.

רן כהן: לכן אני אומר, גברתי היושבת-ראש, שההסכם הזה הוא הסכם ראוי.

רן כהן: הוא הסכם ראוי למתן סיכוי אפילו מצד האופוזיציה.

רן כהן: אבל מה האופוזיציה מציגה?

רן כהן: הרי גם אילו היא היתה רוצה לבוא לכאן ביושר, היא היתה צריכה להציג פשרה מול פשרה, שהרי איש לא מעלה בדעתו שיהיה שלום ללא פשרה.

רן כהן: במקום שבו האופוזיציה מציגה כלום שיביא לתוהו ובוהו מול פשרה יחידה אפשרית, הבחירה בפשרה היא לא רק הגיונית, היא כמעט הכרח.

רן כהן: תודה רבה ושנה טובה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רן כהן.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת זבולון המר, אחריו – חבר הכנסת אריה דרעי, ואחריו – חבר הכנסת רפאל איתן.

זבולון המר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – – –

יוסי שריד: אין כאן חברי כנסת, והדיון גורלי כל כך.

זבולון המר: מפני שלדיון הזה יש אופי חפוז כל כך; בנושא גורלי קשה מאוד לבטא בחמש דקות באופן אמיתי את הדברים.

יוסי שריד: אתה יכול לדבר 30 דקות.

זבולון המר: לא.

זבולון המר: א.

זבולון המר: אני חושב שלא, כי אתם החלטתם כך בניגוד לאחרים.

יוסי שריד: זה דיון סיעתי.

זבולון המר: אתה לא היית כאן.

זבולון המר: ודאי נעדרת לכמה דקות.

זבולון המר: וב.

זבולון המר: ראוי נושא זה שכל חבר כנסת יוכל להתבטא בו.

זבולון המר: גם זה נכון.

זבולון המר: אופי הדיון החפוז הזה בעניין יסודי כל כך ובעניין עקרוני כל כך מבטא את קלות הדעת שבה מתייחסת הממשלה לנושא.

זבולון המר: אין כאן רק דיון מדיני וטכני אלא יש כאן נסיגה ערכית שבה ארץ-ישראל נחשבת כנדל"ן ולא יותר, וחברון עיר ערבית בלי יחס לעיר דוד, מערת-המכפלה ורצח תרפ"ט.

זבולון המר: פשוט רוצים להיפטר מנחלת אבות.

זבולון המר: בחמש הדקות המוקצות אין טעם ואין זמן להידיין כאן אידיאולוגית, אפילו לא מדינית, אבל אני מבקש להעיר הערה אחת.

זבולון המר: הממשלה בועטת בעיטה גדולה בארץ-ישראל, היא מואסת בארץ חמדה בלי קשר למצב פוליטי או לתפיסה מדינית וביטחונית.

זבולון המר: ארץ-ישראל איננה מוקרבת בגלל איזה אילוץ או למען מטרה ותמורה כלשהן, היא נעזבת וננטשת בגלל הערכיות היהודית הייחודית שלה.

זבולון המר: הממשלה מנצלת הזדמנות כדי להיפטר ממה שמבטא ומייצג את היהדות שלנו ואת הציונות שלנו.

זבולון המר: אי-אפשר להסביר אחרת את דבריו של ראש הממשלה, שארץ-ישראל איננה קדושה, היא נדל"ן בלבד.

זבולון המר: מי שמזלזל כך בקדושת ארץ-ישראל מעיד שהוא מייצג ממשלה שאצלה אין הבדל בין בירוביג'ן – שהרי זאת ממשלה שנשענת על קומוניסטים – ואוגנדה לבין ישראל.

זבולון המר: הממשלה מתעלמת מרחשי לב של העם ואטומה כלפי רגשות המתיישבים.

זבולון המר: אפילו לא נקודת צער אחת, אפילו לא טיפה של התלבטות; הם חפים מהתחבטות, מדמעה.

זבולון המר: הרי זה לא נורמלי שמי שכורת, חס ושלום, רגל יצא בשירה ובריקודים.

זבולון המר: אפשר לקרוא את השמחה בפניהם ובהבעתם של שרי הממשלה.

זבולון המר: אפשר להרגיש בבירור את האטימות שהממשלה מגלה כלפי כל כאב שיש בעם.

זבולון המר: להגיד שהתנ"ך אינו מבטא את קדושת ארץ-ישראל זה להביא עלינו פורענות, להגיד שהממשלה מכבדת את מוסר הנביאים ולהשלים עם חברה של עמק אלכוהול ומסיבות אסיד ותרבות מדונה וקזינו, ששרים בממשלה מציעים, והימורים והרס המשפחה – זה לעג לרש.

זבולון המר: אתם בונים פה מדינה עצמאית שמשועבדת ברוחה לדברים שנוגדים את היהדות, מתייוונת.

זבולון המר: אתם בונים פה אוטונומיה יהודית כמובלעת בתוך מדינה פלשתינית.

זבולון המר: חברי הממשלה, אל תמהרו לשמוח.

אריה מכלוף דרעי: לא אוטונומיה יהודית, אוטונומיה ישראלית.

זבולון המר: אני מודה לך, חבר הכנסת דרעי, על ההערה הנכונה.

זבולון המר: אני מקבל אותה.

זבולון המר: אל תמהרו לשמוח.

זבולון המר: אל תסמכו על השלמה של חלק מהעם שעדיין לא יצא למחות.

זבולון המר: שימו לב לבחילה הנוראה שיש בעם נוכח הבעיטה הגדולה שלכם, מול מסיבת הסיום שאתם עורכים למדינת ישראל כמדינה יהודית וציונית.

אלי גולדשמידט: למה העם עדיין לא יצא?

זבולון המר: מפני שהוא עדיין בבחילה.

זבולון המר: אתה תראה שיבוא.

זבולון המר: אני מדבר על ההסכם האחרון, שספק אם יצליח לשרוד ללא ייעוד יהודי וציוני, ייעוד בלי מרכאות.

זבולון המר: אלא אם כן לא תשרדו אתם בשלטון, והממשלה תתחלף ותתקן את עוולותיכם.

זבולון המר: חברי הכנסת, לבעוט בארץ-ישראל באמצעות ממשלת מיעוט ציונית, ברוב מניפולטיבי של קול אחד, של שניים שערקו, בהתכחשות להתחייבות של רוב חברי הממשלה לבוחרים ובלי לשאול את העם במשאל עם או בבחירות – זאת שערורייה שלא תיסלח.

זבולון המר: זה צפצוף ארוך על ארץ-ישראל ועל העם היהודי.

זבולון המר: זה גם יתפוצץ לכם בפנים פעמיים: עם הפלשתינים בדם ואש, לצערי, ועם היהודים בקרע ובשסע, בריב אחים ובבחירות.

זבולון המר: ממשלה יכולה לעשות טעות פוליטית, זה קורה.

זבולון המר: אבל כאן זה הרבה יותר חמור מכך.

זבולון המר: סתם רוצים להיפטר מארץ-ישראל, מיהדות ומציונות, רק משתמשים במונחים הפוכים.

זבולון המר: לזה קוראים מדינה יהודית.

זבולון המר: ועל כך תבואו למשפט ההיסטוריה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת זבולון המר.

אלי גולדשמידט: אפשר לשאול שאלה קצרה.

אסתר סלמוביץ: ממש קצרה.

אלי גולדשמידט: כאשר היית שר החינוך היה ריאיון אתך ושאלו אותך מה עדיף: עם ישראל או ארץ-ישראל, אתה אמרת באומץ לב שעדיף עם ישראל מארץ-ישראל.

אלי גולדשמידט: איזו דרך עברת מאז, חבר הכנסת המר?

זבולון המר: אני לא חושב שאני מעמיד את עם ישראל מול ארץ-ישראל.

אלי גולדשמידט: ידעת שאי-אפשר שתהיה מדינה דו-לאומית.

זבולון המר: לא, לא.

זבולון המר: הדיון אז היה בנושא מצרים.

זבולון המר: הנושא היה מצרים ולא ארץ-ישראל.

זבולון המר: ושם אמרנו עם ישראל, תורת ישראל וארץ-ישראל – אלה שלושה עקרונות שאותם אנחנו רוצים, וכל פעם יש דגש בנושא אחר.

זבולון המר: הפעם הדגש הוא בארץ-ישראל.

אסתר סלמוביץ: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושבת-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת מהיום בדבר סדרי הדיון במליאה על הסכמי אוסלו ב' ביום י"א בתשרי התשנ"ו.

ש' כרם: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לסגנית מזכיר הכנסת.

דן תיכון: עכשיו את מודיעה לנו?

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אריה דרעי, אחריו – חבר הכנסת רפאל איתן, ואחריו – חבר הכנסת אברהם שפירא.

אריה מכלוף דרעי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת זבולון המר, ברשותך, אני אענה תשובה לחבר הכנסת אלי גולדשמידט.

אריה מכלוף דרעי: אני גם מסכים לתשובה שנתן בזמנו חבר הכנסת המר.

אריה מכלוף דרעי: עם ישראל עדיף מארץ-ישראל, אבל עם ישראל ולא עם אחר.

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר להפריד את הדיונים.

אריה מכלוף דרעי: הממשלה כפי שהיא מצטיירת היום בפעולותיה, כפי שכל אחד מהשרים עושה משיקוליו הוא, הולכת למחוק גם את עם ישראל.

אריה מכלוף דרעי: ללכת ולשנות דברים מהותיים ביותר ולגדל פה דור חדש – אולי הוא נקרא ישראלי, אבל הוא מנותק מתרבות ישראל – אז לא נשאר לך לא עם ישראל ולא ארץ-ישראל.

אריה מכלוף דרעי: עם ישראל, כפי שרוצים לעשות אותו היום – ברור שעדיפה ארץ-ישראל.

אריה מכלוף דרעי: לכל הפחות שיישאר משהו של ישראל.

יוסי שריד: זה בהסכם?

אריה מכלוף דרעי: יוסי, בלי ציניות.

אריה מכלוף דרעי: אני מבין את השמחה.

אסתר סלמוביץ: השר שריד.

אריה מכלוף דרעי: אני חוזר ואומר יוסי, כיוון שההערה שלי היא לא לשר שריד אלא ליוסי.

אסתר סלמוביץ: לא פה באולם המליאה.

אריה מכלוף דרעי: השר שריד, אני מבין את השמחה.

אריה מכלוף דרעי: החלום שלכם התגשם.

אריה מכלוף דרעי: אתם שמחים מאוד להיפטר מגיבנת שהיתה לכם כל השנים.

אריה מכלוף דרעי: אתם גם שמחים – ואתה, באופן אישי, על שנבואתך התקיימה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא הייתי שמח בימים כאלה להיות נביא.

אריה מכלוף דרעי: חז"ל כבר אמרו מי נביא.

אריה מכלוף דרעי: אני ראיתי בתקשורת את השמחה שלך על שהנבואה שלך התגשמה, עם התקווה שלך – בציניות – לעתיד שגם הנבואות האחרות יתגשמו.

אריה מכלוף דרעי: יש יהודים שכואב להם העניין הזה; לא יהודים שחולמים על ארץ-ישראל השלמה, יהודים שגם מסכימים ללכת להסכם ולשלום, אבל ללכת להסכם בשמחה?

אריה מכלוף דרעי: מי שקורא – ולא הספקתי לקרוא את כל הספר, רק לקלוט את הרוח של מה שנאמר שם – את ההקדמות ואת ראשית הדברים הללו – בלי לפגוע באיש, אף תגר בבסטה בשוק לא היה מנהל, לדעתי, משא-ומתן בצורה כזו.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו העיתוי הטוב ביותר שיכול להיות.

אריה מכלוף דרעי: קיבלנו אש"ף ופלשתינים שהיו לא על הרצפה אלא מתחת לרצפה אחרי מלחמת עירק.

אריה מכלוף דרעי: מעולם לא היה מצב פוליטי נוח כל כך לנהל משא-ומתן עם הפלשתינים כמו שקיבלנו אותם.

אריה מכלוף דרעי: החלטתם לדבר עם אש"ף.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר על כך כי זה עבר, וחבל לבכות על העבר.

אריה מכלוף דרעי: יש לכם ערפאת שהלך אתכם ליריחו ולעזה בהסכם אוסלו א', ומבחינתו הוא כבר עבר את הקו, כאילו מבחינת הקיצונים שהוא בגד בהם.

אריה מכלוף דרעי: אין לו דרך חזרה.

אריה מכלוף דרעי: אתם הכנסתם לעצמכם לראש, לצערי, שגם לכם אין דרך חזרה.

אריה מכלוף דרעי: אבל להבדיל מערפאת שאין לו דרך חזרה מבחינה מהותית, אתם הכנסתם לראש שלכם אין דרך חזרה מבחינת תאריך הבחירות של 1996.

אריה מכלוף דרעי: איזה להט להספיק, אולי חלילה וחס אתם לא תהיו בשלטון.

אריה מכלוף דרעי: לקבוע עובדות – נניח שזה לגיטימי, אבל תעשו זאת בחוכמה.

אריה מכלוף דרעי: כבר התחלתם, הכרתם באש"ף, הלכתם להסכם עזה ויריחו תחילה, אבל למה ללכת להסכם אוסלו ב' כשאתם יודעים את כל מה שנעשה בשנה וחצי האחרונה, את כל ההפרות?

אריה מכלוף דרעי: אתם יודעים שהאדם הזה, ערפאת, ילך אתכם ויקבל גם עם משברים מזרח-תיכוניים; ואנחנו יודעים מה זה במשחק המזרח התיכון עם משברים.

אריה מכלוף דרעי: אפשר לעשות אותם.

אריה מכלוף דרעי: אם כבר הלכת לדבר כזה ואתה רוצה להספיק, ריבון העולמים, אתה רוצה, השר שריד, שהעם יאמין לך שכשאתה מופיע ב"שיחת ועידה" אצל נסים משעל ואתה אומר ברוב הכשרון שלך, עם החיוך על הפנים, והעיניים שלך נוצצות, אתה מבטיח לאהוד ברק שלא נחזור לקווי 1967, כשהסכם אוסלו ב', כשאהוד ברק עוד נמנע – אני לא יודע מה עשו לו בינתיים שהוא החליט להיות חסיד של ההסכם הזה – אבל אתה מבטיח לו, שלא יחזרו לקווי 1967, אתה מבטיח לו שלא תוקם מדינה פלשתינית, אתה מבטיח לו שאלה דברים שעדיין לא חתכתם, עדיין יש מה לקבל בהסכם הקבע, לא נתנו הכול – באותו משפט ובאותו חיוך אתה אומר: אני אישית בעד מדינה פלשתינית, אני אישית בעד חזרה לקווי 1967.

יוסי שריד: מעולם לא אמרתי דבר כזה.

אריה מכלוף דרעי: אתה לא אמרת שאתה בעד מדינה פלשתינית?

יוסי שריד: מדינת פלשתינית כן.

אריה מכלוף דרעי: אצלי זה אותו דבר.

אריה מכלוף דרעי: כך אני הבנתי.

אריה מכלוף דרעי: אז אני מוגבל בהבנתי, בסדר?

אריה מכלוף דרעי: אני הבנתי שאתה, להבדיל ממנו – אבל אתה כאיש ממלכתי, כאיש המרכז, אתה מבטיח שלא נקבעו כאן עובדות.

אריה מכלוף דרעי: למי אתה רוצה להסביר זאת?

אריה מכלוף דרעי: לציבור שכואב לו ומאמין שהוא ראה את כל ההפרות במשך השנתיים הללו, וראה איך כל ההבטחות נופלות, אתה רוצה להאמין שעושים הסכם אוסלו ב' ולמעשה יש שם מדינה פלשתינית מוחלטת גם אם לא יקראו לה כך?

אריה מכלוף דרעי: מה זה בחירות לראיס?

אריה מכלוף דרעי: מה, זה ביידיש, ראיס?

אריה מכלוף דרעי: מה זה הראיס?

אריה מכלוף דרעי: מישהו מיתמם שכל הספר הזה עם כל התקנות שלו זו לא מדינה?

אריה מכלוף דרעי: אז אני כבר לא מדבר על מדינה, אני כבר לא רוצה להוציא את הדבר הזה מהפה.

אריה מכלוף דרעי: אתם נותנים מדינה?

אריה מכלוף דרעי: זה כבר עובדה, מדינה?

אריה מכלוף דרעי: אבל בוא נעשה הסדר קבע כדי שנדע, לפחות, מה קיבלנו ועל מה ויתרנו; שנדע שכשאתם אומרים ירושלים אז זה באמת ירושלים, כשמדברים על מעלה-אדומים ועל גבעת-זאב ועל גוש-עציון ועל בקעת-הירדן ועל היישובים היהודיים הגדולים בשומרון, שאת זה ישאירו אצלנו.

אריה מכלוף דרעי: שנדע את הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: מי היום יאמין?

אריה מכלוף דרעי: ואתה רוצה שאחר כך לא ישאלו למה יש קרע בעם, ולמה לא מקבל זאת גם חלק גדול מהעם שתומך בפשרה?

אריה מכלוף דרעי: הם לא מאמינים שהרכב הממשלה הזאת, אחרי מה שהוא עשה, אחרי ההצהרות ואחרי מה שהוא משדר – כמו שאמר חבר הכנסת המר, השמחה הזאת שהתפטרנו.

אריה מכלוף דרעי: כשנכנסתי לאולם חבר הכנסת רן כהן אמר לי: אריה, החלום של ארץ-ישראל השלמה נגמר.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי לו: תגיד את זה, אבל תוריד את החיוך מהפנים.

אריה מכלוף דרעי: מה השמחה הזו?

אריה מכלוף דרעי: אני כבר מתחיל להרהר, ואני לא רוצה להגיד זאת על יהודים, שגם אם מישהו היה מוצא איזה פטנט – דבר היפותטי – והיה אומר:

אריה מכלוף דרעי: לקחתי 2 מיליוני ערבים מחברון, מיהודה ושומרון, ולקחתי אותם לממלכה אחרת, גם אז הייתם כועסים, למה קלקלתם לנו את החלום, כאילו חברון, בית-לחם ושכם לא נדבקות לכם עם התרבות שלכם.

אריה מכלוף דרעי: זה מה שאתם משדרים.

אריה מכלוף דרעי: ואתם רוצים, שהעם יאמין להסכם אוסלו ב', שזה בסך הכול 27% מהשטח, ושלא הפסדנו את בקעת-הירדן ואת גוש-עציון, וירושלים תישאר, כפי שאמר ראש הממשלה מר רבין, שהיא תישאר עם מעלה-אדומים וגבעת-זאב – לי קשה להאמין.

אריה מכלוף דרעי: איך אתה רוצה שהציבור האחר שלא מבין בדברים הללו יאמין להבטחה אחרי הבטחה?

אריה מכלוף דרעי: תהיו אמיצים.

יגאל ביבי: חבר הכנסת דרעי, יש לי שאלה.

אריה מכלוף דרעי: רגע, סליחה, אני רוצה לגמור.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת ביבי, תן לי לגמור עוד משפט אחד.

אריה מכלוף דרעי: מה עונים על כך?

אריה מכלוף דרעי: עונים על כך ואומרים: אילו היינו הולכים להסדר קבע הכול היה מתפוצץ.

אריה מכלוף דרעי: ומה יהיה בעוד שנה?

אריה מכלוף דרעי: אני לא מצטט אף אחד, אבל אני מכיר את שיחות הסלון.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נסחב את הסכם אוסלו ב' חמש שנים, לכל אורך הקדנציה הבאה, וערפאת לאט לאט ייכנס ויבין, ואנחנו נמצא שעזה תהיה מדינה פלשתינית, ויהודה ושומרון יהיה משולש של כל האזרחים: ישראלים, פלשתינים או ירדנים.

אריה מכלוף דרעי: ערפאת לא טיפש, כבר ראינו זאת.

אריה מכלוף דרעי: אולי הוא נראה טיפש.

אריה מכלוף דרעי: השרים שלנו נראים חכמים, אך במשא-ומתן זה היה בדיוק הפוך, בלי לפגוע באף אחד.

אריה מכלוף דרעי: בעוד כמה חודשים יהיו בחירות למועצת האוטונומיה.

אריה מכלוף דרעי: השר שריד, הרי אתה כבר מנסה להבין מה תהיה מערכת ההסברה שם.

אריה מכלוף דרעי: המצע של המתונים מבין הפלשתינים יהיה ירושלים בירתנו.

אריה מכלוף דרעי: הקיצונים מביניהם שירצו להיבחר, בשביל לעבור את הבחירות הללו ידברו על רמלה ועל מקומות אחרים.

אריה מכלוף דרעי: איך אפשר להעביר דבר זה בעם ולהגיד לעם: תאמינו לנו, אנחנו אמינים, אנחנו נשמור לכם על האינטרסים של ירושלים ושל בקעת-הירדן?

אריה מכלוף דרעי: מי יאמין לדבר כזה?

אריה מכלוף דרעי: יהיה משבר?

אריה מכלוף דרעי: יהיה משבר חודש, יהיה משבר חודשיים.

יוסי שריד: שאלה.

יוסי שריד: כל זאת גילית רק עכשיו?

יוסי שריד: למה תמכת בהסכם אוסלו א'?

יוסי שריד: לא היו בחירות בהסכם אוסלו א'?

אריה מכלוף דרעי: אני אתן לך תשובה, השר שריד.

יוסי שריד: מפני שהיית קודם בממשלה – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, לא, סליחה.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול אתן לך תשובה.

אריה מכלוף דרעי: רק למען הזיכרון – – –

משה נסים: שאלת אותו שאלה קלה מדי.

משה נסים: שאל משהו עמוק יותר.

אברהם שפירא: – – –

אריה מכלוף דרעי: אני מוכן לתת תשובה.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דרעי, זמנך כבר תם.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת לא להפריע לנואם.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת שתסיים.

אריה מכלוף דרעי: השר שריד, אני אתן לך תשובה.

אריה מכלוף דרעי: קודם כול, על הסכם אוסלו א' לא הצבענו בעד.

אריה מכלוף דרעי: נמנענו.

אריה מכלוף דרעי: דבר שני, מי שמוכן, אבל בצורה אמיתית, שלא לנסות לרמות ולהגיד שהסכם אוסלו ב' הוא הסכם קמפ-דייוויד – שמעתי גם את הדברים הללו, או שזו ועידת מדריד – אין שום קשר בין הסכם אוסלו ב' לבין הסכם אוסלו א'.

משה נסים: נכון.

אריה מכלוף דרעי: מי שאומר שזה אותו דבר, מרמה את כולם.

אריה מכלוף דרעי: אולי הכותרת נכונה, אבל אין שום הבדל?

חיים דיין: זה האוסלו.

אריה מכלוף דרעי: זה האוסלו, אולי.

אריה מכלוף דרעי: מה אתה מדבר?

אריה מכלוף דרעי: בחייך, איפה ביטול האמנה הפלשתינית?

אריה מכלוף דרעי: לתת את כפר אכסאל זה נקרא הסכם אוסלו א'?

דן תיכון: בית-איכסא.

אריה מכלוף דרעי: בית-איכסא, 700 מטר מהכביש?

אריה מכלוף דרעי: ולהגיד שאנחנו לא קבענו עובדות להסכם הקבע?

אריה מכלוף דרעי: באמת, השר שריד, חשבתי שתשאל שאלה חכמה יותר.

אריה מכלוף דרעי: חוץ מזה, אתה יודע מה, כדי שתבוא על סיפוקך, אם טעיתי אז אני אומר לכולם: חטאתי, עוויתי, פשעתי שתמכתי – אם תמכתי – בעניין הזה.

יוסי שריד: זה הגון יותר.

אריה מכלוף דרעי: אבל תסתכל בעיניים של כולם, מי שמשווה את הסכם אוסלו ב' לאוסלו א' מרמה את הציבור.

אריה מכלוף דרעי: הסכם אוסלו ב' הוא למעשה הסדר קבע בלי לקבל שום תמורה מהסדר הקבע הזה.

אריה מכלוף דרעי: אם היינו מקבלים, אף שאנחנו בחוץ, הייתי התומך הראשון ומצביע בעד ההסכם הזה, אם תביא את ההסדר הזה כהסדר קבע.

אריה מכלוף דרעי: אבל מה, אתה נותן כמעט את כל מה שיש לנו לתת בלי שקיבלנו עדיין שום דבר, וכשערפאת אומר לך מה הוא יבקש בהסדר הקבע.

אריה מכלוף דרעי: וכשאתה מנסח שבהסדר הקבע – מה שהעיר חבר הכנסת נסים ולא שמעו אותו, ואת הסעיף הזה ראיתי – למעשה כל יהודה ושומרון, חוץ ממצודות הצלבנים של היישובים היהודיים שייכת לו.

משה נסים: נכון.

אריה מכלוף דרעי: מי שקורא את ההסכם.

אריה מכלוף דרעי: לעומת זאת, יש סעיפים אחרים שמראים, אבל מי שקורא, מבחינה משפטית זאת המשמעות של דבר זה; ואני לא עורך-דין.

אריה מכלוף דרעי: יש לי, לצערי, ניסיון אתם.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה ושנה טובה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת אריה דרעי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת רפאל איתן.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת אברהם שפירא.

רפאל איתן: היושבת-ראש, חברי הכנסת, אתמול לפני 22 שנים פרצה מלחמה מתוך הסכמי הפסקת אש, מלחמה על נכסי דלא ניידי, לא מלחמה על עקרונות.

רפאל איתן: לראש הממשלה המכנה את ארצו ומדינתו נכסי דלא ניידי, כלומר, ניתנים למכירה, לסחר ולמיקוח – אין ערכים, אין לו בסיס מוסרי, אין לו זכות לסחור ברכושו של העם היהודי השוכן בארץ-ישראל ומפוזר בתפוצות.

רפאל איתן: על איזה ערכים מדבר ראש הממשלה, שהם חזקים וחשובים יותר מאדמת ארץ-ישראל, ששורשיו של העם היהודי נטועים בקרבה אלפי שנים?

רפאל איתן: בדבריו ובמעשיו ממיט ראש הממשלה קטסטרופה על החזון הציוני, ההתיישבות, העצמאות, ההתחדשות והקיום.

רפאל איתן: ראש הממשלה מלעיג על יהדות התפוצות, אבל אינו מתבייש לחטט בכיסיהם.

רפאל איתן: האם גם לערבים אזרחי ישראל ייאמר אי-פעם שאין להם זכות כי אינם משרתים?

רפאל איתן: אנחנו אומרים זאת כל הזמן.

רפאל איתן: שיגיד זאת ראש הממשלה גם לך.

סאלח סלים: אבל אנחנו ישראלים, לא אמריקנים.

רפאל איתן: שיגיד זאת ראש הממשלה, גם לך.

רפאל איתן: אני מתבייש, כי לא הבנתי ואיני מבין מדוע נלחמנו.

רפאל איתן: על מה נלחמנו, על סחורה עוברת לסוחר?

רפאל איתן: כל העקרונות שלמענם הקרבנו אלפי קורבנות נבעו מאדמות ארץ-ישראל, השיבה למולדת של מאות אלפי ניצולי שואה, שואה שנגרמה מאובדן נכסי דלא ניידי לפני אלפיים שנה, העקרונות היו חלומן של התפוצות לחזור לנכסי האומה.

רפאל איתן: חלקם חזרו, רובם עלו בעשן, היתר נשארו שם.

רפאל איתן: ראש הממשלה והממשלה מביאים את מדינת ישראל – ביודעין, בכזב ובמרמה – לקווי החלוקה של 1947, בשלבים ובכינויים שונים, לאותה נקודה – האויב, למרות כל האשליות וההונאות נשאר אויב השואף להשמידנו – נקודה שתהיה מלחמה לחיים ולמוות, בתנאים חמורים, קשים ומסוכנים.

רפאל איתן: לאותה נקודה מובילה אותנו הממשלה.

רפאל איתן: התקווה לשנה הבאה היא, ששוב לא ניאלץ לחזות באסון שממיטה עלינו ממשלה זו, ותוחזרנה לעם הזה התקווה, הרוח הציונית לאומית, האמונה בנכס, בארץ-ישראל.

רפאל איתן: ראש הממשלה צוטט כאומר: אין לנו קושאן על ירושלים.

רפאל איתן: כלומר, ירושלים גם היא מהווה נכס דלא ניידי לסחר-מכר.

רפאל איתן: על-פי הרכבה ודרכה של הממשלה, זה מה שעלול לקרות בזמן הקצר שנותר להם עדיין להיאחז בקרנות המזבח.

רפאל איתן: הרסתם הכול, החרבתם כל חזון, מחקתם בשיטתיות את הקשר של העם לארצו, הפכתם לעבדים נרצעים, לאויבי העם והמדינה.

רפאל איתן: גם אם תצליחו להעביר היום את האסון הזה, ברוב זעום שכולנו יודעים על מי הוא נשען, אין לכם רשות לסחור בנכסי האומה, נכסים בני 3,000 ו-4,000 שנים.

רפאל איתן: אם עוד נותר בכם שמץ של הגינות, התחשבות, שאר רוח ואמונה בצדקתכם, לכו לבחירות ואל תדחקו אותנו לגטאות, כי משם – הס מלהזכיר.

רפאל איתן: ראש הממשלה הפר את דבריו, את הבטחותיו ואת תוכניותיו מלפני בחירות 1992.

רפאל איתן: איך אפשר לתת בו אמון היום ובעתיד?

רפאל איתן: במחשבה נוספת, ניתן לשער מנין בא הרעיון של ראש הממשלה, רעיון הנכסי דלא ניידי.

רפאל איתן: "מחנה השלום", הוא כנראה פיתה את ראש הממשלה והפך אותו לסוחר ביישובים השוכנים לבטח, עד המכירה הפומבית, על אדמתם של פליטים ערבים ברחבי ארץ-ישראל, בתחומי המדינה הערבית.

רפאל איתן: הוא שמציע לראש הממשלה למוכרם בכבוד, לאפשר להם להתפנות תחת הכסות של תגרנות, בתקווה שיקבלו גושפנקה רשמית, גם כסף, למחיקת עברם החלוצי-הציוני, וראש הממשלה נפל בפח.

רפאל איתן: נראה אותם בקרוב, ואולי עד לבחירות הקרובות, מתפנים, נמכרים, נמחקים, בשם העקרונות המזויפים והכוזבים, ותקוותם שהגזל שלהם יישכח, יחלוף, והמכירה תכרית את החלוצים האמיתיים, אולי האחרונים שנשארו לעם הזה, שאינם קיימים בתודעתו של ראש הממשלה.

רפאל איתן: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רפאל איתן.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אברהם שפירא, בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת אלכס גולדפרב.

אברהם שפירא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה לאחל לכולם – לכל הבית, לאופוזיציה ולקואליציה ולעם ישראל – שנה טובה.

אברהם שפירא: שוללי הסכם אוסלו ב' שהספיקו להתבטא היום, התמקדו בעיקר בהיבטים השליליים, כגון הקמת מדינה פלשתינית, ויתור על שטחי ארץ-ישראל, הפקרת הביטחון, שחרור האסירים.

אברהם שפירא: דרך אגב, כל פעם שמישהו מנסה לפגוע, אני שומע שהם אויבי השלום, שזה כנראה ה"חמאס".

אברהם שפירא: אבל כשהולכים לשחרר אותם – איזה סימן יש להם?

אברהם שפירא: ה"חמאס" הולך בלי ציציות ואש"ף הולך עם ציציות?

אברהם שפירא: איך יודעים שזה לא ה"חמאס"?

אברהם שפירא: איך יודעים?

משה נסים: משחררים גם אנשי "חמאס".

אברהם שפירא: בוודאי.

אברהם שפירא: יוצא היום שאגודת ישראל צדקה, שציונות בלי תורת ישראל היא כלי ריק.

אברהם שפירא: שום דבר לא שווה.

אברהם שפירא: עם ישראל, תורת ישראל וארץ-ישראל הם קשר אחד, ואם שמים את תורת ישראל בצד – פירוש רש"י הראשון על התורה אומר: אם יגידו לכם ליסטים אתם שכבשתם, אנחנו אומרים לכם לא.

אברהם שפירא: אנחנו יושבים פה לא כליסטים.

אברהם שפירא: אני יכול להבין את אלה שרוצים שלום, אבל מה השמחה?

אברהם שפירא: אם, לא עלינו, חותכים למישהו איבר – אני עברתי את זה – בשביל להציל את כל הגוף, הוא עושה סעודה ורוקד משמחה?

אברהם שפירא: אני חושב, שאחדות העם חשובה יותר משלום עם אותו שייגעץ, עם אותו ערפאת.

אברהם שפירא: מה היה אילו נסעו לאמריקה בעוד שבועיים?

אברהם שפירא: ראש הממשלה היה צריך לשבת עם כל האופוזיציה לקרוא את החוזה, לתת להם אפשרות להגיד מה מפריע להם.

אברהם שפירא: כי גם הליכוד רוצה שלום, גם הם מוכנים להחזיר.

אברהם שפירא: אנחנו רואים, לצערי הרב, שמנקרים מאתנו פה בכוח לא רק את ארץ-ישראל אלא את תורת ישראל.

אברהם שפירא: אתן כמה דוגמאות.

אברהם שפירא: תמיד היה מקובל שאת החדשות ב-06:00 מתחילים בקריאת שמע.

אברהם שפירא: זה עול מלכות שמים, וזה היה קידוש השם.

אברהם שפירא: עשו עכשיו איזה קונץ, שלפני שמתחילים בחדשות אומרים את זה כמו בגנבה בצד.

אברהם שפירא: זה לא יפה בהתחלת החדשות.

אברהם שפירא: ..

אברהם שפירא: אגיד דבר על החינוך של הילדים.

אברהם שפירא: יום כיפור הוא לא יום קדוש אצלם, יום כיפור הוא יום חג.

אברהם שפירא: והנה 86 ילדים נתפסו עם אופניים על הכבישים ביום כיפור.

אברהם שפירא: זה החינוך.

אברהם שפירא: בה בעת שרוצים לעקור חלק גדול מארץ-ישראל, רוצים להכניס את הרפורמים ואת הקונסרבטיבים, רוצים להכניס קזינו.

אברהם שפירא: רוצים, כך אני מפחד, לעשות פה עם אחד עם הערבים, רוקדים משמחה שזכו לכך.

אברהם שפירא: יהיו נישואי תערובת.

אברהם שפירא: כל השמחה כשאומרים שלא רוצים מדינה דו-לאומית – היא תהפוך בכלל להיות מדינה ערבית.

אברהם שפירא: מדינה בלי תורה אין לה כל תוכן.

אברהם שפירא: אילו לפחות ראיתי שממשלה זו מצד אחד נותנת חלק מארץ-ישראל ומצד שני רוצה לחזק את התורה.

אברהם שפירא: אבל אני רואה, לצערי הרב, שאנחנו חוזרים לכך שמה שיחזיק את העם הוא רק התורה, מדינה כמעט שאין לנו.

אברהם שפירא: יש אוסלו ב'.

אברהם שפירא: מי יודע מה יהיה באוסלו ג'.

אברהם שפירא: באוסלו א' מישהו חשב שיבוא אוסלו ב' וייתנו את כל זה?

אברהם שפירא: אולי יבוא אוסלו ג' וייתנו את יפו.

אברהם שפירא: מי יודע מה יהיה באוסלו ג'.

אברהם שפירא: תמיד יגידו לנו שבגין הבטיח את זה בקמפ-דייוויד.

אברהם שפירא: אלה שחושבים כך, אם בגין טעה, אתה צריך להמשיך בטעות?

אברהם שפירא: אולי הוא טעה.

אברהם שפירא: אם הוא באמת עשה זאת, הוא טעה.

אברהם שפירא: גם אם אתה רוצה שלום, בורא עולם, תחזיר לנו את התורה, תחזק אותנו.

אברהם שפירא: יש עכשיו משרד דתות שרוצה להחריב את כל מוסדות התורה.

אברהם שפירא: לא היה במדינה בכל הממשלות משרד דתות שכל כך רדף מוסדות תורה כמו המשרד שיש היום.

אברהם שפירא: מה עוד?

אברהם שפירא: רק שלום עם ערפאת, רק להתנשק אתו, לחפש בשבילו תקציבים, לראות שתהיה להם עבודה ותהיה להם פרנסה ותהיה להם מדינה.

אברהם שפירא: ואנחנו לא נהיה מדינה לאומית, אנחנו נהיה מדינה ערבית, מדינה בלי תורה.

אברהם שפירא: לכן אנחנו נצביע, בוודאי, נגד ההסכם, אבל אני עוד פונה לראש הממשלה, אני חושב שהוא איש הגון.

אברהם שפירא: הוא כל הזמן מדבר על הסטטוס-קוו – – –

פיני בדש: אתה עדיין חושב כך?

אברהם שפירא: אני עדיין חושב שהוא איש הגון, ואני מקבל הרבה צעקות על כך.

אברהם שפירא: לפחות דבר אחד, שיחזק את התורה.

אברהם שפירא: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אברהם שפירא.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה, אדוני.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אלכס גולדפרב.

האשם מחאמיד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, תרשה לי, אדוני היושב-ראש, להעיר שתי הערות ליושב-ראש הליכוד: ראשית, אני רוצה להדגיש בפניו שאנחנו חלק ממדינת ישראל, ואי-אפשר לעשות כל מיני תרגילים ולספר שיש סכנה שיספחו את הגליל ואת המשולש וכו' וכו'.

האשם מחאמיד: הגיע הזמן שיפסיקו לחשוב עלינו כעל אזור נכבש.

האשם מחאמיד: אנחנו לא כבושים ולא נכבשים.

האשם מחאמיד: אנחנו חלק ממדינת ישראל, ואסור, גם ליושב-ראש מפלגה גדולה הטוען שיכול להיות שהוא יהיה ראש ממשלה, לחשוב שיש לו 17% של נתינים שהם לא אזרחי המדינה.

האשם מחאמיד: זאת אני דוחה מכול וכול.

האשם מחאמיד: שנית, אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, ששמעתי אתמול והיום את ראש הממשלה מדבר נגד גזענות וקורא לאלה שאומרים שהכנסת נשענת על קולות ערביים קולות גזעניים.

האשם מחאמיד: שמעתי גם את יושב-ראש הליכוד אומר שההחלטה שתתקבל היום נשענת על קולות של סוכני אש"ף.

האשם מחאמיד: אני רוצה לשאול: האם לפני כמה חודשים, כאשר רצו אותנו כדי להפיל את הממשלה, האם אז היינו כשרים?

האשם מחאמיד: האם אז לא היינו סוכני אש"ף?

האשם מחאמיד: האם אז היינו ציונים טובים, והיום אנחנו סוכני אש"ף?

האשם מחאמיד: איפה ההיגיון של יושב-ראש הליכוד?

האשם מחאמיד: ולעצם העניין, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין עוד דבר.

האשם מחאמיד: אני רוצה לציין לחיוב את דברי המבוא להסכם, אשר לפיו שני הצדדים מאשרים את נחישותם לשים קץ לעימות של עשרות שנים ולחיות בדו-קיום של שלום, כבוד הדדי וביטחון תוך הכרה בזכויותיהם הלגיטימיות והפוליטיות ההדדיות, כאשר הדגש הוא בקשר שבין שלום וביטחון והתנערות מקונצפציות ישנות וכושלות של חרב וכיבוש.

האשם מחאמיד: והדבר השלישי: דברי ראש הממשלה בדבר חלוקת הארץ בין ישראל לבין הפלשתינים, שאין לה שום משמעות אחרת מלבד חלוקת הריבונות הגיאוגרפית והמדינית שסופה אינו אלא מדינה ליד מדינה.

האשם מחאמיד: אני אציין אולי גם דברים הקשורים לבחירות של המועצה הפלשתינית.

האשם מחאמיד: נכתב שם: כדי שבחירות אלה תהוונה שלב מעבר משמעותי מכין לקראת מימוש הזכויות הלגיטימיות של העם הפלשתיני ודרישותיו הצודקות.

האשם מחאמיד: פירוש הדבר, עוד הפעם, הגדרה עצמית, עצמאות מדינית ומדינה ליד מדינה.

האשם מחאמיד: ובכל זאת, ההסכם אינו שחור-לבן, שכן יש מוקשים ופרצות העלולים לפוצץ את הגשר שנבנה עד כה בתהליך השלום, ואמנה חלק מהם: הסגר על השטחים ודאי שאיננו תורם לשלום; ההרעבה של הפלשתינים לא תורמת לשלום; ושחרור האסירים: מן הדין היה להסכים לשחרור כלל האסירים הפלשתינים ולא לעשות מהם שלבים וקטגוריות, לרבות האסירים הערבים הישראלים אשר פעלו גם הם בפיקודו של אש"ף, יאסר ערפאת ואחרים.

האשם מחאמיד: גם להם מגיע שחרור.

האשם מחאמיד: ודבר נוסף, אדוני היושב-ראש, שחרור כל הגופות – גם גופות של ישראלים, של ערבים ושל פלשתינים – והחזרתן למשפחותיהם.

האשם מחאמיד: ואני כאן דורש מממשלת ישראל להתחיל במחווה אנושית ולשחרר גופות של פלשתינים הקבורות בגשר בנות-יעקב וליד גשר אדם.

האשם מחאמיד: הבנייה בהר-חומה בירושלים, אדוני היושב-ראש, היא גם מוקש אחר ועיקרי.

האשם מחאמיד: בכלל, כל השלבים – שלב א', ב' וג' – נוצרו כדי להגן כביכול על קומץ של מתנחלים חסרי מעצורים, לאומנים, פונדמנטליסטים, אויבי השלום, ובמיוחד בחברון.

האשם מחאמיד: מה עושים 150 מתנחלים בלבה של חברון?

האשם מחאמיד: מדוע לא ראתה הממשלה את הסכנות הכרוכות בהישארותם שם?

האשם מחאמיד: אני בטוח, אדוני היושב-ראש, שיש ביניהם – – –

רפאל אדרי: אני מבקש לסיים.

האשם מחאמיד: כן, אדוני, תרשה לי.

רפאל אדרי: אנחנו חייבים לעמוד בלוח הזמנים, אדוני.

רפאל אדרי: אני מבקש.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

האשם מחאמיד: אני בטוח שיש ביניהם יותר מגולדשטיין אחד ויותר מכהנא אחד.

האשם מחאמיד: אלה לא יחסכו שום מאמץ כדי לחבל בתהליך השלום, ולכן אני מזהיר מפני טבח שהם עלולים לבצע בפלשתינים בחברון ובמקומות אחרים כדי לחבל בתהליך השלום.

האשם מחאמיד: ולבסוף, אדוני, נכתב בהסכם – – –

שאול יהלום: מי טבח – – –

רפאל אדרי: סליחה, אני מבקש.

האשם מחאמיד: זה מראה עד כמה אתה מסכים עם גולדשטיין ועם רוצחים.

האשם מחאמיד: אתה מסכים עם רוצחים.

רפאל אדרי: אדוני, אני מבקש לסיים.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני.

האשם מחאמיד: אדוני, משפט אחרון, אם תרשה לי.

האשם מחאמיד: הוא הפריע לי באמצע המשפט.

רפאל אדרי: אל תענה לו.

האשם מחאמיד: אני לא אענה לו, אדוני.

שאול יהלום: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש מכם, זמנו תם.

רפאל אדרי: תאפשרו לו לומר משפט אחרון.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

האשם מחאמיד: אדוני, ברשותך.

האשם מחאמיד: בהסכם שקראנו, חברת הכנסת גוז'נסקי, בהסכם שקראנו את ואני יש פסקה האומרת, שמועמדים או מפלגות המעודדים גזענות או החותרים ליישום מטרותיהם באמצעים בלתי חוקיים ובלתי דמוקרטיים לא יורשו לרוץ לבחירות.

האשם מחאמיד: אני הייתי מוסיף עוד סעיף: מי ששולל את קיומה של המדינה הפלשתינית כמדינתו של העם הפלשתיני לא יוכל להשתתף בבחירות בשטחים הכבושים.

האשם מחאמיד: וזה מזכיר לי את סעיף 7 שקבעה הכנסת.

האשם מחאמיד: אדוני, אני חושב שהגיע הזמן שכל הבית הזה יתאחד למען השלום.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך מאוד, אדוני חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אלכס גולדפרב.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

דן תיכון: מה דעתכם שנעזוב את האולם?

יוסף בא-גד: יש טעות בשם המשפחה, השם הוא אלכס "מיצובישי".

דן תיכון: "טויוטה" יותר טוב.

אריאל ויינשטיין: טויוטה היה גנרל – – –

דן תיכון: "מיצובישי" היא לא "טויוטה".

דן תיכון: "טויוטה" זה יותר טוב.

אלכס גולדפרב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אזרחי מדינת ישראל, מנחם בגין, זיכרונו לברכה, הראשון מבין מנהיגי ישראל בעת החדשה, הוביל את העם אל תוך שעריו הפתוחים של עידן השלום, הרגיעה והביטחון.

אלכס גולדפרב: עוד בימים שבהם התחלפה תפיסת השלום אצל רבים מאתנו בתפיסה של ביטחון ושל השגת יתרון צבאי, במצב של לוחמה ושל טרור, קבע מנחם בגין, זיכרונו לברכה, קביעה חשובה: טובים קשיי השלום מכאבי המלחמה.

אלכס גולדפרב: רעיון השלום היה כה זר וכה יוצא דופן עבורנו עד שרבים מאתנו, בראשית ימי קמפ-דייוויד – שבהם, אגב, דובר לראשונה על אוטונומיה פלשתינית – יצאנו לרחובות והבענו התנגדות כה חריפה למהלכים, עד אשר נשקפה מנגד, בבירור, סכנת הפילוג בעם, סכנת המרי האזרחי, והסכנה הגדולה מכולן: איבוד ההזדמנות ההיסטורית והגדולה לשים קץ לימי שפיכות הדמים.

חיים דיין: מה קיבלת מהממשלה שאתה הולך אתה?

אלכס גולדפרב: אני אתייחס גם אליך.

אלכס גולדפרב: הזמן, השנים שחלפו מאז היו עדינו לנכונות ההחלטה, לנכונות הצעד ולנכונות הקביעה אשר טבע מר בגין.

אלכס גולדפרב: קל מאוד, רבותי, להחמיץ הזדמנות, ואין אני אומר זאת בקנטרנות.

אלכס גולדפרב: לעתים יש שהנסיבות מקשות ומורכבות, מסובכות, לעתים אף מסוכנות.

אלכס גולדפרב: יש לפעמים שהצל שמטילים הנסיבות והמאורעות על ההזדמנויות כבד מאוד, מטיל מורא, מדכא, מעורר חששות ופחדים.

חיים דיין: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת דיין, אפשרתי לך כמה קריאות ביניים.

חיים דיין: – – – אלכס גולדפרב (יעוד) בעת זו, בחודשים האחרונים, עם התרבותם של מעשי הטרור, עם התחושה המתעוררת לאחר כל פיגוע ולאחר כל אבדה, שייתכן שאיבדנו את השליטה והתערערה יכולתנו לכוון ולנתב את ההתרחשויות – דומני כי עלינו אכן להיזכר, לנקוט משנה זהירות, ואכן כך הוא הדבר.

חיים דיין: אנו הצועדים לקראת עידן השלום ברגל בטוחה רוצים להיות חבים את חובנו הקיומי והמוסרי לחיים ולתקווה ולא עוד לשכול ולמוות.

חיים דיין: צר לנו עליכם, חברינו – אני קורא לכם "חברינו" למרות המחלוקת ולמרות קיתונות הרותחים והצוננים שבהם דנתם אותנו, מן האופוזיציה – – –

משה פלד: – – –

קריאות: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת פלד, חבר הכנסת פלד, אני מבין ללבך.

רפאל אדרי: אבל מותר לו לדבר.

אלכס גולדפרב: אתם שמשמיעים קולכם בזעקות שבר שמטרתן להוסיף קולות בבחירות הקרבות והולכות – מטרתכם אינה תמימה, מטרתכם אינה טהורה.

אלכס גולדפרב: צר לנו עליכם, על שלא ידעתם להתעלות מעל השיקולים הזולים של הפוליטיקה הפופולרית.

אלכס גולדפרב: אני פונה בעיקר אל חברי משכבר הימים מתנועת צומת – –

חיים דיין: אתה קורא לנו חברים?

אלכס גולדפרב: – – אתם שבצביעות

אלכס גולדפרב: כם הרבה עמדתכם להצטרף לממשלה הנוכחית, שאותה אתם מגדפים בכל פה.

אלכס גולדפרב: אתם, שרק משיקולים אינטרסנטיים ופרסונליים לא ביצעתם מהלך של הצטרפות לקואליציה.

משה פלד: תתבייש לך.

רפאל אדרי: חבר הכנסת פלד, אני מבקש.

פיני בדש: אתה לא מתבייש?

פיני בדש: תסתכל על עצמך במראה.

אלכס גולדפרב: בעידן שבו נפלו חומות ברלין אתם מתעקשים – –

פיני בדש: – – –

משה פלד: – – –

אלכס גולדפרב: – – להיצמד לחיקה החמים של הפרהיסטוריה – – –

חיים דיין: תתבייש לך.

משה נסים: – – –

אלכס גולדפרב: – – – אתם עדיין מתעקשים להיצמד לחיקה החמים של הפרהיסטוריה המוכרת לכם, יהא המחיר אשר יהא.

אלכס גולדפרב: הקדמה והמציאות מכם והלאה.

אלכס גולדפרב: בצומת שאליה הגעתם בדרכיכם העקלקלות פניתם בכיוון הלא-נכון והינכם ניצבים עתה בסיומה של דרך ללא מוצא.

אלכס גולדפרב: תזכרו זאת, אתם בדרך ללא מוצא, מקום שבו לא נעים לשהות, בייחוד – – –

פיני בדש: יש כאן – – –

אלכס גולדפרב: – – – ודאי שלא בשנה אשר בסופה תבואו לבוחר – –

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר לשמוע מלה.

רפאל אדרי: אתה באמת רוצה לשמוע?

רפאל אדרי: חברי הכנסת.

דן תיכון: – – –

אלכס גולדפרב: – – ותבקשו את קולו.

אלכס גולדפרב: האזרחים יתבקשו להחליט למי הם נותנים את קולם – לכם או למצביאי השלום המכלכלים צעדיהם בזהירות אך גם בנחישות.

משה פלד: מצביאי השלום?

משה פלד: תתבייש לך.

חיים דיין: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת חיים דיין, אני מבקש.

אלכס גולדפרב: על חברינו באופוזיציה היה לדעת לזהות את ההזדמנות ולבוא ולעבוד עם הממשלה ועם אדריכלי השלום בצוותא.

אלכס גולדפרב: היה עליכם לבוא ולהצטרף אלינו בתפקיד השומרים ומציבי המגננות – –

פיני בדש: תסתכל בעיניים – – –

האשם מחאמיד: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת גולדפרב, תם זמנך.

רפאל אדרי: אני מבקש לסיים.

אלכס גולדפרב: אני מסיים.

פיני בדש: תסתכל לאנשים בעיניים, לא בנייר.

משה פלד: – – –

אלכס גולדפרב: – – על האינטרס הלאומי.

אלכס גולדפרב: היה עליכם לבוא, אם כוונותיכם היו אכן נכונות וראויות, כדי לדאוג לכך שלא תיפגע המדינה היקרה לנו כל כך במהלך התהליך של השלום המורכב הזה.

אלכס גולדפרב: במקום זאת – – –

רחבעם זאבי: לפי איזה מצע נבחרת?

רחבעם זאבי: – – – שהמדינה הזאת לא תיפגע.

אלכס גולדפרב: במקום זאת הוכחתם גם היום – בחרתם לעמוד מעבר לגדר ולזעוק חמס.

אלכס גולדפרב: אין לי ספק, שאילו הייתם תורמים ממרצכם הבלתי-נלאה לטובת שיפור הסכם אוסלו, כמו גם לשיפור מהלכים מדיניים אחרים, במקום הקללות, החרפות והנאצות, היו המדינה ועם ישראל יוצאים נשכרים.

משה פלד: איזו בדיחה.

פיני בדש: זה יירשם בהיסטוריה כבדיחה גרועה.

אלכס גולדפרב: אלא שאתם בחרתם לעמוד מנגד, אף בלי שתטרחו להעלות אלטרנטיבה סבירה – איזו אלטרנטיבה יש לכם?

אלכס גולדפרב: איזו אלטרנטיבה יש לכם?

האשם מחאמיד: – – –

משה פלד: – – –

רחבעם זאבי: לפי איזה מצע נבחרת?

אלכס גולדפרב: ועד כמה שהשכל מבקש להבין ולהזדהות באמת ובתמים עם חלק מן החששות והחרדות מפני האי-וודאות – –

רפאל אדרי: השר שריד, אתה נהנה.

אלכס גולדפרב: – – הנפש מסרבת לסלוח על שהייתם מוכנים להעדיף אינטרס פרטי על פני אינטרס לאומי – –

פיני בדש: – – –

האשם מחאמיד: – – –

אלכס גולדפרב: – – שיקול של רווח פוליטי על פני שיקול של טובת האם – –

משה פלד: בוגד.

אליעזר זנדברג: – – –

חיים דיין: – – –

אלכס גולדפרב: – – האם, האב, האחות והבן, המבקשים להמשיך ולחיות – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש.

אלכס גולדפרב: – – במחיצת יקיריהם עוד שנים ארוכות ולא לקפח את חייהם באסון זה או אחר, מחיר אשר נראה בעיניכם סביר בתמורה לתעמולה זו או אחרת מבית-היוצר שלכם.

משה פלד: – – –

פיני בדש: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש לאפשר – –

משה פלד: זו בושה.

משה פלד: לא ניתן – – –

רפאל אדרי: אדוני, אל תתבטא בצורה כזאת אתי, לא אלי.

אלכס גולדפרב: על כולנו מוטלת החובה להיזהר בצעדינו, שכן כל צעד שאנו עושים הוא בשמם של אלפים ורבבות שאנו חבים להם אחריות כבדה ושיקול דעת מרבי, שכן בדמינו ובדמים הדברים שאנו באים להחליט עליהם היום.

אלכס גולדפרב: בעידן של קשיי השלום, של חבלי לידה קשים, הבה נקדם בברכה את קשיי השלום.

אלכס גולדפרב: נעדיפם על פני ייסורי המלחמה, על פני פצעיה.

אלכס גולדפרב: אזרחי ישראל, צריך לתת סיכוי לשלום – –

אליעזר זנדברג: – – –

חיים דיין: אל תקרא לאזרחי ישראל – – –

אלכס גולדפרב: – – ורק הזמן יוכיח עם מי הצדק.

דן תיכון: – – –

פיני בדש: תסתכל בעיניים.

אלכס גולדפרב: צריך לתת סיכוי לשלום, ורק הזמן יוכיח מי צדק.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך – –

רחבעם זאבי: – – –

רפאל אדרי: – – ואני מזמין את חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

משה פלד: – – –

האשם מחאמיד: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש.

פיני בדש: כמו אחד שרוצח וצועק: אני יתום.

רפאל אדרי: אני מבקש מכם, חברי הכנסת העומדים, אני מבקש מכם לשבת או לצאת.

רפאל אדרי: חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבר הכנסת פלד, אני מבקש מכם לשבת או לצאת.

האשם מחאמיד: – – –

רפאל אדרי: לא, אדוני, דיברת.

רפאל אדרי: אל תפריע לאחרים.

רפאל אדרי: אני מבקש לשבת.

רפאל אדרי: זו כנסת.

רפאל אדרי: חבר הכנסת זנדברג, אני מבקש לשבת.

רפאל אדרי: אני אודה לכם אם תואילו לא להפריע ולהמשיך את הדיון בצורה סדירה.

רפאל אדרי: תודה.

פיני בדש: השר שריד, למה יצאת?

רפאל אדרי: אדוני, אני מבקש ממך – אם יש לך שאלות, לא כאן, אדוני.

רפאל אדרי: בבקשה, חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים.

רחבעם זאבי: כחבר כנסת שנקרא ליטול חלק בדיון הגורלי ביותר לעם ישראל אני עומד חסר אונים וחסר מידע, כי יושב-ראש הכנסת נתן יד לממשלה בכוונת ההסתרה של מפת הכניעה וההתחסלות שעליה חתמו הצמד רבין וערפאת.

רחבעם זאבי: לפיכך אזכיר בזמן העומד לרשותי את שמותיהם של חיילי צה"ל, השם ייקום דמם, שנפלו במלחמת ששת הימים בשחרור אזורי יהודה ושומרון.

רחבעם זאבי: בקרבות עמק דותן ויעבד נפלו: מכלוף אבוטבול, יעקב אביתר, מנשה אבנון, שאול אגר, אפרים אלאלוף, עוזי בורשטיין, אלישע בן-עמי, אורי ברזילי, יהודה גולן, יהודה גזז, עודד גינסברג, יורם הר-נוי, יהודה וורונקר, יעקב וקסלר, ויקטור זיתון, יעקב חיימוביץ, יעקב חקון, בצלאל יעיר, זכריה כהן, שמעון כהן, משה לבין, יעקב לבני, ארמונד לוי, יובל לוי, יצחק לוין, אליהו מור-יוסף, ברונו מירס, יקותיאל נוביק, עוזי פלד, יצחק רויפה, דן שטראוס, דוד שלימק.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: בשחרור ג'נין נפלו: בארי אורן, מרדכי אילוז, דוד אסייג, אברהם חדד, מנחם ינקוביץ, רזי יעקב, בנימין לנצ'נר, רפאל מדחיאן, משה מימון, שלמה מלל, אריה סופר, יעקב סופר, אמיר פויכטונגר, איתן קרפל, גיורא שרפברג, אבי תירוש.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: בשחרור שכם נפלו: עודד אבן-טוב, שמחה בלנק, צבי בן-נתן, יהושע דגן, פנחס יצחק, אברהם מיצמכר, יהודה עמר, אברהם קאופמן, אהוד רפמן, דן שוורץ, יאיר שחרי, יעקב שילה, דוד שמואלי, יוחנן תמיר.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: בשחרור חלקי השומרון האחרים נפלו: שמעון קניגסבוך, יעקב שושני, מריאן משה, גדעון נחשוני, צבי מלכיאלי, אורי הראל, עמי אלקיים, חיים שפיר, אברהם רחמים.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: בחבל תענך נפלו: דוד אשכנזי, אליעזר עוזרי, דניאל שיפר.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: שמעון יודקוביץ ודני סוירי נפלו במגל; יעקב כפרי וראובן נויפלד נפלו בבוחן; שלום מאדאני נפל באייל; רפאל צדוק נפל בניר-אליהו; גד ביתן, נסים כהן ודניאל סרוסי נפלו בניצני-עוז; יעקב ביליה נפל בכפר-סירקין; אהרן בן-יונה נפל ליד ראש-העין.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: בקרבות מעוז-ציון, הקסטל ושיח' עבד-אל-עזיז נפלו: יחיא אהרן, לוי איסמאילוב, הרצל דוסטן, אורי דלל, אסא יגורי, יעקב יחזקאל, שלום כהן, אברהם מורלי, יוסף סייג, ליאטו סרנו, שמואל פרקש, יעקב קסוטו, שמעון קקון, חנוך שקלו.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: עוזי רמון, אלכסנדר בורשצ'וק, יורם פלייסיג, השם ייקום דמם, נפלו בקרבות לשחרור יהודה.

רחבעם זאבי: אלברט זפרני, יוסף חליוה, רחמים חלפון ושלום שמשי נפלו בקרב בבידו.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: עמירם אסא, יובל גליקמן, אברהם שטדלר, אהוד שני, נפלו בשחרור תל-אל-פול, היא גבעת-שאול המקראית.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: בשחרור ירושלים נפלו: משה אבוטבול, מאיר אוחנה, דב אורטנר, ישראל אלון, יורם אלישיב, יוסף אלמליח, יהודה אסולין, שלמה אפשטיין, דניאל חי אשורי, יהודה אשכול, גיורא אשכנזי, מרדכי אשכנזי, חנן בוך, יעקב ביבי, יובל ביהם, אברהם בינשטוק, משה בלזם, מנחם בנארי, יצחק בן-ארצי, יהושע בן-ברק, יהודה בן-זאב, יעקב בן-חורין, יהודה בנימיני, יצחק בנימיני, אלי בן-סדון, יעקב בן-פז, יהודה בראשי, שבתאי גבאי, אלחנן גבע, דן גבעון, זבולון שלמה גדיאל, אליהו גואטה, משה גוטרמן, יאיר גולדברגר, פנחס גולדמן, אריה גולן, יוסף גילה, אהוד גלוסקא, דוד גלעדי, אילן גנני, אבנר שמעון גץ, אליעזר גרונדלנד, יואב גרוס, מיכאל גרטנר, זכי דוד, יהושע מרדכי עזריאל דיאמנט, דן דרור, נטע הדרי, מיכה היימן, גדעון הירש, גדעון הלב"ץ, משה הרשקוביץ, שמואל ואזנה, אריה וייס, יעקב יהושע ולצר, רמי ולד, שלום זכריה, יוסף זקין, ראובן חדד, עודד חן, אמנון חרודי, דניאל טריינין, ברוך יואלי, יוסף יחזקאל יוחאי, יונתן יחיל, אלי ילון, אמנון יעקבסון, אברהם מרדכי כהן, משה כהן, ציון כהן, שלמה כהן, אליהו כהנא, שמואל כץ, אורי לבוביץ, עמי לוטבק, יוסף לוי, חנן שלמה לוין, יוסף ליברמן, אהוד ליפשיץ, דונלד למקין, יעקב מאיר, משה מבורך, צבי מגן, שלמה מגריל, מאיר מור, יוסף מורי, ירמיהו מזרחי, אבינועם מיודובסקי, מאיר מלמודי, יצחק ממן, נסים מעתוק, מוריד מפודה, איתן נאוה, שלום נחמיאס, מאיר נטף, מנחם ניצן, גיורא נצר, גדעון נתנזון, רוברט סולומון, שמעון סונגו, צדוק סעדיה, שלמה עטור, יעקב עילם, אברהם עמדי, אברהם עמר, אהרן ענתבי, יורם פורטוב, מיכאל פייקס, אביהו פלד, אורי פייבל, עופר פניגר, מרדכי פרידמן, דן פרישמן, ינון פרנקל, אברהם פרנקפורט, יואב צורי, אורי קוטון, צבי קולפק, אליקים קזרנובסקי, שלום קלף, יעקב קפוטה, משה קפלנסקי, אלדד קרוק, פנחס קריספל, ז'אן קרמר,

רחבעם זאבי: קורל קרפ, אליעזר רגב, עוזי רוזן, גדעון רוזנפלד, מאיר רול, חיים רוסק, אברהם רז, שמריהו ריביר, אליהו ריבק, אברהם רייזמן, אברהם רענן, רפאל רפאלי, ראובן שדה, יהודה שאמי, יעקב שוורץ, יוסף שוורצנברג, משה שובל, אלברט שוקרון, יעקב מרדכי שחר, יעקב שמשון שטיין, דוד שטיינר, מיכאל שטיינר, ישראל שטרן, משה שטרנפלד, נתן שכטר, זאב שמואלי, מאיר שנור, אבינועם שני, מנחם גדעון שרגא, יום-טוב שרם, רוברט שרשבסקי.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: טייסי חייל האוויר שנפלו בזירה הירדנית: שבתאי בן-אהרן נפל במעלה-אדומים, חנניה בוך ונדב נהוראי נפלו במפרק, אלכסנדר ענבר ושלמה קרן נפלו ב-3H.

רחבעם זאבי: השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: זה מסדר הנופלים שלנו בשחרור יהודה ושומרון, במלחמה שנכפתה עלינו.

רחבעם זאבי: אחריהם נפלו עוד רבים וטובים בהגנת בקעת-הירדן ובפעולות חבלה וטרור בירושלים, יהודה ושומרון.

רחבעם זאבי: ומסדר הנופלים התארך, והם נטמנו בחלקות הצבאיות ברחבי הארץ.

רחבעם זאבי: עכשיו באה ממשלה בוגדנית ששכחה אותם ואת דמם שנספג באדמת המולדת, במחוזות המולדת, והיא מסרה אותם לידי הרוצחים והמחבלים, כדי שניאלץ לשוב ולשחרר אותם בעוד דם יהודי.

רחבעם זאבי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת זאבי.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחריו – חבר הכנסת השר מיכאל חריש או חבר הכנסת עוזי ברעם.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחת הסיבות שסיעת מד"ע החליטה לתמוך בהסכם השלום היא שהנואמים שיעלו כאן לא יזכירו שמות של קורבנות, כדי למנוע נפילתם של אנשים אחרים.

טלב אלסאנע: אלה נפלו במלחמות.

טלב אלסאנע: השלום בא למנוע את הקורבנות האלה, הוא בא לתת לאנשים לחיות, לתת להם את התקווה ואת הסיכוי לחיות בתנאים טובים יותר, ולחוות ולשמוח בעידן של שלום, כששני העמים חיים זה ליד זה ולא נלחמים זה בזה.

טלב אלסאנע: הכי קל לעלות ולנגן על הרגשות האפלים של הכעס והתסכול הנובעים מהעבר.

טלב אלסאנע: וכשמזכירים את הקורבנות של הצד הישראלי צריך לזכור, שגם בצד הפלשתיני נפלו קורבנות, נפלו צעירים, נפלו נערים שיש להם הורים, שיש להם משפחות, שיש להם ילדים, שגם הם רצו לחיות.

טלב אלסאנע: אף אחד לא הולך למות מרצונו הטוב.

טלב אלסאנע: כל אחד רוצה לחיות, וכל אחד רוצה לחיות בחירות, כל אחד רוצה לחיות בשלום.

טלב אלסאנע: וכאן בא הסכם השלום כדי לתת תקווה לא לצד אחד, אלא לשני הצדדים, לשני העמים, לחיות זה ליד זה, כשכל צד מכבד את רצונו של הצד שמנגד, את רצונו לחיות בעצמאות ובמדינה עצמאית, זה ליד זה.

טלב אלסאנע: החשש והפחד מהעתיד, החשש והפחד מהלא-ידוע, טמונים בקרבו של כל אדם, בקרבו של כל אחד מאתנו.

טלב אלסאנע: ולכן קל מאוד לנגן על החשש הזה, קל מאוד לנגן על הרגשות האפלים שבתוך כל אדם ולהגיד שהשלום הזה טומן בחובו סכנות.

טלב אלסאנע: השלום טומן בחובו אך ורק תקוות וסיכויים טובים יותר.

טלב אלסאנע: לאורך כל ההיסטוריה העמים המוסלמים הערבים חיו יחד עם היהודים, בהרמוניה, בשלווה, חיים טובים, ותרמו תרומה הכי גדולה לעולם.

טלב אלסאנע: עידן הזהב של היהדות היה בזמן השלטון המוסלמי בספרד.

טלב אלסאנע: וכשהיה הגירוש מספרד גורשו גם המוסלמים, גם הערבים וגם היהודים.

טלב אלסאנע: לכן הסיכוי לחיות יחד קיים, ההיסטוריה מוכיחה זאת, אבל בתנאי שמכירים זה בזכותו של זה לחיות במדינה עצמאית.

שאול יהלום: שמעת על המופתי שעזר לנאצים?

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין שהיה ח'ליף שקוראים לו עומר אבן אל-חטאב, שטבע איזה מושג.

טלב אלסאנע: הוא אמר: למי יש הזכות לשלוט ולשלול את החירות מתינוק?

טלב אלסאנע: הוא אמר זאת בערבית: "מתא אסתע

טלב אלסאנע: בדתם אלנאס וקד ולדתהם אמהאתהם אחראר".

טלב אלסאנע: ואותו הדבר אומר כל ילד פלשתיני, כל תינוק פלשתיני.

טלב אלסאנע: מאין אתם שואבים את זכות

טלב אלסאנע: כם לשלול ממנו את החירות לחיות במדינה עצמאית משלו, עם דגל ועם המנון משלו?

טלב אלסאנע: מאין נובעת זכותו של תינוק יהודי לשלוט בתינוק פלשתיני?

טלב אלסאנע: שניהם נולדו בצלם, לשניהם יש השאיפה והרצון לחיות במדינה עצמאית, לשניהם יש הרצון והזכות לחיות זה ליד זה.

שאול יהלום: ב-1929 לא היתה מדינה עצמאית, ורצחו בחברון 67 יהודים.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת יהלום, אם תדפדף בדפי ההיסטוריה תראה שהיהדות בעולם נרדפה בצרפת בזמן האמנציפציה, נרדפה בגרמניה, נרדפה בכל אירופה, אבל חיו בהרמוניה במדינות ערב, חיו בהרמוניה במדינות האסלאם.

טלב אלסאנע: בדבר זה צריך להודות, להכיר.

טלב אלסאנע: היו טעויות, היו מעידות.

טלב אלסאנע: בין ערבים לערבים יש מלחמות מדי פעם, יש סכסוכים בתוך משפחות, אבל זה לא האופי של מערכת היחסים הערבית-היהודית.

טלב אלסאנע: האופי הוא אחר, ובמערכת היחסים אפשר להתפאר.

טלב אלסאנע: הסיכוי קיים, רק צריך לתת ביטוי לגישה החיובית, להכרה בזכות הצד השני, לא לשלול ממנו את זכותו.

טלב אלסאנע: אתה תסכים בוודאי, שכמו שהעם היהודי התנגד לשלטון הבריטי או יתנגד לכל כיבוש, אם יהיה מחר במדינת ישראל, בתל-אביב – יתנגדו, יתקוממו ותהיה אינתיפאדה – כך גם העם הפלשתיני התקומם נגד הכיבוש ונגד השליטה הישראלית בעם הפלשתיני.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין היום: כשאנחנו תומכים בהסכם השלום שנותן סיכוי ותקווה טובה יותר לעתיד, אי-אפשר להכריח ולדבר על שלום, כשמצד אחד יש ההתנחלויות – – –

רפאל אדרי: אני מבקש להפסיק, אדוני, חמש הדקות שלך עברו.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, ראיתי את הנואם לפני, נתת לו עד אין סוף.

רפאל אדרי: תסלח לי, אני לא יכולתי להפסיק באמצע, כשקוראים שמות נופלים.

טלב אלסאנע: אתה רוצה שאני אוציא רשימה ואתחיל לקרוא שמות של קורבנות פלשתינים או יהודים?

רפאל אדרי: הוקצבו חמש דקות, ואני מבקש לכבד את ההחלטה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, שהממשלה צריכה להביא בחשבון, שהמשך ההתנחלות בלב לבה של חברון הוא מוקש שעשוי להתפוצץ ולפוצץ את תהליך השלום ואת האזור כולו.

טלב אלסאנע: אני סבור גם בסוגיית האסירים, שהם בגדר שבויי מלחמה, שמשנפתח דף חדש צריך לתת להם סיכוי להיות חלק מתהליך השלום.

טלב אלסאנע: אני סבור, שצריך להביא להסרת ההתנחלויות, כשאנחנו יודעים איזה אנשים הם המתנחלים ומה הכוונות שלהם ומה המחשבות שלהם לגבי תהליך השלום, על מנת שיהיה השלום שלום צודק, שלום בר-קיימא, שלום שיחזיק מעמד, שלום שיהיה מבוסס על בסיס חזק ואיתן ויבטיח עתיד טוב יותר לכל העמים ולאזור כולו.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רפאל אדרי: אני מזמין את השר עוזי ברעם, ואחריו – חבר הכנסת דוד לוי.

רפאל אדרי: אני מבין שגם השרים מוגבלים לחמש דקות.

עוזי ברעם: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היה לי רצון להגיד שאני מדבר חמש דקות כחבר כנסת, אבל הבנתי שזו מצוות חכמים מלומדה, וכך אעשה.

עוזי ברעם: השאלה שעומדת לפנינו היום היא לא רק שאלת טיבו של ההסכם, השאלה האסטרטגית היא אם ישראל רואה כיעד מועדף, אבל מועדף מאוד, השגת שלום עם העם הפלשתיני או לא.

עוזי ברעם: נכון, יבואו הדוברים מהימין – ואני לא רוצה לנאום היום נאום של התגרות – ויאמרו: כן, היה אפשר להשיג שלום בתנאים טובים יותר.

עוזי ברעם: תצאו מהנחה שכאשר הממשלה הזאת החליטה לראות בעניין הפלשתיני עניין ראשון, היא ביררה עם מי לנהל משא-ומתן.

עוזי ברעם: ועומד לפניכם שר שבתחילת ימיה של הממשלה הזאת תבע מראש הממשלה ומשר החוץ הכרה הדדית בין מדינת ישראל לבין אש"ף, והיתה אז התנגדות עד שהתנאים בשלו, ואנחנו מציגים בעצם את הפרטנר היחיד.

עוזי ברעם: כל מי שאומר שיש פרטנר אחר, יודע שזה דבר מדומה.

עוזי ברעם: כל מי שאומר שהיה אפשר לנהל משא-ומתן עם חלקים אחרים של העם הפלשתיני, טועה ומטעה, אלא אם הוא אומר – ואני מכבד את דעתם של האומרים – שמדינת ישראל היתה יכולה להתקיים עוד שנים רבות בלי השלום הזה.

עוזי ברעם: ואני אומר: השלום עם העם הפלשתיני, שהוא רק בתחילת התהוותו, הוא רק חלק מחגורה מדינית של השלום עם מצרים, עם ירדן, עם הפלשתינים, ואולי גם יום יבוא – עם סוריה, עם מדינות או ארגונים שנמצאים כולם, בצורה זו או אחרת, במאבק עם המחנה הפונדמנטליסטי, שקם ומתחזק בעולם הערבי.

עוזי ברעם: ההחלטה היום היא החלטה קשה, היא החלטה בין האלטרנטיבות שלא עמדו לפני עם ישראל לפני שנים.

עוזי ברעם: הייתי אז חבר כנסת חדש מאוד, אבל כאשר מנחם בגין הביא את ההסכם, והוא דיבר על נסיגה מוחלטת – ולא משה דיין ולא איש לפניו חלם על נסיגה מוחלטת – היתה תהייה, היתה השתאות, היתה ביקורת, היה גם הלם, אבל העם ברובו קיבל את ההסכם, והוא סלל בעצם את הדרך להסכמים שיבואו לאחר מכן.

עוזי ברעם: אני יודע שיש בעיות עם המתנחלים, ובעיות קשות.

עוזי ברעם: הממשלה הזאת, בשלב הזה, למרות כל דברי הנאצה, מקבלת על עצמה אחריות לביטחונם של המתנחלים באשר הם.

עוזי ברעם: היא עשתה כל מאמץ, גם מאמץ כספי וגם מאמץ ביטחוני.

עוזי ברעם: ההתנגדות של המתנחלים להסכם אין לה כל קשר לביטחונם.

עוזי ברעם: ההתנגדות היא התנגדות אידיאולוגית ורעיונית, וכאשר הם מבטאים את ההתנגדות הזאת אני מכבד אותם.

עוזי ברעם: אבל אפילו אם היו מתקבלות כל תביעותיהם הביטחוניות, הן לא היו מביאות את האנשים האלה להסכים לשום הסכם שיש עמו חלוקה זו או אחרת של ארץ-ישראל.

שאול יהלום: לכן זו לא בעיה של המתנחלים.

עוזי ברעם: היות שקבענו חמש דקות אני רוצה לומר מלה לחבר שאיננו פה, לעמנואל זיסמן.

עוזי ברעם: עמנואל זיסמן הוא חבר שלי שנים רבות.

עוזי ברעם: יחד צמחנו.

עוזי ברעם: היה לי חלק לא קטן גם בחיזוקו וגם בבחירתו, אבל גם בבניית בסיס משותף.

עוזי ברעם: אני חייב לומר לזכותו מלה: עמנואל זיסמן תמיד ייצג בתוך מפלגת העבודה את הקו היותר נצי, את הקו היותר – כמו שהוא קרא לו – ביטחוניסטי.

עוזי ברעם: שנים רבות הוא נאבק בתוך המפלגה, אבל כאשר בא ההסכם בשלב הראשון עם הפלשתינים, הוא היה הראשון שהסכים.

עוזי ברעם: עמנואל בשבילי היה תמיד דוגמה דווקא של קבלת מרות פוליטית.

עוזי ברעם: הוא היה איש שצמח מתוך שלבים של החלטות פוליטיות.

עוזי ברעם: אני ציפיתי ממנו, שכאשר המפלגה שלו הגיעה להכרעה קשה כל כך, וכאשר הרוב המכריע במפלגתו הוא בעד העניין הזה, שהוא ייתן יד – משום שפה אין שום שאלה שהיא שאלה מצפונית, זו שאלה פוליטית, ובשאלה הפוליטית הוא צריך להכריע הכרעה נכונה.

עוזי ברעם: ואני פונה אליו – – –

שאול יהלום: – – –

עוזי ברעם: אני לא פונה אליך ולא אליך, אני פונה אליו.

עוזי ברעם: בשלב הזה לא מעניין אותי מה אתם אומרים, אני פונה אליו.

שאול יהלום: עם כל דברי השבח שאתה אומר לו אולי יתגלה לך שעברתם את הגבול.

עוזי ברעם: באמת, באמת, ראיתי כמה התפעלת מהדברים של גולדפרב.

עוזי ברעם: אולי הוא חשב שאתם עברתם את הגבול?

עוזי ברעם: מדוע אחד פסול ואחד כשר בעיניכם?

שאול יהלום: משום שאתה עצמך אומר שחבר הכנסת זיסמן הוא אדם אידיאולוגי.

שאול יהלום: הרי אתה אומר זאת.

רפאל אדרי: אדוני, קריאת ביניים אחת מותרת.

עוזי ברעם: חבר הכנסת שאול יהלום, כדי להדגיש: הוא היה תמיד קרוב אלי לאין ערוך יותר מאשר אליך.

עוזי ברעם: שזה יהיה לך ברור לגמרי.

שאול יהלום: לכן אמרתי שעברתם את הגבול.

שאול יהלום: תסיק מסקנות.

עוזי ברעם: אני חושב, שאנחנו עומדים היום בפני הכרעה היסטורית, אבל ההכרעה הזאת תיתן לישראל את הפריחה המדינית ואת הפריחה הכלכלית.

עוזי ברעם: ימים יבואו והכנסת תהיה גאה ביום הזה.

עוזי ברעם: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני השר, גם על נאומך וגם על כך שעמדת בזמן שהוקצב לך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת דוד לוי.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זאת בוודאי משימה בלתי אפשרית להתייחס ולנתח בחמש דקות סוגיה כל כך גדולה וקרדינלית לעתידנו, לעתיד העם כולו, וודאי שלגבי רבבות משפחות על ילדיהן ועל טפן.

דוד לוי: אבל קבעה ועדת הכנסת, והחלטתה היא נר לרגלינו.

דוד לוי: הקשבתי לדברי ראש הממשלה ושאלתי את עצמי, האם באמת יודע ראש הממשלה לאן הוא מוביל, או שהוא איננו יודע.

דוד לוי: אולי הוא אינו יודע?

דוד לוי: בשתיים אלה החומרה, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: המדיניות הננקטת על-ידי הממשלה בדבר המהותי הזה, הקרדינלי הזה לחיינו, לשלום ולמלחמה, איננה יכולה להיות מוצגת, מושתתת על אילוזיות, על אשליות.

דוד לוי: אני קובע, אדוני היושב-ראש, בהכירי קצת את הפרטים ובהכירי גם איך מתייחסים בעולם – לרבות הפרטנר שנבחר על-ידי הממשלה הזאת – לעתיד, לשלב הבא – האמירה מפיו של ראש הממשלה לכנסת, כי לא נחזור לקווי 1967, או שהיא משאלת לב שאין לה על מה להתבסס, או שהיא אשליה, או שהיא פשוט אי-ידיעה אלמנטרית, או שהיא הטעיה.

דוד לוי: משום שהקו הזה, שנקבע באוסלו, וההסכם הזה, שהובא בפנינו, שהונח על שולחן הכנסת, מוביל בהכרח למדינה פלשתינית, לקווי 1967.

דוד לוי: כל ניסיון של הממשלה בשלבים הבאים לעצור, לבלום, להתווכח, הופך את הקערה על פיה, ולא יהיה לנו לא שלום ולא מלחמה.

דוד לוי: מן הדין היה שהממשלה הזו תעשה לעצמה את המאזן – אפילו האידיאולוגי – שלה, לאן היא רוצה להגיע, ומכאן נגזר מה שנקרא תהליך הביניים, כי אין מדובר עוד באוטונומיה.

דוד לוי: בל יבלבלו את המוח.

דוד לוי: מדובר בריבונות לכל דבר.

דוד לוי: היא מוענקת היום לפלשתינים.

דוד לוי: הייתי מבין אם ראש הממשלה היה בא ואומר: אני לא מייצג את עמדת הליכוד, אני יודע לאן אני הולך.

דוד לוי: אליבא דעמדתי – כלומר, דעמדתו ודעמדת מפלגתו הוא – אלה הקווים שאני חותר אליהם.

דוד לוי: ידע הפרטנר, שאם לא – ומוטב עכשיו שכל העם, לרבות מפלגתו של ראש הממשלה, ידע לאן חותר הפרטנר.

דוד לוי: והוא אומר זאת.

דוד לוי: הוא אומר זאת מכל במה: כל השטחים, סילוק היישובים, ירושלים בירת המדינה הפלשתינית.

דוד לוי: וממשלת ישראל עושה את עצמה כבת יענה, לא שומעת, לא מבינה, לא רואה, והיא הולכת – לאן?

דוד לוי: אני חושש מאוד מאוד, כי לא ירחק היום ואנחנו נעמוד כבראשונה בפני תסיסה איומה, כי מה שהצד השני מצפה – הוא גם מבין, שלממשלה הזאת ולקואליציה הזאת אין ברירה, והוא ישיג זאת.

דוד לוי: והממשלה איננה אומרת אמת לא לעצמה, לא לעם, ודאי שגם לא לפרטנר.

דוד לוי: זאת הדרמה, אם לא הטרגדיה.

דוד לוי: אנחנו הולכים בדרך לא דרך אל יעד שאיש אינו יודע אותו, והממשלה לא קבעה לעצמה מה הם הקווים.

דוד לוי: ראש הממשלה דיבר על ירושלים, על ירושלים שהוא מצרף אליה את מעלה-אדומים, את גבעת-זאב.

דוד לוי: דיבר גם על ביתר.

דוד לוי: קודם כול, אני שמח, משום שהיה לי חלק בהקמת היישובים האלה שהם חומת מגן לבירתנו.

דוד לוי: אבל אני שואל אותו: בממשלה יש לו רוב לזה?

דוד לוי: הוא יודע שלא.

דוד לוי: בגוש החוסם, או איך שזה נקרא, "המשלים", בימים אלה בוודאי, יש לו תמיכה אם יעלה זאת מייד, או שהוא יימצא במיעוט בבית הזה גם מבפנים וגם מכאן?

דוד לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהדרך הזו שבה הולכת הממשלה היא פשוט דרך חתחתים, דרך של "נדמה לי", דרך שאין לה יעד, דרך שאיננה מבטיחה ביטחון, דרך שתביא לאכזבה מהשלום בגלל כפל הלשון של הממשלה הזאת.

דוד לוי: אני באמת מודאג, אדוני היושב-ראש, כאזרח.

דוד לוי: אנחנו בבית הזה כולנו נציגי העם, שליחי הציבור כולו.

דוד לוי: אומנם השקפות העולם מנוגדות, שונות.

דוד לוי: לא אחת אנחנו בהתנגשות פרלמנטרית.

דוד לוי: זה מה שעושה את חיי הכנסת.

דוד לוי: אבל אפשר לומר, עם היד על הלב, שהדרך הזו שהממשלה הולכת בה, יש לה תמיכה היום בעם?

דוד לוי: יש חרדה, יש דכדוך, יש משבר.

דוד לוי: מה עושה ראש ממשלה בימים כאלה?

דוד לוי: כאשר ראש ממשלה רואה מצב כזה, מן הדין ומאחריותו לעשות הכול כדי להגיע להסכמה לאומית רחבה עד כמה שניתן.

דוד לוי: כאשר הדבר הזה ישנו הוא מקרין על העולם, הוא מחזק את רוחו.

דוד לוי: כאשר הדבר הזה איננו, אין אפילו ניסיון – יש משבר, אם לא שבר ושיברון לב, אצל רבים, ודאי שאצל המתיישבים שלא מקבלים שום תשובה, ועל גורלם איש לא יכול לומר דבר.

דוד לוי: אומרים להם: עדיין לא הורדנו יישוב.

דוד לוי: עדיין.

דוד לוי: האמרה הזאת איננה מרגיעה, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: היא פעמון אזעקה.

דוד לוי: עדיין.

דוד לוי: כי אנחנו מתכוונים.

דוד לוי: מדוע ובמה חטאו האזרחים האלה ומשפחותיהם שהלכו אל המקומות האלה על-פי החלטות ממשלות ישראל, לרבות הממשלות שבהן היו שותפים ראש הממשלה ושר החוץ?

דוד לוי: אין תשובה.

דוד לוי: אתם מכשול לשלום.

דוד לוי: בהם מותר לפגוע.

דוד לוי: אותם לא צריך להרגיע.

דוד לוי: ואתה שואל את עצמך, אדוני היושב-ראש, לאן זה מוביל.

רפאל אדרי: אודה לך, אדוני, אם תסיים.

דוד לוי: אני מייד מסיים.

דוד לוי: אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, שעוד לא היתה תקופה שבה העם נמצא במשבר כזה ואין מי שירגיע אותו.

דוד לוי: עוד לא היתה ממשלה שלא יכלה לסרטט את דרכה בנושא כל כך קרדינלי, אולי אפילו כדי להרגיע את חבריה.

דוד לוי: הגענו למצב שראש הממשלה, בהזדמנות זו, בדבר שאם הוא היה באמת שלום הוא היה צריך להיות בשורה, אבל הוא היום כבשורת איוב, הוא צריך להנחית את הכלי המהותי ביותר, הקשה ביותר, של משמעת ושל אמון בממשלה כדי לזכות עוד בקול אחד אולי.

דוד לוי: לכן זאת לא דרך, זה משבר.

דוד לוי: משבר לאומי.

דוד לוי: כולי תפילה, שתבוא התפכחות, שהממשלה תדבר אל עצמה אמת, תדבר אל העם אמת, תציב בפני הצד השני – היא בחרה את הפרטנר הזה, הוא קיים – אבל היא צריכה להציב בפניו מה היא דרכה, כדי שלא יערימו מחר על כולם, וכל העולם יהיה נגדנו.

דוד לוי: כל המאמץ אשר הושקע בחודשים ובשנים אלה לא הושקע אלא לטקסים, לדברים נבובים, לנאומים רמים, אבל העם רואה את הקולות, יש דאגה, ואין מרגיע.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה שהובא בפנינו, בן מאות העמודים, היה חסר בו רק עמוד אחד: עמוד לעם ישראל.

דוד לוי: עמוד שיאמר למה אנחנו חותרים.

דוד לוי: עמוד שיאמר על מה נעמוד.

דוד לוי: עמוד שייתן ביטחון, שירגיע את מאות האלפים המודאגים.

דוד לוי: באין עמוד זה אין בהסכם הזה, אדוני היושב-ראש, לא בשורה, וודאי שלא ייקרא לזה דרך לשלום.

דוד לוי: הוא יסכן את הביטחון ויביא לדבר חמור מאוד בעם – לאכזבה ממה שקרוי השלום בגלל הדרך הקלוקלת של הממשלה הזו.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת דוד לוי.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אליהו בן-אלישר.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת עובדיה עלי.

אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ממשלת גולדפרב הנעדרת, אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, שכולנו ידענו שהאסון הזה עומד להתרחש.

זה לא נפל עלינו ככה בלי שנרגיש שזה ממשמש ובא.

עם זאת, גם זאת אני חייב לומר, קיווינו שאולי יש מי שיתעשת.

התפללנו לכך שאולי, בכל זאת, יצחק רבין ואולי גם אחרים ידחו את המפולת, אולי יעמדו בפרץ, אולי יבלמו.

לא בלמו, לא רצו לבלום, ומה שעומד להתרחש, מה שנחתם גרוע ממה שראינו אפילו בחלומותינו הרעים.

אני בטוח שרבים מבין חברי הבית הספיקו לקרוא את ההסכם הרע הזה.

לא תיארתי לעצמי, שכחבר בפרלמנט יהודי אני אצטרך להקדיש חלק מיום הכיפורים על מנת לקרוא מין מסמך כזה, אבל לא היתה לי ברירה.

על מנת לדעת על מה אני מדבר הייתי חייב אפילו להקדיש שעות מספר מיום הכיפורים הקדוש על מנת לעסוק בהסכם טמא, ואינני מנסה כאן להשתמש בלשון נופל על לשון.

אתן רק כמה דוגמאות של הפרת התחייבויות מפורשות של יצחק רבין.

הפרת ההתחייבויות בקשר לירושלים: בפעם הראשונה ניתנת גושפנקה ישראלית רשמית לנוכחות אש"ף בירושלים, אדוני היושב-ראש.

הם גם יבחרו, הם גם ייבחרו, גם ינהלו תעמולה בירושלים.

תנוהל תעמולה של אש"ף בירושלים.

יהיה משקיף בין-לאומי בקלפיות, לא פחות ולא יותר.

ריבונות ישראל בירושלים, משקיף בין-לאומי.

סביבות ירושלים הולכות להימסר לאש"ף.

אני רוצה לומר גם לך, אדוני היושב-ראש, שכאשר אתה עולה ממקום מגוריך לכנסת ואתה ממשיך ממוצא לכיוון ירושלים, אתה תראה את דגל אש"ף מתנוסס מעל כפר ושמו בית-איכסא.

אני רוצה לומר, שאברום בורג – הוא אומנם כבר איננו חבר כנסת, אבל קאטנה, ששולטת על המקום שבורג גר בו ושמו נטף, תימסר לידי אש"ף.

מעל הר-אדר, מעל מעלה-החמישה, מעל קריית-ענבים, מקום מאוד שולט ולא מרוחק יתנוסס דגל אש"ף.

מה יוצא לי מאותו מפקד חטיבת הראל ששמו יצחק רבין, אשר כבש את המקומות הללו ועל חלקם הגן בשנת 1948, כאשר היום הוא מוסר אותם לידי אש"ף?

הוא מבטיח עד עצם היום הזה שהבקעה תישאר בידי ישראל.

כך הג'יפטליק עובר לידי אש"ף.

שני כפרים בדואיים חדשים, שלא היו קיימים לפני עשר שנים, למרגלות ארגמן – לידי אש"ף.

חברון עוברת לידי אש"ף.

זו כבר לא יציאה מעזה.

אני יודע שכל הזמן שרי הממשלה מתפארים בכך שאנחנו יוצאים מעזה.

זו בעצם התחלת היציאה מירושלים.

כדאי שהעם ידע, כדאי שזה יירשם בפרוטוקול.

זה כבר אפילו לא קץ לחלום ארץ-ישראל השלמה, ואני יודע שיש כאלה שצוהלים על כך.

זה מסמן, לצערי הגדול, ואולי מסמל את התחלת הקץ של החזון הציוני.

אני יודע שהזמן שמוקצב לכל אחד מאתנו קצר, ולכן אעמוד בקצרה ובתמציתיות גם על סמליות מסוימת שיש בתאריכים מסוימים.

ספטמבר 1938 – 1938, אני מדגיש – יירשם לדיראון עולם בתולדות העמים, בתולדות אירופה, בתולדות המעצמות.

29 בספטמבר 1938, זה התאריך שנושא ההסכם הקרוי מינכן.

28 בספטמבר, זה התאריך שנושא ההסכם הזה שמונח אצלנו כאן על השולחן.

הכול, גם המכניזם שהוביל למינכן, שבא אחרי מינכן, התרחש לפני ראש השנה, בין כסה לעשור.

גם אצלנו אותו דבר.

אני חייב לומר שמצאתי, שאצל הבריטים ואצל הצרפתים, בממשלות שלהם, מתייחסים אל צ'כוסלובקיה כאל נדל"ן – כהאי לישנא.

אני יכול גם להראות זאת.

אני מצטער לומר, שראש הממשלה הישראלי מנוכר, מנוכר למורשתו, מנוכר לחבלי מולדתו, מתייחס ליהודה ושומרון, לענתות, לשילה, לבית-אל, לחברון כאל נדל"ן.

גם הם, גם ראש ממשלת בריטניה, גם ראש ממשלת צרפת, אבל בעיקר ראש ממשלת בריטניה – מה הוא הבטיח?

כולנו יודעים זאת.

הבאתי לכם שלום עם כבוד, אמר צ'מברלין.

כך זעק צ'רצ'יל לעומתו: תקבלו גם מלחמה וגם חרפה.

ומלה אחרונה, אדוני היושב-ראש.

ראש הממשלה הזכיר בנאומו סעיף בהסכם, והוא סעיף 31 פסקה (6), וראש האופוזיציה – אני מקווה מאוד שראש הממשלה הבא – חבר הכנסת נתניהו, אמר ואישר שאנחנו אכן נשתמש בסעיף הזה כאשר נגיע לשלטון, ואני רוצה לומר באמת רק במלה אחת, שאותו סעיף אומר:

אף אחד מהצדדים – זה היה צריך להיות אף לא אחד מהצדדים – להסכם לא ייחשב על סמך כניסתו זו כאילו ויתר על אף לא אחת מזכויותיו, תביעותיו או עמדותיו הקיימות או חזר בו מהן.

זה תרגום מאוד קלוקל מאנגלית, אבל מילא.

אני מבקש לומר – ולא רק בשמי, אלא בשם אותה אסכולה בציונות שאותה אני מייצג, שיש לי הזכות לייצג – זה לא יהיה חד-צדדי, אדוני היושב-ראש, זה לא יעבוד לטובת הפלשתינים, זה יעבוד לטובתנו.

ואם מותר לי לומר זאת למחרת יום כיפור, אבל עם התחייבות שבה אנחנו, בניגוד לראש הממשלה, נעמוד.

אנו חוזרים ומכריזים כאן, שארץ-ישראל שייכת בזכות לעם ישראל.

אנחנו נעמוד על מימוש הזכות הזאת כאשר נחזור לשלטון.

אנחנו גם נממש אותה.

בארץ-ישראל המערבית לא תהיה ריבונות זרה.

ומלה פוליטית, אבל אולי בעלת משמעות אף שהיא פוליטית: אנחנו נעשה להסכם אוסלו א' וב' מה שיצחק רבין ושמעון פרס עושים לקמפ-דייוויד.

אמרתי זאת מבמת הכנסת.

תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת בן-אלישר.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת עובדיה עלי.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת שאול גוטמן.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הסכם זה, הסכם אוסלו ב', כמו גם הסכם אוסלו א', הוא הסכם מופקר, שעשו אותו אנשים מופקרים, שהחליטו להפקיר את ארץ-ישראל ואת ביטחון ישראל.

עובדיה עלי: קודמי דיברו – בצדק – על בעיית ירושלים בהסכם, על הכרסום שחל באחדות ירושלים.

עובדיה עלי: הם דיברו – בצדק – על הקמת מדינה פלשתינית בפועל על רוב השטח של יהודה, שומרון וחבל עזה, הם דיברו – בצדק – על בעיות הביטחון בבקעה, על הביטחון האישי, על הקרקע, על המים, על התכנון והבנייה, על המקומות המקודשים ועל עוד נושאים כהנה וכהנה שהם בעיות קשות מאוד שמעוגנות בהסכם המופקר הזה.

עובדיה עלי: בשל סד הזמן – מובן שאפשר לדבר על כל אחד מהנושאים האלה ולהקדיש להם שעות ארוכות של ביקורת כדי להראות עד כמה הדברים האלה מסכנים את ביטחון ישראל.

עובדיה עלי: בפועל מקימים מדינה פלשתינית שתהווה סכנה גדולה, כפי שהגדיר זאת ראש האופוזיציה וכפי שאמר קודמי, חבר הכנסת בן-אלישר.

עובדיה עלי: אנחנו מקווים, שראש האופוזיציה, חבר הכנסת נתניהו, גם יהיה ראש הממשלה הבא, והוא יצטרך להתמודד עם הבעיות האלה, והן בעיות קשות מנשוא.

עובדיה עלי: היום אני מבקש לדבר על נושא אחד מכל המכלול הגדול הזה.

עובדיה עלי: אני רוצה להתייחס לדברים הנלעגים והעלובים של ראש הממשלה, שבהם הוא מבקש לשדל את עם ישראל לעצום את עיניו ולאכול את התבשיל שהם הכינו בעבורו – הדברים האלה המוזרים והמשונים של ראש ממשלתנו המדבר על ויתור על נכסי דלא ניידי לטובת ערכים – –

פיני בדש: הוא מתווך דירות.

עובדיה עלי: – – הווי אומר: ויתור על ארץ-ישראל לטובת ערכים.

עובדיה עלי: ואני איני יודע עתה אם לבכות או לצחוק.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, עם ישראל נטבח בשואה ועלה בעשן ארובות אושוויץ על ערכיו באין מולדת.

עובדיה עלי: אני מצטער שהיום אני צריך לדבר על כך.

עובדיה עלי: עניינים אלה – ערכים וארץ-ישראל – מפי ראש ממשלתנו נשמעים כדברים סותרים.

עובדיה עלי: ולא די שהדברים אינם סותרים זה את זה, אלא משלימים הם זה את זה ואף תלויים זה בזה עד שהופכים הם לאחד.

עובדיה עלי: ארץ-ישראל היא ערך עליון, אדוני היושב-ראש.

עובדיה עלי: בדת ישראל ובאמונת ישראל ארץ-ישראל נחשבת לערך העליון ביותר.

עובדיה עלי: יש מצוות שאפשר לקיים רק בארץ-ישראל.

עובדיה עלי: אני מציע לראש הממשלה, שכאשר תהיה שעתו פנויה, יפתח את התנ"ך וירענן את ידיעותיו בנושא ערכי זה.

עובדיה עלי: טוב יהיה אם יעשו זאת גם כל אלה המסייעים בידו, שאולי ידם רבה להם בניהול משא-ומתן, אך ידם קצרה בכל הנוגע לערכים המעוגנים בתורת ישראל ובאמונה היהודית.

עובדיה עלי: אך יודעני, אדוני היושב-ראש, שהדברים הללו אינם, לצערי, על סדר-יומם של שרי הממשלה.

עובדיה עלי: אבל הרי גם אתם יודעים שערכים עושים בני-אדם ובני תמותה רגילים צריכים אדמה מתחת לרגליהם על מנת לעשות ערכים ולהשתעשע בהם ולחיות על-פיהם.

עובדיה עלי: וזאת אתם שומטים מתחת לרגלינו.

עובדיה עלי: ובאין מולדת אין גם ערכים.

עובדיה עלי: במרוצת אלפיים שנה נטבחנו והפכנו ללעג ולקלס באין מולדת.

עובדיה עלי: והנה בא היום ראש ממשלתנו, ובמוחו האנליטי הקודח מציע נוסחת פלאים, שנוותר על המולדת למען הערכים, שכן לשיטתו מולדת אינה ערך.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל מי שמוכן לוותר ולהפקיר את ארצו נוהג בהפקרות, פוגע בערכים, ואין הוא ראוי שידבר על ערכים.

עובדיה עלי: ארץ-ישראל היא ערך עליון, ובדברי חז"ל ובמקורות שונים היא שקולה כנגד כל מצוות התורה.

עובדיה עלי: ומי שמדבר על ערכים, מוטב שידע זאת.

עובדיה עלי: אבל, אדוני היושב-ראש, הרי הסכם אוסלו אינו מצוי בתחום הערכים, אינו מצוי בתחום האמונה.

עובדיה עלי: זה ביטוי של התמודדות בין שני צדדים וביטוי ליכולתו של כל אחד משני הצדדים הנושאים ונותנים בו להפיק ממנו את המירב לטובתו הוא.

עובדיה עלי: ומי שקורא את ההסכם, או אפילו מרפרף עליו, יגלה על נקלה צד אחד חזק שהוא ממש מעצמה, שכן הישגיו בהסכם מרובים ונתינתו מועטה, ולעומתו צד אחר חלש, שחולשתו ניכרת בהישגיו הדלים, שכן אין מאחוריו לא אמונה ולא עוצמה ולא צבא שיכול לגבות אותו, ואין צורך לפרש מי הוא צד א' ומי הוא צד ב' בהסכם, שכן התוצאות מעידות ומצביעות על כך.

עובדיה עלי: אני, אדוני היושב-ראש, נדהם מכך ושואל, למה זה קורה לנו?

עובדיה עלי: הרי מולנו עומדת חבורת טרוריסטים, חלקם בדימוס וחלקם בשירות, והם סוחטים את מנהיגי העם הזה שמאחוריו עומד צבא מפואר ואמונה ויכולת של מעצמה.

עובדיה עלי: ולא אחת עומד כאן ראש הממשלה ואומר בצדק: אנחנו מעצמה, יש מאחורינו צבא מצוין.

עובדיה עלי: ומסתבר שהמענה על כך הוא אחד: המנהיגות הזאת אינה ראויה לעם הזה.

עובדיה עלי: העם הטוב הזה והארץ הטובה הזאת ראויים למנהיגות טובה יותר וחזקה יותר ואמינה יותר, שמאמינה בחוסנו של העם ורואה בארץ-ישראל ערך ולא סתם נכסים.

עובדיה עלי: השואה, אדוני היושב-ראש, באה עלינו באין מולדת, ומוטב שנזכור זאת.

עובדיה עלי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת עובדיה עלי.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת שאול גוטמן, ואחריו – חבר הכנסת אברהם כ"ץ-עוז.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

שאול גוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מדינת ישראל קמה והתחדשה מן הגלות ואמורה היתה להגשים את חזון הדורות.

שאול גוטמן: כבר בשנת 1937 ביטא בן-גוריון את החזון לגבי ארץ-ישראל באומרו, כי אין לאיש או לקבוצה, גם לא לכל הציבור היהודי – לוותר על חלק כלשהו מארץ-ישראל.

שאול גוטמן: דבריו אלה נשמעים יותר כפסק הלכה מאשר כנאום פוליטי.

שאול גוטמן: בן-גוריון, אף שלא היה שומר מצוות, ינק, כמו רבים מבני דורו, ממורשת ישראל ומבית-המדרש.

שאול גוטמן: היום, כאן בכנסת, היו קוראים לו גזען.

שאול גוטמן: כיצד קרה שהוויכוח כיום בין העבודה לליכוד הוא איזה סוג אוטונומיה לספק לפלשתינים?

שאול גוטמן: כיצד קרה שהציונות המזויפת שמתבטאת כאן בכנסת דואגת לפלשתינים?

שאול גוטמן: לתומי סברתי, כי הציונות קמה על מנת להקים בית לאומי לעם היהודי ולא לפלשתיני.

שאול גוטמן: מי שאינו מאמין בכך, שיחזור למגילת העצמאות ולהמנון היהודי.

שאול גוטמן: כיצד קרה שמחוגי המפד"ל יוצאת קריאה: רק העם יחליט?

שאול גוטמן: על ארץ-ישראל העם לא מחליט.

שאול גוטמן: ואומנם, מי שיבחן את ההיסטוריה של העת החדשה יגלה, כי מעולם לא נתנה תנועת העבודה ההיסטורית זכות לגיטימית או אחרת לערבים בארץ-ישראל עד המהפך ההוא, עד שעלה מנחם בגין לשלטון.

שאול גוטמן: מי שעיניו בראשו, מי שמוכן לנתח את מצבנו ביושר חייב להגיע למסקנה, שהסכמי קמפ-דייוויד הם אבי אבות הטומאה.

שאול גוטמן: שם בוצעה נסיגה עד הגבול הבין-לאומי.

שאול גוטמן: שם הונחה זיקה בין סיני לבין יש"ע.

שאול גוטמן: שם ניתנו בפעם הראשונה – כן, בפעם הראשונה – זכויות לגיטימיות לפלשתינים בארץ-ישראל.

שאול גוטמן: שם נוסו לראשונה ובהצלחה שיטות לגירוש יהודים מארץ-ישראל.

שאול גוטמן: כאן השבר הגדול, וכאן קרס החזון הציוני.

שאול גוטמן: היום על כל משתפי הפעולה בקמפ-דייוויד להכות על חטא.

שאול גוטמן: מנחם בגין פתח פתח רחב דיו, ודרכו עובר עתה יצחק רבין בגסות רוח וגודע את המפעל הציוני.

שאול גוטמן: מר רבין מדבר על הפרדה בין יהודים לבין ערבים.

שאול גוטמן: מדוע אתה מאחז את עיני הציבור, מר רבין?

שאול גוטמן: שאל את יועציך ותלמד, שמדינת ישראל שבתוך תחומי "הקו הירוק" מתקרבת בצעדי ענק למצב של מדינה דו-לאומית.

שאול גוטמן: מספר הערבים במדינת ישראל גדל, יחסית למספר היהודים, בקצב של 3% לעשור.

שאול גוטמן: גורם זה קבוע ובלתי משתנה.

שאול גוטמן: אפילו העלייה אינה משפיעה עוד על מצב זה.

שאול גוטמן: אפשר להעריך, כי בשנת 2000 תהיה מפלגה ערבית-לאומית בתוך תחומי "הקו הירוק"" עם 15 מושבים בכנסת.

שאול גוטמן: כבר עתה נפתח הקרב על הקול הערבי בין העבודה לליכוד, ועוד היד נטויה.

שאול גוטמן: על-פי מהלך העניינים שלנגד עינינו, מדינת ישראל תהפוך דו-לאומית.

שאול גוטמן: היא תחדל להיות יהודית ובהכרח תחדל להיות דמוקרטית.

שאול גוטמן: כך הולך לו, נעלם לו, חזון הדורות.

שאול גוטמן: את הסכנה הדמוגרפית מטאטאים אל מתחת לשטיח, כי הנושא לא נעים.

שאול גוטמן: את השטר תגיש ההיסטוריה לבנינו ולנכדינו, אך אותנו מעניין לשרוד בקדנציה הבאה.

שאול גוטמן: מתווכחים אצלנו, האם ההסכם יביא ביטחון אישי.

שאול גוטמן: ממש חוצפה.

שאול גוטמן: ונניח שיהיו ביטחון אישי או שלום מדומה, מה עם הפצצה המתקתקת – הסכנה הדמוגרפית?

שאול גוטמן: רבותי חברי הכנסת, אני מוכן להסתכן בתחזית למזרח התיכון.

שאול גוטמן: כיום עסוקה הממשלה בהקמת מדינה פלשתינית ממערב לירדן.

שאול גוטמן: יש להעריך, כי ירדן, שרוב אוכלוסייתה פלשתינים, תתאחד עם זו שהקמנו ותהפוך למדינה פלשתינית המשתרעת מהמדבר העירקי עד פרברי תל-אביב.

שאול גוטמן: אדוני היושב-ראש, כאשר אנו מדברים על מדינה יהודית אנחנו מתכוונים למכנה המשותף הרחב ביותר, והוא מדינה שבה היהודים מחליטים על גורלם בעצמם.

שאול גוטמן: מי שדוגל בפתרון האוטונומיה מכל סוג שהוא חייב להסכים לפחות לכך, שהיהודים בארץ-ישראל המערבית יצביעו לכנסת ישראל, ואילו כל הערבים בארץ-ישראל המערבית יצביעו לפרלמנט אחר.

שאול גוטמן: רק אז יכולה להיות הפרדה שעליה מדבר כל העת ראש הממשלה.

שאול גוטמן: ומלה לליכוד.

רפאל אדרי: אני מבקש לסיים, אדוני.

שאול גוטמן: אני כבר מסיים, אדוני.

שאול גוטמן: על הליכוד להודיע מפורשות וללא גמגומים, כי ממשלת ימין תחזיר את המצב לקדמותו, וכי על-פי חזון הדורות אין לכנסת ישראל זכות מוסרית לוותר על ארץ-ישראל.

שאול גוטמן: לסיכום, רבותי חברי הכנסת, בטרם יהיה מאוחר, יש לבצע פעולות דחופות בחקיקת הכנסת: א.

שאול גוטמן: הזכות לבחור ולהיבחר תותנה בשבועת אמונים למדינת ישראל כמדינת העם היהודי; ב.

שאול גוטמן: יש להחיל את ריבונות ישראל על כל ארץ-ישראל המערבית; ג.

שאול גוטמן: יש לאכלס את השומרון במיליון יהודים, על חשבון רצועת החוף; ד.

שאול גוטמן: יש לשכנע את אומות העולם, שכדי למנוע המשך שפיכות דמים, יש להפריד ממש בין העמים: מדינה יהודית לעם היהודי ממערב לירדן, ומדינה ערבית לערבים ממזרח לירדן.

שאול גוטמן: כן, זה נראה פתרון כואב, אך כל פתרון אחר יוביל, חס ושלום, להיעלמותה של מדינת היהודים.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת שאול גוטמן, ואני מזמין את חבר הכנסת אברהם כ"ץ-עוז, ואחריו – חבר הכנסת אברהם פורז.

אברהם כץ-עוז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רואה צורך להביע מלה אחת של הסתייגות מדבריו של חבר הכנסת עובדיה עלי בדבר הערכים: הערך שנקרא מולדת, הערך שנקרא אדמה והערך שנקרא ארץ.

אברהם כץ-עוז: לפי תפיסת עולמי ולפי תפיסת עולמה של התנועה שאני משתייך אליה, הערך העליון הוא האדם ולא שום דבר אחר.

אברהם כץ-עוז: כל שאר הערכים יכולים לבוא לאחר מכן.

אברהם כץ-עוז: על כן, גם כאשר אנחנו דנים בשאלות הקשורות בתשובה הפוליטית-המדינית שצריכה להינתן כיום בין האלטרנטיבות, האדם לנגד עינינו, ולא ערים, יישובים, כפרים או דברים בדומה לזה.

אברהם כץ-עוז: כמובן, כמו כל האחרים – ואני לא רואה אחד שאיננו מודאג – גם אני מודאג.

אברהם כץ-עוז: אין איש שיכול להגיד: שישו בני עמי, יש לנו הסידור הטוב ביותר בעולם.

אברהם כץ-עוז: אבל חבר כנסת צריך, כמובן, לבחור בין אלטרנטיבות, והשאלה היא מה הן האלטרנטיבות המוצגות.

אברהם כץ-עוז: הליכוד לא הציג שום אלטרנטיבה, למעט האלטרנטיבה שגם אני, בעוונותי, הצבעתי עבורה במועד שבו היא הוצעה על-ידי מנחם בגין, כאשר מפלגת העבודה ביקשה מראש הממשלה דאז: אנא הפרד בין ההצבעה על הסכם השלום לבין ההצבעה על הורדת היישובים.

אברהם כץ-עוז: זה בוודאי זכור גם לך, אדוני היושב-ראש.

אברהם כץ-עוז: רצינו להחליט: בעד הסכם השלום ונגד הורדת יישובים.

אברהם כץ-עוז: לא ניתנה לנו אז ההזדמנות הזאת.

אברהם כץ-עוז: הצבענו יחדיו, כי החלטנו בין אלטרנטיבות.

אברהם כץ-עוז: לו היתה לנו האפשרות להפריד, היינו מפרידים, אבל משזה לא ניתן, הצבענו על כך יחדיו – גם בעד הורדת היישובים, כן.

אברהם כץ-עוז: אנשים פוליטיים שרוצים לדבר אל ציבור צריכים לדבר אמת, והאמת היא: או התוכנית של התחיה – לא של צומת – משמע מדינה יהודית עם איזה סידור שלא יהיו פה ערבים, או לחלופין הפרדת אוכלוסיות.

אברהם כץ-עוז: כן, יש הרבה מאוד מהסכם קמפ-דייוויד בתוך התוכנית הזאת, ולא חשוב כרגע אם הוא היה טוב או לא טוב.

אברהם כץ-עוז: יש לי המון מה לומר, ולא בכדי הצטרפתי ללובי למען הגולן לאחר שאושר הסכם קמפ-דייוויד, כי חשבתי שהיו שם דברים רעים מאוד – אני עדיין חושב כך, אבל זה לא משנה.

אברהם כץ-עוז: את החשבונות האלה אי-אפשר לעשות לאחור.

אברהם כץ-עוז: היישובים פונו, והגבול נקבע במקום שנקבע, וישראל חתמה על ההסכם, ואנחנו רק ממשיכים, וכך יעשה גם הליכוד, ירצה או לא ירצה, אם וכאשר – אני מקווה שזה לא יקרה – יהיה בממשלה שתצטרך ליישם אי-אלו החלטות.

עובדיה עלי: מה קרה עם הגולן?

עובדיה עלי: השתנה משהו?

אברהם כץ-עוז: אני רוצה לומר, שדוגמאות של עירוב אוכלוסיות יש רבות, ואין טעם לעמוד עליהן: בקרואטיה, ביוגוסלביה, באירלנד ובמקומות אחרים.

אברהם כץ-עוז: אנחנו לא שואפים לכך, איש לא שואף לכך.

אברהם כץ-עוז: צריך להציג אלטרנטיבה.

אברהם כץ-עוז: האלטרנטיבה שמציגה היום מפלגת העבודה היא התחלת הפרדה של אוכלוסיות בארץ-ישראל המערבית, כשהיא מעמידה את התזה הציונית של מדינה יהודית, ככל שניתן לנו היום, לפני שטחים – כן, לפני שטחים.

אברהם כץ-עוז: זה ערך שעומד אצלנו לפני שטחים.

אברהם כץ-עוז: אמרתי זאת לפני כן, חבר הכנסת עובדיה עלי, בתגובה על דבריך, כאשר אמרת: מולדת היא הערך העליון.

אברהם כץ-עוז: לא מולדת.

אברהם כץ-עוז: האדם הציוני, הישראלי, היהודי, הוא הערך העליון.

אברהם כץ-עוז: לכן כך החלטנו.

אברהם כץ-עוז: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שמובן שקיימת בעיה של דמוגרפיה.

אברהם כץ-עוז: ברצועת-עזה היו ב-1968 220,000 תושבים.

אברהם כץ-עוז: היום יש 880,000.

אברהם כץ-עוז: האוכלוסייה גדלה פי ארבעה.

עובדיה עלי: מותר לשאול אותך שאלה?

אברהם כץ-עוז: אם היושב-ראש יסכים, אני בשמחה אענה.

רפאל אדרי: הזמן שלו כל כך מצומצם.

עובדיה עלי: חצי דקה על חשבוני.

עובדיה עלי: עוד מעט אהיה יושב-ראש הישיבה.

עובדיה עלי: ודאי שהאדם הוא ערך עליון, כבוד האדם, זכות האדם וכו', אבל על איזה אדם מדובר?

עובדיה עלי: כשמדובר על הזכויות שלנו מול הזכויות של אחרים, מולדת זה לא ערך?

עובדיה עלי: זה נכסי דלא ניידי?

אברהם כץ-עוז: לא, בנוסח זה אני חלקית מסכים אתך, אבל לא בנוסח שאתה הצגת זאת.

אברהם כץ-עוז: אני מעמיד את הצורך – – –

עובדיה עלי: מה הוא ערך?

אברהם כץ-עוז: מייד אסביר.

רפאל אדרי: זמנך כבר תם.

רפאל אדרי: אני רק נותן לך עוד דקה אחת בגלל – – –

אברהם כץ-עוז: אם כן, אני רוצה להשלים את דברי.

רפאל אדרי: תשלים בבקשה, אדוני, את דבריך.

אברהם כץ-עוז: אני רוצה לומר, שהדילמה שלנו בשלב הבא תהיה הסדר הקבע.

אברהם כץ-עוז: זה הסדר זמני, הסדר ביניים, ועוד הפעם יעמדו חברי הכנסת ועוד הפעם תהיה מפלגת העבודה שתציע את ההצעות, ואני רוצה לומר לחברי בכנסת, כאן בליכוד: בכל הצמתים הפוליטיים, או ברוב רובם של הצמתים הפוליטיים – כשצומת פוליטי היה גם במועד קבלת ההחלטה על פינוי סיני והיישובים מסיני – עמדה מפלגת העבודה כתנועה שמוליכה קו ברור, החל מהקו של חלוקת ארץ-ישראל.

אברהם כץ-עוז: גם אז חרות והליכוד התנגדו.

אברהם כץ-עוז: לאחר מכן, במלחמות, מדינת ישראל הולכה, הובלה והונהגה על-ידי תנועת העבודה ועל-ידי השמאל, אם זה טוב או לא טוב, וגם היום, בעת הזאת, בצומת הפוליטי שבו אנחנו נמצאים, מפלגת העבודה ותנועת העבודה והשמאל מוליכים לכיוון מסוים, ועוד הפעם הימין והליכוד טועים היום.

אברהם כץ-עוז: הם טועים, והם ייווכחו בטעותם.

אברהם כץ-עוז: אלמלא היו טועים, הם היו יודעים לבוא ולהציג לא אנטי – – –

פיני בדש: כמו שאתם – – –

אברהם כץ-עוז: אני לא מתווכח אתך.

אברהם כץ-עוז: אני מדבר על הליכוד, כי הליכוד הוא תנועה עממית גדולה, ואתה עדיין לא הוכחת מה אתה.

אברהם כץ-עוז: אני מדבר על הליכוד, כיוון שאני חושב שהליכוד הוא תנועה – – –

אהוד אולמרט: אם הם לא היו מצליחים בבחירות, לא היתה לך היום ממשלה.

אברהם כץ-עוז: תראה, זה גורל.

אברהם כץ-עוז: זה נכון.

פיני בדש: – – –

אברהם כץ-עוז: אני רוצה לומר לכם, שההחלטות הן החלטות נכונות.

אברהם כץ-עוז: לכל אורך הדרך הן היו נכונות.

אברהם כץ-עוז: תמיד היו ויכוחים, הוויכוח קיים גם היום.

אברהם כץ-עוז: אני מודאג מאוד, כמו רבים אחרים שמקבלים את ההחלטה הזאת, ואני חושב שכולנו צריכים לעשות את המאמץ שהסכם זה יצליח, וכולנו נעשה למען זה שיצליח, כדי שנעמוד יחד בשלב הבא, שבו עוד הפעם נהיה בדילמה האם הערך הוא אדמה או שהערך העליון הוא מדינה יהודית, ציונית, לאדם ישראלי, יהודי גאה שחי בארץ הזאת.

אברהם כץ-עוז: הדבר האחרון – לפי מיטב הערכתי, אדוני היושב-ראש, רבים מאד, גם מבין אנשי הליכוד – ואני עוד הפעם מדבר על הליכוד – חושבים וסבורים שיש צורך, וזה ניתן להם, לראות מה קורה.

אברהם כץ-עוז: כל מי שטוען, שברצועת-עזה היתה אי-הצלחה, טועה ומטעה.

אברהם כץ-עוז: אני יכול להעיד על עצמי, כאחד שכבר מתגורר שם 40 שנה, שהתקופה שלאחר פינוי רצועת-עזה או רובה, הקמת הגדר, ההסדרים הביטחוניים, מבחינת ביטחון היישובים – אני זוכר את בני בגין עולה כאן ומדבר על פגזי ה"קטיושות" והמרגמות שייפלו באשקלון.

אברהם כץ-עוז: המצב נוח, שקט, סביר, ולפי הערכתי ממלא את הציפיות שלנו לגבי שלב א'.

אברהם כץ-עוז: לפי הערכתי, הציפיות שלנו לגבי שלב ב', גם הן התממשו.

אברהם כץ-עוז: אנו נמצאים בתחילתו של המאבק והגדרתה של הדילמה לגבי העתיד של פתרון הקבע.

אברהם כץ-עוז: כן, אנו עוד הפעם נעמוד בפני השאלה: קונפדרציה, מדינה פלשתינית, עצמאית או לא עצמאית, אוטונומיה כזו או אוטונומיה אחרת.

אברהם כץ-עוז: אני מציע לעצמנו, שלא השוליים, לא של הימין ולא של השמאל, לא שהזנב יכשכש בכלב, אלא שהגופים הגדולים יתאמצו, יאזרו אומץ, ויקבלו החלטות שהן לא בחזקת נצנוצים של ויכוח אלא תשובה נכונה, מלאה ואמיתית לגורלה של מדינת ישראל ולגורל העם היהודי.

אברהם כץ-עוז: תודה.

עובדיה עלי: כעת חבר הכנסת אברהם פורז, ואחריו – ראש עיריית ירושלים, חבר הכנסת אהוד אולמרט.

עובדיה עלי: טעיתי בהיגוי השם?

אהוד אולמרט: אמרת בסדר גמור.

אהוד אולמרט: אתה לא טועה אף פעם.

עובדיה עלי: אני לא טועה.

עובדיה עלי: זה נכון.

אברהם פורז: עד כדי כך?

אהוד אולמרט: אדוני, אני כאן.

אהוד אולמרט: אני שומע אותך.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדיון שבו משתתפים כמעט כל חברי הכנסת, אם לא כל חברי הכנסת, קשה מאוד לחדש משהו.

אברהם פורז: לכן בעצם כמעט כל דבר נאמר גם לכיוון הזה וגם לכיוון הזה, ואינני מאמין שהדברים שאני אומר כאן, יש בהם איזה חידוש יוצא דופן.

אברהם פורז: בכל זאת, מאחר שהכנסת הקצתה לעניין הזה כמעט יממה, ויש האומרים שיש חשש גדול שאפילו עד יום שישי, עד כניסת השבת, לא נצליח לגמור, אז אני אשתדל, בדקות הספורות העומדות לרשותי, לומר כמה מלים.

אברהם פורז: כאשר יש סכסוך בין שני עמים, יש שתי דרכים לפתרון הסכסוך.

אברהם פורז: הפתרון האחד והידוע הוא המלחמה.

אברהם פורז: במלחמה אחד הצדדים חזק יותר.

אברהם פורז: אם הוא מצליח לנצח, הוא כופה על הצד השני את התנאים שלו.

אברהם פורז: הדרך האחרת, והיא איננה כרוכה בשפיכות דמים, היא ההסכם.

אברהם פורז: בהסכם, מטבע הדברים, לא קורה שאחד הצדדים מקבל הכול.

אברהם פורז: רק כשאתה מצליח להכניע מישהו במלחמה, באופן מוחלט, אז אתה מקבל הכול.

אברהם פורז: אם אתה רוצה ללכת להסכם, מטבע הדברים הוא שלא תקבל הכול.

אברהם פורז: תקבל חלק.

אברהם פורז: מתחילתו של המפעל הציוני – נדמה לי, כך אני חושב – חיכינו תמיד לצד ערבי, שיהיה אפשר לעשות אתו איזה הסכם.

אברהם פורז: תקופות ארוכות מאד – לדעתי, אם מותר לי לומר, עד לבואו של סאדאת לירושלים – לא היה צד ערבי שהיה מוכן להסכם כלשהו, ולו להסכם חלקי.

אברהם פורז: נכון שיש האומרים, שלפני מלחמת יום הכיפורים היתה גולדה מאיר יכולה להשיג הסכם עם מצרים אולי אפילו בתנאים טובים יותר מאלה שהשיג בגין, אבל זו שאלה של "אילו", ובהיסטוריה קשה תמיד לומר "אילו".

אברהם פורז: אבל עובדה היא, ואיש לא חשב שכך ינהג מנחם בגין.

אברהם פורז: כשהוא עלה לשלטון, והליכוד עלה לשלטון, הוא הבטיח לכמה אנשים טובים, שבבוא העת, לעת פרישה, הוא ילך ויתגורר בסיני.

אברהם פורז: איש לא העלה על הדעת, שמנחם בגין יבוא הנה, לכנסת, ויציע נסיגה מלאה מכל סיני.

אברהם פורז: אף אחד לא חשב שזה יקרה.

אברהם פורז: כשזה קרה, זה אושר תוך התנגדות דווקא בתוך מפלגתו, ויש כאלה שכבר אז צפו שחורות.

אברהם פורז: אפשר לומר שהם לא צדקו, לשמחתנו.

אברהם פורז: הגבול עם מצרים שקט.

אברהם פורז: ההסכם הוכיח את עצמו, ומצרים תורמת וממשיכה לתרום לבניין הסכמים נוספים בינינו לבין צד ערבי אחר.

אברהם פורז: לי לא יכול להיות שום ויכוח עם אנשים, שמדברים על העניין הזה במונחים של לאומיות ודת.

אברהם פורז: מי שמאמין שחברון היא נחלת אבות מאז ולתמיד, מטעמים אמוציונליים, מטעמים של אמונה דתית, לא יכול להיות לי אתו שום ויכוח.

אברהם פורז: גם לא יכול להיות לי שום ויכוח עם אנשים שאומרים, שעל מולדת לא מוותרים, שהמולדת קודמת לכול, והאדמה היא קודש וכו'.

אברהם פורז: אין לי ויכוח עם האנשים האלה.

אברהם פורז: אני יכול להתווכח רק עם אנשים, הטוענים שההסכם הזה מסכן את ביטחון ישראל ומצבנו בעקבותיו יהיה גרוע יותר, חלילה.

אברהם פורז: הצד הערבי איננו מתכוון, בעצם, לשלום.

אברהם פורז: הצד הערבי, בעצם, בשיטת הסלאמי הידועה.

אברהם פורז: טריק נוסף.

אברהם פורז: טריק אחר טריק.

אברהם פורז: הוא יביא אותנו, בסופו של דבר, לנסיגה חלקית, ובבוא היום, כשיהיה בידו הכוח, הוא ינחית את המהלומה הסופית.

אברהם פורז: איך אמרו כאן?

אברהם פורז: רחבעם זאבי אמר זאת: אנו נהיה כולנו בים.

אברהם פורז: אני לא חושב כך.

אברהם פורז: גם אני חייתי כאן ב-1991-1990, בתקופת מלחמת המפרץ, בעיר תל-אביב, עם גבולות ביטחון נהדרים, וטילים נחתו כאן וטילים נחתו שם, וככל שהטכנולוגיה מתקדמת יש גם טילים יותר – – –

אהוד אולמרט: אז מה היא המסקנה?

אברהם פורז: אדוני ראש עיריית ירושלים, המסקנה היא ששטח איננו ביטחון.

אהוד אולמרט: זה אומר שאפשר לוותר גם על יפו.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך: מבחינת הביטחון, כן.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך, שאילו היתה ביפו אוטונומיה פלשתינית, זה לא היה מסכן את ביטחון תל-אביב.

אברהם פורז: אני נגד זה מטעמים אחרים.

לימור לבנת: למה – – –

אברהם פורז: אני נגד זה מטעמים אחרים – לא מפני שיש בזה סכנה לקיום תל-אביב.

אברהם פורז: אנו צריכים לנסות.

אברהם שפירא: – – –

אברהם פורז: רק דקה, חבר הכנסת שפירא.

אהוד אולמרט: זה פועל גם בכיוון ההפוך.

אהוד אולמרט: הואיל ואפשר לפגוע בשטח ממרחק של 3,000 קילומטר, השיקול הזה, שאתה מצביע עליו, מהיכן אפשר לפגוע בשטח, לא רלוונטי.

אהוד אולמרט: מה שרלוונטי הוא איפה יש בסיס שיכול להוות, מבחינה ביטחונית, הטרדה יומיומית לתושבים שגרים לידו.

אהוד אולמרט: זו לא מלחמה כוללת, זו מלחמת התשה של טרור יומיומי.

אהוד אולמרט: כשאתה שם את הערים האלה, את ערי המקלט הללו, שזו האוכלוסייה שלנו, יצרת בסיסים לתוקפנות טרוריסטית בנוסח – – –

אברהם שפירא: – – –

אברהם פורז: מייד.

אברהם פורז: תן לי להשיב לו.

אברהם פורז: אני עלול לשכוח את השאלה שלו.

אהוד אולמרט: אל תשכח את התשובה.

אברהם פורז: חבר הכנסת אולמרט, אני אינני מזלזל כלל במה שאתה אומר.

אברהם פורז: מה שאתה אומר הם דברים נכונים, וזו אפשרות סבירה ביותר.

אברהם פורז: פה המבחן.

אברהם פורז: הפלשתינים יצטרכו להוכיח האם הם באמת גוף שרוצה לקיים אתנו יחסי שכנות טובה, והם יילחמו בטרור, או שהם יהיו גוף שיעודד את הטרור.

אברהם פורז: אם יסתבר, שהערים האלה הפכו לערי מקלט, והפלשתינים מעודדים את הטרור, התהליך הזה לא יימשך.

אברהם פורז: הוא גם הפיך, אגב.

אברהם פורז: הוא גם הפיך, לצערי הרב.

אברהם פורז: זאת אומרת, הוא הפיך, לשמחתי.

אברהם פורז: אני לא רואה סיכון ביטחוני לישראל בכך שיהיו כמה אלפי חיילי חי"ר – ואני קורא לשוטרים הפלשתינים חיילי חי"ר – פלשתינים בכל הערים הללו.

אברהם פורז: זה המבחן.

אברהם פורז: אני אומר דבר פשוט מאוד – אני רוצה לתת צ'אנס לתהליך הזה, לתת לו צ'אנס.

אברהם פורז: אילו ידעתי שהתהליך הזה הוא כזה, שבסופו זו חלילה עיר מקלט למחבלים, וישראל מושמדת – לא הייתי הולך לזה.

אברהם פורז: אני מאמין, שבכל מקרה, גם אם הפלשתינים יעשו מה שאנו לא רוצים שיעשו, ותהיה אכזבה גדולה מהם, אנו יכולים, במידה מסוימת, להחזיר את הגלגל אחורנית.

אברהם פורז: זה לא יהיה קל.

אברהם פורז: זה יהיה כרוך בכאב גדול.

אברהם פורז: מי יכול לתקוע לידנו שמרפיח המצרית לא תהיה הפגזה על באר-שבע?

אברהם פורז: מי יכול לתקוע לידנו?

אברהם פורז: מי יכול לתקוע לידנו שמטאבה המצרית לא תהיה פגיעה באילת?

אברהם פורז: מי יכול לתקוע לידנו?

אברהם פורז: מי יכול לתקוע לידנו, שהשלום שעשינו עם ירדן יחזיק מעמד לעד והמלך חוסיין יהיה תמיד כזה, והוא יהיה שם תמיד ולא יהיו אחרים?

אברהם פורז: אין ביטחון מוחלט בדברים האלה.

אברהם פורז: אבל אתה רוצה באיזה מקום – אתה, לפחות, יכול להבין.

אברהם פורז: אני לא הייתי רוצה לחיות תחת כיבוש צבאי של אף אחד, וודאי שגם לא אתה.

אברהם פורז: לכן אני יכול להבין ללבם של הפלשתינים שנמצאים בעוצר, שמחפשים בכליהם, שמשפילים אותם במחסומים.

אברהם פורז: הם לא רוצים לחיות באווירה כזאת.

אברהם פורז: אני רוצה להאמין, שאם הם יחיו באווירה אחרת, בתנאים אחרים, הם יתחילו לחשוב על צמיחה כלכלית, על איך מגדלים משפחה, איך עושים כסף, איך עושים כלכלה חופשית, ולא איך נאבקים כל הזמן בחיילים ובמחסומים.

אברהם פורז: זה עניין של ניסיון, לתת לדבר הזה צ'אנס.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם ולומר, פתרון של שלום איננו יכול להיעשות בתנאי ארץ-ישראל השלמה, הוא חייב להיות במחיר של ויתור, ויתור כואב.

אברהם פורז: אין דרך אחרת.

אברהם פורז: תודה רבה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אהוד אולמרט, בבקשה.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כל אחד פה הוא נחמד באופן מיוחד ונכבד באופן מיוחד, כי אתם כל כך מעטים.

אהוד אולמרט: אני רוצה להעיר הערה אחת כללית לאופיו של הדיון הזה.

אהוד אולמרט: האמת היא, שהכול מבינים שהמסגרת הזאת והמתכונת הזאת אינן הבמה הנכונה לקיום דיון רציני ויסודי כפי שצריך היה להתקיים בהסכם הזה, במשמעויות שלו, בהשלכות שלו.

אהוד אולמרט: בשנים האחרונות הכנסת איבדה, במידה רבה מאוד, את יכולתה לקיים דיונים רציניים באווירה של ליבון בעיות, לפעמים תוך מחלוקת קשה.

אהוד אולמרט: נדמה לי, שרובנו העולים כאן לדוכן עושים זאת בראש ובראשונה מתוך תחושה שאנחנו רוצים לרשום בפרוטוקול של ההיסטוריה את חוות הדעת הפרטית שלנו.

אהוד אולמרט: אבל המתכונת, המסגרת, הזמן מאפשרים לעשות זאת בתמצות שלפעמים מותיר פרקים חשובים ביותר מהנושאים שעומדים על סדר-היום מחוץ למסגרת הדיון, וחבל על כך.

אהוד אולמרט: לכן רציתי להגביל את עצמי מראש לכמה הערות, בעיקר בכל מה שקשור בהסכם זה במעמדה של ירושלים, שהוא הנושא שמעסיק אותי מטבע הדברים יותר מכל נושא אחר.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, צריך לומר את הדברים במדויק.

אהוד אולמרט: ההסכם הזה, שנקרא הסכם ביניים ישראלי-פלשתיני בדבר הגדה המערבית ורצועת-עזה, הוא הסכם שמניח יסודות מוצקים לחלוקתה המעשית של ירושלים ולהפקעת חלקים ניכרים ממנה לשלטון פלשתיני ריבוני.

אהוד אולמרט: זו המשמעות החמורה ביותר, הקשה ביותר של ההסכם הזה.

אהוד אולמרט: מי שאיננו רואה את הדברים כתובים שחור על גבי לבן נוהג כבת-יענה וטומן את ראשו בחול, בין שהוא מוליך שולל את הציבור מדעת ובין שהוא מוליך שולל את הציבור ואת עצמו בהיתממות, בהתחסדות ובחוסר רצינות.

אהוד אולמרט: ההסכם הזה קובע, שירושלים היא מחוז בחירה לרשות האוטונומית הפלשתינית כמו כל אחד מהמחוזות האחרים ביהודה, שומרון ועזה.

אהוד אולמרט: אין שום הבדל בשום דבר.

אהוד אולמרט: כמו שכם, כמו ג'נין, כמו רמאללה, כמו רצועת-עזה כך חלקה המזרחי של ירושלים.

אהוד אולמרט: תושבי ירושלים יוכלו להיבחר, וההגדרה של זכות ההצבעה לתושב גמישה ורחבה – אני לא רוצה להיכנס לפרטים, כדי שלא לגזול מזמן הדיון – היא כזאת שאין כמעט שום הגבלה.

אהוד אולמרט: התוספת היא, שלא רק שתושבים יוכלו לבחור, הם יוכלו גם להיבחר.

אהוד אולמרט: לא זו אף זו, נעשתה כאן התחכמות לא מכובדת שכביכול בירושלים לא יהיו קלפיות.

אהוד אולמרט: ניתן פה ציון של מקומות של חמישה בתי-דואר שבהם יוכלו להצביע.

אהוד אולמרט: מה?

אהוד אולמרט: זה לא קלפיות?

אהוד אולמרט: יבוא תושב עם תעודה מזהה, יבוא לפקידי הדואר שלצורך העניין הם יהיו ועדת הקלפי, יקבל מהם את פתקי ההצבעה עם המעטפות ויפקיד אותם אצלם.

אהוד אולמרט: מה הם יעשו אתם?

אהוד אולמרט: הם ישלחו אותם בדואר אוויר לשכם או לרמאללה?

אהוד אולמרט: מה פתאום.

אהוד אולמרט: הם ירכזו את כל מעטפות הקלפי, יסמנו את כל המצביעים, ובסוף היום יספרו אותן וייתנו אותן כוועדת קלפי לכל דבר.

אהוד אולמרט: שום הבדל בין זה לבין כל מקום אחר.

אהוד אולמרט: לא זו בלבד, אלא שכדי לבסס את מעמדה של ירושלים כאזור בחירה ככל אזורי הבחירה נקבע, רבותי, בהסכם הזה בפעם הראשונה זה עשרות בשנים, שמשקיפים בין-לאומיים יפקחו על ביצוע הבחירות בשטחה הריבוני של מדינת ישראל בתוך לבה של ירושלים.

אהוד אולמרט: צריך לזכור, שתכלית הבחירות כולן היא להביא להגשמת התביעות הלאומיות הצודקות של הפלשתינים.

אהוד אולמרט: איפה?

אהוד אולמרט: בירושלים כמו בכל מקום אחר.

אהוד אולמרט: ואם עדיין נותר ספק, שירושלים היא מחוז בחירה, נקבע בהסכם במפורש, שיהיה ניתן לנהל תעמולת בחירות בירושלים.

אהוד אולמרט: מה ההבדל?

אהוד אולמרט: עכשיו אני שואל אתכם ברצינות, ואני אומר זאת לראש הממשלה: אני מבין שראש הממשלה עסוק ואין לו אפשרות להקשיב לנאום הזה כמו ליתר הנאומים.

אהוד אולמרט: אני זוכר את הימים שבהם התנהלו דיונים הפוכים בכנסת, וכששולחן הממשלה היה ריק היתה כאן דרמה גדולה, זעקה: אין פה ולו שר אחד.

אהוד אולמרט: אבל אני לא נעלב, לא בשם עצמי ולא בשם הכנסת.

אהוד אולמרט: זו דרכה של הממשלה הזאת, מידת הרצינות שהיא מייחסת להצעה שהיא העלתה ולדיון בכנסת.

אהוד אולמרט: אבל אני בכל זאת אומר זאת לראש הממשלה, כי אולי הדברים יגיעו לאוזניו: אתה ראש הממשלה, יצחק רבין, שחוזר מכל במה ומדבר גבוהה גבוהה בפאתוס מתלהם כמעט: אני נאמן לירושלים השלמה, הבלתי-מחולקת, המאוחדת, כבירת ישראל בלבד.

אהוד אולמרט: בהסכם הזה נאמר במפורש, שירושלים תהיה הנושא הראשון לדיון במשא-ומתן בנושא הסדר הקבע.

אהוד אולמרט: עכשיו אני שואל אותך: יבואו למשא-ומתן הזה לאחר בחירות שנערכו בירושלים, כששמונה מתושבי ירושלים חברים במועצת האוטונומיה.

אהוד אולמרט: נו, מה זה אם לא בשלב המקדמי הזה הסכמה מדעת לכך שירושלים היא חלק בלתי נפרד מהמתכונת של הרשות האוטונומית?

אהוד אולמרט: מישהו יוכל אחר כך להתווכח בשם ממשלת ישראל הזאת?

אהוד אולמרט: אני מקווה מאוד, שכאשר תגיע שעת הכרעה זו, תהיה ממשלה אחרת.

אהוד אולמרט: אבל לצורך הדיון, מנקודת המבט של הממשלה הזאת, האם עולה על הדעת שהממשלה הזאת תוכל להגיד לאחר מכן: ירושלים היא לא חלק מן העניין?

אהוד אולמרט: הרי זאת הונאה, בראש ובראשונה הונאה עצמית שאין כמוה.

אהוד אולמרט: זאת לא ההונאה הראשונה של הממשלה.

אהוד אולמרט: זאת לא ההונאה היחידה של הממשלה.

אהוד אולמרט: מה שמפליא אותי הוא, שיש לראש הממשלה ולשריו החוצפה ועזות המצח להופיע כאן ולהגיד: ירושלים קודש הקודשים, לא נוותר.

אהוד אולמרט: ויתרתם.

אהוד אולמרט: הנחתם את היסודות לחלוקתה של ירושלים ולהפיכתה של מזרח-ירושלים לעיר הבירה הפלשתינית.

תמר גוז'נסקי: אמן.

סילבן שלום: למה לא אינשאללה?

אהוד אולמרט: תעזבו, חבר'ה, תעזבו.

עובדיה עלי: מה השמחה הגדולה הזאת?

לימור לבנת: זו ממשלה שמיישמת – – –

אהוד אולמרט: רבותי, אין לי שום ויכוח, ותאמינו לי, אני חייב לומר שאין לי אפילו שום קמצוץ של כעס על הגברת גוז'נסקי.

אברהם הירשזון: אפילו לא קמצוצון?

אהוד אולמרט: לא, אפילו לא קמצוצון.

אהוד אולמרט: מה יש לי אתה?

אהוד אולמרט: מה יש לה אתנו?

אהוד אולמרט: כלום.

אהוד אולמרט: כלום.

אהוד אולמרט: היא שייכת לעולם אחר, לזיכרונות אחרים, למורשת אחרת, למסורת אחרת.

אהוד אולמרט: היא לא מעניינת אותי בכלל.

אהוד אולמרט: אני בא אליה בטענות?

אהוד אולמרט: היתה עבד של פלשתין מאז ומעולם, עבד של אש"ף, ונשארה.

אהוד אולמרט: אני מתווכח עם רבין, אני מתווכח עם מפלגת העבודה, אני מתווכח עם כל הספסלים הריקים האלה.

אהוד אולמרט: אומר לכם משהו.

סילבן שלום: אמא רוסיה.

אהוד אולמרט: סליחה, הספסלים האלה גם כשיושבים בהם הם ריקים, והיום אולי יותר מאי-פעם.

אהוד אולמרט: עכשיו אני רוצה לומר עוד מלה אחת לגבי הפילוסופיה שמאחורי ההסדר הזה.

אהוד אולמרט: אני שומע מראש הממשלה את התזה על הפרדה באיזה להט אידיאולוגי שחבל שהוא חסר אותו בנושאים אחרים.

אהוד אולמרט: ואני שואל אותך, אדוני: הפרדה, איפה היא נגמרת?

אהוד אולמרט: הפרדה בין יהודים לבין ערבים, איפה היא נגמרת?

אהוד אולמרט: מה יהיה מחר, כשידברו ערבים החיים באזורים אחרים על כך שצריך להמשיך את התזה הזאת כי יש בה היגיון, כי יהודים וערבים אינם יכולים לחיות ביחד?

אהוד אולמרט: מה יהיה כשהם ידגלו בה באזורים אחרים?

אהוד אולמרט: מדוע ההיגיון של האזורים האחרים נופל מההיגיון של האזורים שעליהם הוחלט מה שהוחלט?

אהוד אולמרט: מה ההתלהבות הזאת מהתזה הזאת, בלי שום סיוג, בלי שום הגדרה, בלי שום הבחנה, באיזה מין שטחיות חלולה, לא רצינית?

אהוד אולמרט: הלאה, כדי שלא לגזול יותר מדי מן הזמן.

אהוד אולמרט: דובר על הסגרה.

אהוד אולמרט: הסגרה היא אולי אחת הנקודת החמורות ביותר.

אהוד אולמרט: את הסכם אוסלו א' לא אנחנו עשינו, עשתה הממשלה הזאת.

אהוד אולמרט: הממשלה הזאת קבעה מנגנון שעל פניו נועד ליצור איזה תחושה של ביטחון או הרתעה ממעשי טרור.

אהוד אולמרט: איפה אתם עומדים במבחן הזה?

אהוד אולמרט: תראו לי מקרה אחד, נושא אחד, עניין אחד שבו הרשות הפלשתינית מפירה את ההסכם לעיני העולם כולו, ואתם מוכנים בעניין הזה לומר: עד כאן.

אהוד אולמרט: מה המשמעות של הוויתור בנושא ההסגרה?

אהוד אולמרט: המשמעות היא הפיכת כל ערי יהודה ושומרון שיהיו בשליטת הרשות הפלשתינית לערי מקלט, כדי לעודד את שיטת ה"רצח וברח".

אהוד אולמרט: מה יהיה?

אהוד אולמרט: הרוצחים הללו יקבלו עידוד.

אהוד אולמרט: הם יודעים שבמרחק של חמש דקות ממרכזי הערים שלנו יש עיר מקלט, זה לא סיכון כל כך גדול.

אהוד אולמרט: עד היום הם ידעו, שהזרוע של שירותי הביטחון שלנו וצה"ל בפוטנציה יכולה להגיע כמעט לכל מקום, למעט הרצועה.

אהוד אולמרט: לכל מקום אחר.

אהוד אולמרט: רבים מהם נתפסו כתוצאה מכך, אלה שלא מתאבדים.

אהוד אולמרט: היום הם לא יצטרכו להתאבד.

אהוד אולמרט: לכן הם התאבדו.

אהוד אולמרט: מדוע?

אהוד אולמרט: משום שהם ידעו שאין כמעט מפלט.

אהוד אולמרט: עכשיו הם לא יצטרכו להתאבד.

אהוד אולמרט: יפגעו בנתניה ויברחו מכפר-סבא לקלקיליה.

אהוד אולמרט: אחרי כן יש משא-ומתן, והניסיון מורה שאנחנו שעשינו את ההסכם, שהם התחייבו בו לבצע הסגרה, אנחנו אומרים: איך אתם מצפים מערפאת ברצינות שהוא יוכל להסגיר את האנשים שלו?

אהוד אולמרט: זה עידוד מדעת לערעור כל יסודות הביטחון שעליהם דיבר הנואם לפני חבר הכנסת אברהם פורז; ביטחון, ביטחון.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, הסוגיה הכואבת בעניין הזה היא העובדה, שבהסכם הזה – והופעתו החלשלושה והמבולבלת והרופסת של ראש הממשלה היום רק הדגישה זאת – הממשלה איבדה את כושר ההתנגדות שלה באיזה עניין.

אהוד אולמרט: לא פעם שאלתי את ראש הממשלה בשיחות פרטיות, ואני מודה שלא קיבלתי תשובה שיכלה לספק אותי, ואני שואל את השאלה הזאת עוד הפעם: מה היא אותה נקודה שבה ממשלת ישראל תגיד – איזו נקודה שתגדיר אותה, שתתחייב עליה.

אהוד אולמרט: הרי אינני בעד ההסכם.

אהוד אולמרט: אני חושב, שההסכם הזה, על כרעיו ועל קרביו, מראשיתו ועד תומו, הוא הסכם רע.

אהוד אולמרט: אבל אתם, שחושבים שהוא הסכם טוב, אתם אומרים: יש בו מידה של סיכון, יש פנים לכאן ויש פנים לכאן, יש התחייבויות, נראה אם הם יעמדו בהן.

אהוד אולמרט: תנו לי שלוש התחייבויות – שלושה נושאים עם הגדרה של לוחות-זמנים, שאם הם לא יבוצעו כל התהליך נפסק.

אהוד אולמרט: אני אומר לכם: אין דבר כזה, ולא יהיה דבר כזה.

אהוד אולמרט: כל הפרה בכל נושא קטן כגדול, חשוב כפחות חשוב, כשהיא תתבצע, ראשוני הסניגורים של ההפרה יהיו שרי הממשלה שיסבירו מדוע אי-אפשר לפעול נגד הרשות האוטונומית אף שהיא הפירה את ההסכם הזה.

אהוד אולמרט: כי ממשלת ישראל הפכה שבויה בתהליך הזה תוך איבוד מוחלט של כל קני המידה, של כל הגבולות, של כל הרסנים, עד הסוף.

אהוד אולמרט: מכל הטרגדיות של ההסכם זו הטרגדיה החמורה ביותר, משום שהיא מובילה אותנו לתחושה של רגרסיה בלתי פוסקת עד הסוף.

אהוד אולמרט: ולבסוף, ברשותך, אדוני היושב-ראש, הערה אחרונה.

אהוד אולמרט: ראש הממשלה הופיע בארצות-הברית לפני יהודי ארצות-הברית, והוא אמר שם דבר שחמור ממנו לא שמעתי מראש ממשלה ישראלי שנים רבות, הן בחוצפתו והן בצביעותו.

אהוד אולמרט: מה אמר ראש הממשלה למנהיגות יהודי אמריקה?

אהוד אולמרט: קודם כול הוא אמר: תראו, לפני שאתם באים למתוח עלי ביקורת, בואו נראה כמה כסף אתם תורמים למדינת ישראל.

אהוד אולמרט: כלומר, יש איזה קריטריון בקני המידה המוסריים של ראש הממשלה, שבו סכום כסף מסוים מקנה זכות אמירה.

אהוד אולמרט: מי שתורם עד סכום מסוים איננו רשאי למתוח ביקורת, אבל אם הוא יתרום יותר הוא כן רשאי למתוח ביקורת.

אהוד אולמרט: איזה קנה מידה זה?

אהוד אולמרט: איזה בסיס זה מבחינה מוסרית לבוא ולדבר אל יהדות העולם ולומר לה: אם תתרמו כסף למדינת ישראל, אז מותר לכם, ואם לא תתרמו אסור לכם?

אהוד אולמרט: אבל אני שואל שאלה עמוקה יותר.

אהוד אולמרט: כאשר משלחת של יהודי ארצות-הברית בראשות יושב-ראש תנועת העבודה באמריקה זחלה לפני חמש או שמונה שנים לערפאת, פרכסה כהדום לרגליו והודיעה לו שהם מוכנים לקבל את עול המשא-ומתן אתו, בניגוד מפורש לעמדת ממשלת ישראל, בניגוד מפורש לעמדה של הרוב המכריע של תושבי מדינת ישראל, האם אז יצחק רבין או מישהו מאנשיו בא ליהודי אמריקה ואמר: מי שאיננו שולח את ילדיו לשרת בצבא, מי שאיננו חי בארץ איננו רשאי להציע ויתור על כל השטחים, איננו רשאי להגיע לערפאת שלא בהתאם למדיניות הממשלה?

אהוד אולמרט: שקר וכזב.

אהוד אולמרט: האם בתקופה שממשלת ישראל היתה אחרת הוא אמר לתנועת "שלום עכשיו", שפעילה כל השנים, שפעילה ועושה לובי בקונגרס:

אהוד אולמרט: אנחנו מתנגדים למה שאתם עושים כי זאת הפרה של כללי המשחק וכללי ההתנהגות?

אהוד אולמרט: האם אי-פעם הוא אמר למישהו שהציע לוותר על שטחים, שאין לו זכות לעשות זאת, כי בניו לא משרתים בצבא או הוא לא משרת בצבא, והוא לא יישא בתוצאות של החזרת השטחים?

אהוד אולמרט: לבוא ליהודי אמריקה ולומר להם: אתם מאבדים את הלגיטימציה שלכם אם אתם חולקים על הממשלה.

אהוד אולמרט: אני רוצה לומר משהו לראש ממשלת ישראל.

אהוד אולמרט: יהודי ארצות-הברית לא יכולים להכריע מה יהיה כאן.

אהוד אולמרט: אנחנו נכריע מה יהיה כאן.

אהוד אולמרט: אבל יזכור נא ראש ממשלת ישראל, שהקיצוץ בסיוע החוץ של ארצות-הברית לישראל לא בוצע בגללו, אלא משום שיהודי אמריקה עשו לובי למען העניין הזה שם, ואלה אותם יהודים עצמם.

אהוד אולמרט: והקונגרס האמריקני רוצה לחוקק את חוק ירושלים לא בגלל העמדה של יצחק רבין שמתנגדת לכך, אלא משום שליהודי ארצות-הברית יש השפעה על הקונגרס האמריקני, אותם יהודים עצמם שרבין מבזה אותם ופוגע בהם.

אהוד אולמרט: ויכולנו להביא עוד דוגמאות כהנה וכהנה.

אהוד אולמרט: אני לא מציע לממשלה – גם בסערת הוויכוח הזה, גם בימים שבהם חלק ניכר מהציבור היהודי האמריקני נקעה נפשו מאיבוד האמינות של הממשלה, מנקיטה של מדיניות שעומדת בסתירה לכל מה שהאנשים הללו במשך שנים רבות אמרו ליהדות האמריקנית – אני לא מציע לה לעסוק בפסילה.

אהוד אולמרט: מי שעוסק בפסילה מתחיל במסלול שעלול, בסופו של דבר, לפגוע בו עצמו.

אהוד אולמרט: זאת שיטה.

אהוד אולמרט: פוסלים את המתנחלים, הופכים את אנשי הליכוד לשותפי ה"חמאס", פוסלים את הלגיטימיות המוסרית של יהודי הגולה.

אהוד אולמרט: וכך הולכים בדרך של פסילה, של הכפשה, של פגיעה בכל מי שאיננו מוכן לקבל שהדרך היחידה להביא את השלום היא הדרך הפתלתולה, הבלתי-אמינה, הבלתי-אחראית שנוקטת ממשלת ישראל בראשותם של יצחק רבין ושמעון פרס.

אהוד אולמרט: תודה רבה.

מאיר שטרית: אמרו חז"ל, כל הפוסל במומו פוסל.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: רבותי, לחבר הכנסת אולמרט אפשרתי עוד כמה דקות.

עובדיה עלי: היות שהוא ראש עיריית ירושלים יש לו מה לומר, ההסכם הזה עוסק בפועל בנושא ירושלים.

עובדיה עלי: זה רק הגיוני והוגן לאפשר לו עוד דקות אחדות להשמיע את הדברים.

עובדיה עלי: כעת חברת הכנסת לימור לבנת, ואחריה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

פיני בדש: אני לא מבין את הסדר.

לימור לבנת: יש סדר.

עובדיה עלי: לפי הסדר שמופיע כאן.

לימור לבנת: לא בדיוק.

לימור לבנת: יש שינויים בסדר, אדוני היושב-ראש, שעושים קצת בלגן.

עובדיה עלי: רבותי, שלא יהיו אי-הבנות, אנחנו נוהגים כאן על-פי הסדר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אולמרט התחלף עם חבר הכנסת דוד לוי.

עובדיה עלי: היו כמה שינויים פנימיים, אבל כרגע הולכים לפי הסדר הרץ.

עובדיה עלי: כעת חברת הכנסת לימור לבנת, אחריה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אחר כך – חבר הכנסת סאלח סלים, וכך הלאה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שאפתח את דברי אני רוצה לברך את "נשים בירוק", שרק עכשיו ראיתי שהן נמצאות אתנו ביציע.

לימור לבנת: אני חושבת שהן מביאות כבוד רב לעם ישראל ולנשות ישראל במעשים, באומץ, בדבקות במטרה בלתי רגילים, שעליהם מגיע להן ממש כל הכבוד, במיוחד ליושבת-ראש "נשים בירוק" נדיה מטר, שעושה ממש לילות כימים, ואני רואה אותה נמצאת כאן אתנו.

לימור לבנת: לכבוד הוא לי לברך אותן ולהסיר בפניהן את הכובע הירוק – – –

יוסף בא-גד: היושב-ראש מרשה כובעים – – –

לימור לבנת: הרב בא-גד, אתה הפרעת לי בדיוק כשרציתי להסיר את הכובע הירוק שאין לי בפני "נשים בירוק", שחובשות תמיד כובעים ירוקים.

עובדיה עלי: כשאתה תעלה לבמה תמחא להן כף בצורת נאום.

סאלח סלים: למה הן רק שלוש?

לימור לבנת: הייתם רוצים שהן יהיו רק שלוש.

לימור לבנת: הן הרבה יותר.

לימור לבנת: מחצית מהעם הזה היא "נשים בירוק".

לימור לבנת: כולנו "נשים בירוק".

לימור לבנת: לא נעים לשמוע, מה לעשות.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה שנחתם בוושינגטון בשבוע שעבר ומובא באיחור לכנסת – ועוד אומר על כך מלה אחר כך – באיחור מבזה, שמבזה את הכנסת, את מעמדה ואותנו כחברי כנסת, ההסכם הזה הוא יום שחור לציונות, הוא יום שחור לחזון, לאמונה, לתפיסות שכולנו גדלנו וכולנו התחנכנו עליהן.

לימור לבנת: ההסכם הזה הפך את כל היוצרות.

לימור לבנת: למעשה על-ידי ההסכם הזה, תפיסת העולם שמאחוריו, אנחנו מאבדים את כל הבסיס המוסרי לקיומנו כאן כעם ולישיבתנו כאן בארץ-ישראל.

לימור לבנת: אולי כדאי, אדוני היושב-ראש, שנלמד קצת מהערבים שמייחסים חשיבות רבה לאחיזה באדמה, ל"צומוד", להיצמדות לקרקע שבעיניהם חשובה כל כך, שבעינינו היתה פעם חשובה כל כך ועכשיו נשארה רק נחלתו של חצי מהציבור וחצי מהעם.

לימור לבנת: מה היה קורה אילו לפני קום המדינה היו אנשי קטני חזון, קטני אמונה – הייתי אומרת, גמדי חזון וגמדי אמונה – כמו אלה שעומדים היום בראש הציבור כאן, בראש הממשלה הזאת.

לימור לבנת: הרי מדינת ישראל לא היתה קמה, ארץ-ישראל לא היתה מיושבת שוב בעם ישראל, הרי כולנו היינו יושבים עדיין אולי איפה שהוא במדינות אחרות מעבר לים, אבל פה לא היתה קמה מדינת ישראל ב-1948.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה מתיימר להביא שלום, אבל בואו נראה מה הוא מביא עלינו במקום זה.

לימור לבנת: הוא מביא עלינו עוד סגר ועוד סגר, הוא מביא עלינו אוטובוסים מתפוצצים, הוא מביא עלינו גידור של יישובים, הוא מביא עלינו כל הזמן כוננויות בשל התרעות על פיגועים, הוא מביא עלינו בניית כבישים עוקפים.

לימור לבנת: מה שהוא איננו מביא עלינו, ולממשלה הזאת לא אכפת – הוא לא מביא להסגרת רוצחים, הוא לא מביא – גם לדעת אלה שתומכים בו – למידע על הנעדרים שלנו, זכריה באומל ואחרים, ולא מתנה בכך את המשך התהליך, הוא איננו מביא לשחרורו של יונתן פולרד מהכלא האמריקני ואיננו מתנה בכך את המשך התהליך.

לימור לבנת: מפני שהממשלה הזאת לא חשוב לה, לא אכפת לה, היא רצה לוותר.

לימור לבנת: אמר זאת ראש הממשלה בצורה הברורה ביותר: אנחנו לא עוזבים, אנחנו לא נסוגים, אנחנו מוותרים.

לימור לבנת: הם ויתרו.

לימור לבנת: הם ויתרו על ציונות, הם ויתרו על חזון, הם ויתרו על אמונה, הם ויתרו על יהדות, הם ויתרו על כל מה שלנו היה יקר, על כל מה שבגללו בא לכאן העם היהודי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, כאן קמה בימים אלה המדינה הפלשתינית, אותה מדינה שניתן לה בהסכם הזה פרלמנט ורשות מבצעת ויושב-ראש פרלמנט והמנון ודגל ומטבע ומשטרה שגודלה פי אחד וחצי מגודל המשטרה של מדינת ישראל, משטרה שיהיו בה 30,000 שוטרים פלשתינים, ועוד יהיו שם מה שנקרא השב"כ הפלשתיני – איזה מין מלה אבסורדית – אלה שבבגדים אזרחיים יוכלו לשאת נשק קל.

לימור לבנת: מי ידע לזהות אותם?

לימור לבנת: מי ידע, כשהוא מסתובב בשטחי יהודה ושומרון, אם מותר לו, אם הוא צריך להישמע, לא צריך להישמע.

לימור לבנת: מי האנשים האלה, מי בכלל ייתן להם תעודות?

לימור לבנת: איך נגן על ביטחוננו, איך נגן על עצמנו מהתרעות על פיגועים ששומעים עליהם?

לימור לבנת: אבל מעבר לכל הדברים האלה שנאמרו כאן על-ידי חברי באופוזיציה אני רוצה לדבר על הכנסת, אני רוצה לדבר על הדרך שבה ניהלו את ההסכם הזה.

לימור לבנת: מי שקרא ביום שישי האחרון את "ידיעות אחרונות" יכול לקרוא שם את ההתחלה של יומני ז'ק נריה.

לימור לבנת: זה הסיפור.

לימור לבנת: למי שלא קרא, כדאי לקרוא.

לימור לבנת: ז'ק נריה מספר איך הוא נסע במיוחד להיפגש עם ערפאת כדי לברר פרטים על זכריה באומל.

לימור לבנת: הוא מספר שהלך לישון וב-01:00 העירו אותו כדי לקחת אותו לפגישה עם ערפאת.

לימור לבנת: הוא התעורר הלום שינה.

לימור לבנת: הוא הגיע לפגישה עם ערפאת, ורק כשעמד מול ערפאת הוא גילה שהרוכסן במכנסיים שלו פתוח.

אפרים גור: מי זה היה?

לימור לבנת: כך – ז'ק נריה, יועץ ראש הממשלה.

עובדיה עלי: לשעבר.

לימור לבנת: לשעבר.

לימור לבנת: ככה הוא ניהל משא-ומתן עם ערפאת, כשהרוכסן שלו פתוח.

עובדיה עלי: כעת הוא יועץ לחיים רמון.

לימור לבנת: אני לא יודעת אם הוא סגר אותו או לא.

לימור לבנת: אבל אנחנו כולנו – כל הממשלה הזאת, נציגי הצבא שאילצו אותם להשתתף במהלכים מדיניים בלילה, בלילות לבנים, ללא שינה, מטושטשים – כך ניהלו את העניינים.

לימור לבנת: כך אנחנו – ממשלת ישראל, לא אנחנו – ממשלת ישראל ויתרה תוך כדי טשטוש חושים, כשאנשים כבר לא יודעים מה נעשה אתם, באמצע הלילה מעירים אותם מהשינה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה כאן לשאול.

לימור לבנת: אני קיבלתי בערב יום כיפור, ביום שלישי ב-10:00 קיבלתי עותק מההסכם, רק בעברית, כתוב עליו "תרגום לא רשמי".

לימור לבנת: את הנוסח באנגלית לא קיבלנו.

לימור לבנת: לא קיבלנו את המפות.

לימור לבנת: הבוקר, כאשר הלכתי לאולם ההרצאות כדי לראות את המפות ולקחתי מהשולחן את הנוסח בעברית, אמר לי האלוף עוזי דיין: לא, לא, אל תיקחי את הנוסח בעברית, זה לא טוב, תיקחי את הנוסח באנגלית, יש המון בעיות בתרגום לעברית, ויש שם דברים לא מדויקים, וזה חשוב.

לימור לבנת: אמרתי: מה אתה אומר?

לימור לבנת: מדוע אנחנו, חברי הכנסת, קיבלנו רק נוסח עברי, וגם כתוב עליו "תרגום לא רשמי"?

לימור לבנת: הוא אמר: זה אני לא יודע, אבל עזבי את הנוסח בעברית, הוא לא טוב.

לימור לבנת: כלומר, מישהו עשה מאתנו צחוק – לא מחברי כנסת כיחידים, לא ממני באופן אישי, אלא מכנסת ישראל כולה, מהפרלמנט שלנו.

לימור לבנת: מישהו בממשלה חושב שזה לא חשוב באמת שגם אתה, אדוני סגן השר אלי דיין, תקרא מה כתוב שם, וגם חבר הכנסת אבי יחזקאל, לא רק אנחנו, חברי האופוזיציה.

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: מישהו חשב שאין לזה חשיבות, לא חשוב מה אתם חושבים, לא חשוב שתדעו מה יש שם ומה אין שם.

לימור לבנת: מצפצפים לא רק עלי, גם עליכם.

לימור לבנת: כי ראש הממשלה, אנחנו כבר יודעים זאת, מגדף, מחרף ומצפצף על כולם – עלינו, עליכם, על היהודים, על הפרופלורים, על המתיישבים פה ועל המתיישבים שם.

לימור לבנת: אין לו אלוהים.

לימור לבנת: לא מעניין אותו שום דבר.

לימור לבנת: הוא עושה מה שהוא מבין.

לימור לבנת: הוא חושב והוא רץ הלאה.

לימור לבנת: הוא מנווט, הוא מובל בידי יאסר ערפאת.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, בנאומו בכנסת בספטמבר 1993, כשהביא לכאן את הסכם הצהרת העקרונות, אמר ראש הממשלה: תנו לשמש לעלות.

לימור לבנת: הוא ניבא לנו ימים ללא טרור, ללא מלחמה.

לימור לבנת: שנתיים חלפו מאז, מה הביאו עלינו?

לימור לבנת: רק עוד טרור, רק פחות ביטחון, רק אובדן החזון, אובדן האמונה.

לימור לבנת: הומרץ יצחק רבין ואתו כל מדינת ישראל על כורחנו.

לימור לבנת: אבל אין דבר, בעוד שנה, בבחירות, הציבור הזה, שקרעו אותו עכשיו לגזרים, שקרעו אותו לשניים, הציבור הזה יוכיח שלא אלמן ישראל.

לימור לבנת: זה יהיה קשה יותר, אבל דבר אחד צריך לזכור כל מי שיודע שההסכם הזה הוא אסון – שההסכם הוא רע, אבל בפרספקטיבה של ההיסטוריה הוא איננו אלא עוד אפיזודה שתחלוף.

לימור לבנת: העם היהודי לא קם עם יצחק רבין, והעם היהודי לא יומרץ עם יצחק רבין.

לימור לבנת: שנה טובה.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, האם מותר גם לי לברך, נוסף על ברכתה של חברתי לימור לבנת, את "נשים בירוק" שיושבות למעלה – נדיה מטר, הבנות הטובות ביותר של עם ישראל, לתפארת העם והמדינה?

דב שילנסקי: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה על הברכות.

דב שילנסקי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי גם תצטרף אלי, בוודאי.

אלי בן-מנחם: תיכף תשמע אותה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתחילת השנה העברית אנו נוהגים לברך "תכלה שנה וקללותיה, תחל שנה וברכותיה".

תמר גוז'נסקי: על משקל זה חברי ואני מברכים את כל תושבי ישראל, נשים וגברים, יהודים וערבים, בברכה שנראית לי אקטואלית: תכלה תקופת המלחמה וקללותיה, תחל תקופת השלום וברכותיה.

תמר גוז'נסקי: שמענו את נציגי הליכוד והימין עולים בזה אחר זה לבימה ומביעים התנגדות מנומקת פחות או יותר להסכם.

תמר גוז'נסקי: אבל ההתנגדות שלהם איננה להסכם המסוים הזה בנוסח העברי או בנוסח האנגלי המקורי שלו, ההתנגדות היא לכל הסכם עם אש"ף, ההתנגדות היא לכל משא-ומתן עם אש"ף, שכן הליכוד והימין לבם גס במחיר הכבד שעם ישראל, העם הפלשתיני, כל העמים באזור שילמו במשך 28 שנות הכיבוש.

תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו, אזרחי ישראל, ובמיוחד הנשים והאמהות, אנחנו עשינו בחירה ב-1992, ואני חושבת שהיום, ב-1995, הבחירה הזאת התחזקה יותר – שלום עדיף גם מקריית-ארבע וגם מגבעת החרסינה.

תמר גוז'נסקי: ולכן בהמשך, כשייחתם הסכם השלום, הסכם הקבע, בין שתי המדינות – ישראל ופלשתין – אני חושבת שכולנו נוכל בלי שום בעיה לנסוע לחברון עם דרכון.

תמר גוז'נסקי: אני לא הראשונה שמדברת על נסיעה עם דרכון, אבל היום זה נראה לי אקטואלי יותר, מוחשי יותר ומעודד יותר.

תמר גוז'נסקי: שליטה על עם אחר היא אסון לא רק לעם הנשלט אלא גם לעם השולט.

תמר גוז'נסקי: קראתי בסוף השבוע את הריאיון עם חייל מילואים צעיר ששירת עם המסתערבים והיה מעורב בהריגתם של הפלשתינים ממש ערב הנסיגה מעזה, ולבי נצבט בי – מה עשינו, מה עשתה הממשלה לצעירים ישראלים, לאן היא הובילה אותם בשנות הכיבוש.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שהציבור הישראלי, האמהות והאבות – – –

עובדיה עלי: אני מציע – זה נושא שהוא סוב-יודיצה, הוא נמצא בבית-משפט.

עובדיה עלי: לא כדאי להיכנס לפרטים ולקבוע עמדות.

תמר גוז'נסקי: אני דיברתי רק על הרגש, לא דיברתי על שום עובדה.

תמר גוז'נסקי: דיברתי רק על הרגש.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהציבור הישראלי לא פוחד מהשלום אלא פוחד ממלחמות, ולכן, למען השלום אני שבה וקוראת לממשלה לעשות כמה דברים חיוניים: לפרק את מוקשי ההתנחלויות, וקודם כול להוציא את המתנחלים מחברון; לבטל את התוכנית להקמת שכונות חדשות בירושלים, הר-חומה ואחרות; לבצע את כל סעיפי ההסכם, וקודם כול בנושא שחרור האסירים הפלשתינים ועריכת בחירות למועצה הפלשתינית.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, פעם בכנסת היה מקובל – –

דב שילנסקי: מותר לי לשאול שאלה – רציתי רק לדעת אם – – – גורלך אצל הערבים טוב יותר מגורלי?

דב שילנסקי: אצלם את יהודייה בדיוק כמוני, בדיוק.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת שילנסקי, תן לי לומר את דברי.

דב שילנסקי: כל היהודים שהתרפסו לגויים, גורלם היה כמו של שאר היהודים.

דב שילנסקי: אני סבלתי אצל הגויים – – –

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת שילנסקי, אני הייתי ונשארתי יהודייה גאה, אבל אני לא מוכנה לדכא אחרים ולא רוצה שבני יהיו חיילים שמדכאים אחרים.

תמר גוז'נסקי: זאת הסיבה שאני אומרת לכל חברי הכנסת, שמי שפעם לא יכול לבטא את המלה אש"ף ונחרד כשאמרו אותה – התרגלתם לכך.

תמר גוז'נסקי: עכשיו – –

דב שילנסקי: אני סבלתי כי אני יהודי, כי הייתי גאה להיות יהודי, ואלה סבלו בשביל מה שהם לא רוצים להיות.

תמר גוז'נסקי: – – התרגלתם לבטא גם את המלים מדינה פלשתינית, ומדברים עליה כמו על עובדה מוגמרת.

תמר גוז'נסקי: רק עכשיו ציין בפני חבר הכנסת אולמרט באבחנה דקה, כי בהסכם הביניים בעצם טמון גם עובר עניין הבירה הפלשתינית בירושלים.

תמר גוז'נסקי: לכן הרעיון הישן, שהיה טוב בשנים שבהן חד"ש אמרה את הדברים לבדה וגונתה ונרדפה, טוב בוודאי גם היום – הרעיון של שתי מדינות בארץ ושתי בירות בירושלים.

תמר גוז'נסקי: אני מבקשת, אדוני היושב-ראש, לסיים את דברי בקטע משיר שקראתי היום ונראה לי מתאים מאוד, של המשורר ב.

תמר גוז'נסקי: מרדכי.

תמר גוז'נסקי: אני קוראת את השיר: "אנחנו נצא עוד לשבור גדרות הזמנים,/ להטביע צעדים בסלעים ולתהות,/ עד נצא אל מעבר ימים ושנים,/ עד נמצא את עצמנו צעירים בשעות.

תמר גוז'נסקי: / ונדע כי זה אנו יצרנו בראשית.

תמר גוז'נסקי: / אנו בראשית.

תמר גוז'נסקי: ענני שרך/ אל שמש מחייך, הכמיהה תשים/ ערימות חלום וזוהי הדרך".

תמר גוז'נסקי: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת סאלח סלים, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת סגן השר בן-מנחם.

דב שילנסקי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, את יהודייה כמוני.

דב שילנסקי: כשאויבי ישראל לא יהיו זקוקים לך עוד, הם יזרקו אותך.

תמר גוז'נסקי: תסמוך עלי, יהיה בסדר.

דב שילנסקי: תסמוך, ככה אמרו רבים כאלה.

דב שילנסקי: אני סבלתי מפני שאני יהודי, והייתי גאה להיות יהודי, אבל אלה שהתחנפו לגויים סבלו בגלל מה שהם לא רוצים להיות.

תמר גוז'נסקי: באמת, מה שייך הסבל מהנאצים להיום?

תמר גוז'נסקי: למה לגרור את השואה לכל דיון ודיון?

תמר גוז'נסקי: לשם מה?

דב שילנסקי: אני לא מדבר על השואה, אני מדבר על ההיסטוריה.

דב שילנסקי: ההיסטוריה לימדה אותי, שכל יהודי שגאה במדינת ישראל – – – לאורך כל ההיסטוריה, לא רק בשואה.

תמר גוז'נסקי: – – – הכול שואה?

עובדיה עלי: טוב, אנחנו ממשיכים.

סאלח סלים: היהודייה הזו שירתה את היהודים הרבה יותר מיהודים שלקחו את הבנים למלחמות; הרבה יותר, אדוני היושב-ראש.

פיני בדש: בהפגנות בצמתים?

דב שילנסקי: לא היה צריך לקחת את הבנים.

דב שילנסקי: את הבנים לא לקחו למלחמות, הם הלכו כי הם רצו להציל את המולדת כי הם היו פטריוטים.

סאלח סלים: אתם לקחתם למלחמות, אתם לקחתם אותם למלחמות וכבשתם והרגתם ונהרגתם.

סאלח סלים: אתם, אתם.

דב שילנסקי: הערבים הרגו, לא אנחנו הרגנו.

דב שילנסקי: הערבים הרגו את הבנים שלנו.

משה גפני: היהודים יצאו למלחמות?

סאלח סלים: בטח, אז מה, אני יצאתי למלחמה?

משה גפני: אתה לא, אבל – – –

סאלח סלים: אני ציני?

סאלח סלים: אני כבשתי ב-1967?

סאלח סלים: מה?

סאלח סלים: או שאתם לא יודעים או שאתם לא מבינים.

חיים דיין: בששת הימים אתם יצאתם למלחמה.

סאלח סלים: מדינת ישראל כבשה ב-1967, אז מה?

חיים דיין: מזל שישראל כבשה ולא אתם.

משה גפני: מי עשה את מלחמת 1967 – – –

לימור לבנת: – – – מצרים – – –

סאלח סלים: אנחנו לא כובשים, זה ההבדל.

סאלח סלים: היא מתגאה על כך שהיא לא כובשת.

סאלח סלים: אנחנו שוחרי שלום בין יהודים לבין ערבים, זה ההבדל.

סאלח סלים: לא דורכים זה על זה.

חיים דיין: גם אני שוחר שלום, השאלה באיזה מחיר – שלום תמורת שלום.

עובדיה עלי: רבותי, מספיק.

משה גפני: חבר הכנסת סאלח סלים, אתה יודע שאתה מדבר בכנסת בישראל?

משה גפני: אתה לא מדבר עכשיו ב"קול קהיר".

משה גפני: אנחנו יצאנו למלחמה?

פיני בדש: אם הוא היה מדבר ככה במדינה ערבית, אחרי שעה הוא היה נעלם.

משה גפני: אנחנו יצאנו למלחמת 1967?

משה גפני: מי סיפר לכם את זה?

עובדיה עלי: רבותי, רבותי, חברי הכנסת.

סאלח סלים: חבר הכנסת גפני, היית צעיר עדיין בזמן המלחמה.

סאלח סלים: אתה לא יודע הרבה היסטוריה.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שכל זה לא על חשבוני.

עובדיה עלי: אתה עושה פרובוקציות, מגרה את כולם, ואחר כך אומר שזה לא על חשבונך.

סאלח סלים: התחילו אתי, והוא אומר לי שאני התחלתי.

סאלח סלים: בדיוק כמו במלחמת 1967.

סאלח סלים: ישראל כבשה, אבל אחר כך אומרים שהערבים התחילו.

משה גפני: אנחנו התחלנו בזה שחברת הכנסת גוז'נסקי אמרה – – –

סאלח סלים: אתה רואה, גם פה יש דוגמה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת גפני, אני מבקש מאוד.

משה גפני: – – –

עובדיה עלי: אני מבקש מאוד.

עובדיה עלי: לכולי עלמא ברור שאתה חולק על דעתה.

סאלח סלים: אני חושב שהיום הזה הוא יום חשוב, הוא יום חשוב למדינת ישראל, הוא יום חשוב לעמי האזור.

סאלח סלים: לגבי ההסכם שמובא אלינו היום כחברי כנסת יש לנו הרבה הסתייגויות, אבל אנחנו רואים את החיוב שבו.

עובדיה עלי: יש לכם הסתייגויות?

סאלח סלים: כן.

סאלח סלים: ואני אומר לך איזה.

סאלח סלים: אנחנו נתמוך בהסכם.

סאלח סלים: חבל שההסכם הזה בא רק היום.

סאלח סלים: הסכם טוב מזה היה צריך לבוא לפני שנים רבות, לפני שנים רבות, לפני עשרות שנים רבות.

סאלח סלים: כי מה שקורה היום זה בדיוק מה שנאמר פה לפני שנים רבות.

סאלח סלים: חבר הכנסת שילנסקי, אתה ותיק פה, אתה יודע שעמדו פה חברים שלנו, מאיר וילנר ותופיק טובי שייבדלו לחיים ארוכים – –

דב שילנסקי: הם שיבחו את סטלין.

סאלח סלים: – – עמד כאן חבר הכנסת תופיק זיאד, זיכרונו לברכה, ומה הם אמרו?

סאלח סלים: הם אמרו, שלמדינת ישראל, לממשלת ישראל, אין דרך אחרת, אין דרך של כיבוש והרג, אלא יש רק דרך אחת: משא-ומתן עם אש"ף להכרה בעם הפלשתיני, להכרה בזכויות העם הפלשתיני, הכרה בהקמת מדינה פלשתינית.

סאלח סלים: זה מה שהם אמרו לפני עשרות שנים.

משה גפני: וילנר גם אמר שברית-המועצות היא שמש העמים.

משה גפני: הוא אמר הרבה דברים.

סאלח סלים: אלה דברים שנאמרו פה.

סאלח סלים: ואתם, מה אמרתם אתם?

סאלח סלים: אמרתם להם: אתם בוגדים, אתם סוכני מוסקבה, אתם סוכני אש"ף.

דב שילנסקי: איפה מוסקבה שלך היום?

סאלח סלים: ומה קורה היום?

סאלח סלים: מה קורה היום, חבר הכנסת גפני?

סאלח סלים: מפה נשמעו הדברים לחברים שלנו שאמרו להם: אתם בוגדים, אתם סוכני מוסקבה, אתם סוכני אש"ף.

סאלח סלים: מה אנחנו רואים היום?

סאלח סלים: שמה שאמרו החברים האלה כבר לפני 30 שנה מתקיים היום בשטח.

דב שילנסקי: אמרת אמת, רבין קיבל את מה שוילנר ותופיק טובי אמרו תמיד.

סאלח סלים: ההבדל בינך לבין רבין הוא שרבין התבגר ואתה עדיין לא.

סאלח סלים: זה ההבדל.

דב שילנסקי: רבין התבגר.

סאלח סלים: כן.

סאלח סלים: ואתה עדיין לא.

עובדיה עלי: רבותי, סליחה, אני מבקש מאוד לאפשר לו לדבר, זה חשוב.

משה גפני: היום רבין לא שומע לוילנר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת גפני, אני מבקש לאפשר לנואם לנאום.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, מותר תמיד לתת מחמאה לנואם.

דב שילנסקי: הנואם אמר אמת, שרבין קיבל את התיאוריה ואת התורה של וילנר, וזו גם התורה של סטלין.

סאלח סלים: אם אנחנו מסכמים, בטוח שהתורה שלך הגיעה לסוף דרכה, כי לליכוד אין עוד עתיד בזמן שיהיה שלום; או שתפרקו אותו או שתשתנו.

סאלח סלים: אין לכם עתיד.

סאלח סלים: עם מה אתם תלכו לעם?

סאלח סלים: מה אתם תציעו לעם?

סאלח סלים: עם מה אתם הולכים לעם?

סאלח סלים: עם מה?

סאלח סלים: כל הפרוגרמה שלכם היום לא שווה גרוש.

סאלח סלים: תתחילו לחשוב על משהו חדש.

סאלח סלים: לכן, אדוני היושב-ראש, מההסתייגויות שיש לנו לגבי ההסכם הזה – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת סאלח סלים, אפילו במגזר הערבי קיבלנו כמעט מחצית הקולות שאתם קיבלתם.

עובדיה עלי: אפילו במגזר הערבי.

סאלח סלים: טוב, הייתם בשלטון, קניתם סוכנים וקניתם קולות.

סאלח סלים: הסקטור הערבי הצביע עבורכם מפני שבן-דודו הוא ז'בוטינסקי, ליכוד או אידיאולוגיה, אתה חושב?

סאלח סלים: שילמתם כסף, וסוכנים הביאו קולות.

סאלח סלים: מה אתה אומר על ש"ס שקיבלה קולות בסקטור הערבי?

סאלח סלים: ש"ס קיבלה קולות בסקטור הערבי.

סאלח סלים: זה אותו דבר, אותו משחק, אותו כסף.

פיני בדש: זאת אומרת שאפשר לקנות אתכם בכסף.

עובדיה עלי: אני מציע שלא תפגע בסקטור הערבי.

סאלח סלים: לא פוגע.

עובדיה עלי: זה סקטור רציני.

עובדיה עלי: אל תפגע בהם.

עובדיה עלי: אתה פוגע בהם.

עובדיה עלי: זה לא יפה.

עובדיה עלי: קונים את הקולות?

עובדיה עלי: לא יפה.

פיני בדש: מה המחיר אם אפשר לקנות אותך בכסף?

סאלח סלים: אותי אפשר לקנות בכבוד הדדי ולא בכסף.

פיני בדש: אתה אומר שקנו אותם בכסף.

סאלח סלים: כן.

סאלח סלים: יש כאלה בסקטור הערבי כמו שיש בסקטור היהודי, שהם נמכרים.

סאלח סלים: ואתה יודע שאתם גם קניתם.

סאלח סלים: יש לכם סוכנים בסקטור הערבי.

סאלח סלים: חילקתם כסף ופה ושם כל מיני הבטחות.

סאלח סלים: הליכוד היה בשלטון, ולכן הצלחתם לקבל 30,000-20,000 קולות.

סאלח סלים: מה, לא קונים?

סאלח סלים: אתה לא יודע?

סאלח סלים: גם אתה היית שותף.

משה גפני: גם אתה בבעיה, כי הערבים יצביעו עכשיו בשביל אחמד טיבי.

סאלח סלים: אנחנו, חד"ש, אנחנו הגוף החזק בסקטור הערבי.

סאלח סלים: אתה יכול להירגע.

סאלח סלים: וכל מי שיבוא – אהלן וסהלן, אבל אנחנו הראשונים, אנחנו הגדולים, אנחנו החזקים.

סאלח סלים: אם אתה לא יודע – תדע את זה.

משה גפני: אחמד טיבי יבוא עם הכוח של ערפאת.

סאלח סלים: בבקשה, בבקשה.

סאלח סלים: אין לי התנגדות לכל מי שיבוא.

סאלח סלים: אבל אנחנו נישאר הכתובת.

סאלח סלים: אנחנו אלה שהצענו את הקו הפוליטי הנכון, וזה החשוב.

סאלח סלים: לכן אני פונה לנשים, לבנות, לבנים ולאבות בבתים שיראו שמה שאנחנו אמרנו כבר לפני 30 שנה הולך ומתבצע.

סאלח סלים: חבל, חבל מאוד שזה לקח 30 שנה.

סאלח סלים: כמה עשרות אלפים נהרגו, יהודים וערבים.

סאלח סלים: היינו חוסכים את כל הדם הזה, היינו חוסכים סבל, היינו חוסכים הרג, היינו חוסכים את כל האסונות שראינו, גם ליהודים וגם לערבים.

סאלח סלים: לא שמעו אותנו, לצערי.

סאלח סלים: היום מוכח יום אחרי יום שאנחנו היחידים שצדקנו, צדקנו בפרוגרמה הפוליטית שלנו, ואתם נכשלתם, נכשלתם טוטלית.

אריאל ויינשטיין: חכה, חכה יש עוד – – –

סאלח סלים: נכשלתם טוטלית.

סאלח סלים: אין לכם מקום במפה הפוליטית בכלל.

סאלח סלים: אין לכם מקום.

סאלח סלים: פשטתם רגל, לא יעזור.

סאלח סלים: אחת ההסתייגויות שלנו מההסכם הזה היא הישארותם של המתנחלים בעיר חברון במיוחד ובגדה המערבית בכלל.

סאלח סלים: אני ביקרתי שם לפני שבועיים ומה שראיתי זעזע אותי.

סאלח סלים: ממש גנבים, גנבו בתים והתיישבו שם בכוח.

סאלח סלים: הם מתגרים בתושבים, ראיתי זאת בעיני.

סאלח סלים: אתם רוצים שלום?

סאלח סלים: אתם רוצים שלום במצב כזה כשאחד עומד מעל השני?

סאלח סלים: אין שלום כזה, בחיים לא יהיה שלום כזה.

סאלח סלים: שלום יהיה רק בכבוד הדדי, לא בכיבוש.

סאלח סלים: בחיים לא יהיה שלום בכיבוש.

עובדיה עלי: היות שאתה ראש מועצת אעבלין קיבלת עוד חמש דקות.

עובדיה עלי: מספיק.

סאלח סלים: אני מודה לך.

סאלח סלים: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: סגן השר חבר הכנסת אלי בן-מנחם, ואחריו – חבר הכנסת פיני בדש.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ב-1988 נבחרתי לכנסת ישראל כנציגם של השכבות החלשות בשכונות ובערי הפיתוח.

אלי בן-מנחם: בנאום הבכורה שלי בכנסת הודעתי שאשתדל להתמקד בנושאים החברתיים.

אלי בן-מנחם: הלובי המדיני-הביטחוני בכנסת גדול ורחב מאוד, אבל הלובי החברתי מצומצם, לצערי.

אלי בן-מנחם: אני אשמח מאוד אם בעתיד הלובי הזה יורחב, כי גם אתה חבר שם וגם אני חבר שם.

אלי בן-מנחם: כך פעלתי עד לרגע זה.

אלי בן-מנחם: תמיד האמנתי, ואני עדיין מאמין, שאם נייצר פחות טנקים ותותחים נוכל לייצר יותר ספרים ומחברות לילדים באזורי המצוקה.

אלי בן-מנחם: בערב יום הכיפורים עיינתי בהסכם אוסלו ב', בעיקר בחלקו הביטחוני.

אלי בן-מנחם: המסקנה שהגעתי אליה היא תודה וברכות מקרב לב לראש הממשלה יצחק רבין ולשר החוץ שמעון פרס.

אלי בן-מנחם: ההסכם שעליו חתמו ראש הממשלה ושר החוץ הוא הסכם טוב הרבה יותר מההסכם שעליו חתם מנחם בגין, זיכרונו לברכה, בקמפ-דייוויד, אותו הסכם שאם היה נחתם על-פי הכתוב בו, באמת היה מסוג ההסכמים שביבי נתניהו וחבריו ניסו להפחיד בהם את עם ישראל במשך השנתיים האחרונות.

אלי בן-מנחם: והרי כל חברי הליכוד יודעים זאת.

אלי בן-מנחם: אנחנו שומרים, לצערי, על פרופיל נמוך בכוונה, כדי שלא להראות עד כמה ההסכם הזה גרוע לפלשתינים.

אלי בן-מנחם: אבל ההסכם באמת גרוע להם.

אלי בן-מנחם: ההסכם הזה טוב הרבה יותר מכפי שאני ציפיתי ומכפי שציפו גם רבים מהחברים שלי בכנסת.

אלי בן-מנחם: עם ישראל זוכר היטב כיצד לפני זמן לא רב, לפני כשנה, אותם צעירי הליכוד התחפשו לשוטרים פלשתינים העוצרים יהודים ומתנחלים ברחבי יהודה ושומרון, עם נשק צמוד, בפיקוח ובשלטון פלשתיני.

אלי בן-מנחם: דיברתם על הפקרת מתנחלים, דיברתם על הפקרת המקומות הקדושים לעם ישראל.

אלי בן-מנחם: בעבר גם התנגדתם לפירוז עזה, כי אמרתם: עזה היא מקום לטרור, היא מקום שממנו יחדרו ויפגעו בעם ישראל.

אלי בן-מנחם: מאז הקמת הממשלה הנוכחית, יום-יום ושעה-שעה אתם מנסים להפחיד את כולם, ליצור פניקה בקרב העם.

פיני בדש: לא צריך להפחיד אותו, הוא כבר בפניקה.

אלי בן-מנחם: יש לי הפתעה בשבילך, לא יעזור לכם.

פיני בדש: רוב השרים שלך לא יודעים על מה מדובר בכלל.

אלי בן-מנחם: בסדר.

אלי בן-מנחם: אתה יודע, בדש?

פיני בדש: – – –

אלי בן-מנחם: נכון, כל החוכמה נמצאת אצלך ואצל המנהיגים שלך.

אלי בן-מנחם: אתה צודק.

פיני בדש: העם בפניקה בלי שיכניסו אותו לפניקה.

אלי בן-מנחם: העם זה לא אתה ולא ביישוב שלך.

אלי בן-מנחם: אני בא מאותו עם שאתה בא ממנו, אותו עם שיושב פה למעלה.

אלי בן-מנחם: אין עמים אחרים.

אלי בן-מנחם: זה עם אחד.

אלי בן-מנחם: אותו עם שגר בשכונת התקווה ובכפר-שלם הוא אותו עם שגם גר בצד השני של "הקו הירוק".

אלי בן-מנחם: אז אל תנסו להפחיד את העם, הוא לא אידיוט והוא לא יהיה אידיוט.

אלי בן-מנחם: העם הרבה יותר חכם מאתנו וממה שאתם חושבים.

אלי בן-מנחם: אתם ממשיכים להלך אימים על עם ישראל, יום-יום ושעה-שעה.

אלי בן-מנחם: ולפעמים – ואני עומד להגיד פה דבר קשה – לפעמים לי, לא כחבר כנסת, כאזרח, יש בי התחושה שכאילו יש, חס וחלילה, אנשים שממתינים בפינה שיהיה רע לעם ישראל כדי שלהם יהיה טוב.

אלי בן-מנחם: אני מדבר על חלק שבא מהצד הזה.

אלי בן-מנחם: עוד לא היה פיגוע, וכבר השלטים ברחובות, כבר מוכנים עם שלטי ענק.

אלי בן-מנחם: יוצאים מייד בהפגנות, כאילו כולם מחכים בפינה שיקרה, חס וחלילה, משהו.

אלי בן-מנחם: זה לא היה בעבר, חבר הכנסת בדש.

אלי בן-מנחם: זה לא היה במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: במקרים כאלה כל העם היה מאוחד.

אלי בן-מנחם: כשיש פיגוע, ואדם נפגע, לא מסתכלים לא ימינה ולא שמאלה.

אלי בן-מנחם: כי אותו יהודי הוא יהודי של כולם.

אלי בן-מנחם: זה דם של כולם.

אלי בן-מנחם: ולא ייתכן שיצאו לי לחגיגות ולהפגנות.

אלי בן-מנחם: כך אני רואה זאת.

אלי בן-מנחם: אמרתי שזאת תחושה רעה שלי.

אלי בן-מנחם: זו תחושה לא רק שלי, אלא של הרבה מאוד אנשים בשטח, שכאילו מחכים, חס וחלילה, למשהו.

אלי בן-מנחם: אם כך, אני אומר, שהמצב גרוע, המצב לא טוב, וכדאי שתסתובב ותראה.

פיני בדש: אתה כנראה לא מסתובב בארץ.

אלי בן-מנחם: אני לא מסתובב?

אלי בן-מנחם: אני מסתובב יותר ממך.

אלי בן-מנחם: אל תגיד לי איפה אני מסתובב.

אלי בן-מנחם: אני יודע איפה אתה מסתובב.

פיני בדש: אפילו השמאלנים שאני גר ביניהם מדברים אחרת.

אלי בן-מנחם: בסדר.

אלי בן-מנחם: אמרתי לך שלא יעזור לך.

עובדיה עלי: ידידי סגן שר השיכון, אתה האשמת כאן אגף אחד בבית בהאשמה חמורה – – –

אלי בן-מנחם: אמרתי שיש בי תחושה.

אלי בן-מנחם: זו התחושה שלי, ולא יעזור לאף אחד.

עובדיה עלי: חבר הכנסת בן-מנחם, אני כיושב-ראש הישיבה חושב שאינני יכול לעבור על כך לסדר-היום.

עובדיה עלי: האשמת כאן האשמה חמורה שאין לה כל יסוד.

עובדיה עלי: מה שאתה אומר הוא דבר איום.

עובדיה עלי: האם מישהו שמח כשיש פיגוע?

עובדיה עלי: האם אתה יורד לסוף דעתך?

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, אמרתי שיש בי תחושה רעה מאד, שיש אנשים שמחכים בפינה שיקרה, חס וחלילה, משהו.

אלי בן-מנחם: אמרתי זאת, ואני עומד מאחורי מה שאמרתי, כי זו התחושה שלי.

אלי בן-מנחם: אולי אני אומר דברים לא נעימים לאוזן, אבל זו התחושה שלי.

אלי בן-מנחם: כי שעה אחרי פיגוע כבר הכול מוכן.

אלי בן-מנחם: זה לא היה בעבר, לא היה דבר כזה.

אלי בן-מנחם: ואתה יודע, חבר הכנסת עובדיה עלי, שמעולם לא היה דבר כזה במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: לא היו דברים כאלה.

אלי בן-מנחם: ותראו מה קורה היום.

אלי בן-מנחם: משהו משונה מאוד.

אלי בן-מנחם: יכול להיות שאני טועה.

אלי בן-מנחם: אם אני טועה, אני מתנצל.

עובדיה עלי: האם מישהו שמח כשהיה פיגוע בעפולה, כשהיה פיגוע בדיזנגוף?

עובדיה עלי: מה זה, אתה בכלל מדבר בהיגיון?

אלי בן-מנחם: אמרתי שיש בי תחושה.

עובדיה עלי: איזה מין תחושות אלה?

אלי בן-מנחם: זו התחושה שלי.

עובדיה עלי: זה דבר איום, מה שאתה אומר.

אלי בן-מנחם: יכול להיות.

אלי בן-מנחם: זו התחושה שלי.

עובדיה עלי: אתה לא חושב עד הסוף.

אלי בן-מנחם: אני חושב עד הסוף.

אלי בן-מנחם: אולי תחשבו גם אתם בתוך הבית שלכם עד הסוף.

שאול יהלום: השכל של הממשלה עומד על הבמה בכבודו ובעצמו.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת יהלום, פעם אמרתי שלך יש בעיה: יש לך גוף גדול מאוד, אבל הבעיה שלך זה הראש.

אלי בן-מנחם: אז אל תמשוך אותי בלשון.

אלי בן-מנחם: תירגע ותיתן לי להמשיך לדבר.

אלי בן-מנחם: אתה באמת ענק מאוד בגוף שלך.

אלי בן-מנחם: תירגע.

שאול יהלום: אתה מדבר כמו אידיוט.

שאול יהלום: אידיוט גמור.

שאול יהלום: שמעת?

אלי בן-מנחם: אמרתי לך שיש לך בעיה בראש.

שאול יהלום: אדם שמאשים את הספסלים כאן בכך שהם שמחים על מה שקורה בעם הוא רשע מרושע.

שאול יהלום: זה מה שאתה.

אלי בן-מנחם: תראה, מי שרשע הוא אתה, ואתה יודע.

אלי בן-מנחם: אתה יודע שכשאני אומר משהו מהתחושות שלי, אתה יודע למה אני מתכוון.

שאול יהלום: אני הכול גרוע.

שאול יהלום: אבל אתה רשע מרושע.

אלי בן-מנחם: אתה לא הכול גרוע.

אלי בן-מנחם: אתה הכול בסדר, חוץ מהראש.

אלי בן-מנחם: אמרתי לך.

אלי בן-מנחם: אצלך רק החלק העליון הורס אותך, לא אתה.

שאול יהלום: רשע מרושע, רשע מרושע.

אלי בן-מנחם: האם אני יכול להמשיך לדבר, אדוני?

עובדיה עלי: אתה יכול לדבר.

אריאל ויינשטיין: לך יש תחושה, ולו יש תחושה.

אלי בן-מנחם: מאה אחוז.

אלי בן-מנחם: יש לו תחושה, הוא יכול להביע את התחושות שלו.

אלי בן-מנחם: אין לי בעיה עם התחושות שלו.

אלי בן-מנחם: הוא גם אומר על ראש הממשלה בוגד וכל מיני דברים.

אלי בן-מנחם: אז מה?

אלי בן-מנחם: אלה התחושות שלו.

אלי בן-מנחם: וגם הוא טועה.

אלי בן-מנחם: אז מה?

אלי בן-מנחם: אז יכול להיות שאני טועה.

אלי בן-מנחם: אמרתי שאם אני טועה, אני מתנצל.

אלי בן-מנחם: אמרתי זאת.

אריאל ויינשטיין: נשאיר כל אחד עם תחושותיו.

עובדיה עלי: בכל זאת אני מציע לך לחזור בך מהדברים שאמרת.

עובדיה עלי: אני מציע לך לחשוב עד סוף הנאום ולחזור בך מהדברים.

עובדיה עלי: אתה כאן מאשים אותנו בהאשמה קשה.

אלי בן-מנחם: אמרתי שיש לי תחושות קשות.

אלי בן-מנחם: כך אני מרגיש.

אלי בן-מנחם: הלוואי שאני טועה.

אלי בן-מנחם: מה אתה רוצה שאגיד לך יותר מזה?

אלי בן-מנחם: אתה יודע שאני מדבר מהבטן.

אלי בן-מנחם: ככה אני.

אלי בן-מנחם: מה לעשות?

אלי בן-מנחם: ולביבי נתניהו.

אלי בן-מנחם: לצערי זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שמנהיג של מפלגה גדולה, מנהיג שמתיימר להיות ראש ממשלה, הפך להיות מנהיג של קבוצת ימין קיצונית, מהקיצוניים ביותר.

אלי בן-מנחם: הוא מוביל אותם, מפגין אתם.

אלי בן-מנחם: לא היה דבר כזה.

אלי בן-מנחם: אדם שרוצה להיות ראש ממשלה, שיהיה לפחות מנהיג של כולם, של כל אותם אנשים שהצביעו למפלגה שלו.

אלי בן-מנחם: והמפלגה שלו היא מפלגה די גדולה.

אלי בן-מנחם: אתה, ביבי נתניהו, כדי להגיע לכיסא הנכסף נתת יד לדראושה, אותו אדם שאתה מזכיר אותו 16 פעמים בכל נאום שלך.

אלי בן-מנחם: הוא הסכים לתת לו יד כדי למנוע את פיתוח ירושלים, כדי למנוע בנייה בירושלים.

אלי בן-מנחם: העם לא שוכח זאת, אדוני היושב-ראש.

אלי בן-מנחם: אנחנו זוכרים את הדברים האלה.

אלי בן-מנחם: כל הדברים האלה רשומים.

אלי בן-מנחם: ולמה זה היה?

אלי בן-מנחם: מתוך אהבה?

אלי בן-מנחם: לא.

אלי בן-מנחם: מתוך כוונות אחרות.

אלי בן-מנחם: האם אתה, ביבי נתניהו, מאמין שעם ישראל כל כך תמים ומאמין לך כאשר אתה בא ומדבר על שלום תמורת שלום, בלי פשרה טריטוריאלית?

אלי בן-מנחם: הרי מנחם בגין, זיכרונו לברכה, כשרצה לעשות שלום, הוא עשה שלום, אבל הוא החזיר כל גרגיר, עד טיפת החול האחרונה.

אלי בן-מנחם: ובסוף גם את טאבה.

אלי בן-מנחם: אנחנו זוכרים את המאבקים.

אלי בן-מנחם: ומה מנהיגים אחרים נופלים מסאדאת, זיכרונו לברכה, מה יש?

פיני בדש: – – –

אלי בן-מנחם: בסדר, אחרים חיים, יש גם מנהיגים חזקים ממנו.

פיני בדש: מנהיג אחר שהחליף אותו, עד היום לא בא לארץ.

פיני בדש: כבר עשר שנים הוא לא מעז לבוא למדינה.

קריאה: אין לו ויזה.

אלי בן-מנחם: ביבי בייבי נתניהו – ואני אומר:

אלי בן-מנחם: ביבי בייבי נתניהו – שכח דבר אחד.

אלי בן-מנחם: הוא שכח, שכאשר אסד וחוסיין ומובארק ורבין עסקו במלחמות, הוא עדיין היה בחיתוליו.

קריאה: הוא צעיר.

אלי בן-מנחם: יכול להיות שהוא צעיר, אבל כשהם עשו מלחמות הוא עדיין היה בחיתוליו.

אלי בן-מנחם: אבל היום הם הגיעו למצב שהם כבר מעבר למלחמות.

אלי בן-מנחם: בואו נאמין, אולי באמת הם רוצים להגיע לשלום אמת, שלום עם ביטחון.

אלי בן-מנחם: יש תחושה כזאת בכל העולם, גם במזרח התיכון.

אלי בן-מנחם: אבל מה לעשות שבייבי נתניהו חי עדיין בתקופת החיתולים שלו, הוא עדיין חושב שהוא יוביל אותנו וינהיג אותנו לשלום בלי להחזיר שום דבר.

אלי בן-מנחם: אבל זה יוביל אותנו רק למקום אחד: לעוד מלחמה ולעוד מלחמה.

אלי בן-מנחם: אבל העם לא אידיוט.

אלי בן-מנחם: זה אותו עם שאתם מדברים עליו.

אלי בן-מנחם: העם מספיק חכם.

אלי בן-מנחם: מספיק לפלג את העם.

יגאל ביבי: הבעיה היא שהממשלה – – –

אלי בן-מנחם: אני מתכוון לביבי השני, לא אליך, לביבי נתניהו.

אלי בן-מנחם: תפסיקו להטעות את העם, תפסיקו להפחיד את העם, תפסיקו לפלג את העם.

אלי בן-מנחם: העם על כל חלקיו במדינה רוצה שלום, דתיים וחילונים, אשכנזים וספרדים, שכונות וערי פיתוח, קיבוצים ומושבים.

אלי בן-מנחם: כולם, הרוב רוצה שלום, ואתם יודעים זאת.

אלי בן-מנחם: אז יש לכם הזמן שלכם.

אלי בן-מנחם: כל עוד אתם באופוזיציה, תמשיכו להפחיד, כמה שתרצו.

אלי בן-מנחם: אבל זה כבר מזיק לכם.

אלי בן-מנחם: כי העם חכם יותר ממה שאתם חושבים.

אלי בן-מנחם: לעם נמאס מהמלחמות.

אלי בן-מנחם: והעם לא ייתן לשום מנהיג מהסוג של ביבי נתניהו להוביל אותו למלחמה חדשה.

אלי בן-מנחם: כי נמאס לו.

אלי בן-מנחם: אני נלחמתי בכמה מלחמות.

אלי בן-מנחם: אני לא רוצה שהילדים שלי יילחמו, ודאי שאנשים לא רוצים שהנכדים שלהם יילחמו.

אלי בן-מנחם: מספיק.

אלי בן-מנחם: ואם אפשר להגיע לשלום – – –

פיני בדש: האם אתם לא מקשיבים למה שערפאת אומר כל הזמן?

פיני בדש: אתם לא מקשיבים?

בנימין טמקין: מה הוא אומר?

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

פיני בדש: – – –

עובדיה עלי: חברי הכנסת, אני מבקש מאוד לאפשר לסגן שר השיכון לסיים את דבריו.

אלי בן-מנחם: רבותי, גם אם היום גבול הביטחון הוא נהר הירדן – על כך דיברנו, זו התוכנית שלנו, זו התוכנית שהלכנו אתה לבחירות – יש ביטחון.

אלי בן-מנחם: הרוב המוחלט של השטחים בפיקוח מלא של צה"ל, ואני מדבר על 97% מהשטחים.

אלי בן-מנחם: לא על 70%, על 97% מהשטחים.

אלי בן-מנחם: צה"ל יכול להיכנס ל-97% במקרה של פיגוע.

שאול יהלום: אתה לא יודע מה אתה קורא ומה אתה – – – זה לארבעה חודשים בלבד.

פיני בדש: הכול הלך, לא רק קווי 1967.

אלי בן-מנחם: כך אתם חושבים.

פיני בדש: תקרא את ההסכם, תראה מה כתוב בו.

אלי בן-מנחם: ירושלים המאוחדת בירת ישראל.

אלי בן-מנחם: אני חושב, שגם כאן הממשלה עשתה צעד חשוב וחכם, הרבה יותר חכם ממה שאתם מאמינים.

אלי בן-מנחם: ואני אגיד לכם מה החוכמה: אותם ערבים, אם היינו מנתקים אותם מהקלפיות או מהבחירות הם היו הופכים למין נגע של קבוצה גדולה של אנשים הנופלים לא כאן ולא שם.

אלי בן-מנחם: פשוט אפשרו להם לבחור במקום אחר, אבל הם כבר מאמינים שירושלים המאוחדת היא בירת ישראל הנצחית.

אלי בן-מנחם: אתם לא מאמינים, אהוד אולמרט לא מאמין, אבל הם התחילו להאמין.

אלי בן-מנחם: תתחילו להתפכח גם אתם, כי בסופו של דבר יהיו שלום וביטחון, ומי שיוכלו להביא את השלום והביטחון האלה הם רק מנהיגים אמינים, חזקים, מנוסים, מהסוג של יצחק רבין, של שמעון פרס והממשלה הזאת.

אלי בן-מנחם: ולא יעזור לכם, העם יחליט בעתיד, נגיע לקלפי.

אלי בן-מנחם: אתם את הסטירה שלכם תקבלו בקלפי, כי רוב העם רוצה שלום עם ביטחון, ורק המנהיגים שהזכרתי מסוגלים להביא – – –

שאול יהלום: – – –

אלי בן-מנחם: – – – ולא אנשים מהסוג של ביבי-בייבי ואנשים מהסוג שלך, יהלום, שמנסים להפחיד את העם עם ילדים קטנים בני 17, 12, 15, בהפגנות.

אלי בן-מנחם: העם לא אידיוט, העם חכם מכם, מכולנו.

עובדיה עלי: תודה רבה לסגן השר אלי בן-מנחם.

עובדיה עלי: חבר הכנסת פיני בדש, אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום, ואחריו – חבר הכנסת בוחבוט.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב, שחבר הכנסת האחרון שדיבר לא קרא פשוט את ההסכם.

פיני בדש: אתה אומר שאנחנו מביאים אימה ופחד על הציבור?

פיני בדש: הציבור מפחד; הוא בהיסטריה בלי שאנחנו נכניס אותו להיסטריה.

פיני בדש: אני חושב, שההצבעה היום היא תחילתו של חורבן בית שלישי, ואני אומר זאת בשיא החומרה.

אלי גולדשמידט: אל תיסחף.

פיני בדש: אני אומר זאת בשיא החומרה.

פיני בדש: כשירדנו לראות את המפות ולשאול שאלות, אלה היו התשובות: עניין זה עדיין לא סגרנו, על כך אנחנו עדיין חושבים, זה עוד נראה, זה יבוא בשלב הבא, זאת לא רצינו להגדיר כדי שנוכל לשחק עם העניין.

פיני בדש: אלה היו התשובות על רוב השאלות, ועל כך אנחנו הולכים להצביע.

פיני בדש: אני אומר לך, חבר הכנסת בן-מנחם: השרים ברובם לא יודעים מה כתוב.

פיני בדש: קיבלו בלילה 460 עמודים, ולמחרת בבוקר הם צריכים להצביע – – –

אלי גולדשמידט: 300.

פיני בדש: – – – כמו רובוטריקים היו צריכים להצביע.

פיני בדש: אף אחד לא קרא מה כתוב בכלל.

פיני בדש: שר אחד אומר: אני סומך על הצוותים שהיו.

בנימין טמקין: ואתה, עד שקראת לא ידעת איך להצביע?

בנימין טמקין: פיני בדש, חיכית לקרוא כדי לדעת איך להצביע?

פיני בדש: אבל אלה שרים שהיו צריכים להחליט בישיבת ממשלה, אלה המנהיגים כביכול שצריכים להוביל אותנו.

פיני בדש: הם לא יכולים לתת לשמעון פרס להחליט לבד.

בנימין טמקין: גם אתה וגם אני יודעים – – –

פיני בדש: הם צריכים להיות הבקרה.

פיני בדש: על איזה בקרה מדובר?

פיני בדש: מה הפזיזות?

פיני בדש: לא היה אפשר לחכות שלושה ימים שיקראו את החומר?

פיני בדש: מה הפזיזות לגמור בערב ראש השנה?

פיני בדש: מה קרה?

פיני בדש: למה לגמור בערב ראש השנה בלחץ כזה?

פיני בדש: פשוט האנשים שניהלו משא-ומתן לא מכירים את המנטליות, והמנטליות הערבית – ואני לא אומר זאת לשלילה – היא: אם במשא-ומתן הוא רוצה – אל תיפגע, אני לא אומר זאת לשלילה – למכור ב-100, הוא אומר 300.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה היא מנטליות יהודית?

פיני בדש: תקשיב.

פיני בדש: הוא אומר 300 כדי למכור ב-100.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה היא מנטליות יהודית?

פיני בדש: תקשיב.

פיני בדש: אבל הצד השני שמתחיל, מתחיל ב-50.

פיני בדש: אם הראשון מתחיל ב-300, נגמור על 150.

פיני בדש: באו החבר'ה ונתנו את המקסימום, וכשמתחילים לשבת אתם על המקסימום זו נקודת ההתחלה שלהם.

פיני בדש: ודאי שהם רוצים יותר.

חיים דיין: מי אמר שהסכמים חייבים כל הזמן לכבד?

חיים דיין: לא חייבים לכבד הסכמים.

פיני בדש: מה הפזיזות הזאת?

פיני בדש: הרי אנחנו לא שומעים, אנחנו משחקים את שיטת בת-היענה.

פיני בדש: תקשיבו לדברים שאומר ערפאת כל הזמן: ירושלים בירת פלשתין, אבן אבן לירושלים.

פיני בדש: ועוד הוא עושה לנו טובה: ניתן לכם להגיע לכותל.

פיני בדש: תשמעו מה אומר פייצל אל-חוסייני.

פיני בדש: אתם פשוט לא רוצים לשמוע.

פיני בדש: כולם אומרים: ירושלים בירת ישראל המאוחדת, לא לחלוקה.

פיני בדש: אז תעצרו, תדברו עכשיו על ירושלים.

פיני בדש: אין ויכוח, יש פה קונסנסוס לגבי ירושלים מאוחדת, נכון?

פיני בדש: בואו דברו על ירושלים.

פיני בדש: תגידו לערפאת: אדוני, על ירושלים לא מתווכחים.

פיני בדש: לא מסכים, תעצור.

פיני בדש: למה להמשיך הלאה?

פיני בדש: כן מסכים, תמשיך הלאה.

פיני בדש: אז לא, אומרים: אתה רוצה לפוצץ את המשא-ומתן?

פיני בדש: אז מה יהיה בסוף?

פיני בדש: יחזירו הכול, יגיעו לירושלים.

פיני בדש: יגידו: מה פתאום, את ירושלים לא נותנים.

פיני בדש: הוא אומר: סליחה, אני לאורך כל הדרך, תסתכלו, אמרתי: ירושלים בירת פלשתין, לא מוותרים על סנטימטר.

פיני בדש: מה התוצאה?

פיני בדש: או שיגידו: תראה, הגענו עד לכאן, מה, נפוצץ את כל המשא-ומתן בגלל ירושלים?

פיני בדש: נחזיר את ירושלים.

פיני בדש: או שיגידו: לא, ואז מה יקרה?

פיני בדש: יתפוצץ הכול.

פיני בדש: אבל באיזה מצב יתפוצץ?

פיני בדש: אחרי שהחזרתם הכול בתנאים הגרועים ביותר, עם משטרה – ומוגדר שם, בכל ההסכם הזה: משטרה חזקה.

אלי גולדשמידט: זה כתוב בהסכם קמפ-דייוויד: משטרה חזקה.

פיני בדש: עזוב אותי מקמפ-דייוויד.

פיני בדש: אתה יודע מה?

פיני בדש: אנחנו מתגעגעים לקמפ-דייוויד, תאמין לי.

פיני בדש: אנחנו התנגדנו למה שכתוב בהסכם קמפ-דייוויד.

פיני בדש: כולם מתגעגעים לקמפ-דייוויד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: זה פחות – – –

בנימין טמקין: – – –

פיני בדש: לא יושבת פה ממשלת המערך, יושבת פה ממשלת מרצ.

פיני בדש: אתה צריך להיות גאה.

פיני בדש: כל המצע שלכם, של מרצ – אני נותן לכם פרגון – מתחילתו ועד סופו מיישם אותו רבין.

בנימין טמקין: תקשיבו, בוחרי מרצ – – –

פיני בדש: כן, כן.

פיני בדש: כל המצע שלכם, מתחילתו ועד סופו, מיישם אותו רבין.

עובדיה עלי: חבר הכנסת טמקין, כאן רשום אצלי שקיבלת התראה, קראו אותך פעם אחת לסדר.

פיני בדש: רבין הפך להיות גם מתווך דירות.

פיני בדש: הוא בכלל אומר: אני בעד ערכים, הנדל"ן לא חשוב בכלל.

פיני בדש: הוא הפך להיות מתווך דירות.

פיני בדש: כל ההתבטאויות שלו לאחרונה – – –

אלי גולדשמידט: פיני, מה אתה מציע?

אלי גולדשמידט: מה היא תוכנית השלום שלך?

פיני בדש: חבר הכנסת טמקין, פעם הכוח והכשרון וההצלחה של העם היהודי היו המוח, התעוזה, המקוריות.

פיני בדש: היום זה עבר לפלשתינים.

פיני בדש: מה אני אגיד לך, זו בושה וחרפה שכך מנהלים משא-ומתן.

פיני בדש: אנחנו איבדנו את הכוח הזה.

פיני בדש: ואני אתן לך דוגמה פשוטה.

פיני בדש: הפלשתינים צוחקים מאתנו בדבר פעוט המשליך על דברים אחרים: יש 2,000 כלי רכב גנובים במשטרה הפלשתינית, והם אומרים: אנחנו מוכנים להחזיר אותם בתנאי שתשלמו מחצית ממחיר המכונית.

פיני בדש: 2,000 כלי רכב, וכל חודש מדינת ישראל מעבירה עשרות מיליוני שקלים לרשות הפלשתינית.

פיני בדש: הם מחזיקים 2,000 כלי רכב ואומרים: תשלמו 50%, נחזיר לכם.

פיני בדש: אם אפשר לצחוק עליך בדבר כזה, למה שלא יצחקו עליך בדברים אחרים?

פיני בדש: תבדוק את הנושא הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: זו באמת השוואה טובה מאוד: הסכם מדיני עם הסכם החזרת רכבים.

פיני בדש: ודאי, זו דוגמה של ניהול משא-ומתן, זו דוגמה להתבזות.

פיני בדש: אין לכם כבוד עצמי.

פיני בדש: זו דוגמה להתבזות.

פיני בדש: אתה לא מבין?

פיני בדש: תקשיבו לנשיא המדינה.

פיני בדש: איש לא יכול להגיד שנשיא המדינה הוא ימני.

פיני בדש: תקשיבו לדברים שאומר נשיא המדינה.

פיני בדש: לא נעים לרבין לשמוע זאת, לא נעים לכם.

פיני בדש: הוא אומר: מה הפזיזות?

פיני בדש: הפזיזות מהשטן.

פיני בדש: לאן אתם ממהרים?

פיני בדש: מה קרה?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה מצטט פתגם ערבי.

פיני בדש: מה קרה?

פיני בדש: הוא אמר.

פיני בדש: והוא יושב ומשתגע שם מהפזיזות הזאת.

פיני בדש: לאן אתם ממהרים?

פיני בדש: אני חזרתי מסיור בארצות-הברית, ממפגשים עם מנהיגות יהדות ארצות-הברית.

פיני בדש: שמענו את ההתבטאויות של רבין נגדם.

פיני בדש: כל הזמן אמרו להם: אתם אל תתערבו.

פיני בדש: תעלו לארץ, תשרתו בצה"ל.

פיני בדש: אבל הם אומרים: רבותי, הבן שלנו בצבא, הנכד שלנו בצבא, אתם לא תגידו לנו לא להתערב.

פיני בדש: כל המשפחה שלנו בארץ, מי אתם שתגידו לנו לא להתערב?

פיני בדש: כשהיה נוח, לקחת את הכסף; זה היה נוח?

פיני בדש: כשהיה כדאי לקחת את הכסף, זה היה כדאי?

פיני בדש: היום, פתאום, כשהדעה השתנתה שם, מתייחסים אליהם כמו שמתייחסים אליהם היום.

בנימין טמקין: הוא דיבר על השוליים.

בנימין טמקין: הוא דיבר על השוליים – – –

פיני בדש: היום בתוכנית "ערב חדש" שמעתי את ראש הממשלה אומר לזיסמן ולקהלני: תחזירו את המנדט, זה לא המנדט שלכם.

פיני בדש: אתם עורקים, זה לא המנדט שלכם.

פיני בדש: אין לכם זכות להצביע נגד.

פיני בדש: איזה מין חוצפה?

פיני בדש: יושבים בקואליציה ומעבירים הסכם כזה בקולות שלהם, בקול של גולדפרב.

פיני בדש: הוא עמד פה, ופשוט לא ידעתי אם לצחוק או לבכות, כי אם הוא היה מסתכל על עצמו כל בוקר במראה הוא פשוט היה חוטף דיכאון ומתאבד.

פיני בדש: אבל בקולות של שניהם מעבירים הסכם גורלי כזה.

פיני בדש: הוא בא בטענות לקהלני ולזיסמן על ששמרו על המצע של מפלגת העבודה ולא של מרצ?

פיני בדש: איזה מין חוצפה?

שלמה בוחבוט: – – –

פיני בדש: גם אתה, אדוני מר בוחבוט, מתלבט.

פיני בדש: גם אתה.

פיני בדש: יש פה המון אנשים ממפלגת העבודה שמתלבטים ומתנגדים, ואין להם אומץ לדבר.

פיני בדש: אסיים אולי במשהו קטן שפרס אמר, כדי להדגים את נוהל המשא-ומתן.

פיני בדש: נראה לי שהם היו בטיסה של 30,000 רגל כשהם עשו את ההסכם הזה.

פיני בדש: הוא מציע כביש מחבר בין הגדה לבין עזה בגובה 10 מטרים באוויר.

פיני בדש: כביש, אוטוסטרדה באוויר.

פיני בדש: שמעת על הדבר הזה?

פיני בדש: לא שמעת?

פיני בדש: הוא הציע לסלול כביש מעזה לגדה בגובה של 10 מטרים.

פיני בדש: כביש אווירי שיחבר בין שני המקומות האלה.

בנימין טמקין: – – –

פיני בדש: אני חושב שההצעה הזו משקפת את כל המשא-ומתן, שהוא מצחיק, לצערי הרב, ואנחנו לא מפחידים את האנשים שנבוא בעוד שנה ונגיד לכם שאמרנו.

פיני בדש: אבל כשנגיד "אמרנו לכם", זה יהיה מאוחר מדי; נשלם הרבה בשביל זה.

פיני בדש: תודה.

עובדיה עלי: תודה.

עובדיה עלי: רשות הדיבור לחבר הכנסת שאול יהלום, ואחריו – לחבר הכנסת שלמה בוחבוט, ראש מועצת מעלות.

עובדיה עלי: עירייה או מועצה?

שלמה בוחבוט: מועצה.

שלמה בוחבוט: עוד מעט עירייה.

עובדיה עלי: אחרי חבר הכנסת בוחבוט – חבר הכנסת חיים דיין.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום הוא יום קשה.

שאול יהלום: אני חושב, שהוא קשה מאוד למתנגדים להסכם, קשה מאוד לציבור בישראל שמתנגד להסכם – לפי הסקרים, לפחות, ארבעה-חמישה סקרים שנערכו לאחרונה, רוב הציבור מתנגד להסכם.

שאול יהלום: לפי ארבעת הסקרים האחרונים, רוב הציבור מתנגד להסכם.

שאול יהלום: הכול כתוב וגלוי.

אלי גולדשמידט: סקרים שפורסמו בעיתון "הצפה".

אלי גולדשמידט: בכל העיתונים האחרים יש רוב למצדדים בהסכם.

אלי גולדשמידט: איפה קראת את הדבר הזה?

שאול יהלום: אעביר לך.

שאול יהלום: הסקרים של מינה צמח, הסקרים של מכון "גיאוקרטוגרפיה".

שאול יהלום: לפי הסקרים האלה, רוב הציבור מתנגד במפורש להסכם.

שאול יהלום: זה יום קשה.

שאול יהלום: אבל הצער שלנו הוא, שבמצב כזה של ויתורים על חלקים בנחלת אבותינו, אותו חלק שבעד ההסכם, אותם 61 – הלוואי שיפחת עד הערב, אבל כרגע הוא מונה 61 חברי כנסת, ואפילו הם מגיעים לצורך להגיע לנסיגה הזו שכולנו מתנגדים לה מכול וכול – מה שכואב לנו יותר זה השמחה והצהלה שבהן אתם נפרדים מחלקי ארץ-ישראל.

שאול יהלום: אנחנו לא שומעים מלה של צער, לא שומעים מלה של כאב, לא שומעים שום מלה שיש בה השתתפות בצער על כך שצריכים לעזוב ערים יהודיות, ערש תרבותנו, ערש עמנו.

שאול יהלום: ניתוק גמור.

שאול יהלום: ניתוק גמור מההיסטוריה היהודית, ניתוק גמור מהתנ"ך, כפי שראש הממשלה אמר: מה זה התנ"ך?

שאול יהלום: הוא לא מלמד אותנו מה הם גבולות ארץ-ישראל, הוא לא ספר הטאבו של ארץ-ישראל.

שאול יהלום: יש שמחה, עוזבים את נחלת אבותינו.

שאול יהלום: אם השמחה הזאת היתה נחלת לבם של אבות הציונות המדינית, שברובם היו אנשי תנועת העבודה, הם לא היו מגיעים, ללא כל ספק, לציונות, להכרזת מדינת ישראל, משום שהם ידעו שהם באים למאבק קשה אבל הם ידעו שהם גואלים בציונות את ארץ-ישראל ההיסטורית.

שאול יהלום: אתם שמחים לעזוב את חברון, שמחים לעזוב את שכם, שמחים לעזוב כל מקום ביהודה ושומרון שאנחנו כל כך קשורים אליו בעבותות של תנ"ך, של היסטוריה, של חיים יהודיים ושל לאומיות יהודית.

שאול יהלום: אנחנו כאן מתווכחים, היה ויכוח גדול, והאופוזיציה, הליכוד העלה על נס את עניין המפות, למה לא מקבלים מפות.

שאול יהלום: המפות כבר הוצגו היום, ברגע האחרון.

שאול יהלום: אין רמאות גדולה יותר מצד הממשלה מאשר המפות האלה.

שאול יהלום: המפות האלה אומרות, לכאורה: מה אתם רוצים?

שאול יהלום: 30% הם הקטעים החומים והצהובים, 70% הם הקטעים הלבנים, שטח C, שנשאר לכאורה ברשותנו.

שאול יהלום: אבל זה בדיוק מה שהיה באוסלו א':

שאול יהלום: כלפי חוץ אמרו – – –

דב שילנסקי: אבל כל הצבעים עושים שחור בעיניים.

שאול יהלום: גם נכון.

שאול יהלום: באוסלו א' אמרו עזה ויריחו תחילה, ולא אמרו שיש כאן שלושה שלבים, וכאן אין אומרים בצורה מפורשת, שהמפות האלה תקפות עד הבחירות לרשות הפלשתינית, למועצה שלהם, שזה יכול להיות, לפי אחת האפשרויות, בינואר 1996, או לכל מאוחר במרס.

שאול יהלום: זאת אומרת, מדובר על ארבעה–שישה חודשים.

שאול יהלום: ביום שבו נגמרות הבחירות האלה, אחרי כמה ימים מתכוננת המועצה הלאומית הפלשתינית, מתחיל – – –

בנימין טמקין: ומתבטלת האמנה הפלשתינית.

בנימין טמקין: אל תשכח.

שאול יהלום: הלוואי.

שאול יהלום: הלוואי.

שאול יהלום: הרי אתה יודע שהיא היתה צריכה להתבטל כבר באוסלו א' והיא לא התבטלה.

שאול יהלום: מתחיל תהליך של שלוש פעמים שישה חודשים, שבהם במפורש הולכים למסור שטחים נוספים ולהפוך מ-C ל-B ול-A.

בנימין טמקין: אם המפות יהיו בסדר, תסכים?

שאול יהלום: לא.

שאול יהלום: אני קודם כול אומר: דבר אמת.

בנימין טמקין: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת טמקין, אני קורא אותך לסדר.

עובדיה עלי: אני מבקש להפסיק עם קריאות הביניים.

שאול יהלום: חבר הכנסת טמקין, אני כמובן מתנגד, ואתה יודע זאת.

שאול יהלום: אני רק אומר לך: דבר אמת לעם.

שאול יהלום: זה כל מה שאני מבקש ממך.

שאול יהלום: זאת הזכות היחידה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אם יש דבר שאפשר לראות בו ביטוי לדברים שאמרתי הוא התייחסות הממשלה הזאת לבית-קברות האשכנזי בחברון.

שאול יהלום: יש שם בית-קברות שבמשך 170 שנה קברה בו בעיקר חבורת חב"ד שעלתה והיתה חלוצה בחברון.

שאול יהלום: כמובן, כל היישוב הזה נהרס ב-1929, במאורעות תרפ"ט, כאשר נרצחו, נטבחו, 67.

שאול יהלום: עד אז נקברו שם.

שאול יהלום: יש שם קבר שעולים אליו עד היום, נכדתו של הרב בעל "התניא", הרבנית מנוחה רחל סלונים.

שאול יהלום: זה קבר שהולכים אליו אלפי יהודים ובאים אליו מחוץ-לארץ כדי להתפלל בו.

שאול יהלום: בשנים 1967-1929 ערביי חברון חיללו את בית-הקברות הזה, הרסו את המצבות, הפכו אותו למקום לאשפה.

שאול יהלום: הנה עכשיו הלכו ועשו הסכם.

שאול יהלום: המרחק בין הקו שקבעו לבין בית-הקברות הוא מטר בודד.

שאול יהלום: אילו ניחנה הממשלה ברגישות מינימלית, היא היתה אומרת, מקום כזה, בית-קברות יהודי ליד המובלעת היהודית שאנחנו משאירים, במרחק של מטר אחד, כשאנחנו יודעים מה הערבים עלולים לעשות שם, יש שם קבר של הרבנית מנוחה רחל זצ"ל שעולים אליו אלפי יהודים – מה היה קורה אם היה קצת רצון, קצת רגישות, להזיז את הקו כמה עשרות מטרים?

שאול יהלום: בכל זאת לא עשו זאת.

שאול יהלום: זו דוגמה מובהקת לאטימות.

שאול יהלום: היה כאן ויכוח, אדוני היושב-ראש, במשך החודש האחרון, בנושא הסגרת רוצחים.

שאול יהלום: היה ויכוח עם שר המשפטים, היה יום שסגרו את יריחו.

שאול יהלום: האם זו זכותנו?

שאול יהלום: יש אי-הבהרה בהסכם.

שאול יהלום: מה היה פשוט יותר מאשר להבהיר אותה אי-הבהרה בהסכם אוסלו ב'?

שאול יהלום: השאירו אותו נוסח.

שאול יהלום: לא שינו שום דבר בנושא הסגרת רוצחים.

שאול יהלום: והרי אנחנו יודעים, לצערנו הרב, שהם לא מסגירים את הרוצחים, כמה רבי-מרצחים יושבים שם, והם מצפצפים על 14 הבקשות של ממשלת ישראל.

שאול יהלום: מדוע לא הבהירו את העניין הזה, לפחות, שחייבים להסגיר רוצחי יהודים?

שאול יהלום: מה היה קורה אם היתה קצת רגישות לדם יהודי?

שאול יהלום: זה היה תמיד בקונסנסוס, לא ענין שבין ימין לשמאל.

שאול יהלום: העלו זאת אפילו כמה חברי כנסת ממפלגת העבודה בימים האחרונים, כמו חבר הכנסת בוחבוט שעומד לדבר אחרי.

שאול יהלום: מה היה קורה אם היו מכניסים סעיף כזה בהסכם?

שאול יהלום: אם היו מבהירים את העניין?

שאול יהלום: גם זה לא היה אכפת להם.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אין לנו אלא לקבוע בצורה כואבת וחד-משמעית, שמדובר כאן בשינוי ערכים שהיו בקונסנסוס מתחילת הציונות, ערכים של אהבת הארץ, של שמירה על מקומות קדושים, של שמירה על הנושא של דם יהודי וקדושתו; ערכים אלה ירדו וחוללו על-ידי ההסכם הזה.

שאול יהלום: זו רק אחת הסיבות לכך שנצביע נגדו.

שאול יהלום: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת שאול יהלום.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שלמה בוחבוט.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת חיים דיין.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת שמואל אביטל.

עובדיה עלי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת שאול עמור.

עובדיה עלי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אסעד אסעד.

עובדיה עלי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מאיר שטרית.

עובדיה עלי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת משה פלד.

עובדיה עלי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

עובדיה עלי: אני מבקש להדגיש, כדאי שחברי הכנסת יוזעקו.

עובדיה עלי: מי שלא יימצא בשעה ששמו ייקרא, מפסיד את זכות הדיבור, וחבל.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל אחד מאתנו ישב לילות כימים והכין נאומים, ראה מפות, ראה את ההסכם ורצה להתבטא – – –

חיים דיין: מי ראה את המפות?

חיים דיין: אני לא ראיתי.

שאול יהלום: אם היית בקואליציה היית רואה את המפות.

שלמה בוחבוט: מי שרצה לראות את המפות, יכול היה לראות אותן הבוקר.

שלמה בוחבוט: מי שרצה ללמוד ולהכיר את ההסכם, יכול היה לקרוא אותו במשך הימים האחרונים.

שלמה בוחבוט: כל אחד מאתנו שינן את כל מה שהוא רוצה לומר, גם אנשי מפלגת העבודה, גם אנשי הימין.

שלמה בוחבוט: כל אחד ישב עם בוראו ביום הכיפורים ושאל שאלות.

שלמה בוחבוט: אבל כשאתה בא לכנסת, מאזין ושומע ביטויים, גם אם רצית להצביע אחרת, אתה אומר: איך אני יכול להצביע עם אנשים שבאים ומכנים את ראש הממשלה שקרן?

שלמה בוחבוט: קצת כבוד אחרי יום הכיפורים.

שלמה בוחבוט: האם אנחנו לא במדינה יהודית?

שלמה בוחבוט: האם אנחנו לא חושבים שכל המאבק הזה הוא מאבק פוליטי?

שלמה בוחבוט: נכון, כל אחד נאבק על דרך, כל אחד נאבק על תפיסת עולם.

שלמה בוחבוט: בכל זאת, הממשלה הזאת חתמה על הסכם, ואנחנו מקווים שהוא יביא את השלום למזרח התיכון.

חיים דיין: הוא נתן לך תשובה לגבי ערי המקלט, לגבי הרוצחים?

שלמה בוחבוט: ברור לי שיש הרבה תהיות והרבה שאלות.

שלמה בוחבוט: אני לא בעד להחזיק בכל השטחים, אבל אני גם לא בעד מדינה פלשתינית.

שלמה בוחבוט: אני בעד הסכם אמיתי, רציני, בלי גדרות, בלי השקעת משאבים לגידור כל מיני יישובים.

שלמה בוחבוט: כאדם שבא מהגליל אני יודע מה זה לחיות יהודים וערבים ביחד.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, ברור שהעם מחולק לשני חלקים.

שלמה בוחבוט: אי-אפשר לומר היום שכאילו רוב העם נגד ההסכם.

שלמה בוחבוט: זה לא נכון.

שלמה בוחבוט: העם היה בעד ההסכם, היה בעד לדבר עם אש"ף, אבל יש תהיות, יש שאלות, יש בעיות שכל אחד מאתנו חייב לשאול – בנושא ההסגרה, למשל.

שלמה בוחבוט: אותי זה מדאיג.

שלמה בוחבוט: מה יהיה עם אותם רוצחים שרצחו וברחו ליריחו, ומה יהיה בעתיד.

שלמה בוחבוט: ישבתי על כך עם ראש הממשלה וניתנו לי כמה תשובות.

שלמה בוחבוט: גם אני הצעתי כמה הצעות, ואנחנו שוקלים אותן.

עובדיה עלי: אולי תספר לנו קצת על התשובות.

חיים דיין: אולי נשמע גם אנחנו.

חיים דיין: הרי ראש הממשלה לא מדבר אתנו, הוא מדבר רק עם סיעתו.

שלמה בוחבוט: אני בטוח, חברי וידידי חיים דיין, שאם היית מבקש להיפגש עם ראש הממשלה, היית שומע בדיוק אותן תשובות שאני שמעתי.

שלמה בוחבוט: אני יודע היטב שההסגרה אינה פשוטה.

שלמה בוחבוט: הצעתי, שלגבי כל אדם שאנחנו מבקשים את הסגרתו, ויש לנו כל הנתונים על העבירה שהוא עבר בארץ, אם פלילית ואם רצח, שהוא יועמד לדין וישב אפילו ברשות עצמה, העיקר שאותו רוצח לא יברח ולא יסתובב חופשי אלא ישב 20 או 30 שנה.

שלמה בוחבוט: אם אנחנו מדברים על שלום, אנחנו מדברים עם רשות שבכל זאת יש לנו איזה פיקוח עליה.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, אני כאדם שבא מיישוב – אם אתם זוכרים את הרצח של 21 התלמידים ב-1974 – כאדם שלא יכול לשכוח את הרגעים הקשים האלה, בכל זאת, לי יש כמיהה ורצון לשלום.

שלמה בוחבוט: במקום שיהיה קונסנסוס פה, בבית הזה, לשבת ולדבר, לצערי הרב – אני מדבר פה אל הצד הימני – מדוע אין הצעות?

שלמה בוחבוט: ייתכן מאוד שהיום חלק מאתנו היה מצביע אתכם.

שלמה בוחבוט: חוץ מהתקפה מוחצת, בוטה, מכוערת כלפי הממשלה וכלפי מפלגת העבודה, אתם פשוט לא מציגים תוכניות.

שאול עמור: היו הצעות.

שלמה בוחבוט: תבואו ותאמרו: זאת האלטרנטיבה של הליכוד.

שלמה בוחבוט: אם נהיה בשלטון, אנחנו לא נחזיר את השטחים, הכול יהיה שלנו, אנחנו נכריז על יהודה ושומרון כעל מדינת ישראל, אנחנו מחזירים את עזה.

שאול עמור: אתה לא היית כשהציעו הצעות.

שאול עמור: היו הצעות.

עובדיה עלי: אולי תעבירו לו את הפרוטוקול, שהוא יקרא זאת בפרוטוקול.

שלמה בוחבוט: אני שמעתי היטב את יושב-ראש הליכוד, והוא דיבר, לצערי, בצורה בוטה מאוד.

שלמה בוחבוט: אני באופן אישי נפגעתי, ואפילו התחלתי לשנות את דעתי אם להימנע או להתנגד להסכם.

שאול יהלום: טוב שיש לך את מי להאשים.

משה פלד: שלוימלה, החלטת?

שלמה בוחבוט: התעוררת מהתרדמה, מוסא?

עובדיה עלי: חבר הכנסת בוחבוט משאיר אותנו במתח.

עובדיה עלי: נא להפסיק להפריע לחבר הכנסת בוחבוט.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה של מדינת ישראל הוא הסכם חובק עולם, הסכם שמדבר על שלום בכל העולם.

שלמה בוחבוט: לא רק במדינת ישראל רוצים לעשות שלום, בכל מקום בעולם.

שלמה בוחבוט: אנחנו נתפלל, מי ייתן ועד סוף הערב הזה יראה לנו אלוהים את הדרך כיצד להצביע.

שלמה בוחבוט: ואסיים: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

עובדיה עלי: אתה משאיר את הכול מעורפל.

עובדיה עלי: האנשים במתח.

משה נסים: תעזור לנו קצת, אל תשאיר אותנו במתח כזה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת חיים דיין, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת שמואל אביטל.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסכם אסלה א' נתן את עזה ויריחו תחילה.

חיים דיין: הסכם אסלה ב' נותן לנו עוד שבע ערי מקלט.

חיים דיין: הסכם אסלה ג' ייתן אולי את המדינה הפלשתינית, ששם יהיה הבור לכל עם ישראל לשבת בתוכו ואולי לא נדע איך לצאת ממנו.

חיים דיין: כך אני מגדיר את ההסכם, הסכם האסלה הזה שראש הממשלה הזה מוביל אותנו אליו.

חיים דיין: סדר העדיפויות החדש של ראש הממשלה נתן לגיטימציה לטרור.

חיים דיין: עם כל הכבוד, אנשי הקואליציה שלו עומדים עם אותן שאלות כלפי ראש הממשלה, מה נעשה עם אותם רוצחים שיגיעו לאותן ערי מקלט.

חיים דיין: מי שיש לו צל של ספק שיאסר ערפאת יושיב אותם בבתי-הכלא, שיפסיק לזרות חול בעיניים.

חיים דיין: שחרור האסירים הפלשתינים, בשבוע הבא 1,500 אסירים, יעמיד אותנו בפני מצב חדש, בפני עובדה שלא תהיה עליה שום תשובה, כי אותם מרצחים שפגעו באזרחים חפים מפשע באוטובוסים בתל-אביב, בעפולה, בירושלים ובכל מקום שהיו בו פיגועים, הם אלה שהיו עצורים בתוך מדינת ישראל.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש כאן קונסנסוס בין כל חברי הבית, גם אלה שתמכו וגם אלה שלא תמכו.

חיים דיין: מהמקום הזה אני קורא לנשיא מדינת ישראל, מר עזר ויצמן, לחשוב על עזיבת כיסא הנשיאות ולרוץ להתמודד על ראשות הממשלה, כי הוא היחיד היום שיכול להיות מנהיג ולאחד את כל העם הזה הקרוע לגזרים.

חיים דיין: הבוקר נכנסתי לאולם מס' 1.

חיים דיין: העמידו בפנינו את המפות לראשונה.

חיים דיין: אומר כאן חבר הכנסת בוחבוט: יכולת להיפגש, יכולת לקרוא.

חיים דיין: את הסכם אסלה הביאו לי בערב יום כיפור ואמרו לי: קח, תקרא אותו.

חיים דיין: את ערב יום כיפור אני אשקיע בבית-כנסת.

חיים דיין: אם אתה באמת רוצה שאהיה רציני, אל תביא לי את זה יום לפני ההצבעה כדי שאני אעיין בהסכם הזה.

חיים דיין: בערב ראש השנה רצתם כדי לחתום על הסכם כזה, בלי שחברי הכנסת יעיינו בו.

חיים דיין: אני בטוח שכל השרים של הממשלה הזאת לא יודעים אפילו על מה מדובר בהסכם הזה.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה מפנה, בשיא חוצפתו, אצבע מאשימה כלפי יהודי ארצות-הברית ואומר להם: שהילדים שלכם ישרתו את המדינה לפני שאתם נותנים עצות.

חיים דיין: הוא אומר, שאולי 10% מהתרומות מגיעים לקליטת עלייה.

חיים דיין: אני שואל שאלה: אם ראש הממשלה והשרים שלו מעבירים עשרות מיליוני שקלים לרשות הפלשתינית שמממנת את כל כלי הנשק, את הרכב, את הביטחון – – –

משה נסים: עשרות מיליוני שקלים?

משה נסים: מאות מיליוני שקלים.

חיים דיין: עשרות, מאות, אני לא רוצה להפריז, אין לי כאן מספר מדויק.

משה נסים: לא רוצה להפריז.

חיים דיין: אתה מעביר מכספי משלם המסים לרשות הפלשתינית ואתה הולך ליהודי ארצות-הברית ומטיף להם מוסר?

עובדיה עלי: רק החזר מע"מ הוא 600 מיליון שקל בשנה.

חיים דיין: היערכות צה"ל מחדש, חברי חברי הכנסת, מעמידה אותנו בדילמה קשה.

חיים דיין: אנחנו יודעים שהיתוספו למפות האלה עוד ערי מקלט, עוד יישובי ספר.

חיים דיין: אני רוצה לקרוא קטע מההתחייבות שהממשלה הזאת נתנה, וראש הממשלה הצהיר: התיישבות – הממשלה רואה בהתיישבות על כל צורותיה מפעל בעל ערך חיוני שיש לחזקו ולבססו.

חיים דיין: אני שואל, איפה הביסוס, איפה הערך העליון הזה?

חיים דיין: הממשלה תראה אחריות מיוחדת לביסוס מחדש לחיזוקם של היישובים לאורך קו העימות והסדרים מתאימים.

חיים דיין: לאיזה קו עימות ראש הממשלה הזה מתכוון?

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, לאיזה קו עימות?

חיים דיין: אני כבר לא יודע אם אלה קווי 1967, קווי 1947, ואולי בכלל לא קווי המדינה.

חיים דיין: היום כל המדינה הזאת הפכה להיות קו עימות אחד גדול.

חיים דיין: אין כאן מי שייתן תשובות לעם ישראל, ושלא יתפלאו למה יש קרע.

חיים דיין: הביטחון האישי לכל אדם – אולי זה המקום לבוא ולומר לכל אזרחי מדינת ישראל, שהביטחון האישי הוא ברשותו של כל אדם.

חיים דיין: אם אתה לא תדע לשמור על ביטחונך האישי, הממשלה הזאת לא תדע לשמור על ביטחונך.

חיים דיין: לכן זה המקום לומר פה, שכל אחד ייקח את ביטחונו האישי לידיים.

חיים דיין: היה ויכוח מר וחריף בין משרד החוץ לבין משרד המשפטים – מי יהיה האחראי להחדיר סעיף באמנה לגבי הסגרת רוצחים שנמצאים בערי מקלט.

חיים דיין: מה עשו בהסכם אוסלו?

חיים דיין: הנה ההסכם מונח לפני עם כל מה שהצלחתי לעבור עליו.

חיים דיין: אין סעיף קטן אחד שאומר ודורש מהרשות הפלשתינית להסגיר מרצחים.

חיים דיין: אולי בדרך הזאת הם קיבלו את הפתרון.

חיים דיין: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, הטירוף שאחז בממשלה הזאת להביא הסכם לא בדוק, לא מבוסס, ללא תנאים מגבילים, ללא תקופת מעבר ארוכה, יוביל אותנו למצב שבו המנהיגים שלנו שחותמים היום על ההסכם יעמדו למשפט, תרשה לי לומר, על בגידה במולדת.

חיים דיין: זה פשוט הפקרת ביטחון.

חיים דיין: זה פשוט לקרוע חלקים מהארץ ולתת אותם – לא להם.

חיים דיין: מי קבע מי אחראי לשטח מדינת ישראל?

חיים דיין: רבין?

חיים דיין: בגין, זיכרונו לברכה?

חיים דיין: יש ספר הקודש המראה את הגבולות של מדינת ישראל.

חיים דיין: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת: ביום כיפור כל אחד עמד והתפלל ואמר אותן מלים: תעביר ממשלת זדון מן הארץ.

חיים דיין: אחד הדברים שבלטו שם הוא אותה מלה שאומרת:

חיים דיין: קרע – את רוע גזר דיננו.

חיים דיין: המלה קרע היא ראשי תיבות של: קלינטון-רבין-ערפאת.

חיים דיין: וזה ההסכם.

חיים דיין: הוא התפורר.

חיים דיין: סליחה.

סאלח טריף: מה אתה עושה עם כל הדפים?

חיים דיין: הוא התפורר.

חיים דיין: כמו שההסכם התפורר לו שם – הוא התפורר לי גם כאן.

חיים דיין: אני מצטער, ככה נראה ההסכם, מתפורר לחתיכות.

סאלח טריף: מה אתה עושה עם הדברים האלה?

סאלח טריף: אתה דיברת על יום כיפור שעברנו.

חיים דיין: ככה המדינה הזאת תתפורר.

חיים דיין: הנה, אלה החלקים שלה.

חיים דיין: כמו שבהסכם התפוררו הדפים לשר החוץ, כך אני רואה את ההסכם הזה מתפורר למדינת ישראל.

חיים דיין: אני מקווה שהקדוש-ברוך-הוא יעביר את רוע גזר-הדין הזה שהפיל על עם ישראל.

חיים דיין: תודה רבה.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: יש פה מתחרים גדולים.

סאלח טריף: מאז התחיל חבר הכנסת בא-גד בכל מיני פעלולים, אנחנו עדים לפעלולים משוכללים כל פעם מחדש.

סאלח טריף: אנחנו צריכים להבין את העניין, שכל הזמן זה צריך להשתכלל.

סאלח טריף: חבר הכנסת שמואל אביטל, ואחריו – חבר הכנסת שאול עמור; איננו כאן באולם.

סאלח טריף: סליחה, הוא יושב פה לידי.

סאלח טריף: אני מברך אותך, אדוני, לא ראיתי אותך.

סאלח טריף: אני שמח לראות אותך.

סאלח טריף: בבקשה, חבר הכנסת אביטל, חמש דקות יספיקו?

שמואל אביטל: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, באופן טבעי, כאשר ההכרעה גורלית כל כך, יש בוודאי פניות מקשת רחבה של אנשים לרבים וטובים מחברי הבית הזה.

שמואל אביטל: אלי היו שלושה סוגים של פניות: מושבניקים, אנשי נגב וחברים טובים מההתיישבות מעבר ל"קו הירוק", לרבות ידידים כמו צבי הנדל ואחרים.

שמואל אביטל: לחברים מההתנחלות הסברתי, שאנחנו כהתיישבות עובדת זה למעלה משני עשורים עוברים חוויה; היום המספריים האלה נסגרים, בעצם.

שמואל אביטל: אני זוכר את הימים עם עלות הליכוד לשלטון – מה נעשה להתיישבות שלנו, להתיישבות העובדת ההיסטורית.

שמואל אביטל: כאשר היום מישהו בוכה בהתיישבות האחרת, שגם לה יש ערכיה, וגם היא עושה מה שהיא עושה והרבה דברים זהים – אם תלך למושב בגוש-קטיף, הוא לא שונה ממושב במרכז הנגב.

שמואל אביטל: אבל היום אנחנו עדים למה שנעשה להתיישבות שלנו.

שמואל אביטל: האמירות והצער הגדול סביב מה שמתקבל אצל המתיישבים היום כפעולה של דה-לגיטימציה שלהם הם בומרנג שממשלות ישראל יצרו, לצערי הרב, ללא אבחנה ביניהן.

שמואל אביטל: מה שקרה להתיישבות שאני מתיימר לייצג, היום, כאשר הדברים עומדים באיזה מקום – לי זה כואב מאוד, אבל זה סיכום היסטורי של שני עשורים שבהם העם הזה וממשלותיו קהה לבם, קהה לבן של הממשלות להתיישבות.

שמואל אביטל: אחרי שהליכוד השכיב אותנו באיזה מקום האמנו שתבוא הממשלה הזאת, ואני לא רוצה להגיד תחזיר עטרה ליושנה, אבל שתהיה תחושה שההתיישבות הזאת, ובעיקר במושבים, יקרה בה משהו חיובי.

שמואל אביטל: אגיד בלשון המעטה, שהאכזבה קשה, מרה, וההתיישבות הזאת חוטפת את המכה הקשה ביותר שלה דווקא מממשלת הציפיות הזאת שלנו.

שמואל אביטל: בשל האכזבה הזו, כפי שאמרתי, באופן טבעי, ובשל – אינני יודע איך להגדיר אותם, אדוני היושב-ראש – שמועות וכתיבות למיניהן, אני, באופן טבעי, לא ייאמן, לרבות אתמול בלילה, מאוחר מאוד, היו אצלי קבוצה של פעילי שכונות מבאר-שבע הידועה בציבור כצל"ש – צעירים למען שכונות – שאך לפני כחצי שנה צורפו ללשכת מפלגת העבודה.

שמואל אביטל: הם הניפו שני דגלים מתוך אמונה שאומרת: יהיה שלום – יהיה טוב לשכונות.

שמואל אביטל: הם היו אצלי, לצערי הרב, עד מאוחר אתמול בלילה ותבעו ממני שאני אצביע נגד ההסכם הזה; הם, לא מישהו אחר.

שמואל אביטל: מובן שלכולם אמרתי שאי-אפשר להעמיד היום את שגרת החיים על ההצבעות האלה.

עוזי לנדאו: מה זה אומר?

שמואל אביטל: והסברתי להם.

שמואל אביטל: כמי שמנהל את המאבקים האלה, אני לא עושה שום חשבון פוליטי ביום הזה, ולכן כל מי שרוצה לנצל את הסיטואציה – וכולנו יודעים לספור – אני מציע לו שימתין עם העניין הזה.

שמואל אביטל: נפגעתי מאוד, לצערי הרב, גם מדרך הפעולה של יושב-ראש הקואליציה.

שמואל אביטל: יש גבול.

שמואל אביטל: הוא יכול לזרוק על הליכוד מה שהוא רוצה, זו שגרת עבודה בין מצליפים למיניהם, אבל אנא יתכבד ויעשה זאת מול מי שהוא מוצא לנכון, לא לגרור אותי לתוך הדברים האלה.

שמואל אביטל: בהסכם הזה יש – מעבר לדברים שנאמרו פה, והספק הוא כבד, ואני לא יודע באיזו שעה ייתמו הספקות האלה של כמה וכמה אנשים פה.

שמואל אביטל: אני לא יודע אם זה יקרה בעוד שעה או בעוד עשר שעות, וההתלבטות קשה.

שמואל אביטל: אני אומר לכם, שמי שיקרא, למשל, את הסעיף הקטן, הנידח, נדמה לי בעמוד 232, בעניין החקלאות, ימצא שהחקלאות הישראלית בעצם מופקרת.

משה נסים: יש שר חקלאות.

שמואל אביטל: אני מקווה מאוד שיימצאו לעניין הזה פתרונות, כי הם לא בשמים.

שמואל אביטל: הם לא בשמים.

שמואל אביטל: העניין הזה הוא בעצם נדבך נוסף בהתכחשות המתמשכת של הממשלה להתיישבות, אם לא מעבר ל"קו הירוק", הרי לפחות להתיישבות שאני מתיימר לייצג אותה.

שמואל אביטל: והנושאים שעלו פה והשאלות הקשות, אין לי צל של ספק שהם מלווים גם את הממשלה – אין לי צל של ספק – ואני מקווה שהספקות האלה יתבהרו יותר ויותר.

שמואל אביטל: אני, כמי שהאמין שנים רבות וזוכר אפילו את ראש הממשלה בדיונים, בשיחות ובמפגשים שונים בשנים האחרונות, מתריס: איך אתה בין אלה שחושבים שאולי צריך לדבר עם אותם גורמים – אני מצדיע לו על כך שהוא קיבל את ההחלטה, אני מצדיע לו.

שמואל אביטל: אני מאמין שבכוחו לגרום לכך שבסופו של דבר גם המתנגדים יכירו בכך שנעשה דבר גדול.

שמואל אביטל: אני מקווה מאוד, שכמה וכמה דברים שהיו בספק מתבהרים גם בשעות האלה.

שמואל אביטל: תודה, אדוני היושב-ראש.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת שמואל אביטל.

סאלח טריף: חבר הכנסת שאול עמור, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אסעד אסעד, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

שאול עמור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קטונתי מלנתח את ההסכם הזה בהיבט הביטחוני, כביכול, המפוקפק, ובהיבט הפתלתול של הכבישים והשבילים.

שאול עמור: אני חושב שהבעיה חמורה הרבה יותר.

שאול עמור: ההסכם הזה מסמל דבר אחד.

שאול עמור: הוא לא בומבסטי, הוא אמיתי.

שאול עמור: ההסכם הזה מסמל את העברת שרביט הציונות מממשלת ישראל הנוכחית לערפאת.

שאול עמור: ערפאת הפך להיות הציוני, במרכאות או בלי מרכאות, שדבק באדמה, באמונה שלו, ואולי הוא באמת הפך להיות ראש הממשלה של העם היהודי.

שאול עמור: לא מזמן אמר ראש ממשלתנו, יצחק רבין, בטקס באוסלו, שהוא קרוב משפחה.

שאול עמור: יכול להיות.

שאול עמור: יכול להיות שהוא בכלל ממוצא יהודי, ואז פתרנו את הבעיה.

שאול עמור: זה ההסכם.

שאול עמור: ההסכם מגדיר שלושה דברים, שלושה כיוונים אנטי-ציוניים.

שאול עמור: הכיוון הראשון הוא תחילת הוויתור על ארץ-ישראל כולה.

שאול עמור: ההסכם הנוכחי מבשר טרנספר של יהודים מארץ אבותיהם, של המתיישבים הגיבורים ביהודה ושומרון.

שאול עמור: לא, חלילה, טרנספר מרצון.

שאול עמור: טרנספר מאונס.

שאול עמור: הדבר השני הוא ויתור על מחציתה של ירושלים ואולי, חלילה – אולי אני מנבא שחורות – על ירושלים כולה.

שאול עמור: והדבר השלישי – וזאת שמענו בהתקפתו של ראש הממשלה בארצות-הברית על הפזורה היהודית – ניתוק, ניסיון לנתק את תושביה היהודים של ארץ-ישראל מהעם היהודי בתפוצות.

שאול עמור: אנחנו יודעים, שהיום המאבק הוא בין ממשלת שמאל, ששואפת למדינה חילונית דמוקרטית שיש בה יהודים ולא-יהודים, לבין מדינה יהודית, ופה ראש הממשלה סתר את עצמו כשהוא אמר הבוקר בנאומו שהוא מעוניין במדינה יהודית.

שאול עמור: מדינה יהודית היא עלייה יהודית, היא התיישבות יהודית, והוא תוקף אותם יהודים ציוניים שיושבים בארצות-הברית ובארצות אחרות.

שאול עמור: השלב הבא של הסכם אוסלו ב' יהיה הצפה דמוגרפית בארץ-ישראל.

שאול עמור: כבר התבשרנו לאחרונה, שבחודשים שחלפו מאז ההסכם עם ירדן פלשו כ-15,000 פלשתינים במסווה של עובדים או איחוד משפחות.

שאול עמור: התהליך הזה נמשך ויימשך מכיוון שהסכמנו על זכות השיבה של הפלשתינים לארץ-ישראל.

שאול עמור: ההסכם הזה עלול להוביל ליום כיפורים ב'.

שאול עמור: היום זכרנו את חללי מלחמת יום הכיפורים.

שאול עמור: אני משוכנע, שרבים מהם מתהפכים בקברם בעקבות ההסכם הזה, רבים מבנינו שנפלו למען האדמה הקדושה הזאת.

שאול עמור: ההסכם הזה עלול להביא למלחמת יום הכיפורים ב', מלחמה עקובה מדם, קשה יותר, רבת קורבנות.

שאול עמור: לכן הייתי מציע לממשלת ישראל, עוד היום, קודם כול, לבטל את הסעיף שקורא לדיון ולמשא-ומתן על בירת הנצח, על ירושלים.

שאול עמור: הרי אנחנו יודעים שההסכם הזה ייפול ויתפוצץ על רקע המלחמה של הערבים על ירושלים.

משה נסים: הוא לא ייפול ולא יתפוצץ, כי הם יוותרו.

שאול עמור: אני מקבל את מה שאתה אומר, לצערי הרב.

שאול עמור: אני רוצה לראות מה הקו האדום של הממשלה הזאת בעניין הזה.

שאול עמור: מה הקו האדום?

שאול עמור: ההסכם הזה הוא כבר, למעשה, הסכם קבע, אם לא גרוע מזה.

שאול עמור: לא שומעים מה הוא הקו האדום של הממשלה הזאת.

שאול עמור: לכן אני קורא לממשלה לשוב אל העם, לשוב לשפיות הדעת, ליהדות, לציונות, ובמקום להרים ידיים להרים את דגל מדינת ישראל ואת כל מה שהוא מסמל עבורנו.

שאול עמור: אני קורא לממשלה, עוד הלילה – כשם שבקמפ-דייוויד העניק מנחם בגין, זכרו לברכה, חופש הצבעה בהצבעה גורלית כל כך בזמנה, כך היא צריכה לנהוג גם עכשיו.

שאול עמור: תודה רבה.

סאלח טריף: אני מודה לחבר הכנסת שאול עמור.

סאלח טריף: חבר הכנסת אסעד אסעד, בבקשה, אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת פלד שיושב מולי.

סאלח טריף: חבר הכנסת שטרית איננו כאן, כך שאתה יכול להקדים.

סאלח טריף: אינני רואה את חבר הכנסת מאיר שטרית באולם.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כשנתיים ועשרה ימים אישרה הכנסת את הסכם אוסלו א'.

אסעד אסעד: אני נמנה עם אלה במפלגתי שנמנעו בהצבעה על הסכמי אוסלו א', כי האמנתי למה שנאמר כאן על-ידי מנהיגי ישראל ובראשם ראש הממשלה.

אסעד אסעד: ראש הממשלה, בדברים שנשא מבימת הכנסת, אמר, שההסכם הזה בינינו לבין הפלשתינים שם קץ למלחמות שנמשכו יותר ממאה שנה, שם קץ לשפיכות הדמים, שם קץ למלחמות, שם קץ לטרור, ורבים רבים במדינת ישראל האמינו להבטחות האלה בעקבות חתימת ההסכם.

אסעד אסעד: השמחה בקרב העם בישראל היתה גדולה, וגם בקרב הפלשתינים.

אסעד אסעד: השמחה בעולם היתה גדולה.

אסעד אסעד: אבל שנתיים חלפו מאז חתימת הסכם אוסלו א', ואנו רואים וחשים, והציבור חש וגם רואה, שכל ההבטחות שניתנו על-ידי ראש הממשלה ועל-ידי מנהיגי הפלשתינים כמעט התבדו.

אסעד אסעד: הטרור גבר לא רק בגבולות מדינת ישראל ובשטחים, אלא בתוך גבולות מדינת ישראל.

אסעד אסעד: אנו חזינו, בשנתיים האחרונות, בפעולות של מתאבדים בתוך מדינת ישראל.

אסעד אסעד: ראינו מכוניות שהתפוצצו ברחוב דיזנגוף, בבית-ליד, בחדרה, בעפולה ובמקומות אחרים.

אסעד אסעד: אנו רואים, לצערנו הרב, ואני שמעתי זאת יותר מפעם אחת מחברי, לרבות יושב-ראש תנועת הליכוד, ביבי נתניהו: הלוואי שטעינו.

אסעד אסעד: היום ניסיתי להשוות מה שאמר ביבי נתניהו לפני שנתיים למה שאמר ראש הממשלה.

אסעד אסעד: הוא אמר לו: אדוני, אתה טועה, ואני רואה שהוא אכן טעה.

אסעד אסעד: נאמר לנו, שיבטלו את האמנה הפלשתינית, שקוראת להשמיד את מדינת ישראל.

אסעד אסעד: האמנה הזו לא בוטלה.

אסעד אסעד: השמחה שהיתה בקרב העם בישראל אינה קיימת.

אסעד אסעד: תסתובבו ברחובות, תדברו עם האנשים ותראו שזה לא קיים.

אסעד אסעד: אני רוצה להעלות נושא, שאחרים אולי לא חשבו עליו.

אסעד אסעד: כאן הולך ומתיישם הסכם בין מנהיגות של ממשלה של מדינה דמוקרטית לבין מנהיגות שהגיעה מתוניס.

אסעד אסעד: לאותה מנהיגות שהגיעה מתוניס לא היה חסר כלום: היו וילות, מטוסים פרטיים, רכבים, כסף וחשבונות בנקים.

אסעד אסעד: הם ישבו שם כדי לפתור את הבעיה הפלשתינית.

אסעד אסעד: לב הבעיה הפלשתינית הם אותם אנשים שהסכם קמפ-דייוויד דיבר עליהם – בעיית הפליטים שחיים במחנות הפליטים.

אסעד אסעד: אותם פליטים עדיין חיים במחנות הפליטים בלבנון, בסוריה, בירדן, ומי פותר להם את הבעיה?

אסעד אסעד: אותם מנהיגים שהיו בתוניס, יצאו מאותם מחנות.

אסעד אסעד: פתרנו את בעיית המנהיגות בתוניס, אבל יש אותה בעיה של מחנות הפליטים שהפכו, יהפכו, למדגרה של מחבלים בעתיד הקרוב לעין.

אסעד אסעד: ההסכם הזה לא פותר את הבעיה שהסכם קמפ-דייוויד דיבר עליה.

אסעד אסעד: היתה לי שיחה מעניינת עם שר בכיר, שהיה מפקדי בצבא.

אסעד אסעד: הוא אמר לי, שההסכם הזה יביא להפרדה בין העמים.

אסעד אסעד: אמרתי לו: על איזו הפרדה אתה מדבר?

אסעד אסעד: הרי העם הפלשתיני, בוא נודה על האמת, והעם היהודי במדינת ישראל מחוברים בטבורם זה לזה.

אסעד אסעד: הם כמו שני תאומים סיאמיים.

אסעד אסעד: הבאתי לו דוגמה מלבנון, שם ניסינו לעשות הפרדה לא בין העמים אלא בין שתי מדינות.

אסעד אסעד: יש שם גדר מערכת, יש מוצבי צה"ל, יש צה"ל שמסייר בפנים, יש צבא דרום-לבנון, ויש טרור.

אסעד אסעד: כאן, בתוך יו"ש, לא רק שצה"ל יוצא מהשטחים, אלא יש מתיישבים שנעים יום-יום בדרכים ובכבישים ללא אבטחה, ושם הטרור, במקום שיקטן, ילך ויגבר.

אסעד אסעד: אם שם, בלבנון, עם כל המערכות האלקטרוניות שיש לנו – ואין שם אזרחים, אין ילדים, אין זקנים, אין טף, לא מצליחים להגן על דרום-לבנון, אז ודאי שלא נצליח לעשות את הפירוד הזה שמדברים עליו.

אסעד אסעד: איך יעשו הפרדה בין טול-כרם לבין נתניה?

אסעד אסעד: איך יעשו הפרדה בין קלקיליה לבין כפר-סבא?

אסעד אסעד: איך יעשו הפרדה בין עפולה לג'נין?

אסעד אסעד: אני פשוט לא מבין זאת.

אסעד אסעד: הוא אמר לי: אנו נפסיק לתת לפלשתינים להיכנס לתחומי מדינת ישראל.

אסעד אסעד: אמרתי לו: עובדים בתוך מדינת ישראל יותר מ-100,000 פועלים.

אסעד אסעד: הוא אמר לי: לא, אין 100,000.

אסעד אסעד: הוא אמר 50,000.

אסעד אסעד: אותם 50,000, שמחר אתה מונע מהם להיכנס לתוך שטח מדינת ישראל, יעסקו בדבר אחד – מי שישב בבית, ויש לו עשרה ילדים, הוא רוצה לתת להם אוכל.

אסעד אסעד: אתה מביא במקומם אנשים מחוץ-לארץ כדי לעבוד – – –

משה פלד: כבוד היושב-ראש, אין כאן שר.

משה פלד: זה בסדר, העניין הזה?

סאלח טריף: הבנתי.

סאלח טריף: אנו נטפל בעניין הזה.

אסעד אסעד: הממשלה לא שומעת ולא רואה.

אסעד אסעד: זה לא חשוב אם נוכח שר או לא נוכח שר.

משה פלד: כבר יותר משעה שהממשלה בורחת מהדיון הזה.

משה פלד: אין כאן שום שר מהממשלה.

סאלח טריף: חבר הכנסת פלד, אני כאן רבע שעה.

סאלח טריף: שמעתי את הערתך.

סאלח טריף: נטפל בכך.

סאלח טריף: בבקשה.

אסעד אסעד: אז הוא טוען, אדוני היושב-ראש, שאותם פועלים לא יעבדו כאן.

משה פלד: אולי אתה כבר נציג הממשלה, סגן שר הפנים?

סאלח טריף: אני לא סגן שר הפנים, ואני מבטיח שגם לא אהיה בקרוב.

סאלח טריף: אל תדאג.

סאלח טריף: הכול יהיה בסדר.

סאלח טריף: בבקשה.

אסעד אסעד: חבר הכנסת פלד, אותם פועלים לא יעבדו בגבולות מדינת ישראל.

אסעד אסעד: יביאו אנשים זרים במקומם.

אסעד אסעד: אותם פועלים, אדוני יושב-הראש, יחזרו הביתה, ואם אין אוכל לילדים, גם יעסקו בטרור.

אסעד אסעד: ההפרדה הזו בין העמים אינה קיימת, לא תהיה קיימת, ולא יכולים לעשות אותה לא עכשיו ולא מחר ולא בשום הסכם.

אסעד אסעד: מדברים על כבישים עוקפים.

אסעד אסעד: אני חושב שזו המצאה.

אסעד אסעד: זה כמו מטות קסם.

אסעד אסעד: מה זה כבישים עוקפים?

אסעד אסעד: גם בלבנון ניסו את השיטה של כבישים עוקפים.

אסעד אסעד: שם אין מתיישבים, אין ילדים שנעים על הכבישים האלה ואין זקנים.

אסעד אסעד: מי שנע על הכבישים האלה – צה"ל, וגם בכבישים העוקפים האלה היו הרבה יותר פיגועים.

אסעד אסעד: גם כאן יהיו יותר פיגועים.

אסעד אסעד: כל מטות הקסם האלה שמדברים עליהם אינם יכולים לפתור את הבעיה ואינם יכולים ליישם את ההסכם.

אברהם כץ-עוז: אז מה אתה מציע?

אסעד אסעד: אני לא ראש ממשלה שאציע.

סאלח טריף: אודה לך אם תצמצם את הסיכום שלך כי – – –

אסעד אסעד: רק שלשום, לפני כמה חודשים, בעצם, אחרי הפיגוע בבית-ליד, חברי כנסת ממפלגתך, אדוני ראש הממשלה, קראו לצה"ל להיכנס שוב לעזה.

אסעד אסעד: אז היתה עזה, והיום יש הרבה "עזות" שתהיינה צמודות מאוד לגבולות מדינת ישראל.

אברהם כץ-עוז: מה זה רע?

אסעד אסעד: ראש הממשלה אמר בארצות-הברית – – –

אברהם כץ-עוז: מה זה רע?

אסעד אסעד: ראש הממשלה אמר בארצות-הברית, וזה מעניין: אין זכות מוסרית למנהיגי יהדות ארצות-הברית ולמנהיגי היהודים להתערב ולבקר את ממשלת ישראל שנבחרה בצורה דמוקרטית במדינת ישראל.

אסעד אסעד: אבל אני חושב, שאין זכות מוסרית לראש הממשלה, שמביא הסכם, שקורע את העם הזה.

אסעד אסעד: אם הוא רוצה הסכמים מהסוג הזה, כדאי לו שילך לעם.

אסעד אסעד: אני לא רוצה לומר, שההסכם הזה עובר על-ידי כמה אנשים.

אסעד אסעד: הוא אומר על יהודי ארצות-הברית שהם לא משרתים בצבא, אבל יש כאלה שנמצאים ומעבירים את ההסכם, בצורה אידיאולוגית, שמתנגדים לשרת בצבא.

אסעד אסעד: אז מוסר – כדאי לו שיבדוק את עצמו לפני שהוא מדבר.

אסעד אסעד: לכן אני אתנגד להסכם.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת מאיר שטרית, אחריו – חבר הכנסת משה פלד, ואחריו – חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטער על כך שאיש מהממשלה לא נמצא כאן כדי לשמוע.

סאלח טריף: נמצא כאן סגן שר החקלאות.

מאיר שטרית: אני מעריך מאוד את ידידי חבר הכנסת נואף מסאלחה, אבל אני חושב שבדיון כזה צריך להיות נציג הממשלה ליד שולחן הממשלה.

סאלח טריף: אנחנו הזמנו נציג ממשלה לכבודך, אדוני.

סאלח טריף: אני מקווה שהוא יגיע.

סאלח טריף: אתה יודע שאני מעריך אותך מאוד, לכן אני מקווה שיבוא לשמוע אותך.

סאלח טריף: הוא גם מכבד את הנוכחים.

מאיר שטרית: אני מכבד את הנוכחים בהחלט, אבל בדיון כזה חשוב מאוד שנציג הממשלה יהיה פה, בעיקר לאור הדיון העמוק והגדול שהממשלה קיימה בהסכם הזה.

משה פלד: אתה לא יכול לקרוא לחבר הכנסת וליד חאג' יחיא נואף מסאלחה.

מאיר שטרית: טעיתי.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני יודע שנציגי הממשלה והקואליציה זורקים, בדרך כלל, על דוברי הימין: אין לכם שום הצעה אלטרנטיבית, הביקורת שלכם לא רלוונטית, ממילא אתם מתנגדים לכל הסכם שנביא.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לכנסת ולחברי: נוח לי לעמוד על הבמה הזו כמי שלא התנגד להסכם אוסלו.

מאיר שטרית: לא הצבעתי נגד ההסכם אוסלו א' חרף המשמעת הסיעתית, כי חשבתי שצריך באמת לחפש דרך לחיות עם הפלשתינים ולהגיע אתם לשלום.

מאיר שטרית: אני לא שיניתי את תפיסתי העקרונית ורציתי לתת הזדמנות לממשלה לעשות הסכם שלום.

מאיר שטרית: אבל מה היתה הציפייה שלי ושל הציבור הרחב בארץ מההסכם ההוא?

מאיר שטרית: שהנה ימים באים ובאמת איש תחת גפנו ואיש תחת תאנתו ישב ובאמת יהיה שלום ושקט.

משה נסים: על כל פנים הבטיחו זאת.

סאלח טריף: כל כך מהר.

מאיר שטרית: תנו לשמש לעלות.

מאיר שטרית: אני נתתי לשמש לעלות.

מאיר שטרית: והנה מאז ההסכם עברה תקופה די ארוכה.

מאיר שטרית: לית מאן דפליג שהיא היתה תקופת מבחן אמיתית להסכם הזה.

מאיר שטרית: והיום, בזמן שעבר מאז נחתם ההסכם, הממשלה איננה עומדת, לצערי הרב, על כך שהפלשתינים יקיימו את חלקם בהסכם.

מאיר שטרית: אציין רק אחדים מהסעיפים.

מאיר שטרית: ראשית, ביטול הסעיפים שנוגעים להשמדת ישראל באמנה הפלשתינית.

מאיר שטרית: זו ההתחייבות שעליה חתם ערפאת קבל עם ועולם.

מאיר שטרית: זה לא התקיים עד עצם היום הזה.

מאיר שטרית: שנית, מלחמה בטרור.

מאיר שטרית: הרי בהסכם היה כתוב שהרשות הפלשתינית תילחם בטרור לצדה של ישראל ותמנע פיגועי טרור בישראל.

מאיר שטרית: שלישית, הפסקת תקיפתה של ישראל.

מאיר שטרית: שמענו את נאומיו של יאסר ערפאת מכל במה.

מאיר שטרית: הדברים הוקלטו, נאמרו בטלוויזיה, ברדיו.

מאיר שטרית: והדברים נאמרו בצורה חריפה.

מאיר שטרית: אדם שפניו לשלום לא יכול לעמוד על אותה במה ולקרוא לג'יהאד נגד ישראל.

מאיר שטרית: התירוצים אינם מקובלים עלי כל כך.

מאיר שטרית: כשסאדאת בא לירושלים ועמד על הבמה הזו, היה ברור לעמו שהוא שינה את גישתו ואת דרכו, שפניו מועדים לשלום.

מאיר שטרית: הוא שכנע לא רק ישראלים בכנותו אלא גם את עמו.

מאיר שטרית: חשוב לא פחות כשהוא מדבר אל העם שלו להסביר הלכה למעשה שהוא באמת מתכוון לשלום.

מאיר שטרית: זה לא הרושם שמתקבל מיאסר ערפאת.

מאיר שטרית: דבר שולי וקטן כמו גנבת כלי רכב – איזה הסכם שלום יש כאשר נגנבים מארץ-ישראל 25,000 כלי רכב בשנה, חלק גדול מהרכב הזה מוצא את דרכו לרצועת-עזה, ליריחו, מפורק?

מאיר שטרית: תמורת 300 שקל אפשר לקבל רשיון של הרשות הפלשתינית.

סאלח טריף: אפילו על גנבות הבנקים אנחנו לא מצליחים להתגבר, חבר הכנסת שטרית.

אריאל ויינשטיין: הם משמשים את ראשי הרשות.

מאיר שטרית: אני מגיע לעניין הזה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת סאלח טריף, אינני מדבר על מלחמה במכת הגנבות.

מאיר שטרית: זו מלחמה אחרת, של משטרת ישראל.

מאיר שטרית: אני מדבר על העובדה, שאדם שגנב רכב ומגיע אתו לרצועה יכול תמורת 300 שקל לקבל רשיון רכב.

סאלח טריף: אני חשבתי שזה לא היה קודם, כששלטנו ברצועה.

מאיר שטרית: היה.

מאיר שטרית: אבל אדם לא היה יכול לקבל תמורת 300 שקל רשיון לרכב אם הוא גנב אותו.

מאיר שטרית: הוא יכול היה לפרק אותו ולמכור את החלקים, אבל לא לנסוע בו באופן רשמי.

סאלח טריף: הוא קיבל יותר.

מאיר שטרית: מה עוד שאנשי הרשות עצמם נתפסו נוסעים במכוניות גנובות.

מאיר שטרית: אז יש לי בהחלט שאלה.

עוזי לנדאו: ב"סובארו" שלי נוסע שוטר שניהל משא-ומתן.

סאלח טריף: ה"סובארו" שלך לא מעניין אותם, חבר הכנסת לנדאו.

מאיר שטרית: עוזי, במיוחד גנבו את ה"סובארו" שלך, כדי שייסע בו איש משטרה.

עוזי לנדאו: לכן אני מתנגד להסכם.

עוזי לנדאו: אחרת הייתי מצביע בעד.

מאיר שטרית: בדיוק.

מאיר שטרית: הנה הבאתי רק ארבע דוגמאות לכך שהרשות הפלשתינית איננה מקיימת את חלקה בהסכם.

מאיר שטרית: נקודה נוספת, אדוני היושב-ראש, כשאתה הולך להסכם שלום, אתה מצפה לראות היערכות לשלום.

מאיר שטרית: וכשאנחנו מדברים פה על היערכות להסכם אוסלו ב', כמו שנעשתה היערכות להסכם אוסלו א', הרושם שמתקבל אצל כל בר-דעת הוא, שההיערכות היא לא לשלום אלא למלחמה.

מאיר שטרית: מקימים גדרות, עושים כבישים עוקפים, קשת צבעים א', קשת צבעים ב', כלבים, משטרה, קווי תפר, היערכות מסיבית רצינית.

מאיר שטרית: מה זה?

מאיר שטרית: זו היערכות לשלום?

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הרי מדברים פה על השקעות של מיליארדים בשטח.

מאיר שטרית: אם באמת פנינו לשלום ופניהם לשלום, למה ההיערכות הזו, העולה מליארדים, כדי להתכונן לשלום הזה?

מאיר שטרית: להיפך, ציפיתי שהסכם השלום הזה יחסוך למדינת ישראל מיליארדים בהוצאות הביטחון, לא להיפך.

מאיר שטרית: זה מגדיל את הוצאות הביטחון בצורה דרסטית ויוצר סימן שאלה, לאן פנינו מועדות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כל אלה ניחא.

מאיר שטרית: הדבר החשוב ביותר בעיני הוא, שהממשלה בהסכם הזה מתפרקת, לצערי הרב, מנכסיה אחד לאחד בלי לקבל חזרה תמורה ממשית.

מאיר שטרית: אני שואל, וברצינות: איזה מין צורת ניהול משא-ומתן זו?

מאיר שטרית: איפה החוכמה הטקטית, שלא לדבר על האסטרטגית?

מאיר שטרית: הרי מה הממשלה עושה בהסכם הזה?

מאיר שטרית: היא בעצם כבר מסרה לפלשתינים את שמונה הסמכויות של השלטון האזרחי.

מאיר שטרית: היא מוסרת להם את שש הערים ביהודה ושומרון.

משה נסים: שבע.

מאיר שטרית: שבע ערים.

מאיר שטרית: מוסרת להם את השליטה בכל היישובים הערביים ביהודה ושומרון, עם תחנות משטרה באמצע.

מאיר שטרית: דהיינו, אותם שלושה אזורים מפורסמים במפות: אזורים B ,A ו-C.

מאיר שטרית: אזור A הוא רשות פלשתינית עם ריבונות ועם הכול.

מאיר שטרית: אזור B המסומן בצהוב – גם הוא מחולק לשניים.

מאיר שטרית: באזורים הצהובים הגדולים מעבירים להם את כל הסמכויות האזרחיות: תכנון ובנייה, רישום בטאבו, שליטה בקרקע המהותית מעבירים לכל האזור הצהוב.

מאיר שטרית: בתוך האזור הצהוב עצמו, ברוב הערים נוטים להקים תחנות משטרה.

מאיר שטרית: וכך הם יכולים לא רק לשלוט על הסדר.

משה נסים: כך גם באזור C.

סאלח טריף: מה יש בזה?

מאיר שטרית: אני אגיע לעניין זה.

מאיר שטרית: לא רק לשלוט בקרקע ובמים ובכל המתלווה לחיים האזרחיים, אלא גם לשלוט בסדר הציבורי, לנקוט פעולות נגד אותם כפרים, לעשות כל פעולה שנראית להם בשטח.

מאיר שטרית: וכן באזור C שבעתיד יתרחב עוד יותר.

מאיר שטרית: עכשיו ניחא, אתה עושה הסכם, אתה בעצם מוותר.

מאיר שטרית: ויתרת על הסמכויות האזרחיות, ויתרת על שליטה בערים, נתת סמכויות שליטה ופיקוח על הסדר הציבורי ועל הקרקע, הכנסת שוטרים לכל מקום.

מאיר שטרית: הכול בסדר.

מאיר שטרית: אז אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, כשאתה הולך כל כך רחוק, מה עוד יישאר בידי הממשלה לתת?

סאלח טריף: הנה השרה אורה נמיר הגיעה לכבודך, לקראת סיכום דבריך.

מאיר שטרית: מה עוד יישאר, אדוני היושב-ראש, בידי הממשלה לתת לקראת הסדר הקבע?

מאיר שטרית: לא יישאר לה דבר.

מאיר שטרית: כבר התפרקו מכל הנכסים.

מאיר שטרית: אם זה המצב, אני הייתי מעדיף, אדוני היושב-ראש, טקטית ואסטרטגית, לדלג על הסכם הביניים ולגשת ישר למשא-ומתן על הסדר קבע.

מאיר שטרית: בוא נראה, או שיש לנו הסכם שאנחנו יכולים לחיות אתו, או שנפרק אותו.

מאיר שטרית: אם ההסכם הזה באמת יעמוד, אפילו לגרסתם של ראש הממשלה ושל הממשלה, וירושלים באמת תישאר בהסכם הקבע מאוחדת ושלמה, וצה"ל יישאר על הירדן, ולא תהיה זכות שיבה המונית לפלשתינים, ובאמת הביטחון של ישראל יובטח, והיישובים היהודיים ומרכזי האוכלוסייה יישארו בידינו – אני הראשון לתמוך בהסדר הקבע הזה.

מאיר שטרית: אבל היום, כשאתם מתפרקים מנכסיכם, לא נשאר דבר להציע לפלשתינים.

מאיר שטרית: ואני שואל את הממשלה, מה באמת תעשו אם מחר ייגמר הסכם הביניים – – –

סאלח טריף: אתה התפרקת גם מזמנך החופשי.

מאיר שטרית: אני כבר מסיים, אדוני.

מאיר שטרית: מה תעשו אם ייגמר זמן הסדר הביניים, יגיע זמן המשא-ומתן על הסדר קבע והפלשתינים יגידו "נייט"?

מאיר שטרית: שום דבר, אנחנו רוצים את ירושלים, אנחנו רוצים שייתנו לנו את א', את ב', את ג', ואולי גם דברים אחרים.

מאיר שטרית: מה תגיד הממשלה אז, לא ניתן?

מאיר שטרית: נלך חזרה לשטחים האלה?

מאיר שטרית: תיכנסו למלחמה על יהודה ושומרון, נגד היישובים האלה?

מאיר שטרית: מה תעשו?

מאיר שטרית: האמת היא, אדוני היושב-ראש, כמו שאמר השר יוסי שריד, וצריך לומר לזכותו שהוא אומר את האמת, את מה שהוא באמת חושב ומתכוון לו, שהממשלה באמת יוצרת מצב בלתי רברסבילי של חלוקת ארץ-ישראל, שיש בה, לצערי הרב, סממנים רבים מאוד של הקמת מדינה עוד לפני שקיבלנו את התמורה המתבקשת – שלום.

מאיר שטרית: אני עדיין לא רואה, אדוני, את השלום הזה בשער; הוא אפילו לא מצלצל, ההסדר הזה.

מאיר שטרית: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: בהסדר הביניים הזה לא לילד הזה התפללנו.

מאיר שטרית: על כן אני מתנגד להסדר הביניים הזה.

סאלח טריף: אני מודה לך.

סאלח טריף: חבר הכנסת משה פלד, ואחריו – חבר הכנסת אריאל ויינשטיין.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בערב המר והנמהר הזה אינני מעוניין לדבר על ההסכם האומלל הנקרא הסכם אוסלו ב'.

משה פלד: אינני רוצה לדבר על קריסת הערכים הציוניים, אינני מעוניין לדבר על הפקרת ההתיישבות בארץ-ישראל, לא על הפקרת ביטחון המתיישבים ביש"ע ולא על הפקרת ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל כולה.

משה פלד: לא אדבר על אופן קבלת ההחלטות בממשלה ובצוותים העייפים הנרדמים לאחר לילות ללא שינה.

משה פלד: לא אדבר על הבהילות והחיפזון שליוו את הנושאים ונותנים הן בקביעת העובדות בשטח – וראינו זאת במפות – והן בניסוחים המשפטיים הרשלניים.

משה פלד: לא אדבר על כך שבהסכם הזה אין כלל קווים אדומים, אין קווי עצירה ואין נקודות לשינוי החלטה.

משה פלד: והרי הגו אותו אנשי צבא, מר ביטחון, הוא יודע בדיוק מה זה קו עצירה ומה היא נקודת החלטה ומה היא נקודה לשינוי החלטה.

משה פלד: אבל אין בו קווים כאלה.

משה פלד: אינני מעוניין לדבר על המדינה הפלשתינית שהוקמה בטאבה, גם לא על ירושלים שחולקה מחדש ולא על שחרורם של אלפי רוצחים.

משה פלד: גם את פניותי אעשה לא אל ראש הממשלה ולא אל שר החוץ, שהרי השניים האלה איבדו כל בושה, כל חזון ציוני ויהודי וכל חזונם היום הוא חזונה של המדינה הפלשתינית.

משה פלד: לא אפנה גם אל חברי הכנסת של מפלגת העבודה.

משה פלד: הם הולכים כעדר עולפה, עיוור ומסומם.

משה פלד: גם אל חכמי התורה ואל גדולי התורה לא אפנה, הם יודעים היטב היום את גודל האסון.

משה פלד: לאחר ההצבעה על שריון חוק רמת-הגולן הבנתי כי פנייתי חייבת להתמקד באשה אלמונית, האשה שקבעה אולי יותר מכולם את גורל חוק רמת-הגולן, ונראה שהיא גם תקבע את גורלה של מדינת ישראל, של ארץ-ישראל ואולי את גורלו של העם היהודי כולו.

משה פלד: מה לעשות, רבותי, זאת הפוליטיקה הישראלית.

משה פלד: האשה האלמונית הזאת היא שתקבע את שלמותה ועתידה של ירושלים, היא זו שתקבע את ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל, היא זו שעל פיה יישק דבר בכל הקשור לחזון הציוני בארץ-ישראל.

משה פלד: אני פונה אלייך ישירות, גברת גולדפרב.

משה פלד: המעשה שעשה בעלך, חבר הכנסת גולדפרב, אין לו כפרה, ואני מדגיש זאת במיוחד לאחר יום הכיפורים.

אורה נמיר: סליחה, אפשר להעיר לך משהו?

משה פלד: לא עכשיו, אחרי הנאום שלי.

אורה נמיר: חבר הכנסת פלד, אשתך חברה במרצ.

משה פלד: נכון.

אורה נמיר: ואתה רוצה שנעשה כך עם אשתך?

משה פלד: בבקשה.

משה פלד: אני רוצה להזכיר לך, שרת העבודה והרווחה, שבנאומו של ראש הממשלה מדוכן זה על רמת-הגולן הוא דיבר אל מזכירת קיבוץ מרום-גולן דרורה – – –

אורה נמיר: לא.

אורה נמיר: לא.

משה פלד: אל תגידי לי לא.

משה פלד: ואני מבקש ממך עכשיו לא להפריע לי לדבר.

אורה נמיר: למה – – –

משה פלד: אני פונה אל גברת גולדפרב ישירות.

אורה נמיר: מה זה שייך?

אורה נמיר: נביא את אשתך לכאן.

משה פלד: המעשה שעשה בעלך, גברת גולדפרב, הוא מעשה שאין לו כפרה.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, אני מבקש את הגנתך.

אורה נמיר: אשתו חברת מרצ.

סאלח טריף: כבוד השרה, תודה.

סאלח טריף: בבקשה.

משה פלד: כבר הדגשתי ואמרתי, על-פי החלטתך יקום או ייפול הסכם אוסלו ב' ועמו עתידו של עם ישראל וקיומה של מדינת ישראל.

משה פלד: ולכן אני פונה אלייך, גברת גולדפרב, בצורה הישירה והכנה ביותר.

משה פלד: עשי חשבון נפש עם עצמך, חשבון נפש עם מצפונך, עם בעלך ועם ילדייך.

משה פלד: הרי את עדיין זוכרת לפי איזה מצע נבחר חבר הכנסת גולדפרב, לפי איזה מוסר ולפי איזה ערכים הוא הגיע לכנסת ישראל.

משה פלד: חשבי כיצד יסתכל על עצמו בראי, כיצד יסביר לילדיו את מעשה הבגידה הזה, כיצד יוכל ללכת ברחוב כשהאצבעות מופנות אליו.

משה פלד: כיצד תוכלי את להמשיך ולחיות עם השקר הנורא שעושה בעלך.

משה פלד: כיצד תוכלי לשאת את האחריות הכבדה הזאת של רצח ישראלים באשר הם, כיצד תוכלי לשאת את המשא הכבד הזה.

משה פלד: זכרי, גברת גולדפרב, החלטתך והטלפון האחרון שלך אל בעלך הם אלה שיקבעו את גורלה של מדינת ישראל ואת עתיד המעשה הציוני המפואר.

משה פלד: עיני עם ישראל נשואות אלייך, גברת גולדפרב, קומי באומץ ועשי מעשה.

משה פלד: תודה רבה.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת פלד.

סאלח טריף: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון, ואחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

אריאל ויינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתרכז, ברשותכם, במישור הכלכלי של ההסכם הנורא הזה, ככל שניתן בחמש דקות.

אריאל ויינשטיין: בשעתי ציינתי, שהסכם אוסלו א' סולל את הדרך למדינה פלשתינית, בין השאר משום שאנשי מכס ישראלים ורשות הנמלים הישראלית לא יוכלו לפקח על מטעני הייבוא ועל מסי הייבוא שייגבו בנמלי עזה ויריחו שהותר להם להקימם.

אריאל ויינשטיין: ואכן, המציאות מוכיחה שאין לנו דריסת רגל בעזה ויריחו.

אריאל ויינשטיין: לכן ייווצר הכרח להקים, לאחר הקמת הנמלים האלה, תחנות מכס בגבולות שבין האוטונומיה וישראל, ואלה סממניהם של שתי מדינות.

אריאל ויינשטיין: עתה, באמצעות הסכם אוסלו ב', סוללת הממשלה הזו את הדרך לירושלים מחולקת, כשחלקה המזרחי הוא בירת פלשתין.

אריאל ויינשטיין: לא יקום ולא יהיה.

אריאל ויינשטיין: כיצד סוללת הממשלה את הדרך הזאת?

אריאל ויינשטיין: על מה אני מבסס את הערכתי?

אריאל ויינשטיין: ראשית, בהסכם החדש נאמר, שהרשות הפלשתינית תקום עבור העם הפלשתיני בגדה המערבית וברצועת-עזה.

אריאל ויינשטיין: שנית, ירושלים המזרחית מופיעה במפה במצב הנותן להם יסוד לתביעה שירושלים היא אזור C, שיועבר בשלבים לידי הרשות.

אריאל ויינשטיין: שלישית, נקבע שבירושלים המזרחית יושבים פלשתינים; לא ישראלים, אלא פלשתינים בעלי זכות בחירה, שכאמור, הרשות מוקמת למענם.

אריאל ויינשטיין: אומרים לי שירושלים מחוץ להסכם.

אריאל ויינשטיין: בולשיט.

אברהם פורז: – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת ויינשטיין, מחקנו את המלה מהפרוטוקול.

אברהם הירשזון: איזו מלה?

סאלח טריף: שלא היתה.

אריאל ויינשטיין: בולשיט.

אריאל ויינשטיין: אני לא יודע אם אפשר למחוק.

אריאל ויינשטיין: אבל כן תמחק, לא תמחק.

סאלח טריף: אדוני, יש דברים מיותרים.

אריאל ויינשטיין: בירושלים נמצאים פלשתינים המשתתפים בבחירות.

אריאל ויינשטיין: הם בשר מבשרו הבאוש של ההסכם הזה.

אריאל ויינשטיין: הלאה.

אריאל ויינשטיין: ההסכם קובע, שמסים ישירים המשולמים על-ידי פלשתינים העובדים ביישובים ישראליים יועברו במלואם לידי הרשות.

אריאל ויינשטיין: ומי יגבה את המסים האלה מהפלשתינים בירושלים?

אריאל ויינשטיין: יגבה אותם משרד מס הכנסה הממוקם במזרח-ירושלים, אשר מנהלו היהודי הועבר למשרד חדש, פקיד שומה חדש שהוצב בחשאי במערב העיר.

אריאל ויינשטיין: ישראל נסוגה מגביית מסים במזרח העיר.

אריאל ויינשטיין: הוכחה נוספת לנסיגה הזאת היא העובדה, שתיקי הנישומים הפלשתינים נשארים במזרח העיר, ומי שמחזיק בתיקים הוא גם מי שגובה את המס.

אריאל ויינשטיין: תשאל, אדוני היושב-ראש, מה זה משנה – הרשות תגבה את המסים בירושלים במקום שישראל תגבה אותם ותעבירם לרשות.

אריאל ויינשטיין: מה זה משנה?

אריאל ויינשטיין: העברת סמכות הגבייה לפלשתינים משמעותה, שהרשות תוכל גם לקבוע את גובה המס בירושלים המזרחית.

אריאל ויינשטיין: וכבר ידוע שהרשות מתכוננת לגבות מס ערך מוסף הנמוך בכ-12% מזה שבישראל.

אריאל ויינשטיין: במקום 17% אצלנו, יגבו אצלם 15%.

אריאל ויינשטיין: אין ספק שהיא מתכוננת לקבוע ולגבות גם מסי הכנסה נמוכים יותר מאשר בישראל.

אריאל ויינשטיין: גברתי סגנית השר, אין אפשרות לקיים עיר מאוחדת כאשר שיעורי המס בה שונים זה מזה.

אריאל ויינשטיין: מה יקרה כשיש פערים של מס?

אריאל ויינשטיין: תושבי ירושלים היהודים יזעקו חמס, שבשל רמת המסים הנמוכה במזרח העיר עסקיהם נפגעים ומצטמצמים.

אריאל ויינשטיין: הפלשתינים תושבי מזרח העיר לא ייתנו להעלות את המסים ולהשוותם לאלו שבישראל, גם אם ישראל תתחנן ותלחץ.

אריאל ויינשטיין: הפלשתינים במזרח העיר יטענו – ובצדק, מבחינתם – מדוע ברמאללה ובבית-לחם המסים נמוכים ואצלנו רוצים להעלותם ולהשוותם למסים בישראל?

אריאל ויינשטיין: ומכאן ועד לחלוקתה של ירושלים הדרך קצרה.

אריאל ויינשטיין: תגידו, חברי הכנסת משמאל, שאני הוזה ושזה חלום בלהות.

אריאל ויינשטיין: האם לא הייתם אתם, אנשי השמאל בממשלה הזאת, שכולה שמאל, האם לא הייתם אומרים לפני שלוש-ארבע שנים בלבד, שכל מי שאומר שרבין מוביל למדינה פלשתינית בגבולות 1967 שירושלים בירתה הוא סהרורי והוזה?

אריאל ויינשטיין: במקום יציבות והפרדה בין העמים, שאתם חותרים לה, יוצר מחדל יום כיפורים ב' זה, הנקרא אוסלו ב', אי-יציבות, יוצר מוקד לסכסוכים מתמשכים בירושלים, לב העם היהודי.

אריאל ויינשטיין: אתם מובילים לביירותיזציה של ירושלים.

אריאל ויינשטיין: יצחק רבין בצעירותו, בשנת 1948, חילץ את ירושלים מהמצור.

אריאל ויינשטיין: יצחק רבין בזיקנתו, בשנת 1995, מכניס את ירושלים למצור חדש.

אריאל ויינשטיין: ממלחמת שחרור הרואית עבר רבין למלחמת חנק נוראה.

אריאל ויינשטיין: רבין ייזכר בהיסטוריה על מעשיו בשנת 1948 ובשנת 1995.

אריאל ויינשטיין: רבין יישפט על-ידי ההיסטוריה על המצור ששם בשנת 1995 על ירושלים, העלולה להתמזער במלתעותיה של מדינה פלשתינית.

אריאל ויינשטיין: לא יקום ולא יהיה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, גברתי סגנית השר, רבותי חברי הכנסת, ודאי שבמסגרת חמש הדקות שניתנות לכל דובר אי-אפשר למצות את כל ההסכם האומלל הזה שנחתם בוושינגטון ולהתייחס אליו ברצינות.

אברהם הירשזון: וכך, אדוני היושב-ראש, גם דיונים מסוג אחר, אף שאני חושב שהדיון הזה חשוב ועקרוני מאוד בחייה של הכנסת הזאת.

אברהם הירשזון: אני חושב שגם ראש הממשלה היה צריך להיות נוכח ולשמוע מה שחברי הכנסת אומרים.

אברהם הירשזון: אבל אם לא הוא, לפחות – – –

סאלח טריף: יש כאן שרה ויש סגנית שר.

סאלח טריף: יש בהחלט ייצוג מוצלח.

סאלח טריף: הם מעבירים את כל רחשי הלב.

אברהם הירשזון: אני מעריך מאוד את השרה אורה נמיר.

אברהם הירשזון: סליחה, לא ראיתי את השרה.

דן תיכון: אתה יודע מה היתה עושה השרה אילו שר בממשלת הליכוד היה יושב בתא שבצד האולם.

סאלח טריף: תן בכל זאת קרדיט לשרה אורה נמיר.

דן תיכון: היא היתה מזמינה אותו לשבת ליד שולחן הממשלה.

דן תיכון: אני מציע שהשרה תעבור לשולחן הממשלה.

אורה נמיר: אעבור.

אברהם הירשזון: אני מכיר את השרה אורה נמיר, ואני מאמין שהיא באמת שומעת ומתייחסת לכל הדברים בכל מקום שהיא נמצאת, אבל ההערה נכונה.

אברהם הירשזון: שר מן הראוי שישב במקומו.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, שמחתי לשמוע שראש הממשלה החליט להחליף עיסוק: מעיסוק בנכסי דלא ניידי הוא התחיל לעבור לתחום חדש, לערכים, כשבא ואמר שהוא מחליף נכסי דלא ניידי בערכים.

אברהם הירשזון: אני רק רוצה לומר לו, שאילו ידע מה הם נכסי דלא ניידי, הוא היה יודע שלהעביר נכסים דלא ניידי של קבלן פשוט אורך לפעמים שלוש-ארבע שנים, והוא פה מוכר את הבית השלישי בשבוע ימים.

אברהם הירשזון: אילו היה אכן קבלן ויודע מה הם נכסי דלא ניידי, הוא היה גם בנושא הזה זהיר מאוד ולא מזדרז בו כפי שהוא עושה.

אברהם הירשזון: על איזה ערכים הוא מדבר?

אברהם הירשזון: מה הוא מחליף?

אברהם הירשזון: במשך אלפיים שנות גולה היהודים אומרים "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי".

אברהם הירשזון: זאת היתה תקוותם היחידה עוד מזמן גלות בבל.

אברהם הירשזון: לאחר מכן, המשוררים בכל הדורות – על מה הם דיברו?

אברהם הירשזון: מה החזיק את היהודים בגולה אם לא השאיפה לעלות לארץ-ישראל, אם לא ירושלים?

אברהם הירשזון: הרי רק אתמול, ביום הכיפורים, לאחר שתקעו בשופר, מה שרנו?

אברהם הירשזון: – "לשנה הבאה בירושלים".

אברהם הירשזון: אולי במקום "בירושלים הבנויה" צריך היה לשיר "בירושלים המאוחדת", משום שאני חושש מאוד שהממשלה הזאת תביא לכך שבשנה הבאה ירושלים לא תהיה מאוחדת.

אברהם הירשזון: יכול לבוא ראש הממשלה ויכולים לבוא נציגי הממשלה בזה אחר זה ולטעון מהדוכן הזה: אנחנו בעד ירושלים מאוחדת.

אברהם הירשזון: רבותי, מי מאמין לכם?

אברהם הירשזון: אתם באמת חושבים שהעם מאמין לכם?

אברהם הירשזון: הוא שמע אתכם פעם ראשונה בענייני רמת-הגולן; שמע אתכם פעם שנייה בענייני השיחות עם ערפאת – אם הוא לא ישנה, אתם לא תשוחחו, וכו' וכו', והמשכתם לשוחח והוא עושה בדיוק מה שהוא רוצה; הוא שמע אתכם בענייני הבורסה; הוא שמע אתכם בעניין אחר עניין, ואין עניין אחד שהוא אמת.

אברהם הירשזון: בכל דבר מסתבר עכשיו שאתם משקרים לציבור.

אברהם הירשזון: ואתם רוצים שהוא יאמין לכם עכשיו בעניין ירושלים?

אברהם הירשזון: ההסכם הזה, בלי להיכנס לפרטיו, אומר בפירוש את הדברים הבאים: מדינה פלשתינית לצד מדינת ישראל; ירושלים לא מאוחדת אלא חצויה – כבר היום אנחנו רואים ניצנים של מדינה ושל בירה פלשתינית בירושלים; וויתור, שיכול להיות טרגי לשנים הבאות, ויתור על מקורות המים.

אברהם הירשזון: ואתם במין ששון, במין שמחה, בשעטה, מוותרים על הכול.

אברהם הירשזון: אז מה תבואו ותגידו?

אברהם הירשזון: הנה, במלחמת המפרץ, ממרחק של 400-300 קילומטר הטילים נחתו על תל-אביב.

אברהם הירשזון: זו אחיזת עיניים.

אברהם הירשזון: זה כמו שיושב צבא פלשתיני – בעוד 10, 15, 20 שנה זו תהיה מדינה פלשתינית עם צבא פלשתיני, ואף אחד מכם לא יוכל למנוע מהם, גם לא הממשלות הבאות.

אברהם הירשזון: כיליד תל-מונד כבר חוויתי את החוויה הזאת של גבול במשולש, כאשר כילד הייתי צריך יחד עם הורי לפנות את מקום יישובי.

אברהם הירשזון: לא הייתי רוצה לחזור על כך פעם נוספת, אבל אתם מובילים אותנו לכך.

אברהם הירשזון: והגדיל לעשות ראש הממשלה, ובשצף קצף.

אברהם הירשזון: מה הוא חושב, שיהדות ארצות-הברית היא סיעת המערך בכנסת?

אברהם הירשזון: הוא יצא בשצף קצף מול – – –

אלי בן-מנחם: הוא צודק.

אברהם הירשזון: הוא צודק?

אברהם הירשזון: מחר אתה תתגעגע אליהם.

אברהם הירשזון: דע לך – – –

אלי בן-מנחם: הוא צודק.

אלי בן-מנחם: שלא ינהלו את מדינת ישראל מהווילות שלהם שם.

אברהם הירשזון: אל תשתחצן.

אברהם הירשזון: אל תשתחצן.

אברהם הירשזון: דע לך, עם ישראל, העם היהודי שיושב במדינת ישראל הוא חלק מהעם היהודי שיושב בכל רחבי העולם, והעם היהודי שיושב ברחבי העולם הוא חלק ממדינת ישראל, מהעם היושב פה, במדינת ישראל, ורק כאשר הם מחוברים ביחד זה עם יהודי חזק.

אברהם הירשזון: ראש הממשלה נזקק להם בעבר ועוד יזדקק להם בעתיד, אבל הוא בא ופורט את הדבר לפרוטות של כסף ושואל: כמה שילמתם?

אברהם הירשזון: האם גם זה נכסי דלא ניידי?

אברהם הירשזון: הוא שואל: כמה שילמתם?

אברהם הירשזון: כמה אתם משלמים בכלל?

אברהם הירשזון: האם זה קנה המידה?

אברהם הירשזון: הרי כל הזמן אנחנו אומרים: לא זה קנה המידה.

אברהם הירשזון: אנחנו רוצים שאתם תהיו פה, אנחנו רוצים שאתם תהיו מעורבים ולא רק שתיתנו את הכסף שלכם.

אברהם הירשזון: והנה בא ראש הממשלה ואומר: כמה שילמתם?

אברהם הירשזון: זה הקריטריון.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, מאחר שהשעון מורה שאני חייב לסיים אף שיש עוד הרבה דברים לומר, אומר רק שהדבר החשוב ביותר הוא שאולי יקרה היום נס והממשלה הזאת אכן תיפול, וזו תהיה שנה טובה וחתימה טובה לכל עם ישראל.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

סאלח טריף: חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה.

סאלח טריף: אחריה – חבר הכנסת משה נסים.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעוד שעות אחדות נצביע על ההסכם ונכריז, בעצם, קבל עם ועדה, שמסתיים הכיבוש.

נעמי חזן: בכך, בסיום הכיבוש, ניתנות הערבויות העתידיות הטובות ביותר לביטחונה האמיתי של מדינת ישראל.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה הוא הסכם מורכב ומסובך; הוא גם הסכם זמני במהותו.

נעמי חזן: חשיבותו של ההסכם הזה בכך שזו רק התחלה, אבל התחלה בדרך הנכונה מבחינתה של מרצ.

נעמי חזן: אנחנו נתמוך בהסכם הזה בכל מאודנו אף-על-פי שהוא איננו ממלא את כל ציפיותינו.

נעמי חזן: נתמוך בהסכם קודם כול משום שהוא מניח את היסוד להגדרה עצמית פלשתינית לצד מדינת ישראל – ויש כאן הבדל גדול בין מרצ לבין מפלגת העבודה, משום שאנחנו אומרים: מונחת כאן התשתית לא לישות פלשתינית לצד מדינת ישראל אלא למדינה פלשתינית לצד מדינת ישראל.

נעמי חזן: בעוד כשישה חודשים, וייתכן שאפילו קודם, ייערכו בחירות למועצה הפלשתינית, והמועצה הפלשתינית הזאת תכונן ממשלה של מדינה בדרך.

נעמי חזן: אחד הסעיפים החשובים ביותר בהסכם הזה, סעיף שלא הוזכר עד עכשיו, הוא סעיף מס' 17, כי הסעיף הזה נותן לרשות הפלשתינית הנבחרת סמכות לעסוק בנושאים שקשורים בשליטה טריטוריאלית, פונקציונלית ואישית של פלשתינים על פלשתינים.

נעמי חזן: זה ייעשה כתוצאה מבחירות חופשיות חשאיות – ואני מקווה מאוד שגם דמוקרטיות.

נעמי חזן: בבחירות האלה ישתתפו כל הפלשתינים שהיו תחת כיבוש ישראלי – כל הפלשתינים, לרבות 171,000 תושבים פלשתינים מירושלים.

נעמי חזן: ולכן אנחנו מניחים היום את הקרקע להקמת מדינה פלשתינית, וצריך לומר זאת בצורה ישרה וברורה לכל אזרחי מדינת ישראל.

נעמי חזן: ואנחנו אומרים זאת, כי אנחנו מאמינים שהאינטרס העליון של מדינת ישראל הוא להיפטר מהכיבוש על עם זר.

נעמי חזן: כיבוש הוא לא מוסרי ולא דמוקרטי, והוא מנוגד בתכלית הניגוד לערכי היסוד של העם היהודי.

נעמי חזן: רבות דובר היום בכנסת ישראל על הסכנות הביטחוניות הנעוצות בהסכם הזה, אבל לא מספיק דובר כאן היום, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על כך שאיום גדול יותר מכיבוש לא קיים על ביטחונה של מדינת ישראל.

נעמי חזן: העובדה שאנחנו נסיים היום את הכיבוש בהחלטה אמיצה של נבחרי אזרחי מדינת ישראל היא באמת הדרך הטובה ביותר להגן על ביטחונה של ישראל.

נעמי חזן: צר לי מאוד על כך שההסכם עוכב בשלב המשא-ומתן – לדעתי, גם בשלב של היישום – בעיקר בגלל ההתנחלויות.

נעמי חזן: אמרתי קודם, שאנחנו תומכים בהסכם הזה, אבל הוא לא מספק אותנו.

נעמי חזן: הוא איננו מספק אותנו, כי מרצ היתה רוצה לראות בפינוי היישוב היהודי מחברון עוד טרם חתימת ההסכם הזה.

נעמי חזן: אנחנו עלולים להימצא במצב שבו בגלל 400 נפש בלב חברון כמעט השמטנו מתחת ידינו הסכם כה חשוב, כה חיוני לעתידה של מדינת ישראל.

נעמי חזן: אבל אנחנו נעכב גם את יישום ההסכם כתוצאה מההתנחלויות בחברון ובסביבתה, ואם יהיה אפשר לזרז את הביצוע ואת הבחירות הפלשתיניות, אנחנו נשרת במלוא מובן המלה את האינטרסים שלנו.

נעמי חזן: בהסכם הזה – אני מקווה שכל אזרחי המדינה יקראו את כל 300 פלוס העמודים בעברית – בהסכם הזה יש גם פרקים חשובים מאוד על צעדים בוני אמון, לרבות שחרור אסירים ואסירות ביטחוניים מכלא ישראל.

נעמי חזן: אני מקווה, שכבר מחר, לאחר שאנחנו נצביע בעד ההסכם, ישוחררו אסירים וכל האסירות.

נעמי חזן: אני חושבת, שזה שלב כואב אבל חיוני ליצירת אווירה חדשה בינינו לבין הפלשתינים.

זאב בנימין בגין: מדוע גברתי לא מזכירה את סעיף ההסגרה?

סאלח טריף: ובתקווה זו היא צריכה לסיים, אדוני חבר הכנסת בגין.

נעמי חזן: משום שחבר הכנסת בגין ידבר דקות ספורות אחרי, אני מתארת לעצמי שהוא ידבר גם על המכלים וגם על סעיפי ההסגרה.

זאב בנימין בגין: זו החלוקה?

נעמי חזן: זו החלוקה.

זאב בנימין בגין: זו החלוקה שלנו – אני מדבר על אש"ף, ואת מדברת על אסירי אש"ף.

נעמי חזן: לא, אני מדברת על ישראל ועל האינטרסים של מדינת ישראל.

נעמי חזן: ואם תרשה לי, חבר הכנסת בגין, כמי שנולדה שנתיים לפני קום המדינה, וכל החיים שלי ושל בני דורי הם חיים של מאבק ושל לוחמה, של אלימות, אני רוצה לומר, שכבוד גדול הוא לי לייצג היום את דור אלה שגדלו עם המדינה הזאת ולהגיד: טוב שאנחנו במצב שאנחנו יכולים לחסל חמישים ומאה שנות עימות.

נעמי חזן: בגאווה ובכבוד אצביע בעד ההסכם הזה.

נעמי חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת משה נסים – בבקשה, אדוני.

סאלח טריף: אחריו, לפי הרישום – השר בנימין בן-אליעזר.

סאלח טריף: אם הוא איננו כאן, אז חבר הכנסת בגין.

משה נסים: הוא – – – שהוא יפתח את המהדורה של החדשות, אז השר בן-אליעזר במקומך.

זאב בנימין בגין: אבל הוא לא רשום, עם כל הכבוד.

זאב בנימין בגין: השר בן-אליעזר לא רשום.

משה נסים: הוא צריך לפתוח, באמת.

משה נסים: אין לך חמלה על הממשלה?

סאלח טריף: אדוני חבר הכנסת נסים, בוא תתחיל.

סאלח טריף: אני קראתי מה שרשום לי, ואני אבדוק את העניין.

מאשה לובלסקי: אצלנו הוא לא רשום.

סאלח טריף: נכון, זה כתוב אצלי בעיפרון.

משה נסים: ב-20:00 הטלוויזיה תפתח במהדורת חדשות בפואד, לא בבגין.

סאלח טריף: אינני חושב שיש כאן כוונת זדון.

זאב בנימין בגין: בעיפרון יכולנו לכתוב עוד כמה דברים.

זאב בנימין בגין: כל ההסכם הזה כתוב בעיפרון.

סאלח טריף: אמרתי: אני לא חושב ששמו הוכנס כאן בזדון.

זאב בנימין בגין: לא, דיברנו על העיפרון.

זאב בנימין בגין: אמרתי: ההסכם כתוב בעיפרון.

סאלח טריף: אתה תגיד אחר כך על העיפרון מה שאתה רוצה, אבל אני – – –

זאב בנימין בגין: אני למדתי מן היושב-ראש.

סאלח טריף: בבקשה, אדוני חבר הכנסת נסים.

משה נסים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסכם אוסלו ב': 300 עמודים, מאות רבות של סעיפים שממלאים לא רק רימון אחד אלא כמה רימונים.

משה נסים: חברי ממשלה אישרו אותו בלא שהיה סיפק בידם לקרוא אותו.

משה נסים: חברי הכנסת, בהסכם כה גורלי, מתבקשים לאשר אותו בלא שהיה סיפק בידם לעיין בו.

משה נסים: מה נבקש מהעם הנבוך – האם נוכל לפרט בפניו את כל סעיפי ההסכם?

משה נסים: שומה עלינו בדיון כזה להתרכז בעיקר.

משה נסים: לנוכח פני האומה עלינו להציג את השאלה הנוקבת האם זה הסכם שלום אם לאו.

משה נסים: צר לי לקבוע – ואני קובע זאת בכאב, כאב אמיתי – שאין זה הסכם שלום כלל וכלל, זה הסכם שמסכן את קיומה של מדינת ישראל.

משה נסים: זה הסכם שבשתי שנותיו הראשונות, באופן ברור ונחרץ – ואין מי שיכול לסתור עובדה זו – תחת שלום הוא הביא כפל כפליים של טרור.

משה נסים: בשנתיים האחרונות מספר הקורבנות היהודים, הרוגים ופצועים, הוכפל ושולש לעומת כל תקופה מקבילה לפניה.

משה נסים: הגענו למצב שהביטחון האישי במדינת ישראל התערער כמעט כליל.

משה נסים: יהודים פוחדים לשלוח את בניהם לבתי-ספר, פוחדים שבניהם או הם עצמם ייסעו באוטובוסים – לא בגבול אלא ברחוב דיזנגוף בתל-אביב, בכיכר-ציון בירושלים, בנתניה, בכל חלקי ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: הרי יש שלום, מה הבעיה?

משה נסים: אוטובוס הפך להיות היום מקור לחוסר ביטחון במדינת ישראל.

דב שילנסקי: חבר הכנסת נסים, אתה לא שמעת את רבין אומר "שלום"?

משה נסים: אני מבקש – אם היו נותנים לי זמן, תאמין לי שהייתי שמח לכל דיון וויכוח.

משה נסים: כל זאת קרה בתקופת השנתיים שחלפו.

משה נסים: איזה לקח למדה הממשלה מהתופעה הנוראה הזאת?

משה נסים: במקום לדבר אמת לעם, במקום להכיר בכישלון אוסלו א' – ועוד נעמוד על כך – באים בצהלה ובשמחה ומבשרים על אוסלו ב', שהוא חמור פי כמה וכמה מאוסלו א', משום שהחטא העיקרי של אוסלו א' נבע מן העובדה שהממשלה הזו מסרה את האחריות לביטחון היהודים לידי צבא אש"ף, והיא הפכה את עזה ויריחו לערי מקלט לרוצחים.

משה נסים: אם עד היום היו שתי ערי מקלט, מהיום ואילך, לפי אוסלו ב', יהיו הרבה ערי מקלט, הרבה יישובי מקלט, הרבה כפרים שישמשו מקלט לרוצחים, והממשלה לא תוכל לנער את חוצנה ולהתפרק מאחריותה נוכח התופעה הנוראה הזאת.

משה נסים: מה היא המשמעות האמיתית של הסכם אוסלו ב'?

משה נסים: רבותי, אי-אפשר להונות את הציבור, ומי שאיננו רוצה להצטעצע במלים חייב לקבוע: הסכם אוסלו ב' מקים מדינה פלשתינית.

משה נסים: אפשר לפרט הרבה סעיפים בהסכם שיש בהם מרכיבים של מדינה פלשתינית, למעשה כבר היום קיימת מדינה פלשתינית, מדינה פלשתינית-אש"פיסטית כשבאין מנוס בירתה תהיה ירושלים או מזרח-ירושלים.

משה נסים: יש ויכוח האם הממשלה לא מיהרה להתפרק מנכסים.

משה נסים: אמר זאת הנשיא עזר ויצמן.

משה נסים: אז באו ראש הממשלה והשר שריד ואחרים ואמרו מבימת הכנסת: כל הנכסים עדיין בידינו.

משה נסים: לדאבון לבי, ראש הממשלה, בהופיעו היום בפני הכנסת, לא אמר אמת כאשר הציג את אזור C כאזור לא מוגדר מבחינת שטחו.

משה נסים: הוא אמר: לא הגדרנו את השטח.

משה נסים: אין זו אמת, כי בהסכם נאמר כמה וכמה פעמים, יותר מפעם אחת, שאזור C מכסה – המלה באנגלית היא cover, מכסה – את כל יהודה ושומרון.

משה נסים: את כל יהודה ושומרון, למעט נושאים שצריכים להידון בהסכם הסופי.

משה נסים: ומה הם האזורים?

משה נסים: יישובים?

משה נסים: הלוא ראש הממשלה אומר: בהסכם הביניים לא נוריד יישובים, אבל הוא לא אומר דבר על הסכם הקבע.

משה נסים: וירושלים.

משה נסים: איך אפשר לשאת את שם ירושלים לשווא כאשר – אולי לא קראו זאת השרים – בהסכם במפורש נאמר יותר מחמש פעמים: "על מנת שהעם הפלשתיני בגדה המערבית, בירושלים וברצועת-עזה, יוכל לבחור באופן דמוקרטי נציגים אחראים" – ירושלים בפיכם?

משה נסים: ואתם עוד מדברים על אחדות ירושלים, כשבהסכם הזה חיללתם את מעמדה של ירושלים כבירת ישראל.

משה נסים: הנמכתם את ריבונותנו על ירושלים, ואינני רוצה לפרט, כל מה שקורה ב"אוריינט האוס" וכו'.

משה נסים: הזמן איננו מרשה.

משה נסים: אז מי יאמין לכם כשאתם מדברים על ירושלים?

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת נסים, האם מותר לי להעיר הערה?

משה נסים: ברצון רב.

דב שילנסקי: אבל הנואם גמר את מכסת זמנו.

דב שילנסקי: אני פשוט אינני יכול להרשות את הדבר הזה.

זאב בנימין בגין: כבוד היושב-ראש, עם כל הכבוד, אני חושב שזה תמיד ראוי כאשר שר רוצה להאיר את עינינו ויהיה דיאלוג של דקות אחדות.

דב שילנסקי: אני תמיד מקבל דעת חכמים.

דב שילנסקי: אם גם חברי כנסת חושבים והשר חושב, אז בבקשה, אדוני השר.

אמנון רובינשטיין: הרי מדובר בזכות בחירה פסיבית של תושבי ירושלים המזרחית.

אמנון רובינשטיין: השאלה היא מה היית רוצה, שהם יצביעו בבחירות לכנסת?

משה נסים: לא.

משה נסים: הייתי רוצה שהם לא יצביעו לרשות הפלשתינית, אדוני, בכלל לא, כמו ביפו, כמו בעכו, כמו שבטייבה אינם מצביעים, אלא אם כן שכחתם – – –

אמנון רובינשטיין: בטייבה מצביעים לכנסת.

זאב בנימין בגין: כבוד השר לא הזכיר זכות בחירה אקטיבית.

דב שילנסקי: לפי עצת חברים אפשרתי לשר קריאת ביניים, אני חייב לאפשר לחבר הכנסת משה נסים תשובה, אבל אני מבקש להסתפק בכך בלי קריאות ביניים נוספות, כי אין לו זמן להשיב.

משה נסים: ראה למה הגענו, ששר בממשלה, כמוך, ואתה יודע שאני מכבד אותך, מרגיש שזה דבר מובן מאליו שתושבי מזרח-ירושלים צריכים להצביע לרשות הפלשתינית.

משה נסים: למה הגענו?

משה נסים: שכחתם שירושלים, לא עלינו, סופחה לישראל, וירושלים נכנסה באמצעות חוק של הכנסת לריבונות של מדינת ישראל, וכמוה כמו יפו–תל-אביב, כמו חיפה.

אמנון רובינשטיין: לא, לא נתנו אזרחות ישראלית לתושבים שם.

משה נסים: מה זה משנה?

אמנון רובינשטיין: זה משנה.

משה נסים: מה זה משנה?

משה נסים: אנחנו אפשרנו לכל פלשתיני בירושלים לקבל אזרחות ישראלית.

משה נסים: אם הוא לא רצה, זה עניינו.

משה נסים: איך אתם אינכם חשים זאת, וזה בנוסף על כל המתרחש בירושלים?

משה נסים: ואינני רוצה לחזור על הדברים.

משה נסים: אדוני היושב-ראש, עלי לסיים.

משה נסים: באמת, בנושא רציני כזה, כשלכל חבר כנסת חמש דקות, קשה להתבטא.

משה נסים: אינני יודע מדוע הכנסת צריכה ללכת באותה שיטה של ריצת אמוק שנתגלתה בתהליך עצמו, ואנחנו נאלצים להיות צמודים ללוח זמנים, להחלטות מוזרות של ועדת הכנסת, שאני כוותיק בכנסת אינני זוכר כמותן לרוע, בסטייתן מכל נורמה של תקנון במוסד מכובד.

דן תיכון: אין תקנון עוד.

משה נסים: אדוני היושב-ראש, היה מקום לדבר על שלל נושאים, ואינני רוצה לחזור על דברים שאמרו חברי הכנסת.

משה נסים: אבל מלה אחת לראש הממשלה שדיבר על ערכים יהודיים מול נדל"ן.

משה נסים: הוא אמר היום בנאומו דברים נלהבים על חזון נביאי ישראל.

משה נסים: אבל אותו ראש ממשלה מכנה את מה שנביאי ישראל אמרו וחזרו ואמרו על ארץ-ישראל – וזאת ציטטה, הוא לא יכול להגיד, כפי שאמר ליושב-ראש הליכוד שאני משקר – הוא אמר:

משה נסים: אני מייחס קדושה קודם כול לערכים יהודיים ולא לספרי טאבו מיושנים.

משה נסים: אז אני צריך להזכיר לראש הממשלה, שספרי הטאבו המיושנים, כלומר התנ"ך, הוא ספר הספרים וספר הערכים היהודיים האחד והיחיד, ואין זולתו.

משה נסים: והתנ"ך הזה לימד אותנו ונטע בנו ערכים של אהבת ארץ-ישראל, של אהבת עם ישראל.

משה נסים: אני אצטט, אדוני היושב-ראש, אחד מני עשרות – אם לא מאות – של דברי נבואה וחזון הנביאים של ישראל, לעניין הערך של ארץ-ישראל.

משה נסים: אומר הנביא עמוס, אותו נביא שדיבר על "שלושה פשעי ישראל ועל ארבעה לא אשיבנו" – ואינני רוצה כעת לעשות פרפראזה על הממשלה שלנו – אותו נביא אמר: "ושבתי את שבות עמי ישראל" – שיבת ציון – "ובנו ערים נשמות וישבו ונטעו כרמים ושתו את יינם ועשו גנות ואכלו את פריהם; ונטעתים על אדמתם, ולא ינתשו עוד מעל אדמתם אשר נתתי להם, אמר השם אלוהיך".

אמנון רובינשטיין: אבל הערים אינן נשמות, אינן שוממות, הן מלאות, יש שם 2 מיליוני אנשים.

משה נסים: אבל אתה צריך להבין את הפסוק כדי להגיב, בכל הדרת הכבוד, אדוני שר החינוך.

אמנון רובינשטיין: עם כל הכבוד, הערים אינן נשמות.

משה נסים: ועל ירושלים אומר הנביא זכריה: "ואשא עיני וארא והנה איש ובידו חבל מדה; ואמר אנה אתה הלך ויאמר אלי למד את ירושלם, לראות כמה רחבה וכמה ארכה; והנה המלאך הדבר בי יצא ומלאך אחר יצא לקראתו: ויאמר אלו; רץ דבר אל הנער הלז לאמר פרזות תשב ירושלם מרב אדם ובהמה בתוכה; ואני אהיה לה נאם השם חומת אש סביב ולכבוד אהיה בתוכה".

משה נסים: ומוסיף הנביא זכריה: "כה אמר השם צבאות קנאתי לציון קנאה גדולה וחמה גדולה קנאתי לה; כה אמר השם שבתי אל ציון ושכנתי בתוך ירושלם ונקראה ירושלם עיר האמת והר השם צבאות – – –".

משה נסים: אלה הערכים.

משה נסים: אם תרצו, זה הנדל"ן שלנו.

משה נסים: אבל אני אינני מתבייש בנדל"ן הזה.

משה נסים: מי שבז לנדל"ן הזה בז לעמו ובז לחזון הנביאים.

משה נסים: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שמה שיתקיים הוא חזון נביאי ישראל ולא חזון עוועים אחר.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: כבוד שר הבינוי והשיכון בנימין בן-אליעזר, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בישיבת הממשלה האחרונה ביום ראשון, כאשר יצאתי, נדרשה תגובתי אחרי שיהודי טוב הלך לו ברחוב דוד בירושלים ושם נדקר.

בנימין בן-אליעזר: ומה שאני מצפה עכשיו – תגובתי הופיעה במשך כל היום, זה מה שאמרתי: לפי דעתי והערכתי, התגובה הטובה ביותר שצריכה להיות היא שכל המוני בית ישראל יקומו על נשותיהם ועל טפם ויתחילו לטייל ירושלימה.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר את הדבר הזה משום שאני מוכרח לומר לכם, שאני נחרד כל פעם מחדש כשאני שומע את הבכי ואת הדמעות ואת האיומים ואת כמעט קריאת ה"קדיש" על ירושלים.

בנימין בן-אליעזר: ואני אומר: אל אלוקים, מה קורה לנו?

בנימין בן-אליעזר: מה בדיוק קורה לנו?

בנימין בן-אליעזר: היה לי הכבוד לשרת בצה"ל 27 שנים, 28 שנים.

בנימין בן-אליעזר: בין היתר שירתתי ארבע שנים כמפקד יהודה ושומרון.

בנימין בן-אליעזר: חברי היו ראשי המתנחלים, ואתם אני מקיים קשר מכובד עד עצם היום הזה, ואליהם יש לי כבוד.

בנימין בן-אליעזר: לא פעם ולא פעמיים אמרתי להם, שאם קרה איזה דבר והתחדדו הבדלי צבעים בין "הקו הירוק" מזרחה ומערבה – לא מעט, אולי את חלק הארי, הם תרמו.

בנימין בן-אליעזר: הם עשו זאת בשגגה.

בנימין בן-אליעזר: הם לא עשו זאת משום שרצו לעשות זאת, אלא שבמשך שנים הלכו ושתלו במוחנו, בנפשנו, בדמנו, את התחושה, שכל מי שעובר את "הקו הירוק" הזה מזרחה נכנס אל מלכודת המוות.

בנימין בן-אליעזר: ותרצו או לא תרצו – לא נעים.

בנימין בן-אליעזר: הפעם אני אומר זאת, תאמינו לי, מכל הלב.

בנימין בן-אליעזר: החבורה הנפלאה הזאת גרמה לא מעט למה שהתרחש אחרי כן.

בנימין בן-אליעזר: היום אנחנו חוזרים עוד הפעם על אותה איוולת, על אותה שטות: ירושלים, ירושלים, ירושלים.

בנימין בן-אליעזר: למה?

בנימין בן-אליעזר: עומד בפניכם שר הבינוי והשיכון ואומר לכם: מחויב אני כשר בממשלה לבנות את ירושלים.

בנימין בן-אליעזר: מחויב אני לבנות בשנים הבאות 35,000 יחידות דיור בירושלים.

בנימין בן-אליעזר: מחויב אני לעשות כל מאמץ כדי לחזק את ירושלים, כדי למנוע את הנהירה או הירידה מירושלים החוצה, אפילו לא לאחד המקומות היותר-אהובים עלי, לעיר ושמה מודיעין.

זאב בנימין בגין: 30,000 דירות, כבוד השר, הן הרבה נכסי דלא ניידי.

זאב בנימין בגין: באיזו זכות?

זאב בנימין בגין: בזכות הנובעת מן הקושאן.

זאב בנימין בגין: הכול מהקושאן.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לומר לך דבר אחד, חבר הכנסת בני בגין, ויש לי כלפיך הערכה רבה: אני הייתי ממליץ לך על בסיס חברי – תמצאו כרים אחרים לתקיפת הממשלה, ולא ירושלים.

בנימין בן-אליעזר: אל תקעקעו את אחדותה של הממשלה, לפחות, סביב ירושלים – – –

זאב בנימין בגין: אנחנו?

בנימין בן-אליעזר: – – – חזקו אותה.

זאב בנימין בגין: אנחנו כתבנו מכתב לשר החוץ הולסט ובאמצעותו לערפאת – – –

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לומר לך: עומד כאן לפניכם אחד – – –

משה נסים: אחד, יכול להיות.

בנימין בן-אליעזר: סלח לי, סלח לי.

משה נסים: יכולים להאמין לך אישית, אבל לא לממשלה.

בנימין בן-אליעזר: סלח לי, חבר בממשלה מקיים את מדיניותה.

משה נסים: עוצרים אותך, אדוני, ואתה מודה בכך.

בנימין בן-אליעזר: אף אחד לא עוצר אותי.

משה נסים: אתה אמרת בריאיון שעוצרים אותך.

בנימין בן-אליעזר: תשמע, אני לא יכול ללכת ולהתעלם, אנחנו לא עיוורים.

בנימין בן-אליעזר: גם הממשלות הקודמות היו ממשלות של קואליציה, ובקואליציה יש אילוצים.

בנימין בן-אליעזר: אחד האילוצים שהיו – בהחלט, אני מודה בדבר הזה – היה גם הסיפור הזה של מה שנקרא ועדת השרים המיוחדת לענייני בנייה.

בנימין בן-אליעזר: בסדר.

בנימין בן-אליעזר: אבל האם אנחנו עצרנו את הבנייה במעלה-אדומים?

בנימין בן-אליעזר: האם עצרנו את הבנייה בביתר?

בנימין בן-אליעזר: האם עצרנו את הבנייה בגבעת-זאב?

בנימין בן-אליעזר: מישהו יכול לענות לי על כך?

בנימין בן-אליעזר: אני אענה לכם: בונים ובונים ובונים.

בנימין בן-אליעזר: ואני אומר לכם: כאן בירושלים לא יעזור דבר, אנחנו נמשיך ונבנה את ירושלים.

בנימין בן-אליעזר: הנחנו תוכנית, והתוכנית הזאת פורסמה, ולא בכדי נתתי יד לפרסומה, כדי שמישהו יעמוד גם בסוף – – –

מיכאל איתן: נבנית על רבעים?

בנימין בן-אליעזר: לא, לא.

מיכאל איתן: איזה תוכנית?

בנימין בן-אליעזר: לא, לא.

בנימין בן-אליעזר: מיקי איתן, אם אתה רוצה, אני יכול לומר לך.

בנימין בן-אליעזר: תבוא אלי למשרד ותקבל תוכנית שלמה, מה בונים בירושלים ואיפה.

מיכאל איתן: בעיתון כתוב, ששר בממשלה מביא תוכנית שקוראים לה תוכנית לחלוקת ירושלים לרבעים.

מיכאל איתן: ראש הממשלה לא העיר לו, לא נזף בו.

מיכאל איתן: פעם הוא קרא לו "פודל", היום אפילו זה לא.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לומר לך: אני מכיר את עמדתו של ראש הממשלה לגבי ירושלים, ואני רוצה להבטיח לכם כאן, במקום הזה – אם יש אדם בממשלה שעומד מאחורי בכל מה שקשור לבנייה בירושלים, זה ראש הממשלה.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו מתכוונים לבנות בהר-חומה 6,500 יחידות דיור, בגבעת-המטוס – 3,000 יחידות דיור, ברמת-רחל – – –

יהושע מצא: כבוד השר, אפשר לשאול שאלה על ירושלים?

דב שילנסקי: רבותי, כבר מראש הוספתי לשר שתי דקות.

דב שילנסקי: הוא דיבר רק שתי דקות, כי כל הזמן יש שאלות.

יהושע מצא: בכל זאת.

דב שילנסקי: שאלה אחרונה ויותר לא.

דב שילנסקי: בבקשה.

יהושע מצא: אדוני השר, אני שומע לאחרונה ללא הרף את ההצהרות שלך ושל ראש הממשלה על שלמות ירושלים.

יהושע מצא: תבהיר לי: בית-איכסא יושבת 200 מטרים מהכביש הראשי של ירושלים – – –

משה נסים: 500.

יהושע מצא: 500.

יהושע מצא: הבוקר דיברתי אתך על כביש רוחב 45 שצריך לעלות במעלה בית-חורון, והוא נכנס לתחום השיפוט הפלשתיני.

יהושע מצא: תסביר לי, כיצד אתם שומרים על ירושלים וההצהרות שלכם הן לא הצהרות שבגדר פטפוטים.

דב שילנסקי: אדוני השר, עכשיו מעמיד את השעון על ארבע דקות.

דב שילנסקי: אני מבקש מכולם: בלי קריאות ביניים, כי אחרת אני חייב שוב להוסיף לשר.

יהושע מצא: אבל שישיב לנו.

דב שילנסקי: הוא ישיב, אבל בלי קריאות ביניים ובלי שאלות.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לסכם את הפרק הזה של ירושלים ולומר: בואו נתאחד סביב ירושלים, לפחות.

זאב בנימין בגין: נכון.

בנימין בן-אליעזר: בואו נתאחד סביב הבנייה בירושלים, לפחות, בואו נתאחד סביב הבנייה במעלה-אדומים, בגבעת-זאב, בביתר – – –

משה נסים: כבישי הגישה לירושלים.

בנימין בן-אליעזר: בואו נתאחד סביב זה שממשלה זו מדברת על כך שלעולם היא לא תוותר על גוש-עציון.

מיכאל איתן: מי מדבר בממשלה הזאת?

בנימין בן-אליעזר: ולכן אני ממליץ לעזוב את העניין הזה בצד.

בנימין בן-אליעזר: עכשיו כמה מלים לגבי המפות.

בנימין בן-אליעזר: אני במקרה יודע קצת לקרוא מפות.

בנימין בן-אליעזר: תרשו לי לומר לכם איך אני רואה את סיפור המפות, כי שמעתי היום רבים שהתייחסו למפות.

בנימין בן-אליעזר: ובכן, כשאתה עולה למעלה ואתה מביט – יש פה כמה הערות והשגות על הצבע הצהוב שגולש פה וגולש שם, אבל בעצם מה רואים למעלה?

זאב בנימין בגין: לא הבנתי.

זאב בנימין בגין: לנו יש הערות והשגות?

בנימין בן-אליעזר: לא.

זאב בנימין בגין: לכבוד השר יש השגות?

דב שילנסקי: אנחנו קבענו: בלי קריאות ביניים נוספות.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, הבנתי עכשיו שלכבוד השר יש כמה הערות והשגות על המפות.

זאב בנימין בגין: דייקתי?

דב שילנסקי: הוא יענה.

בנימין בן-אליעזר: מה שאנחנו רואים הוא בעצם דבר פשוט:

בנימין בן-אליעזר: 2.7% מכלל השטח נמסרו לשליטה מוחלטת לידי הפלשתינים ואתם ביחד הרוב המכריע והמסיבי של האוכלוסייה הפלשתינית.

מיכאל איתן: בינתיים.

בנימין בן-אליעזר: עוד 25% של השטח נמסרו לשליטה מינהלית, אבל השליטה הביטחונית בידי צה"ל.

בנימין בן-אליעזר: 71% מהשטח כוללים את כל ההתנחלויות ואת כל המתקנים הצבאיים, וכל השאר – בשליטה מוחלטת של הממשל הצבאי של צבא-הגנה לישראל.

זאב בנימין בגין: בעוד שישה חודשים?

בנימין בן-אליעזר: מבחנה של כל תוכנית הוא בעצם בשני פרמטרים כפי שאני רואה אותם: הפרמטר הראשון הוא הביטחוני – באיזו מידה התוכנית הזו מסוגלת לענות על שלושה דברים ברמת הביטחון – 1.

בנימין בן-אליעזר: לשמור על שלום המתנחלים; 2.

בנימין בן-אליעזר: למנוע עד כמה שרק ניתן טרור וגלישתו אל הארץ; 3.

בנימין בן-אליעזר: באיזו מידה אנחנו מונעים גם עכשיו אפשרות של התפתחות מתקפה מכיוון מזרח.

בנימין בן-אליעזר: אלו בעיני שלושת המבחנים הביטחוניים של התוכנית הזו.

בנימין בן-אליעזר: ברמה המדינית האסטרטגית מבחן התוכנית הוא רק אחד: באיזו מידה אתה משאיר בידך נכסים אסטרטגיים מספיק חזקים למיקוח ולוויכוח בשלב הבא.

מיכאל איתן: מתי השלב הבא?

מיכאל איתן: זה עוד שישה חודשים.

יהושע מצא: השלב הבא מתבצע על-ידי הפלשתינים.

יהושע מצא: מה זה "אוריינט האוס"?

יהושע מצא: מה זה הבנייה בתוך ירושלים?

יהושע מצא: כבר מתחיל המאבק בירושלים.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אתם רוצים שהשר יעמוד פה עד הבוקר?

יהושע מצא: במאי יתחילו את שיחות הקבע.

יהושע מצא: הם יוצרים את העובדות היום יחד עם הפלשתינים.

מיכאל איתן: השר אומר דברים אדירים, כי בעוד שישה חודשים הוא יצטרך לבלוע את הניירות האלה ולהסביר כאן שכל מה שהוא אומר היום צריך לשנות אותו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אתה חבר ועדת הכנסת, צריך היית לבקש ששר ידבר ללא הגבלה.

דב שילנסקי: אבל מאחר שלא ביקשת, השר מוגבל בזמן.

דב שילנסקי: אתם לא יכולים ללא הפסק להציג לו שאלות – הוא באמת יעמוד פה ללא הגבלה.

דב שילנסקי: כשאתם שואלים שאלה, מחובתי לאפשר לו לענות, כפי שאפשרתי גם לחבר הכנסת נסים.

יהושע מצא: כל מה שהוא יענה סותר את המציאות.

יהושע מצא: לכן לא מפריע לי שהוא מדבר.

בנימין בן-אליעזר: אני שקלתי אם לומר משפט מסוים או לא.

בנימין בן-אליעזר: בכל אופן אני אסתכן ואומר אותו: בצבא הרגילו אותנו תמיד ללכת על התרחישים הכי גרועים.

עוזי לנדאו: עיין מלחמת יום הכיפורים.

בנימין בן-אליעזר: בואו נניח לשנייה אחת שתמונת המצב היא כפי שהיא – שלב א' יצא לפועל.

בנימין בן-אליעזר: נו, אז מה יקרה אם בשנה הבאה נגיע למסקנה שמשהו התפקשש?

זאב בנימין בגין: נו, מה יהיה?

בנימין בן-אליעזר: רגע, מה קרה?

בנימין בן-אליעזר: 70% של השטח בידינו.

זאב בנימין בגין: לא.

בנימין בן-אליעזר: 25% של יתרת השטח עדיין בידינו, ו-2.5% של השטח עם רוב הפלשתינים בידם.

בנימין בן-אליעזר: בסדר?

בנימין בן-אליעזר: אז מה?

יהושע מצא: אתה מציע לחזור לעזה?

בנימין בן-אליעזר: אני לא מציע לחזור לעזה.

בנימין בן-אליעזר: אני מעבר לצעקות.

זאב בנימין בגין: מה זה התפקשש?

יהושע מצא: על מדינה לא מפקששים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מצא, אל תביא אותי למצב לא נעים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מצא, אתה עושה לי את זה דווקא?

דב שילנסקי: בבקשה, אדוני השר, נא להמשיך.

דב שילנסקי: השר עומד פה כבר 20 דקות, וחמש דקות בקושי דיבר בשם עצמו.

יהושע מצא: מה קרה?

יהושע מצא: למה לא לשאול שאלות בוויכוח עקר כזה ומשעמם?

דב שילנסקי: אבל אנחנו לא באנו פה על מנת שלא יהיה משעמם אלא באנו לנהל ישיבת כנסת.

דב שילנסקי: בבקשה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת עוזי לנדאו, זה מפריע.

בנימין בן-אליעזר: חברי הכנסת המכובדים, אני יושב בחדרי ומאזין בקשב רב לכל הנאומים.

בנימין בן-אליעזר: עד היום הזה לא שמעתי שום אלטרנטיבה.

בנימין בן-אליעזר: כל אלטרנטיבה שאני שמעתי, חברים יקרים, היא להישאר בערים הראשיות – בטול-כרם, בקלקיליה, בשכם, בחברון.

בנימין בן-אליעזר: להישאר בעזה.

בנימין בן-אליעזר: זה כל מה ששמעתי.

זאב בנימין בגין: איך תסכל טרור שבא משכם?

זאב בנימין בגין: איך תסכל אותו מראש?

זאב בנימין בגין: איך תעצור את אנשי ה"חמאס"?

זאב בנימין בגין: איך תמנע מראש את הטרור?

משה נסים: אפס מודיעין.

משה נסים: אפס יכולת לפעול נגד טרור, לדעת כל מומחי הצבא, לפי ההסכמים.

בנימין בן-אליעזר: לפי השיטה הזאת, חבר הכנסת בני בגין, בוא נחזור וניכנס חזרה ללבנון ונשתלט על "חיזבאללה".

זאב בנימין בגין: ואיפה אתה היום?

זאב בנימין בגין: איך אתה נלחם בטרור בלבנון?

זאב בנימין בגין: הממשלה מחזיקה, ובצדק, אזור ביטחון בדרום-לבנון, כדי לא לאפשר לחוליות הטרור להשתולל שם ולהגיע למרכזי הערים.

בנימין בן-אליעזר: אז מה אתה מציע?

בנימין בן-אליעזר: אתה מציע לספח את חבל הארץ הזה עם 2.5 מיליוני ערבים ולהפוך אותם לחומת מגן?

זאב בנימין בגין: לא הצעתי.

זאב בנימין בגין: בינתיים אתם לא מציעים אלא מפקירים.

זאב בנימין בגין: ואם זה יתפקשש, אדוני אומר.

מיכאל איתן: אתם רוצים להביא מאות אלפים, 2.5 מיליונים, 3 מיליונים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני מבקש ממך.

דב שילנסקי: אני מודיע לך – – –

מיכאל איתן: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אל תכריח אותי לתת לך אזהרות.

דב שילנסקי: יש שניים-שלושה חברי כנסת שגורמים לשר לעמוד פה ללא הפסקה.

מיכאל איתן: הוא אומר דברים חשובים.

דב שילנסקי: צריך היית להחליט אחרת בוועדת הכנסת.

דב שילנסקי: אתה לא יכול להחליט דבר אחד בוועדת הכנסת ופה לנהוג אחרת ולהעמיד את מי שמנהל את הישיבה במצב לא נוח.

דב שילנסקי: בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין לי צל של ספק, שעם כל הקושי, ויש קושי, אנחנו יוצאים לדרך שלפי הערכתי ודעתי אם נדע יחד, יחד – – –

עוזי לנדאו: לא נהיה אתכם.

עוזי לנדאו: אתם לבד.

בנימין בן-אליעזר: אם נדע יחד לתת לה יד כדי שתצליח – –

עוזי לנדאו: מה לנו ולכם, בני צרויה?

יהושע מצא: אפילו את יהדות העולם קרעתם.

מיכאל איתן: יחד בנשיאות אומר אחרת.

בנימין בן-אליעזר: – – אין לי צל של ספק, שסוף-סוף אנחנו הולכים לבנייה של ישראל אחרת, ישראל שונה, ישראל עם ירושלים מאוחדת.

יהושע מצא: ישראל של טלב אלסאנע.

בנימין בן-אליעזר: ישראל שיש לה כדי להציע הרבה לעולם.

בנימין בן-אליעזר: ישראל חזקה, חזקה יותר מאשר היום.

בנימין בן-אליעזר: ישראל שנפרדת סוף-סוף מ-2.5 מיליוני פלשתינים שלא רוצים לחיות תחת שליטתה, כי האלטרנטיבה – – –

יהושע מצא: מה עם המיליון בישראל?

בנימין בן-אליעזר: אני מציע לך – – –

יהושע מצא: אתם דוחקים אותם לשם.

בנימין בן-אליעזר: אני מציע לך, כחבר מפלגה ציונית אתה יוצא בוודאי בקריאה אל הציבור הערבי, תיזהר מלהכליל אותם יחד.

יהושע מצא: אתה מכליל אותם.

בנימין בן-אליעזר: אני לא מכליל אותם.

יהושע מצא: אתה מכליל אותם יחד בהפרדה של רבין.

יהושע מצא: רבין אומר 20% ולא יותר.

בנימין בן-אליעזר: לא.

בנימין בן-אליעזר: 2.5 מיליוני ערבים.

בנימין בן-אליעזר: הרי אתה רוצה גם את הקולות שלהם, מצא.

בנימין בן-אליעזר: אתה חולם להיות שר, מצא.

בנימין בן-אליעזר: אתה רוצה את הקולות שלהם.

בנימין בן-אליעזר: רד מהם, עזוב אותם במנוחה.

יהושע מצא: אתם יוצרים הפרדה.

יהושע מצא: אתם מחלקים את העיר הזאת.

בנימין בן-אליעזר: אין לי צל של ספק, אדוני היושב-ראש – – –

יהושע מצא: תהום בינינו לביניכם.

בנימין בן-אליעזר: אתה יודע מה?

בנימין בן-אליעזר: זה נכון.

יהושע מצא: לכן צריך להוריד אתכם.

בנימין בן-אליעזר: אלו שתי אידיאולוגיות שעומדות משני הצדדים.

יהושע מצא: זו היתה האידיאולוגיה שלך לפני שנה כשהלכת – – –

בנימין בן-אליעזר: זו היתה האידיאולוגיה שהצגנו בבחירות.

בנימין בן-אליעזר: עליה נאבקנו, עליה קיבלנו את קולות הבוחרים.

יהושע מצא: – – –

רפאל אלול: תן לו לדבר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מצא – – –

יהושע מצא: אתה משכת קולות מ"יעד".

דב שילנסקי: חבר הכנסת מצא, מספיק.

דב שילנסקי: בבקשה.

יהושע מצא: היית ב"יעד".

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה להודות לכם על ההאזנה.

בנימין בן-אליעזר: אני בהחלט משתתף ברגשות של חברי הליכוד, אבל אין מה לעשות, יש ממשלה נבחרת.

בנימין בן-אליעזר: היא נבחרה, והיא התחייבה בפני הציבור.

בנימין בן-אליעזר: המפלגה הזו, בכוחה להפעיל את מה שהיא מאמינה בו.

בנימין בן-אליעזר: אני בטוח ומשוכנע שההסכם הזה יאושר ויצא לדרך.

בנימין בן-אליעזר: אין לי צל של ספק שיום יבוא וגם האגף הזה יברך על ההסכם.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לכם.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אני מבין שעכשיו, לפי הסדר, חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מלחמות מתחילות שנים לפני שהן פורצות.

זאב בנימין בגין: מלחמת יום הכיפורים החלה שלוש שנים לפני שהיא פרצה.

זאב בנימין בגין: באוגוסט 1970 נחתמו שלוש שנות התשה בהסכם הפסקת אש בין ישראל למצרים, והאחרונה הפירה אותו באותו לילה, בקרבה את טילי הקרקע-אוויר שלה לתעלת סואץ.

זאב בנימין בגין: ישראל מחתה, התלוננה, השתתקה ואמרה: מה, בגלל זה נחזור להתשה?

זאב בנימין בגין: ההפרה הזאת של ההסכם קבעה במידה רבה את תוצאת הדמים של אותה מלחמה שפרצה מתוך הסנוורים שבהם הוכתה ממשלת המערך.

זאב בנימין בגין: אבל אז הפעיל האויב תוכנית הונאה על ממשלת ישראל.

זאב בנימין בגין: בימים אלה, לגבי הסכמי אוסלו א' וב', ממשלת ישראל מפעילה תרגיל הונאה אסטרטגי על אזרחי מדינת ישראל.

זאב בנימין בגין: ומי שמעלה על הדעת לרדת לרמה הזאת, יפקיר, יפקיר את ביטחון ישראל.

זאב בנימין בגין: שלושה חודשים לפני הימים הנוראים ההם הודיע אסטרטג ישראלי כדלקמן: נתמעטה יכולתן של המדינות הערביות לתאם את פעולותיהן המדיניות או הצבאיות, וצירף המלצה מבצעית כדלקמן: אין צורך בגיוס כוחותינו, גם כאשר נשמעים איומים ומבוצעת פריסת כוחות אויב לאורך קווי הפסקת האש, כל עוד קו ההגנה של ישראל מוצב לאורכה של תעלת סואץ.

זאב בנימין בגין: אלה הם הדברים שפרסם ב-13 ביולי 1973 מר יצחק רבין, וגישתו, פרי אנליטי של יהירות עיוורת, אכן אומצה על-ידי הממשלה דאז.

זאב בנימין בגין: אותה יהירות, אותו רהב של "אני אקבע, אני אנווט ואני אוביל", מוסיפים להנחות את הממשלה.

זאב בנימין בגין: גם עכשיו יש למר רבין תירוץ הגיוני לעיוורונו המדיני, והוא אומר: ככל שניתן לאש"ף יותר, כך יהיה לו יותר מה להפסיד.

זאב בנימין בגין: אבל במקום את אש"ף, הוא ממלכד דווקא את מדינת ישראל, כי במקום שתיים שהובטחו לו תחילה, יהיו מעתה לערפאת תשע ערי מקלט לרוצחים, וההצהרה כי ידנו הארוכה תשיגם תהדהד בצליל חלול אחרי כל פיגוע, ואחריו ישאל מר רבין בקוצר רוחו, מתוך קוצר ידו: מה, בגלל זה נחזור להתשה?

זאב בנימין בגין: בגלל ההפרה הזאת נחזור לאינתיפאדה?

זאב בנימין בגין: איך אתם שואלים, בגלל זה נחזור לעזה?

זאב בנימין בגין: וכך כובלת התעמולה שלכם את ידיכם שלכם.

זאב בנימין בגין: השאלה הזאת כשלעצמה, המבטיחה חסינות לעד לכל ארגוני הטרור, היא זאת המעניקה חסינות מדינית, לא רק צבאית-מבצעית, למפירי ההסכם על כל הפרה.

זאב בנימין בגין: זה, אדוני היושב-ראש, מנגנון הפלא אשר כורך את נטישת חבלי המולדת היהודיים בהפקרת ביטחונם.

זאב בנימין בגין: לכך מובילה המדיניות והתעמולה של הממשלה.

זאב בנימין בגין: אבל אותה יהירות עיוורת הובילה את ראש הממשלה למסקנה מסוכנת מאוד, כי למען ההסכם הזה מותר לבוא בקנוניה עם ערפאת שמטרתה להעלים את העובדות, להסוות את האמת, להטעות את הציבור, להערים על אזרחי ישראל, להונות את הכנסת, לכתוב הסכם כאילו.

זאב בנימין בגין: הסכם אוסלו א', ידוע לנו היום, לא היה אלא הסכם חודייבה ב' – נחתם ונועד להפרה.

זאב בנימין בגין: אבל אודה על האמת, רבותי חברי, לפני שנה וחצי לא ידעתי דבר וחצי דבר על חודייבה.

זאב בנימין בגין: איש משרי הממשלה, נדמה לי, לא ידע דבר וחצי דבר על חודייבה.

משה נסים: אולי על קורייש ידעו.

זאב בנימין בגין: גם על קורייש לא ידעו.

זאב בנימין בגין: אבל היום הסכם אוסלו ב' הוא בעליל הסכם חודייבה ג', וזאת בידיעת

זאב בנימין בגין: כם, זה כבר אחרי הניסיון שהצטבר.

זאב בנימין בגין: אתן דוגמאות אחדות.

זאב בנימין בגין: אומר ההסכם: לא יהיה ארגון מזוין אחר מלבד המשטרה הפלשתינית – שאיננה אלא צבא אש"ף.

זאב בנימין בגין: והאמת היא, שערפאת טוען ויטען: ה"חמאס" איננו אלא אופוזיציה לגיטימית אצלנו.

זאב בנימין בגין: הוא לא יפורק.

זאב בנימין בגין: אתם יודעים זאת וממשיכים בהטעיה.

זאב בנימין בגין: אומר ההסכם: לא תורשה הסתה נגד ישראל בתחומי הרשות הפלשתינית.

זאב בנימין בגין: והאמת היא שערפאת ימשיך להסית לג'יהאד ולמעשים אחרים.

זאב בנימין בגין: יהיו קלטות ואנחנו נוסיף לספק אותן.

זאב בנימין בגין: אתם יודעים זאת וממשיכים בהסתרה.

זאב בנימין בגין: ההסכם קובע שערפאת והצבא שלו יילחמו בטרור.

זאב בנימין בגין: האמת היא שהוא יעצור ליום-יומיים על מנת לתשאל, ישפוט למאסר על מנת לשחרר, וברגע שיגיע המשא-ומתן לקיפאון, יחזור אל מה שאמר לנו ולכם לפני שבועות אחדים: העם הפלשתיני מוכן להקריב את הילד האחרון והילדה האחרונה להגשמת מטרותיו.

זאב בנימין בגין: אתם יודעים זאת וממשיכים בהערמה.

זאב בנימין בגין: על-פי ההסכם אש"ף יסגיר לישראל חשודים בטרור.

זאב בנימין בגין: זה הסעיף שהועתק במדויק מהסכם קהיר.

זאב בנימין בגין: הוא לא בוצע, הוא לא מתבצע, הוא לא יבוצע.

זאב בנימין בגין: אתם יודעים זאת וממשיכים בהסוואה.

זאב בנימין בגין: על-פי ההסכם, אדוני שר החינוך, שאלת קודם לגבי ירושלים: מה רע בהסכם?

זאב בנימין בגין: תושבים ערבים בירושלים, לא רק בעלי זכות פסיבית לבחירה – יהיה נציג ערבי של ירושלים במה שאתם הקמתם בהסכם, פרלמנט של אש"ף עם 82 חברים, רשות מבצעת, כלומר ממשלה.

זאב בנימין בגין: על-פי ההסכם, בזמן הבחירות יהיו משקיפים בין-לאומיים בירושלים.

זאב בנימין בגין: אדוני שר החינוך, אתם הבאתם בהסכם לכך שבבחירות האלה תורשה בירושלים הבירה שלנו תעמולת בחירות של אש"ף, וייתכן שה"חמאס" ישתתף בבחירות האלה.

זאב בנימין בגין: ואתה שואל: מה נורא?

אמנון רובינשטיין: שאלתי דבר אחר.

אמנון רובינשטיין: אמרתי מה אתה מעדיף.

אמנון רובינשטיין: תדייק.

דב שילנסקי: אתה נזכר תמיד להציג שאלות כשהשעון מצלצל.

דב שילנסקי: אבל לפי הכלל שקבענו, שר שרוצה להציג שאלה, מאפשרים לו בתנאי שתהיה קצרה, והתשובה גם תהיה קצרה.

דב שילנסקי: אדוני השר, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: רציתי להעיר, שלא אמרתי מה נורא.

אמנון רובינשטיין: אמרתי: מה נורא יותר, הצבעה של 171,000 ערביי מזרח-ירושלים לכנסת או לרשות הפלשתינית.

אמנון רובינשטיין: זה מה שאמרתי.

זאב בנימין בגין: אבל הרי לא תוכל להפריד בין הדבקים.

אבנר-חי שאקי: איזו בירה בעולם יש לה אחוז כה גבוה של מצביעי מדינה אחרת?

מיכאל איתן: ובה מנהלים מסע בחירות ומביאים משקיפים בין-לאומיים.

חיים אורון: – – –

אמנון רובינשטיין: – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת, קריאת הביניים היתה לחבר הכנסת בגין.

דב שילנסקי: נא לאפשר לחבר הכנסת בגין גם לענות על קריאת הביניים וגם לסיים.

דב שילנסקי: בבקשה.

זאב בנימין בגין: כבוד השר, אתה מומחה למשפט קונסטיטוציוני.

זאב בנימין בגין: אתה יודע על כן שהדבר הזה למעשה איננו בידינו.

זאב בנימין בגין: אבל מרגע שהחלנו את המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה על ירושלים זו רבתי, לו רצו בכך כולם או כמעט כולם, יכולים היו ויכולים גם היום לפנות למשרד הפנים לבקש אזרחות, והיתה ניתנת להם.

אמנון רובינשטיין: אבל אני לא רוצה בזאת.

אמנון רובינשטיין: למען ישראל אני לא רוצה בזאת.

זאב בנימין בגין: אבל זה לא בידך.

זאב בנימין בגין: אני רק רוצה לומר שזה לא בידך.

זאב בנימין בגין: אתה מעדיף.

משה נסים: אתה לא רוצה שירושלים המאוחדת תהיה בירת ישראל?

אבנר-חי שאקי: – – – בירת ישראל – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אי-אפשר לעשות פה רב-שיח.

דב שילנסקי: חבר הכנסת בגין, אודה לך אם תשתדל לסיים בכמה משפטים.

זאב בנימין בגין: אני אשתדל לסיים בעוד דקות אחדות.

מיכאל איתן: עוד כמה דקות.

מיכאל איתן: אני תורם לו מזמני.

דב שילנסקי: בוא נעשה פשרה, עוד שתי דקות, כי כבר עברת את מכסת זמנך בהרבה.

זאב בנימין בגין: כבודו, אני מודה לך.

זאב בנימין בגין: היו כאן חילופי דברים, אני חושב שהם דווקא טובים ומועילים ותורמים.

דב שילנסקי: אני מסכים, אבל יש לי תפקיד מסוים.

דב שילנסקי: בבקשה.

זאב בנימין בגין: כבוד שר החינוך, הרי אתם גם במצב הזה אמרתם, שבכל מקרה, גם אם יהיו בחירות, לא תהיה פגיעה בריבונותנו בירושלים.

זאב בנימין בגין: משקיפים הזכרתי.

זאב בנימין בגין: תעמולה כבר הזכרתי.

זאב בנימין בגין: לגביך זה בסדר, אין פגיעה.

זאב בנימין בגין: אבל מה עוד הבטחתם?

זאב בנימין בגין: אמרתם שכדי למנוע פגיעה בריבונותנו בירושלים התושבים הערבים שירצו להצביע בירושלים לא יצביעו בקלפיות.

זאב בנימין בגין: באמצעות מכתבים מבוילים שיימסרו בבתי-הדואר, כך אמרתם, ללא ועדת קלפי, ללא קלפי.

זאב בנימין בגין: רצינו להאמין לכם.

זאב בנימין בגין: והנה, מה אומר ההסכם, כבוד השר, אם אתה זוכר אותו: הבוחרים יגיעו אכן לבתי-הדואר, והם יקבלו פתקי הצבעה ומעטפות.

זאב בנימין בגין: אני מודה על האמת, לא מוועדת קלפי.

זאב בנימין בגין: ממי?

זאב בנימין בגין: תראו את ההסכם: מעובדי הדואר הרלוונטיים, להלן – העובדים.

זאב בנימין בגין: זאת לא הונאה?

זאב בנימין בגין: זאת לא ועדת קלפי?

זאב בנימין בגין: זאת לא הערמה?

זאב בנימין בגין: עכשיו שאלה – – –

חיים אורון: מה זה לעומת האמירה שפייצל חוסייני הוא לא אש"ף ולשבת אתו במדריד.

משה נסים: לא נכון.

זאב בנימין בגין: לא ישבו, עם כל הכבוד, חברי חבר הכנסת אורון – אני אהיה אדיב, יום אחרי יום הכיפורים – אינך מדייק בפרטים.

זאב בנימין בגין: לא ישבו, לא היה חבר המשלחת, בניגוד לכל מה שאמרתם לא היה חבר המשלחת.

חיים אורון: ושקאקי?

אמנון רובינשטיין: – – – אבו-שקאקי.

משה נסים: הוא לא תושב ירושלים.

זאב בנימין בגין: ידידי חברי חבר הכנסת אורון, אני אשאל אותך בעוד דקות אחדות, מה דעתך כאדם – – –

דב שילנסקי: לא, אל תשאל אותו, חבר הכנסת בגין, אני אודה לך אם תסיים.

דב שילנסקי: זה בלתי אפשרי.

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

זאב בנימין בגין: כבודו אולי יודע שכאשר בשנתיים האחרונות ניסתה הממשלה להעלים עובדות מן הכנסת ועובדות אחדות נודעו לבית – כבודו אולי לא יתעלם מן העובדה שהיתה לי אחריות מסוימת בגילוי עובדות מסוימות לבית, ועל כן יורשה לי אולי להמשיך על יסוד זאת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת בגין, תרשה לי להגיד לך משהו.

דב שילנסקי: כשאני יושב שם – – –

חיים אורון: – – –

זאב בנימין בגין: אני לא שומע.

דב שילנסקי: סליחה, תרשה לי, חבר הכנסת אורון.

דב שילנסקי: אני רוצה לענות על ההערה של חבר הכנסת בגין.

דב שילנסקי: חברי חבר הכנסת בגין, כשאני יושב שם אני יודע הכול ומבין הכול, ואתה יודע שאני מסכים.

דב שילנסקי: כשאני יושב פה אני אדם אחר, ואני חייב להקפיד על הסדרים הטובים.

דב שילנסקי: אני מבקש מכולם שלא לקרוא עוד קריאות ביניים ולאפשר לחבר הכנסת בגין לסיים.

זאב בנימין בגין: אני מודה לכבודו.

זאב בנימין בגין: עכשיו צריך לשאול כך:

זאב בנימין בגין: אותה קבוצת עובדים רלוונטיים שאיננה ועדת קלפי מוסרת מעטפות ופתקי הצבעה ואין קלפיות, אז מה עושים עם המעטפות האלה?

זאב בנימין בגין: מה אומר ההסכם?

זאב בנימין בגין: יכניסו אותן לאן, חברי חבר הכנסת אורון, לאן יכניסו אותן?

זאב בנימין בגין: לכלי קיבול שגודלם וצורתם יוסכמו בין שני הצדדים.

זאב בנימין בגין: זו לא קלפי.

משה נסים: שמים במכל.

נעמי בלומנטל: זו תהיה הסכמה.

זאב בנימין בגין: זו לא קלפי.

זאב בנימין בגין: אני מתרגם נאמנה מן האנגלית.

זאב בנימין בגין: בתרגום העברי כתוב מכלים.

זאב בנימין בגין: לא נכון.

זאב בנימין בגין: Receptacles, כלי קיבול.

מיכאל איתן: יש בבית מכל כזה.

זאב בנימין בגין: ועוד ועוד.

עבד-אלוהב דראושה: אתה רוצה – – –

דב שילנסקי: אני מבקש מחברי הכנסת לא לעזור ולא להפריע לחבר הכנסת בגין כי זמנו תם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה, זמנו של חבר הכנסת בגין תם.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת דראושה, אני אענה, ברשות היושב-ראש, פשוט לא שמעתי.

דב שילנסקי: אי-אפשר, אני מצטער.

עבד-אלוהב דראושה: אני מתפלא עליך, אדם הגון, בדרך כלל, אתה מדבר על – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: – – – להשתתף בזכות – – – בקביעת גורלם – – –

זאב בנימין בגין: לא, חבר הכנסת דראושה, אתה טועה, ואין לי טענה אליך.

זאב בנימין בגין: זה לא הנושא.

זאב בנימין בגין: הנושא הוא האמת, הנושא הוא אמירת האמת, הנושא הוא הימנעות של הממשלה מהאקט הבלתי-חינוכי של ההונאה וההערמה וההסוואה וההטעיה.

זאב בנימין בגין: זה הנושא.

זאב בנימין בגין: כלי קיבול שגודלם וצורתם יוסכמו בין הצדדים, ואין קלפי בירושלים.

זאב בנימין בגין: ועל-פי ההסכם, בתום היום כלי הקיבול האלה, שגודלם וצורתם יוסכמו, יועברו במהירות למשרד ועדת הבחירות המרכזית של אש"ף.

זאב בנימין בגין: אבל לפני כן כתוב בהסכם: כלי הקיבול האלה שגודלם וצורתם יוסכמו בין הצדדים ואינם קלפי ייחתמו כדין.

זאב בנימין בגין: שר החינוך, זה חינוכי, זה יפה?

זאב בנימין בגין: אתם לא מתביישים?

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת אורון, לא מתביישים?

זאב בנימין בגין: תגידו את האמת, יש קלפיות בירושלים?

זאב בנימין בגין: אני משוכנע, כמובן, שמעתה שר החוץ וראש הממשלה יילחמו בחירוף נפש על גודלם ועל צורתם ועל צבעם של כלי הקיבול.

משה נסים: גובה 60 סנטימטר.

זאב בנימין בגין: תגיד לי, חבר הכנסת אורון, עגול וסגול זה בסדר?

זאב בנימין בגין: מרובע ואדום זה לא בסדר?

חיים אורון: אתה יודע שהמקצוע שלי הוא יצירת כלי קיבול.

חיים אורון: אתן לך כמה הצעות – – – כלי קיבול.

דב שילנסקי: לא, אני מבקש, אני לא מאפשר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת בגין, אני מבקש מאוד, אל תכריח אותי לבקש עוד כמה פעמים.

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

זאב בנימין בגין: יכולה להיות מחלוקת, אדוני היושב-ראש, הממשלה יכולה ללכת בדרכה, היא מוסמכת לכך, היא אפילו יכולה כנראה לפגוע בריבונותנו בירושלים, אבל תגידו אמת, אל תטעו, אל תסוו.

זאב בנימין בגין: שר החינוך, בנוכחותך אני צריך לומר דברים כאלה, עם השכלתך וניסיונך המשפטי, אתה נתת יד להסכם הזה, אתה מברך עליו, אתה תצביע עבורו.

זאב בנימין בגין: בושה.

זאב בנימין בגין: לאחר קנוניית מכתב ירושלים לערפאת באמצעות השר הולסט, לאחר קנוניית המפקד בירושלים בין מר פרס לבין סאיב עריקאת באה קנוניית הבחירות ללא קלפיות.

זאב בנימין בגין: אני יכול לומר לכם, שהשבוע שמעתי בתדהמה נציג רשמי של הממשלה אומר לקבוצת חברי כנסת כשהוא מחזיק את ההסכם: לא יהיו קלפיות בירושלים.

זאב בנימין בגין: גם חברי חבר הכנסת נסים שמע זאת.

זאב בנימין בגין: ואתם יודעים את האמת וממשיכים בהונאה.

זאב בנימין בגין: ראש הממשלה השווה – – –

דב שילנסקי: אני מבקש לסיים במשפט אחד, אין לי ברירה.

דב שילנסקי: אתם צריכים להבין שההגבלה היא לחמש דקות.

דב שילנסקי: אי-אפשר – – –

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

מיכאל איתן: השר בנימין בן-אליעזר דיבר שמונה דקות כי הפריעו לי.

דב שילנסקי: אני מבקש, חבר הכנסת מיכאל איתן.

דב שילנסקי: רבותי, אני מבקש מכל חברי לא להעמיד אותי במצב לא נעים.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, לפי שעוני זה ארבע דקות עד עכשיו.

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

דב שילנסקי: השעון שלך מפגר מאוד.

זאב בנימין בגין: לא, השעון מצוין, אבל הוא שעון שהביא בחשבון גם זמן פציעות.

זאב בנימין בגין: זה כולל זמן פציעות.

דב שילנסקי: עם כל הכבוד, במשפט אחד אני מבקש ממך לסיים.

דב שילנסקי: תביאו בחשבון שאני צריך להיות הוגן כלפי כל הצדדים.

דב שילנסקי: אני צריך לתת גם לצד השני אותו הדבר, ואז אתם תצעקו.

יהושע מצא: לבן-אליעזר נתת.

חיים אורון: שר, מה לעשות?

דב שילנסקי: נתתי.

דב שילנסקי: תשאל כמה חברים אחרים שלך לקחו כי פשוט אני מעיר ולא יורדים.

דב שילנסקי: בבקשה, חבר הכנסת בגין.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לציין, כאשר עמד שר הבינוי והשיכון לפחות אנחנו גם אפשרנו לו לדבר וגם ביקשנו שייתנו לו תוספת זמן על מנת שאפשר יהיה לשמוע דברים חשובים.

דב שילנסקי: אם אתה אומר זאת כך בפומבי, הרי חבר הכנסת בגין כבר עבר את מכסת הזמן של שר הבינוי והשיכון, בעוד הוועדה שאתה היית בה קיבלה החלטה לתת לשרים לדבר ללא הגבלה, רק מבקשים מהם להצטמצם.

דב שילנסקי: עכשיו אל תבוא בטענה פומבית אלי.

מיכאל איתן: אני הצעתי שאורך הנאומים יהיה לפי חשיבות הנאומים.

דב שילנסקי: אני אומר מה שהוועדה החליטה.

דב שילנסקי: אתם לא יכולים להיות לארג' בוועדה ואחר כך פה לדבר אחרת ולבוא עם ביקורת אלי.

דב שילנסקי: בבקשה, חבר הכנסת בגין, אודה לך אם תסיים.

זאב בנימין בגין: אני מייד מסיים, משפטים אחדים.

דב שילנסקי: באמת במשפט אחד.

זאב בנימין בגין: ראש הממשלה ערך ניגוד משווע בין נכסי דלא ניידי בארץ-ישראל לבין ערכים יהודיים, ועל סמך מה שאמרנו קודם, אדוני היושב-ראש, גם אמירת אמת נמנית עם הערכים היהודיים והאנושיים.

זאב בנימין בגין: כדברי המשורר אורי צבי גרינברג: "אמת אחת ולא שתיים, כשמש אחת, וכשם שאין שתי ירושלים".

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, גם זאת אמת:

זאב בנימין בגין: הסכם אוסלו יסודו בהטעיה ובהונאה, הוא חסר תוקף מוסרי.

זאב בנימין בגין: גם זאת אמת: הארגון לשחרור פלשתין מן הנוכחות היהודית בארץ-ישראל הוא ארגון טרור, אויב מושבע של ישראל.

זאב בנימין בגין: גם זאת אמת: אש"ף חתם על הסכם אוסלו – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת בגין, אני מבקש ממך.

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

דב שילנסקי: אתה אומר מסיים, ואתה לא מסיים.

אברהם הירשזון: כי אתה לא מאפשר לו.

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

חיים אורון: – – –

זאב בנימין בגין: אש"ף חתם על הסכם אוסלו בעודו מחזיק באמנתו הפושעת, בעודו מצהיר שהוא רואה בו הסכם חודייבה, בעודו מצהיר שהוא רואה בו שלב בתוכנית השלבים מ-1974.

זאב בנימין בגין: להסכם זה אין זכות קיום מוסרית.

זאב בנימין בגין: גם זאת אמת:

זאב בנימין בגין: הגורם היחיד – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת בגין, אני מבקש ממך.

דב שילנסקי: שני משפטים ושני משפטים.

דב שילנסקי: אתה רוצה שאני אבקש ממך בצורה אחרת?

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, כל הזמן מפריעים לו.

אברהם כץ-עוז: – – –

דב שילנסקי: אתה לא למבין באיזה מצב אתם מעמידים אותי?

דב שילנסקי: נא לסיים.

יורם לס: מה הוא מסיים?

זאב בנימין בגין: גם זאת אמת:

זאב בנימין בגין: זכות העם היהודי על ארץ-ישראל היא טבעית ונצחית ואין עליה ויתור.

זאב בנימין בגין: וגם זאת אמת: בלא מימוש הזכות הזאת גם בשומרון, גם ביהודה, גם בחבל עזה – לא יהיה ביטחון ליהודים בארצם.

זאב בנימין בגין: וגם זאת אמת:

זאב בנימין בגין: רק על יסוד ביטחון ייכון שלום.

זאב בנימין בגין: וגם זאת אמת:

זאב בנימין בגין: בהסכם אוסלו – לא שלום, כי אין לו ביטחון.

זאב בנימין בגין: נצביע נגדו, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: תודה רבה.

עבד-אלוהב דראושה: אין ביטחון ואין שלום עם כיבוש.

עוזי לנדאו: – – –

אברהם כץ-עוז: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

יהושע מצא: חזק ואמץ, חבר הכנסת בגין.

עבד-אלוהב דראושה: אף עם לא השלים עם כיבוש.

עוזי לנדאו: – – –

חיים אורון: – – –

דב שילנסקי: חברת הכנסת מאשה לובלסקי.

עבד-אלוהב דראושה: זה כיבוש של עם אחר.

עבד-אלוהב דראושה: גם ירושלים המזרחית – – –

חיים אורון: מי אחריה, אדוני היושב-ראש?

דב שילנסקי: אחריה – השואל, ואחריו – אנוכי, אם מישהו יחליף אותי.

מאשה לובלסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדלקת הנרות מחר לקראת השעה 17:00.

מאשה לובלסקי: היה אפשר לקיים את הדיון כאן עד מחר – – –

משה נסים: זה בתל-אביב.

משה נסים: בירושלים לפני כן.

מאשה לובלסקי: קצת לפני כן בירושלים.

מאשה לובלסקי: לקראת, אמרתי.

מאשה לובלסקי: היה אפשר להחליט שהדיון יתקיים כאן עד מחר בשעה 12:00, אבל אי-אפשר להחליט להגביל כל חבר כנסת לחמש דקות ובעצם לאפשר שכל חבר כנסת – לפחות בזמן שאני יושבת כאן באולם, קרוב לשעתיים – ידבר חצי שעה ושלושת רבעי שעה וכו'.

יורם לס: – – –

מאשה לובלסקי: נדמה לי שצריך לכבד כל אחד מאתנו.

מאשה לובלסקי: אינני יודעת אם אני הולכת להקל כאן על מישהו או להכביד.

מאשה לובלסקי: הסכמי אוסלו א' והסכמי אוסלו ב' לא נקבעו לא על-ידי יצחק רבין ולא על-ידי שמעון פרס, ולא על-פי ההערה, שאינני יודעת אפילו איך להגדיר אותה, שנשמעה כאן על-ידי חבר הכנסת משה פלד.

מאשה לובלסקי: הסכמי אוסלו א' והסכמי אוסלו ב' נקבעו עם ראשית ההתיישבות היהודית במאה העשרים במדינת ישראל.

מאשה לובלסקי: הסכמי אוסלו אלה, שאנחנו באים אליהם ואנחנו נצביע עליהם היום, ראשיתם בהתחדשות החיים הלאומיים הציוניים שלנו כאן:

מאשה לובלסקי: קודם כול, לקראת הקמת מדינת ישראל, לאחר מכן – עם הקמת מדינת ישראל.

מאשה לובלסקי: במעשה ההתיישבות התיישבנו, משה פלד, בבית-השיטה ובעמק ובגליל ובנגב, ולא משום שחשבנו שחברון איננה חשובה.

מאשה לובלסקי: אבל הסמלים שאנחנו חינכנו והתחנכנו עליהם – וכך בנינו את הבית הלאומי המתחדש שלנו, של העם היהודי – היו: אל החולה נעפילה וביצותיה נייבש.

אברהם הירשזון: אתם חינכתם לעוד דונם, ועכשיו אתם מחזירים כל דונם.

מאשה לובלסקי: ואינני מדברת כרגע על סמלים ערכיים בלבד, מפני שרובנו, ואולי כולנו, ואולי הורינו – אולי אני צריכה לפנות עכשיו לאבי ולאמי שעשו את המעשה החלוצי, הגיעו כחלוצים לארץ-ישראל והלכו להתיישב היכן שהיו יכולים לבנות את החיים שלהם.

מאשה לובלסקי: הם הלכו להתיישב בשפלה, כשם שהלכו הורים אחרים להתיישב בדגניה, וכשם שהלכו אחרים להתיישב במקומות אחרים.

מאשה לובלסקי: לא חלמנו אפילו, עד למלחמת ששת הימים, שמעשה הבנייה של הבית הלאומי שלנו הוא בחברון.

מאשה לובלסקי: ולא משום שאנחנו משמיטים או שוכחים את הזיכרונות ההיסטוריים שלנו.

מאשה לובלסקי: הסבא שלי, כשהיו לו כמה פרוטות, שאף – ונדמה לי שאף הצליח – לקנות איזו חלקת אדמה בחברון, אבל הוא לא היה ציוני, והוא לא עלה לארץ-ישראל, והוא לא האמין שצריך לעשות את המעשה החלוצי ולמרוד בגלות ולעלות ולהתיישב ולבנות מחדש את הבית הלאומי.

מאשה לובלסקי: הוא לא זכה, אבל הבית הלאומי שלנו לא נבנה ביהודה ושומרון.

מאשה לובלסקי: וכשאנחנו מדברים על אוסלו א' ועל אוסלו ב', אל יחשוב איש מאתנו שכל ההיסטוריה מתחילה בנו.

מאשה לובלסקי: ההיסטוריה לא מתחילה בנו.

מאשה לובלסקי: אנחנו חלק מהיסטוריה, ומדינת ישראל היא מדינה שקמה כמעשה פשרה.

מיכאל איתן: והוא לא נבנה גם בנגב ולא נבנה גם ביפו.

מאשה לובלסקי: הקמתה של מדינת ישראל היא החלטה של פשרה.

מאשה לובלסקי: בחלום, בשאיפה, בהזדהות, באהבה – למי מאתנו אין אהבה למערת-המכפלה בחלום?

אבנר-חי שאקי: מה הפתרון לזה?

מאשה לובלסקי: אבל בציונות האמיתית, כשהוויכוחים התנהלו עוד בראשית המאה, בציונות האמיתית ובקו שהכריע את הקמתה של מדינת ישראל, עמדה במרכז הפשרה ועמדה במרכז ההשקפה שאנחנו לא נשלוט על עם אחר.

מאשה לובלסקי: לכן אף אחד פה, לא מן הימין ולא מן השמאל, אל יחשוב שהוא ממציא את אוסלו א' או ממציא את אוסלו ב'.

מאשה לובלסקי: החיים שלנו כאן

מאשה לובלסקי: במדינת ישראל הביאו אותנו – – –

מיכאל איתן: אולי תסבירי מדוע כבשו את לוד ורמלה?

מיכאל איתן: למה כבשו את יפו, לוד ורמלה?

מיכאל איתן: לא רציתם בשום פנים לכבוש – – –

מאשה לובלסקי: אל תפריע לי.

מאשה לובלסקי: עזוב, אני אקשיב לך אחר כך.

מיכאל איתן: אין לך תשובה – – –

מאשה לובלסקי: מיקי, אני לא קראתי קריאות ביניים.

מאשה לובלסקי: אל תפריע לי.

מאשה לובלסקי: אני יושבת ומקשיבה בשקט.

מאשה לובלסקי: ועוד יותר מזה.

מיכאל איתן: המצאות שאת ממציאה.

מיכאל איתן: אין לך שוב תשובה.

מיכאל איתן: למה הלכתם ללוד ולרמלה?

מאשה לובלסקי: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לענות לו.

מאשה לובלסקי: שהוא ידבר בזמנו.

אברהם כץ-עוז: היתה מלחמה, אתה יודע?

מיכאל איתן: – – –

אברהם כץ-עוז: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת כ"ץ-עוז, השאלה הופנתה לנואמת.

אברהם כץ-עוז: נכון.

דב שילנסקי: ותן לה קרדיט שהיא יודעת לענות גם בלי עזרתך.

מאשה לובלסקי: אם אני רוצה.

אברהם כץ-עוז: – – –

דב שילנסקי: היא סגן שר.

דב שילנסקי: היא יודעת בוודאי לענות טוב יותר ממך.

מיכאל איתן: למה קוראים לזה רמת-הכובש אם לא רציתם לכבוש עם זר?

מיכאל איתן: לוקשים את מוכרת פה.

מאשה לובלסקי: הלכנו גם לכיבוש עבודה, אבל לא אמרנו: אל חברון נעפילה.

מאשה לובלסקי: אמרנו: אל החולה נעפילה, וצריך לזכור זאת.

אבנר-חי שאקי: – – –

מאשה לובלסקי: ואני מבקשת להמשיך בלי שתפריע לי.

דב שילנסקי: מספיק עם קריאות הביניים.

משה פלד: משכתבת את ההיסטוריה.

מיכאל איתן: מסלפת את היהדות.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה, נא לאפשר – – –

משה פלד: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת דראושה ופלד; פלד, מוסא.

משה פלד: אבל רבין שלל ממנו את – – –

דב שילנסקי: אל תתווכח אתו.

דב שילנסקי: בבקשה.

מאשה לובלסקי: היו הערכות והיו ממשלות – גם ממשלות בראשות הליכוד וגם ממשלות בראשות העבודה – שחשבו שנושא היחסים שלנו והסדר היחסים שלנו עם הפלשתינים יבוא באיזה מועד, ויש לו זמן.

מאשה לובלסקי: היו גם כאלה שהתעלמו ואמרו שבכלל אין נושא כזה.

מאשה לובלסקי: היו כאלה שרצו לבנות אפילו אסטרטגיה – הם נמנו גם עם ראשי העבודה וגם עם ראשי הליכוד, עם חברי כל המפלגות.

מאשה לובלסקי: הם אמרו: קודם ייכון שלום בינינו לבין שכנינו, ואחר כך נסדיר את היחסים שלנו עם הפלשתינים.

מאשה לובלסקי: באה ההיסטוריה, באה המציאות וטפחה על פני ההערכה הזו, והתברר שאי-אפשר ללכת להסכמי שלום בינינו לבין שכנינו בלי להסדיר בינינו את יחסינו עם הפלשתינים.

מאשה לובלסקי: לכן אף אחד גם לא יכול לבוא ולהגיד שהוא ממציא היום, או להפנות אצבע מאשימה כלפי מישהו אחר.

מאשה לובלסקי: יש מציאות, ואולי המציאות הזו היא המציאות הנכונה.

מאשה לובלסקי: אף אחד לא יכול היום לבוא ולומר בביטחון שתקום מדינה פלשתינית, כמו שאף אחד לא יכול להגיד בביטחון שלא תקום מדינה פלשתינית.

אבנר-חי שאקי: מה חסר במדינה?

דב שילנסקי: אני מבקש.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

מאשה לובלסקי: אולי הכוח שבהסכם, חבר הכנסת שאקי, הוא שהוא בנוי על הדרגתיות, הוא בנוי על בחינה הדדית, הוא בנוי על מחויבות הדדית, והוא בנוי על מבחן הדדי.

מאשה לובלסקי: זה הכוח שבהסכם.

מאשה לובלסקי: אם כל אחד מאתנו, אם כל אחד מהיושבים כאן היה בין הנושאים ונותנים, אני בטוחה שהתוצאות לא היו שונות כלל.

מאשה לובלסקי: אולי הן היו עוד יותר מרחיקות לכת אפילו.

מיכאל איתן: אולי.

מאשה לובלסקי: אני משוכנעת בכך.

מאשה לובלסקי: אם אנו יודעים, שהסכם אוסלו ב' הוא בבחינת עוד פרק ואולי עוד שלב, אבל הוא מותיר בידינו אפשרות לבחון ולהיבחן, והוא מותיר בידי הפלשתינים לראות איך אנו מעמידים במבחן את מערכות היחסים שלנו – נדמה לי שמזה אנו צריכים למצות את כוחו של ההסכם.

מאשה לובלסקי: אני רוצה לסיים ולומר: הלילה או מחר בבוקר תהיה הצבעה.

מאשה לובלסקי: ההסכם יאושר.

מאשה לובלסקי: מה יהיה מחר בבוקר?

מאשה לובלסקי: האם האופוזיציה תעמוד ותארוב, מתוך שמחה לאיד, לראות אם יש עוד פיגוע, עוד איזו בעיה – –

אבנר-חי שאקי: יש מי ששמח בפיגוע?

אבנר-חי שאקי: באמת.

מאשה לובלסקי: – – או האם מחר בבוקר – וכדאי לחשוב על כך כבר היום – תתלכד האופוזיציה כולה בנושא של ירושלים, לפחות בנושא של ירושלים?

מאשה לובלסקי: וצריך לחשוב גם על מחר בבוקר.

מיכאל איתן: תשכנעי את ביילין קודם.

מיכאל איתן: את באה אלי עם ירושלים?

מיכאל איתן: כשאת והוא תסכימו, תבואו אלינו.

מאשה לובלסקי: צריך לחשוב גם על מחר בבוקר.

מיכאל איתן: דברי אליו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן.

מאשה לובלסקי: הלילה יאושר ההסכם.

מאשה לובלסקי: ממחר מתחילה, בעצם, האחריות של כולנו – דיברתם בצורה רמה כל כך ובמלים מפוצצות על ירושלים.

מאשה לובלסקי: המבחן הוא של כולנו, והוא מבחן לא קל.

מאשה לובלסקי: רבים נשאו כאן דברי תורה, פסוקים, ציטטו מן המקורות וקיבלו הרבה זמן לצטט מן המקורות.

מאשה לובלסקי: אני אוסיף את הציטוט שלי, שאני מאמינה בו, ואנו חוזרים ואומרים זאת בתפילת מוסף ובתפילות אחרות: "דרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום".

מאשה לובלסקי: כך נאמר על תורת ישראל.

מאשה לובלסקי: הבה ונזכור, כל אלה שרוממות התורה בפיהם, את האמור לגבי "דרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום" – –

מיכאל איתן: זה לא שייך לציונות – – –

מאשה לובלסקי: – – ונתלכד להביא שלום לישראל.

מאשה לובלסקי: גמר חתימה טובה.

דב שילנסקי: גמר חתימה טובה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת חיים אורון.

דב שילנסקי: אני חוזר ומבקש, בעיקר מחברי, כי עכשיו, באופן טבעי, קריאות הביניים באות מצד החברים שלי.

דב שילנסקי: אני מבקש מכם: מיציתם.

דב שילנסקי: אלה שיושבים כאן כבר מיצו את מכסת קריאות הביניים פי עשרה.

דב שילנסקי: מה קורה?

דב שילנסקי: אתם גורמים לכך, שאפילו למתחרים שלכם אני צריך לתת יותר זמן, כי אני צריך להיות הוגן כלפי כולם.

מיכאל איתן: היינו מביאים שלט, שבמזנון הם לא מיצו.

חיים אורון: אולי אני יכול להתחיל?

דב שילנסקי: טוב, בסדר.

דב שילנסקי: אני רוצה שתוכל להתחיל ותוכל גם לדבר.

דב שילנסקי: אני מבקש מחברי: בלי קריאות ביניים.

דב שילנסקי: תאפשרו לחבר הכנסת אורון לדבר.

דב שילנסקי: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פעמים מספר במהלך הדיון היום נאמר על-ידי כמה חברים מהאופוזיציה, שאולי מבינים מה שאנו עושים – אבל מדוע עם שמחה לאיד?

חיים אורון: אין בי ולו שמץ של שמחה לאיד.

חיים אורון: אני חושב שאפילו אני, חבר הכנסת מיכאל איתן, מבין.

חיים אורון: אני מבין, כי תקופה ארוכה היתה לי תחושה דומה מאוד לתחושתכם.

חיים אורון: היתה לי תחושה, שהנה עוד מהלך אחד וכל תפיסתי הציונית מתמוטטת.

חיים אורון: המהלכים שבהם מדובר היו המהלכים שאתם עשיתם מתוך אמונה שלמה שזו האמת שלכם והגשמתה היא הגשמת הציונות על-פי דרככם.

חיים אורון: מעולם לא עליתי על הדוכן הזה ועל שום דוכן אחר כפי שעלה יושב-ראש הליכוד, כאילו שבידיו המפתח לאמת הציונית, לאמת היהודית ולמימוש הנכון של זכותנו על הארץ, משום שבציונות – ובבית הזה – הנושאים האלה נתונים, באופן חוזר ונשנה, במחלוקת.

חיים אורון: אם אני יכול להבין את מה שעובר עליכם, אני מבין את התחושה שאתם חשים, אולי, ואני מקווה שמהלכינו סוגרים את האופציה לתפיסתכם את הציונות.

חיים אורון: זה לא התחיל עכשיו.

חיים אורון: הוזכר כאן דוד בן-גוריון בוועדת-פיל עם התנ"ך, וכבר נאמר בקריאת ביניים: דוד בן-גוריון בוועדת-פיל עם התנ"ך הוליך את המהלך להכרעה בתנועה הציונית על חלוקת הארץ.

מיכאל איתן: והטרנספר.

אבנר-חי שאקי: נכון.

חיים אורון: על חלוקת הארץ.

מיכאל איתן: וטרנספר.

חיים אורון: וחלוקת הארץ היתה מרכיב מרכזי בתפיסתנו הציונית.

חיים אורון: נכון, לא בתפיסתכם.

חיים אורון: כאשר אתם פיזרתם מוקשי נעל לאורך המסלול הציוני שלנו בדמותן של עשרות התנחלויות, ובעיקר – – –

מיכאל איתן: עם שם-טוב.

מיכאל איתן: עם מפ"ם.

חיים אורון: אני מוכן – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, עשינו כמעט הסכם.

דב שילנסקי: תעמוד.

דב שילנסקי: לפחות לדובר אחד תאפשר.

חיים אורון: – – ובעיקר בדמותן של התנחלויות והתיישבויות בלבם של ריכוזים פלשתיניים כמו חברון.

חיים אורון: התכוונתם לדבר הזה.

חיים אורון: אני גם מבין את כאבכם, את הכאב של מי שמרגיש שמה שנשאר לו זה לעלות לדוכן ולהשוות את הטקסט הקודם לטקסט הקיים, את הציטוט מ"אל-וותד" עם הציטוט ב"אלתחאד" ולהגיד: ואיפה החיים ביניהם?

חיים אורון: ידידי, חבר הכנסת בני בגין, אני רואה שאתה לא פה, המציאות לא נמצאת בציטטות.

חיים אורון: המציאות נמצאת במקום שאתה מסרב להסתכל בו.

מיכאל איתן: בדיזנגוף, בבית-ליד וברמת-גן.

חיים אורון: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני לא אצטרף למצעד הכאב של העם היהודי במשך 100 שנה שבית-ליד ודיזנגוף הם אחד הקטעים הקשים שבו.

חיים אורון: אבל הרשימה לא התחילה שם, ואני מקווה שהיא תסתיים שם.

חיים אורון: יכולתי לעלות ולמנות – ואני לא אעשה זאת – את רשימת המקומות ורשימת המאבקים ורשימת הכאבים שפזורים על כל פני הארץ הזאת.

חיים אורון: נכון, בית-ליד ודיזנגוף הם אחד הקטעים שבהם; לא היחידים – אפילו, אני מעז לומר, לא הקשים ביותר, עם כל הקושי שהיה בהם.

חיים אורון: חבר הכנסת מיכאל איתן וחבר הכנסת בני בגין אומרים: תגידו לנו את האמת.

חיים אורון: אנחנו, אנשי מרצ, אומרים את האמת זה שנים.

חיים אורון: כאשר אתם ישבתם כאילו לא עם פלשתינים, כאשר ישבתם עם חיידר עבד-אל-שאפי במדריד וסאיב עריקאת נכנס לחדר, אז כמו ילדים קטנים כיסיתם את העיניים ואמרתם, לא רואים.

חיים אורון: כל העולם ראה, כל העולם צילם, אתם לא ראיתם.

חיים אורון: כאשר ישבו בוושינגטון חדר ליד חדר – בחדר האחד ישב חיידר עבד-אל-שאפי ועל-ידו פייצל אל-חוסייני בטלפון פתוח עם תוניס – אמרתם: לא יודעים, לא שומעים ולא רואים.

חיים אורון: אבל אנחנו ידענו ושמענו וראינו.

חיים אורון: אבל אם מדובר על האמת, הרי האמת החמורה ביותר שלכם – וחבל שחבר הכנסת בני בגין איננו פה – היתה כאשר חתמתם על הסכם האוטונומיה ולא התכוונתם לבצע אותו.

חיים אורון: התכוונתם לכאילו הסכם אוטונומיה, אוטונומיה שאגאלית כזאת, באוויר, בלי קרקע, בלי טריטוריה ובלי ממסד ובלי פלשתינים.

חיים אורון: ואפילו בראתם לכם פלשתינים.

חיים אורון: כל פעם שואלים את חבר הכנסת ביבי נתניהו: תגיד, איפה הפלשתינים שלך?

חיים אורון: אני מכיר אותם.

חיים אורון: חבר הכנסת שאקי, אני מכיר אותם אישית.

חיים אורון: מוצטפא דודין, אני מכיר אותו אישית, נפגשתי אתו הרבה פעמים, אתו ועם קציני צה"ל והחוקרים שליוו ויצרו את "אגודות הכפרים".

חיים אורון: זה היה יציר כפיכם להתהדר בו; אמרתם: אתם תעשו הסכם.

חיים אורון: איפה הם?

אבנר-חי שאקי: הם חוששים לחייהם.

חיים אורון: חבר הכנסת שאקי, נעים לך או לא נעים לך, כל עם בוחר את ההנהגה שלו, וההנהגה שהוא בחר ראויה לעם הזה.

חיים אורון: זה מוצא חן בעיניך או לא מוצא חן בעיניך, מה לעשות – הכלל האלמנטרי הזה נכון גם לגבי הפלשתינים.

חיים אורון: האמת הזאת שברחתם מפניה מוטחת היום בפניכם מהטעם הפשוט, שמשמעות האוטונומיה על-פי השקפתכם היתה אשליה מתנפצת, שניתן להתקדם בתהליך שלום ולקיים ארץ-ישראל השלמה.

חיים אורון: לא שלא רציתם שלום – רציתם שלום בתנאים בלתי אפשריים.

חיים אורון: כי שלום וארץ-ישראל השלמה הם תרתי דסתרי, מיניה וביה.

חיים אורון: אתם יודעים זאת היום כי אתם יודעים שאתם אחרי ארבע, חמש ושש שנים של אינתיפאדה.

חיים אורון: אבל האמת הזאת הרבה יותר קשה לעיכול מאשר השאלה של הקלפי בירושלים.

חיים אורון: כן, יש קלפי בירושלים, קוראים לה מכל, קוראים לה קופסה או קוראים לה בשם אחר.

חיים אורון: נכון, אני מודה ומתוודה, שכאשר – –

אבנר-חי שאקי: זה לא אקט שלטוני?

דב שילנסקי: סליחה, אני מבקש מכולם סליחה, חבר הכנסת אורון, אני מראש הכפלתי לך את הזמן.

מיכאל איתן: אתם מרמים את הציבור.

מיכאל איתן: מי לידי יתקע שאתם לא מרמים בנושאים אחרים?

חיים אורון: חבר הכנסת מיכאל איתן, אנחנו אומרים לציבור את האמת.

חיים אורון: אנחנו אומרים, שהמסלול שאנחנו הולכים בו מאוסלו א' לאוסלו ב' מוביל להקמתה של ישות פלשתינית בגדה המערבית וברצועת-עזה.

חיים אורון: אני אומר זאת מהדוכן: אני מקווה, שהאמת הזאת תתממש כקונפדרציה בין הפלשתינים לבין הירדנים, כאשר קונפדרציה משמעותה ישות לאומית פלשתינית שמתחברת עם הישות הירדנית.

חיים אורון: אנחנו אומרים זאת שנים, לא בגלל אוסלו א'.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, הוא מזמן גמר את זמנו.

דב שילנסקי: תאפשרו לו לסיים.

חיים אורון: לכן אמרנו, חזרנו ואמרנו, זו אשליה שניתן לכופף את המציאות וניתן לכופף את המציאות בשטחים, וניתן לברור מציאות שאנחנו והם לא רוצים לחיות בה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בנקודה אחת.

חיים אורון: אני הלכתי למפות לבדוק עד כמה השטח הצהוב קרוב לבית שלי.

חיים אורון: הוא נושק לבית שלי.

חיים אורון: השטח הצהוב הדרומי ביותר נושק ממש לבית שלי.

אבנר-חי שאקי: ואתה מאושר?

חיים אורון: אתה יודע מה?

חיים אורון: את המושג מאושר אני משאיר לנושאים אחרים.

חיים אורון: אני שמח שכך המצב, כי אני יודע מה האלטרנטיבה.

חיים אורון: אני חי שם 30 שנה, האלטרנטיבה היא פטרולים על הגבול, האלטרנטיבה היא מחבלים בלילה.

מיכאל איתן: אבל זה יבוא.

חיים אורון: חבר הכנסת איתן, אתם מאיימים עלי שזה יבוא.

מיכאל איתן: זה בא לרמת-גן, זה בא לירושלים, זה בא לכל מקום.

אברהם כץ-עוז: למה זה לא בא מעזה?

מיכאל איתן: מאיפה זה בא?

בנימין טמקין: משנת 1967 זה קיים.

חיים אורון: חבר הכנסת איתן, אני מודה ומתוודה, אני חי עם התקווה – – –

מיכאל איתן: – – –

חיים אורון: חבר הכנסת איתן, אני יודע – – –

דב שילנסקי: סליחה, רק רגע.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני מודה לך בשם כל יריביך הפוליטיים שאתה מכפיל להם את הזמן.

דב שילנסקי: עכשיו, אחרי התודה שקיבלת, אני מבקש, תן לו לסיים, אחרת הוא עוד יעמוד פה.

מיכאל איתן: אני מדבר פה אחד מול חמישה.

דב שילנסקי: אתה מתחיל והחמישה הולכים אחריך.

מיכאל איתן: מה זה, גן ילדים?

דב שילנסקי: אתה חושב שנעים לי להגיד לך את זה?

דב שילנסקי: אתה חבר שלי, אבל אין לי ברירה, ככה זה יוצא.

דב שילנסקי: המציאות היא שכל יריב פוליטי שלך ועוד אחד או שניים מהליכוד מדבר פי שניים-שלושה תודות לכם.

מיכאל איתן: כמה שידברו יותר, יותר בריא ויותר טוב.

מיכאל איתן: העם צריך לדעת את האמת.

מיכאל איתן: אתם פוחדים מהעם.

דב שילנסקי: עכשיו תאפשר לו לסיים.

חיים אורון: חבר הכנסת איתן, אני יודע – – –

מיכאל איתן: שמחים שהפלשתינים מקימים מדינה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת מכל הצדדים, תאפשרו לחבר הכנסת לסיים.

חיים אורון: היום קיבלנו פה שיעור בציונות מיושב-ראש הליכוד.

חיים אורון: אבל ראה זה פלא, חבר הכנסת כ"ץ-עוז, איש נחל-עוז, קם ואמר כאן:

חיים אורון: אני אומר לכם שאחרי ההסדר בעזה ויריחו הרצועה שקטה יותר מאשר בכל תקופה מאז אני חבר נחל-עוז.

אברהם כץ-עוז: רק 40 שנה.

חיים אורון: והוא חבר נחל-עוז.

מיכאל איתן: איפה הריכוזים של ה"חמאס"?

אברהם כץ-עוז: אז תלך ותסתכל.

חיים אורון: חברי הכנסת, הוא חבר נחל-עוז אותו פרק זמן שאני חבר להב, ואני אומר לך, שאני מאמין שיש סיכוי שאותה חוויה שהוא עובר בקיבוצו אני אעבור בקיבוצי.

חיים אורון: זה המבחן האמיתי של המהלך שלנו, ולכן אתם כל כך מתנגדים לו.

חיים אורון: בסופו של דבר אתם יודעים שיש סיכוי שהמהלך שאנחנו הולכים אתו, של חיים זה בצד זה, לא חיים זה על גבו של זה, לא תל-רומיידה, בית-אברהם ובית-הדסה – –

מיכאל איתן: מה קרה אחרי עזה?

חיים אורון: – – הוא הדרך הנכונה.

דב שילנסקי: ריבונו של עולם, תן לו לסיים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, תן לו לסיים.

דב שילנסקי: אתה לא נותן לו לסיים.

חיים אורון: אתם ניסיתם שנים להוכיח שני דברים שלא עלו יפה.

חיים אורון: ניסיתם להוכיח שזאת הדרך היחידה האפשרית וניסיתם לפזר מוקשי נעל כדי שלא נוכל לצעוד בדרך שלנו.

חיים אורון: הוכח שלמרות מוקשי הנעל שפיזרתם מצאנו מסלול – מסובך מאוד, מפותל מאוד, קשה מאוד ליישום – שאנחנו נלך בדרך שלנו.

חיים אורון: ואתם הגעתם בדרככם עכשיו למצב של עמידה מול שוקת שבורה, ולי לא נותר אלא לגייס – ואני אומר זאת בכל הכנות, חבר הכנסת איתן – את כל משאבי האמפתיה שיש לי לתחושה הקשה שמלווה אתכם; מה לעשות, זאת ההכרעה ההיסטורית שאנחנו שותפים לה היום.

דב שילנסקי: תודה רבה.

מיכאל איתן: עד הבחירות.

דב שילנסקי: מאחר שלא היה מי שיחליף אותי אני מזמין את חבר הכנסת וליד חאג' יחיא.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת דוד מגן.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, את דברי אבקש להקדים בברכה לראש הממשלה ולממשלה כולה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ואני שולח את ברכתי ליושב-ראש ערפאת שבזכותם היום לפנינו – –

יגאל ביבי: הראיס.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הראיס, אם אתה רוצה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – הסכם אשר מבטא מהלך אמיץ ומבטא את ניצחון הריאליזם הפוליטי על רגשות השווא שאחזו בנו שנים והביאו לשפיכות דמים כה איומה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום הביאו לנו הסכם משמעותי לקראת כינון חיים נורמליים באזור ויצירת שלום מלא בין ישראל לפלשתינים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום אפשר לומר, שיש הכרה במדינת ישראל כחלק מהמרחב השלם ותום חזון האשליה של ארץ-ישראל השלמה, התמוטטות החזון הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום בא הקץ למדיניות הקולוניאלית היחידה שנותרה בעולם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ישראל הכובשת – לא עוד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מכאן ברור הטירוף שאוחז בימין בשל פשיטת הרגל של תיאוריית האשליה של שלמות הארץ, טירוף אשר מביא אותם לביטויים גזעניים כדוגמת "הממשלה נשענת על הרוב הערבי", בלי לזכור כי הערבים נמצאים בכנסת ובארץ בזכות ולא בחסד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: במקום זה, רבים מהימין מנצלים בצורה מרושעת את החשש הקיים, ויש חשש בעם, מהצעדים המתקיימים היום, ומעמידים את ההסכם כאיום קיומי לישראל, כאמצעי להגברת הטרור, כאילו שהטרור הוא-הוא המצאה מימי אוסלו ולא הכרנו אותו לפני כן.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתם, המתנגדים להסכם, מציגים אותו כסיכון לביטחון, לשלמות הטריטוריאלית, כפרי של משא-ומתן שלומיאלי, ככניעה למרצחים וכו', בלי לזכור שיש סיכוי לשלום, שיש פרי לשלום המובא בהסכם המונח לפנינו ומבטא פתח לחיים של ביטחון, לחיי אדם היקרים יותר משלמות טריטוריאלית, לחיים נורמליים יותר לצד עם אחר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: נראה כי שלל הטיעונים שהובאו כאן על-ידי חברי, על-ידי חיים אורון לפני, על-ידי אחרים כמוהו, לא יכולים לפקוח את עיניהם של הזורעים אימה ופניקה סביב ההסכם, שהרי רק בזה כוחם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: למרות תמיכתי בהסכם הנדון ובתהליך בכללו, אני מבקש לנצל את ההזדמנות הזו לבטא את הסתייגותי מנקודה עיקרית וצורמת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ערביי ישראל, שבעבר הוכיחו שבכוחם לגשר ולקשר בין הישראלים לפלשתינים, כמי שמהווים הן את אלו והן את אלו, לא נוצלו כראוי בתהליך כולו, והכיסא שלהם בישיבות לאורכו של כל המשא-ומתן נותר יתום – וזה חבל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היינו יכולים להאיץ את התהליך, היינו יכולים לגשר בין הפערים, היינו יכולים לעשות הרבה יותר ממה שהושג עד כה ובצורה משמעותית יותר וטובה יותר לשני הצדדים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היות שהיום יש התפייסות היסטורית בין העם הישראלי לבין העם פלשתיני, הוסרו מאתנו, ערביי מדינת ישראל, הרבה מהמועקות הקשות נוכח חוויית מדינתנו הנלחמת עם עמנו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היה חלק מערביי מדינת ישראל שהתארגן בקשר עם אש"ף, שהוא היום הפרטנר לעשיית השלום והסכם השלום של אוסלו.

דב שילנסקי: סליחה, אתה אמרת העם הישראלי.

דב שילנסקי: לי, למשל, לא ידוע שיש עם ישראלי.

דב שילנסקי: אני יודע שיש עם יהודי.

דב שילנסקי: על עם ישראלי לא שמעתי.

דב שילנסקי: מה הכוונה?

דב שילנסקי: אולי אני בור ועם הארץ שלא יודע שיש עם כזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חוזר על מה שקראתי, ואני לא רואה שאמרתי עם ישראלי.

דב שילנסקי: כן, כן, אמרת עם ישראלי.

דב שילנסקי: אמרת שיש פיוס היסטורי בין העם הישראלי והעם הפלשתיני.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כן.

דב שילנסקי: אני פשוט מפנה את תשומת לבך לכך שאולי היתה לך טעות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אזרחי מדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כי אני כולל את ערביי מדינת ישראל גם כן.

דב שילנסקי: אזרחי מדינת ישראל.

דב שילנסקי: לא, כי בפליטת פה אמרת העם הישראלי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: טוב, אם יש אי-הבנות, אז אני – – –

דב שילנסקי: חשבתי שאולי יש עם שאני לא יודע עליו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא, אתה יודע הכול, אדוני היושב-ראש.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מי כמוך יודע הכול.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני סבור שיש להתאים את עצמנו לקצב ההתקדמות ההיסטורית ולדאוג גם לשחרור אלה שעדיין יושבים בבתי-הכלא בגין האשמות שונות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה גם שחלק ניכר מאסירים אלו הם חולים ועברו את גיל ה-60.

וליד צאדק חאג'-יחיא: המשך ההתעלמות הזו והזנחה של ערביי ישראל עשויים להביא, לצערי, לדלדול התמיכה של אוכלוסייה זו בתהליך חשוב כל כך, הן למדינתם, ישראל, והן לעמם הפלשתיני.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו מסתכלים היום קדימה ולא מסתכלים אחורה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו רוצים להסתכל על עתיד טוב יותר, על עתידה של מדינת ישראל, כי עתידם וטובתם של עם ישראל והעם הפלשתיני קשורים בטבורם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: האינטרס משותף.

וליד צאדק חאג'-יחיא: טובתם של ערביי ישראל, יהודי ישראל, הפלשתינים מעבר ל"קו הירוק" היא אחת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו קשורים כתאומי סיאם, ואנחנו לא יכולים להיפרד ולהסתכל כל אחד רק על טובתו הוא ולראות בטובתו של השני דבר רע לעצמו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן אני מברך על ההסכם הזה, ואני מקווה שאנחנו נתקדם בצעדי ענק לקראת התפייסות היסטורית אמיתית המושתתת על זכותם של שני העמים במדינה הזאת, בארץ הזאת, פלשתין, ארץ-ישראל, Palestine, מה שאתם רוצים לקרוא לה; אבל לערביי פלשתין יש הזכות כמו שיש ליהודים, ולכן אני חושב שאנחנו בדרך הנכונה, ואנחנו נצעד לקראת עתיד טוב הרבה יותר ממה שעשינו לפני 47 שנים, אפילו יותר מזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד מגן, אתה בבעיה.

דב שילנסקי: אינני רואה מי שיקרא לך קריאות ביניים.

עבד-אלוהב דראושה: נדאג לו.

דב שילנסקי: תדאג לו, ואני אדאג לזמן שלו.

דב שילנסקי: אם אתה רוצה להאריך את זמנו, תקרא לו קריאות ביניים.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דב שילנסקי: אתה לא תקרא לו.

דב שילנסקי: אני יודע שאתה לא תקרא לחבר הכנסת דוד מגן קריאות ביניים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד מגן, בבקשה.

דוד מגן: חברי היושב-ראש, שמעתי חברי כנסת המכנים את הדיון שאנחנו מנהלים היום והלילה דיון גורלי.

דוד מגן: אני מבקש לדייק בהגדרה ולהזכיר, כי ההצבעה הלילה או בבוקר היא הצבעה גורלית, אבל הדיון אינו דיון גורלי, משום שהמוטיבים בדיון הזה נקבעו כבר ב-13 בספטמבר 1993 עת דנו בהסכם אוסלו, אותו הסכם עקרונות שנחתם בלילה אפלולי וחשוך באוסלו.

דוד מגן: ומשנקבעו הקווים ומשנקבע המסלול המוביל, לדעתי, אלי שפל התהום, נקבעו דעות והתייצבויות של ממשלה הנשענת על רוב קואליציוני טכני המונה היום 61 חברי כנסת.

דוד מגן: ואותה ממשלה המבקשת להצדיק את עצמה נמנעת לראות את אשר כל העם רואה כשגיאה בעליל.

דוד מגן: הרי הכתובת רשומה על הקיר והעיניים טחות מראות.

דוד מגן: ראש הממשלה התפאר היום בפתיחת הדיונים בניסיון המצטבר "העשיר והטוב" ב-17 החודשים האחרונים בעוד הוא בוחן את אשר מתרחש בעזה וביריחו, אותן שתי ערים שנקבעו כשתי ערים "ניסיוניות" בהגדרה של עזה ויריחו תחילה.

דוד מגן: ראש הממשלה התייצב כאן בפני הכנסת ואמר, ללא כחל ושרק, שהניסיון בשנה וחמשת החודשים האחרונים הוא ניסיון טוב, ומי שהקשיב לו היטב צריך לקבוע כי נורמת הכחשת האמת רושמת לעצמה היום שיאים חדשים.

דוד מגן: והכנסת דנה לא אחת בהפרות הבוטות של אש"ף את ההסכמים, הסכמי אוסלו והסכם קהיר והצהרת העקרונות בוושינגטון – כיצד הוא מפר בריש גלי אותם הסכמים.

דוד מגן: אנחנו רואים, לצערנו הרב ובכאב גדול, כיצד הטרור מתרחב ומעמיק.

דוד מגן: עוד מהדהדת באוזנינו, אדוני היושב-ראש, אותה הבטחה של אדריכל הסכם אוסלו, שר החוץ שמעון פרס, אשר התייצב כאן לפני כשנתיים, פנה אלינו והבטיח כי נסתיימו מאה שנות טרור.

דוד מגן: הוא חשב שהוא מבטיח לנו לפחות עוד דור אחד של שקט.

דוד מגן: ואנו כולנו, כל העם, כל חברי הכנסת מכל הסיעות, יודעים מה היתה נחלתנו בראייה הזאת בשנה וחמשת החודשים האחרונים.

דוד מגן: לאחר ששמענו את דברי ראש הממשלה אנו צריכים לשאול את עצמנו, מה ערך לדברי ראש הממשלה יצחק רבין, מה ערך לקווי היסוד של תוכנית הממשלה אשר הונחו על שולחן הכנסת לפני כשלוש שנים, מה הערך של מצע מפלגתו של ראש הממשלה.

דוד מגן: גם בנושא הצביעות והדמגוגיה אנחנו יכולים, לדעתי, לרשום היום שיאים חדשים.

דוד מגן: ראש הממשלה פונה אל יהדות ארצות-הברית בקוצר הרוח הידוע שלו, בעצבנות היתירה שלו, נוכח הביקורות הנוקבות והאמיתיות שהוא שומע מבית ומחוץ, של יהודים מישראל ויהודים בארצות-הברית.

דוד מגן: הוא פונה ליהודי ארצות-הברית לבל יגלו עניין במתרחש בישראל, כי מי שבנו לא משרת בצה"ל אין לו זכות מוסרית להביע את דעתו לגבי מדיניות הממשלה.

דוד מגן: אדוני ראש הממשלה, אם למי שבנו לא משרת בצה"ל אין זכות מוסרית להביע את דעתו על מה שקורה בממשלה או לגבי שגיאותיה של הממשלה, מדוע הכלל הזה יפסח על נבחרי ציבור בכנסת שבפניה אתה מופיע היום?

דוד מגן: מה ההבדלה הזו, מה ההפרדה הזו?

דוד מגן: ראה נא על איזה רוב – – –

דוד צוקר: אתם תפסידו – – –

דוד מגן: הכול נלקח בחשבון, האמן לי.

דוד צוקר: – – –

דוד מגן: אני מוכן שתשקול את העניין בוועדת החוקה בצורה יסודית.

דוד מגן: עוד יהיו לך הפתעות בעניין הזה.

דוד מגן: אבל עצם הגישה, חבר הכנסת דדי צוקר, עצם הגישה שיש אנשים שפסולים מלהביע את דעתם מפני שדעתם לא זהה לדעת ראש הממשלה – נדמה לי שגם אתה צריך להיות שותף – – –

עבד-אלוהב דראושה: הוא דיבר על אנשים שאינם חיים כאן, הם לא אזרחי מדינת ישראל.

רחבעם זאבי: – – –

דוד מגן: אבל ראש הממשלה לא בא אליהם בטענות על כך שהם לא חיים בישראל.

דוד מגן: חבר הכנסת דראושה, אם קראת קריאת ביניים, ראש הממשלה בעקיפין פסל גם את דעתך.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא פסל את דעתי.

עבד-אלוהב דראושה: ראש הממשלה לא יכול לפסול את דעתי, גם אתה לא יכול.

דוד מגן: אני לא אמרתי זאת, חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: גם הוא לא אמר.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא התכוון לכך.

דוד מגן: אם הגענו לכך שאתה יודע למה הוא התכוון ואני לא, אין לי ויכוח אתך.

דוד מגן: אני רק מצטט ואומר שהוא קשר את שירות הבנים בצה"ל לזכות להביע דעה או להביע דעה באמצעות הצבעה.

עבד-אלוהב דראושה: אנשים שחיים בארצות-הברית.

רחבעם זאבי: מה עם הערבים אזרחי מדינת ישראל?

עבד-אלוהב דראושה: הם אזרחי מדינת ישראל בדיוק כמוך.

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה, אתה הודעת שתקרא קריאות ביניים, ואתה מקיים את הודעתך.

עבד-אלוהב דראושה: זה מה שהתבקשתי.

דב שילנסקי: בסדר.

דב שילנסקי: כאן גמרנו.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל מי שעיניו בראשו רואה שיש סיבות כבדות משקל לעצור את התהליך, לעצור את ההידרדרות, אלא שהממשלה שבויה בשגיאותיה, אין לה האומץ הציבורי ואין לה הכוחות המוסריים לעמוד כאן להודות בכך ולהתוודות בפני הכנסת שהיא שגתה בחלק מהתחומים, לפחות, של מה שקרוי הסכם אוסלו א', והיא מבקשת לעצור, לתקן, לשפר ואולי בהמשך להתקדם.

דוד מגן: היא רצה ריצת אמוק ועיניה עצומות, אינה מוכנה להכיר במציאות הטופחת על פנינו תוך שאנו נתבעים לקורבנות רבים.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, מה שמדאיג אותי בעיקר הוא לא הדברים שראש הממשלה לא אמר אלא הדברים שהוא ביטא היום ביתר הדגשה.

דוד מגן: אני מבקש להזכיר לחברי הכנסת, שבספטמבר 1993 דאג ראש הממשלה רבין להדגיש באוזני הכנסת ובאוזני העם בכמה הזדמנויות, שלא תקום מדינה פלשתינית, שהסכם אוסלו או הסכם העקרונות או הצהרת העקרונות אין פירושם הקמת מדינה פלשתינית.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מישהו מכם שמע היום את ראש הממשלה חוזר על ההצהרה הזו?

דוד מגן: מדוע אני חרד ומדוע אני מודאג?

דוד מגן: משום שהיום חזר ראש הממשלה והדגיש שהוא מבטיח את אחדותה של ירושלים ואת ריבונותנו בעיר המאוחדת הגדולה.

דוד מגן: הוא גם הרחיק לכת בדרך ברוכה וכלל את מעלה-אדומים ואת גבעת-זאב בתחומי העיר ירושלים, והבטיח לכנסת כי ריבונותנו בירושלים השלמה והמאוחדת לא תיפגע.

דוד מגן: ואני מבקש להזהיר את חברי הכנסת בטרם הצבעה: אותו ראש ממשלה אשר הכריז ואמר והדגיש, כאשר הציג את תחילתו של ההסכם, אולי תוך הטעיית חברי הכנסת, שלא תקום מדינה פלשתינית, והיום הוא מחריש, ושתיקתו נחשבת כהודאה לפחות בשגיאה, היום הוא מנסה להרגיע אותנו בשמירתה של ירושלים כעיר יהודית ריבונית.

דוד מגן: אני חושב, שאם היום יאושר, חס וחלילה, ההסכם, ואם אנחנו נמנה את הקולות רק מבחינה טכנית – לדעתי השגיאה הזו אכן תבוצע במהלך ההצבעה – הרי שהקרב על ירושלים החל, ואותה נסיגה המתבצעת מהשומרון ומיהודה וממקומות חיוניים אסטרטגיים אחרים היא אות לנסיגה שעלולה חלילה להיות בעמדתה של הממשלה בכל מה שקשור לאחדותה ולשלמותה של ירושלים.

דוד מגן: אני קורא לחברי הכנסת לערוך את חשבון הנפש, לחשוב היטב, לראות את שגיאותיה של הממשלה, לא להאמין להצהרות שהן הצהרות שווא, כך מסתבר מניסיוננו בשנתיים האחרונות, ולהצביע נגד ההסכם המוצע היום, הכול בתקווה שהממשלה תתעשת ותבחן את צעדיה מחדש ותעצור את ההידרדרות.

דוד מגן: אני מאמין, שאם הדברים לא ייעשו בחופזה, אם הם ייעשו בניסיון להגיע לקונסנסוס בעם, אפשר להגיע להסכמים טובים, אפשר להגיע להסכם יציב, אפשר להגיע להסכם אמיתי.

דוד מגן: הניסיון הזה לא נעשה עד היום.

דוד מגן: אני מקווה, שבהגיע שלב ההתעשתות ייעשה הניסיון הזה בכנות, נימנע מחופזה יתירה, ואולי בכוחות משותפים בכל זאת נצליח להגיע להישגים גם בשדה הקרב על השלום.

דוד מגן: להגיע להישגים הללו אפשר רק מתוך קונסנסוס.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת דב שילנסקי, ואחריו – אנוכי.

דב שילנסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, איזה צירוף, היום, כשמתייחדים אנו עם זכר חללי מלחמת יום כיפור, טובי בנינו היקרים שמסרו את נפשם עבור העם והמולדת, עומדים פה היום להחליט על קריעת איברים חיים מגופה של ארץ-ישראל ומסירתם לידי אויבינו שמגמתם, כפי שמוגדרת היא באמנה הפלשתינית, להשמיד את מדינת היהודים בארץ-ישראל.

דב שילנסקי: ותזכרו, ההגדרה הזו שלהם טרם בוטלה.

דב שילנסקי: אנחנו נותנים כוח לאלה שאומרים: אנחנו נשמיד אתכם בכוח שאתם נותנים לנו.

דב שילנסקי: מאז מלחמת יום כיפור נמצא אני ביום זה בקריית-שאול.

דב שילנסקי: היום, בגלל ישיבת הכנסת, במקום בקריית-שאול הייתי בהר-הרצל בירושלים.

דב שילנסקי: ואני אינני מדבר בשם אחרים, לא בשם המשפחות השכולות, לא בשם הנופלים.

דב שילנסקי: קטונתי מכך, אינני רואה את עצמי זכאי לכך.

דב שילנסקי: אני יכול לדבר רק בשם עצמי.

דב שילנסקי: ולי היתה תחושה, בשם עצמי, שאני חייב להיות היום פה.

דב שילנסקי: הם נפלו למען עמם והמולדת, ואני חייב להיות היום פה ולהיאבק למען העם והמולדת.

דב שילנסקי: אבל בשם המשפחות השכולות דיבר הרב ד"ר משה חיים ויילר, חבר מועצת יד לבנים בירושלים, ששניים מבניו, רב-סרן אדם ורב-סרן גדעון נפלו – האחד במלחמת יום כיפור והשני במלחמת ההתשה שנתמשכה אחריה.

דב שילנסקי: הוא קרא לכל העם ללמוד את לקח מלחמת יום כיפור, אותו יום כיפור שחור מני שחור בתולדות מדינת ישראל.

דב שילנסקי: מה קרה ביום כיפור?

דב שילנסקי: איך זה קרה?

דב שילנסקי: איך היינו כסומים, כעיוורים, כחירשים, כאטומים?

דב שילנסקי: הרי במשך השנים הובהרו פרטים רבים והיום יודעים אנו שלא רק היו סימנים למלחמה שתפרוץ ושיתקיפו אותנו, אלא היו ידיעות מפורטות, היו אזהרות שזרמו אלינו בזו אחר זו.

דב שילנסקי: רק לפני ימים מספר סיפר לי אדם שאני מכיר, יהודי שהיה בעל עמדה בכירה מאוד בברית-המועצות, יהודי שהיום הוא בארץ, לא אזכיר את שמו כי הוא לא רוצה, שהוא העביר ידיעות, ואני יודע באמצעות מי ואיך, ואני יודע שהידיעה הגיעה לשלטונות.

דב שילנסקי: הוא הודיע במפורש את היום שבו יתקיפו אותנו.

דב שילנסקי: והיום אנחנו יודעים שהמלך חוסיין הזהיר אותנו וציין גם את השעה.

דב שילנסקי: ריבונו של עולם לקח מאתנו את התבונה ואת השכל.

דב שילנסקי: תארו לעצמכם מה היה קורה אילו במצב דאז היינו עומדים לא על רמת-הגולן – גם כשעמדנו שם הם כמעט הגיעו עד טבריה, לא היה חסר הרבה – אלא היינו עומדים כפי שהיום ממשלה זו רוצה להביא אותנו, היינו עומדים ליד הכינרת, הם היו מגיעים לחיפה.

דב שילנסקי: ואם יתקיפו אותנו מהצד השני, הערבים שאנחנו נותנים להם נשק ועוזרים להם להקים מדינה, ושמעון פרס וחבריו הולכים ומשנוררים מדלת לדלת ואומרים: תנו כסף ליאסר ערפאת – תוך כמה זמן הם יכולים מקלקיליה לחצות את מדינת ישראל.

דב שילנסקי: ואם שוב, כמו שקרה כבר פעם אחת, כשהריבונו של עולם לקח מאתנו את התבונה, אם זה קרה פעם אחת, זה יכול לקרות עוד הפעם.

דב שילנסקי: אם עוד הפעם זה יקרה, איזה אסון יכול לקרות.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אתם יודעים שהבסיס שלי הוא זכותנו על ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: בשבילי – אני מדבר גלויות, ואתם תכנו אותי בכל כינוי שתרצו – בשבילי ארץ-ישראל היא לא סתם מקרקעין, לא סתם נכסי דלא ניידי כמו שמר רבין הגדיר זאת, בשבילי היא מולדת שזכותנו עליה מעוגנת בתנ"ך שכל העולם קיבל אותו מידינו, ובשבילכם, קטני האמונה בישראל, זה טאבו מיושן.

ענת מאור: חבר הכנסת שילנסקי, אני מבקשת שתסיים.

דב שילנסקי: אני רוצה רק להגיד לך, גברתי היושבת-ראש, שחברייך לסיעה דיברו פי כמה יותר מהזמן שאני מדבר, ואף שאני ביקשתי כמה פעמים לסיים הם המשיכו.

דב שילנסקי: תני לי לפחות את זה.

דב שילנסקי: תני לי כמה זמן שדיבר חבר הכנסת חיים אורון, הוא חבר סיעה שלך.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אורון, תביט על השעון ותראה שאדבר פחות ממך.

חיים אורון: – – –

דב שילנסקי: אני לא בא אליך בטענה, הרי אני ניהלתי את הישיבה.

דב שילנסקי: אני רק אומר שאתה יכול להעיד על מה שאני אומר.

דב שילנסקי: אצלכם קיימת רק שאלת ביטחון.

דב שילנסקי: אתם חוזרים ואומרים: אנחנו חזקים.

דב שילנסקי: עם מציאות כזאת שאתם הולכים ליצור עכשיו אתם מביאים את אויבינו לפתח ביתנו.

דב שילנסקי: אתם אומרים: אנחנו חזקים.

דב שילנסקי: האם המלים האלה אינן מזכירות לכם את התקופה שלפני מלחמת יום כיפור?

דב שילנסקי: אנחנו היינו חזקים, כך אמרנו.

דב שילנסקי: נכון, היינו חזקים, ניצחנו, אך בכמה בתים בישראל בוכים על אותו ניצחון עד ליום זה?

דב שילנסקי: אתם שמים את עצמכם כרודפי שלום ואותנו כצמאי מלחמות.

דב שילנסקי: מולנו עומדים זאבים ואתם פועלים כאילו הגענו כבר לעידן של גר זאב עם כבש.

דב שילנסקי: הסופר האמריקני ויליאם אינג' אמר: לא יעזור לכבשים אם יקבלו החלטה בזכות הצמחונות כל עוד הזאב בדעה אחרת.

דב שילנסקי: אתם רוצים לקבל פה החלטות יפות, צמחוניות, ככבשים, אבל הזאב משחיז את ציפורניו.

דב שילנסקי: מה קורה אתכם?

דב שילנסקי: אני רוצה בשלום לא פחות מכם.

דב שילנסקי: אני יודע את מחיר המלחמות יותר מכל אחד פה בבניין הזה, אבל אני רוצה גם מולדת.

דב שילנסקי: ואני אגלה לכם סוד: אני רוצה גם חיים.

דב שילנסקי: אתם רוצים שלום עכשיו, הכול עכשיו – מה עם המחר?

דב שילנסקי: אתם זורים חול בעיניים ומבטיחים כל טוב – דולרים, זהב, חמאה, שמנת, הרבה שמנת.

דב שילנסקי: ולמען אותו שפע מדומה אתם נותנים משטחי מולדת, והלוואי שאתבדה.

דב שילנסקי: אני רואה שחורות.

דב שילנסקי: באותו מסלול שאתם נסוגים היום ייאלצו – והלוואי שאתבדה – ילדינו ונכדינו לחזור, ללכת, להתקדם תוך קרב, תחת מטר של אש.

דב שילנסקי: אני מאמין, שכפי שעמדנו ביום כיפור נעמוד גם אז וננצח.

דב שילנסקי: אבל המחיר, רבותי, המחיר.

דב שילנסקי: הריבונו של עולם העניש אותנו, הוא כועס עלינו, כנראה.

דב שילנסקי: ואני בדוגמה הזו מסיים, גברתי.

דב שילנסקי: חז"ל אומרים: כשהרועה כועס על הצאן, הוא מסמא את עיני התיש המוביל.

דב שילנסקי: והנה הקרקע כבר נשמטת מתחת לרגלי התיש המוביל, היא נשמטת תוך התפוצצויות, התפוצצויות אוטובוסים, התפוצצויות פצצות, התפוצצויות כדורים בלבות בנינו, התפוצצות מדקירות סכינים, וכבר עומדים על פי התהום והוא, התיש, אתם, הממשלה, המובילים, ממשיכים להוביל כשאתם על פי התהום וגוררים את כולנו.

דב שילנסקי: גברתי היושבת-ראש, אני חרד, אני חרד, אני מודאג והלוואי שאתבדה.

דב שילנסקי: אני רואה את האסון בדרך, ואני פונה אל מר רבין – מר רבין, יש לך עבר, והרי גם אתה יהודי.

דב שילנסקי: תעצור.

דב שילנסקי: אין זו בושה לעשות חשבון נפש.

דב שילנסקי: תעצור, כשאדם מודה בטעות זו גדולה.

דב שילנסקי: תעצור, וזו, בנסיבות האלה, יכולה להיות שעתך הגדולה.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: עכשיו, כאמור, אני אשא דברים.

ענת מאור: אחרי – השר אברהם שוחט.

ענת מאור: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל איתן, ואם הוא לא יהיה – חברת הכנסת יעל דיין.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שאתחיל את דברי אני חושבת שנפל דבר חמור לפני כשעתיים במדינה שלנו.

ענת מאור: אנשי הימין, שזכותם להתנגד וזכותם להפגין, הציגו את דמותו של ראש הממשלה שלנו במדי גסטפו.

ענת מאור: זה שפל מוסרי שאין חמור ממנו.

ענת מאור: מי שמוריד את עצמו לנקודת שפל כזו, אף שונאי ישראל לא מגיעים אליה, וכל נבחר ציבור שלא עזב מייד את המקום נושא אף הוא באחריות.

ענת מאור: חברי הכנסת, "חג הסוכת תעשה לך שבעת ימים באספך מגרנך ומיקבך, ושמחת בחגך אתה ובנך ובתך ועבדך ואמתך והלוי והגר והיתום והאלמנה אשר בשעריך – – – והיית אך שמח".

ענת מאור: עם בוא חג הסוכות, חג האסיף, מצווה עלינו לשמוח בחגנו אנחנו ובנינו והגרים אשר בשערינו.

ענת מאור: גם אם טרם בשלו התנאים של "והיית אך שמח" – שכן הסכם השלום עם הפלשתינים הוא עדיין הסכם ביניים, ומצוקתם האישית של המתיישבים בשטחים, שנשלחו בשם ממשלת ישראל, היא מצוקת אמת, ואיומי הטרור והשכול עדיין מרחפים מעלינו – הרי שהסיכוי והתקווה שנזרעים היום בהסכם אוסלו ב' הם קרקע פורייה ל"שמחת בחגך" ולברכה במעשי ידינו.

ענת מאור: חלום השלום שלי הוא בן 114 שנות ציונות, חלום של יונה ולא של חרב, חלום של אחווה ולא של שנאה.

ענת מאור: אך כשקמו עלינו מדינות ערב ואיימו על תקומתנו וקיומנו, אחזנו בחרב ולחמנו במלוא העוז והצדק לעצמאותנו.

ענת מאור: זו היתה התשובה לזהותנו היהודית ולמענה שלנו כנגד הקטסטרופה של השואה.

ענת מאור: זו היתה המדינה שבה נולדתי ובה גדלתי בגאווה.

ענת מאור: אך שברו של חלום השלום שלי בא ביום שלאחר מלחמת ששת הימים.

ענת מאור: שיכרון הניצחון גרם לנו לליקוי מאורות של כיבוש ושל כוח.

ענת מאור: כמה חודשים לאחר מלחמת ששת הימים, ב-1968, במפגש של "השומר הצעיר" בגבעת-חביבה, טבע הסופר עמוס עוז את מטבע הלשון הדייקני – זהו סכסוך של צדק מול צדק.

ענת מאור: הציונות והיהדות שלי ושלנו כמהות לארץ-ישראל, למקומות הקדושים, למורשת אבות.

ענת מאור: אך בה בעת יושב עמנו ולצדנו עם פלשתיני ששורשיו, קיומו וזיכרונותיו כמהים לאותה ארץ מולדת.

ענת מאור: לכן, במקום שבו ניצבים צדק מול צדק, עם ליד עם, הפתרון והמוצא רק בפשרה הם – פשרה של הוגנות, פשרה של הבנה, ויתור מרצון ומתוך תעצומה פנימית.

ענת מאור: עם חתימת הסכם אוסלו הראשון, בחתימת הסכם השלום עם ירדן ובחתימה על הסכם אוסלו הנוכחי הממשלה שלנו והכנסת מצעידות את מדינת ישראל לפריצת דרך ממדרגה ראשונה.

ענת מאור: העובדה שהבנים והבנות שלנו, החיילים והחיילות, יצמצמו את נקודות החיכוך בשטחים ויימנעו מהם בהדרגה דילמות מוסריות של כיבוש שאין לו מוצא – היא מתנת חג שאין גדולה ממנה.

ענת מאור: וזו הבשורה של ההסכם הנדון היום.

ענת מאור: בסוגיות הממשיות של ההסדר – סדר גודל פינוי הערים והשטחים, סידורי הביטחון והכבישים העוקפים, תהליך העברת הסמכויות ועריכת הבחירות לרשות הפלשתינית, שחרור האסירים והאסירות הפלשתינים – יש לי אמון מלא בשיקול הדעת ובמקצועיות של הצוות המדיני והצבאי שניהל את המשא-ומתן, ואני מביעה תמיכה מלאה ובלתי מסויגת בכל שסוכם והוסכם על כל חלקיו.

ענת מאור: מבחן הדרך שלנו יהיה עתה ביישום – –

עוזי לנדאו: חברת הכנסת מאור, הערה להאשמה הכוללת שלך של הימין.

עוזי לנדאו: מסרו לי כרגע בדרך לכאן שהודיעו בחדשות כי היו אלה אנשי "כך".

עוזי לנדאו: אי-אפשר לבוא ולומר על הימין – – –

ענת מאור: אנשי "כך" בהפגנה מאורגנת של הימין.

ענת מאור: ומה היתה תגובתם של נבחרי הציבור, חבר הכנסת לנדאו?

עוזי לנדאו: אם כן, בכל מקום שמגיעים אליו אנשי "כך" אנחנו נקום ונלך רק מכיוון שהם נמצאים במקום?

עוזי לנדאו: זה מה שאת מציעה?

ענת מאור: האם אין ביכולת המארגנים לבלום את המעשה הזה של אנשי "כך"?

ענת מאור: האם זה נעשה, חבר הכנסת לנדאו?

עוזי לנדאו: אם יש גינוי לדברים האלה, זה צריך להיות מובן מאליו.

עוזי לנדאו: לכן אני חושב שאסור את הכתם הזה להחיל על כל אנשי הימין.

עוזי לנדאו: את ההכללה הזאת אין לך רשות לעשות, עם כל הכבוד.

ענת מאור: אני לא יודעת, חבר הכנסת לנדאו, אם ראית את התמונות ששודרו בטלוויזיה.

ענת מאור: זה שודר בפני כל עם ישראל מהפגנת הימין.

דב שילנסקי: חברת הכנסת ענת מאור, אני רק מפנה את תשומת לבך לכך שאת כבר מדברת עשר דקות.

ענת מאור: עשר דקות?

דב שילנסקי: כן.

דב שילנסקי: תמשיכי, תמשיכי, רק הפניתי את תשומת לבך.

עוזי לנדאו: זה בסדר, תיתן לה אפילו יותר משום שעוד מעט יגיע תורי לדבר והיא תהיה היושבת-ראש.

ענת מאור: ומבחננו עתה מצוי במעלה ההר – – –

אברהם פורז: חבר הכנסת לנדאו, השאלה אם מייד משכו את הדמות, סחפו את זה, או – – –

ענת מאור: זאת בדיוק השאלה.

אברהם פורז: זה באמת דבר נורא.

דב שילנסקי: טוב, חברת הכנסת ענת מאור מדברת.

ענת מאור: זאת בדיוק השאלה.

ענת מאור: מבחננו אנו מצוי עתה במעלה ההר.

ענת מאור: המבחן הראשון הוא מבחן החוסן הדמוקרטי.

ענת מאור: הקושי – והוא גדול, והוא מובן – הוא דווקא של האופוזיציה.

ענת מאור: אך אני מאמינה שדווקא המנהיגות של מתנגדי ההסכם תשכיל להוביל את המאבק בדרכים דמוקרטיות בלבד.

ענת מאור: המבחן השני הוא מבחן הכבוד והשוויון שנדע במגע עם סמכויות השלטון הפלשתיני.

ענת מאור: אני פונה לממשלה להוריד נקודות חיכוך מיותרות, גם לפני הסדר הקבע.

ענת מאור: המבחן השלישי הוא מבחן אושיות השלטון.

ענת מאור: הגם שניתן להבין את הסכמת ראש הממשלה למשאל עם בנושא רמת-הגולן, בגין הפער שנוצר בין מצע מפלגתו לבין המדיניות שהוא נוקט היום, הרי שאין זה ראוי לאמץ אל צורת השלטון שלנו את משאלי העם, שיש בהם ערעור על מקור סמכותן של הכנסות והממשלות הנבחרות במדינה.

ענת מאור: הממשלה שלנו מובילה ומשיגה תוצאות מרשימות בנושא קידום השלום, ואני מאמינה שהיא תקבל גיבוי ציבורי רחב בבחירות הבאות, בחירות שבהן נתייצב עם הסיכוי שהחרב תהפוך מחדש ליונה, שיהדות התפוצות והקהילה הבין-לאומית יקיימו אתנו דיאלוג הולך ומעמיק, סיכוי שהעוצמה, התבונה והסובלנות יחליפו את כוח הזרוע והמלחמה.

ענת מאור: ואז דווקא אנחנו, מדינת ישראל, וירושלים כבירתה, נוכל להציע לאו"ם להכריז על שנת 2000 כשנת שלום עולמית לעמים כולם, לדתות כולן.

ענת מאור: ואז תתגשם נבואתו של ישעיהו, "וכתתו חרבותם לאתים וחניתותיהם למזמרות, לא יישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה".

ענת מאור: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: התבקשתי להודיע לחברי הכנסת הנוכחים כאן, כי נציג צה"ל יימצא באולם ההרצאות עד 22:30.

דב שילנסקי: המפות עצמן תוצגנה עד סוף הדיון.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לשר אברהם שוחט; הוא איננו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן – גם כן איננו.

דב שילנסקי: חברת הכנסת יעל דיין – איננה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת חגי מירום, בבקשה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההסכם הזה שאנחנו נצביע עליו הלילה, אולי לפנות בוקר, הוא לדעתי ההסכם הכבד ביותר והגורלי ביותר שהכנסת הזאת הצביעה עליו מעודה.

חגי מירום: לא שאין חשיבות ללחיצת היד בוושינגטון ב-13 בספטמבר 1993 – היתה לה חשיבות עצומה; לא שלא היתה חשיבות להסכם השלום עם ירדן – היתה להם חשיבות עצומה.

חגי מירום: אבל ההסכם הזה, חברי חברי הכנסת, הוא הסכם שמביא לידי ביטוי ביצועי את הרעיונות הגלומים בשרשרת ההיא שהחלה בהסכמי קמפ-דייוויד, נמשכה בוועידת מדריד, ולאחר מכן קרמה עור וגידים באוסלו א'.

חגי מירום: זה הסכם שבו לראשונה אנחנו נפרדים מתרבות הכיבוש, ממאורעות הכיבוש ומאימי הכיבוש, מאימי הזוועה המורלית, המוסרית, שהיינו נתונים בה כמעט 28 שנים, מאימי הצורך לשלוט בעם אחר.

חגי מירום: ולא שאני חש שמחה בלב על ויתור על חלקי ארץ, שכמו שחבר הכנסת ביבי נתניהו הגדיר אותם: נכסי צאן הברזל של עם ישראל; לא שאני מזלזל, חלילה, בסיפורי התנ"ך והמקרא, בעמק דותן ובאגדות יוסף ואחיו, במערת-המכפלה ובעפרון החיתי הנושא ונותן שם, בקברי האבות וכל אלה.

חגי מירום: לא שאני מזלזל כהוא זה בערכם ההיסטורי.

חגי מירום: אלא, חברי הכנסת, מה לעשות שבאותם אזורים שיש בהם פינות קדושות מאוד לעם היהודי, חיים, נושמים, מקיימים את חייהם, מאות אלפים, מיליוני פלשתינים.

חגי מירום: ושאלה גדולה ניצבת לפנינו: היש תוחלת ותכלית לקיום משותף ליהודים ולערבים במצב שהיינו נתונים בו?

חגי מירום: אינני חושש, חברי הכנסת, מחזרה לגבולות או לקווי 1967.

חגי מירום: לא נשוב אליהם מן הטעם שאיננו רואים בקווי 1967 קווי ביטחון ומן הטעם שנוצרה מציאות מאוד מאוד מחייבת אותנו בחלקים שונים לאורך קווי הגבול, לאורך קווי התפר, לאורך הבקעה, לאורך גוש-עציון ומקומות אחרים, ואנחנו נרצה לראותם שייכים לתחומי מדינת ישראל.

חגי מירום: לא חזרה לגבולות 1967.

חגי מירום: אז לצורך הוויכוח הפוליטי אפשר לעמוד פה ולומר – – –

דב שילנסקי: מה גודל השינוי?

חגי מירום: אנחנו נראה ונבחן אותו בהסכמי הקבע.

חגי מירום: אין מדובר, חבר הכנסת שילנסקי, בהשתלטות על – – –

דוד צוקר: הוא לא גדול.

דב שילנסקי: הרי קראנו את ההסכם, ראינו את המפות.

דב שילנסקי: והנה חברך אומר שהשינוי איננו גדול.

דב שילנסקי: כמה זה לא גדול?

דב שילנסקי: אולי נשמע?

חגי מירום: חבר הכנסת שילנסקי, כדי שלא יהיו אי-הבנות – אנחנו איננו מדברים אלא על תוספת של 15%, אולי 20%, לשטח שהיה קיים לפני מלחמת ששת הימים בתחומי הגדה.

חגי מירום: ואנחנו מודים ומתוודים שכך הדבר.

עוזי לנדאו: זו תוכנית אלון?

חגי מירום: אנחנו רוצים לדבר על שטחים חיוניים, מאוכלסים ביהודים, וביהודים בלבד.

חגי מירום: ואנחנו רוצים לוותר אחר כבוד על תרבות הכיבוש ועל תרבות ההשתלטות, ועל המחשבה שאפשר להחזיק 2.5 מיליוני פלשתינים במצב של העדר עצמאות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת חגי מירום, אני לא מסכים אתך, אבל אני מכבד את מה שאתה עכשיו הודית בו.

דב שילנסקי: כי חבריך האחרים מכחישים זאת ומרמים אותנו.

דוד מנע: חבר הכנסת שילנסקי, זה הכול אותו בולשיט.

חגי מירום: אתה יודע, חבר הכנסת שילנסקי, אני משתדל, בדרך כלל, לומר לציבור את האמת.

חגי מירום: אני יודע שבחיים הפוליטיים אנחנו מצווים לעתים להסתיר קצת, להשאיר קצת בתוך הבטן.

דב שילנסקי: אבל הם מסתירים הרבה.

חגי מירום: לי אין ספק, שבסופו של דבר, בשטחים שתפנה ישראל ושיועברו לריבונות פלשתינית, תיכון ישות ריבונית פלשתינית – –

דב שילנסקי: מה זה?

חגי מירום: – – במבנה של מדינה פלשתינית או במסגרת קונפדרטיבית אחרת, כפי שיחליטו הפלשתינים.

חגי מירום: ואני רוצה לומר כאן, שאף שהילכו עלינו אימים שנים עם רעיון העיוועים של המדינה הפלשתינית, יש גם יתרון בכך שקמה ישות ריבונית מדינית ליד מדינת ישראל, כי אז אפשר לשאת ולתת כמדינה אל מדינה, כריבון אל ריבון, כי אז אפשר להפעיל את הקהילה הבין-לאומית ולהגיע אתה ביחד להסכמים מחייבי מדינות – –

דוד מנע: כמו בששת הימים?

דוד מנע: הקהילה הבין-לאומית בששת הימים רק עזרה לנו.

חגי מירום: – – ולכפוף את הפלשתינים לאמנות האו"ם וג'נבה וכל הדברים האלה, שכאשר אתה מדבר על ארגון לשחרור הוא אינו כפוף להם, וכאשר אתה מדבר על גורם מדיני הוא אכן כפוף להם.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, אני חושב שאנחנו נצטרך להפעיל רעיונות מורכבים ומעניינים אשר לעתידם של המתיישבים היהודים ביהודה ובשומרון ובחבל עזה ואשר לפלשתינים החיים בירושלים.

חגי מירום: לפי דעתי, אין מניעה שמי שירצה לבחור להישאר בשטחים שיהיו בישות הריבונית הפלשתינית יוכל להישאר בם, ואנחנו נצטרך בהסכם שלום כולל להגדיר את תנאי הביטחון ואת התנאים המיוחדים שהם יחיו בהם.

חגי מירום: לא נזנח את היהודים שיחליטו לבחור לחיות שם, ואת אלה שיחליטו לשוב ולחיות עמנו במדינת ישראל נפנה בכבוד, תוך מתן פיצוי, תוך ראיית עתידם ובניית ביתם החדש בשטחי מדינת ישראל, אותם שטחים שנגיע אליהם בהסכמי הקבע.

חגי מירום: אני אומר לכם פה, שאנחנו יכולים להגיע למצב שבו ירושלים תישאר ירושלים רבתי, שהשכונות הסובבות אותה יהיו שכונות ששייכות אליה בריבונות ישראל ולא בריבונות אחרת, תוך הכרה בכך שהציבור הפלשתיני שחי בירושלים יזכה לאיזו הגדרה של ניהול עצמי – לא בריבונות פלשתינית, בריבונות ישראלית, אבל בכל זאת לאיזו הגדרה.

חגי מירום: הכול אפשרי, ובלבד שאנחנו רוצים לראות את חזון השלום מתגשם לנגד עינינו, ובלבד שלא נפקיר יהודי באשר הוא, ובלבד שנראה עצמנו מדינה ריבונית, מוסרית, שמקיימת את חייה לא כשולטת על עם אחר אלא כשולטת על ענייניה ומתברכת בשלום.

חגי מירום: תודה רבה.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת עוזי לנדאו, ואחריו – חבר הכנסת יוסי כץ.

ענת מאור: אני מבקשת, ברשותכם, לסייע בעמידה בלוח הזמנים.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש, ברשותך, להיות זכאי לאותו לוח זמנים שהיו זכאים לו כל חברי הכנסת המכובדים שהקדימו אותי.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, ימים נוראים סיימנו אתמול, עשרה, אבל הימים שמכינה לנו הממשלה הזאת עם הסכמה האחרון נוראים מאלה.

עוזי לנדאו: כמה הערות בשולי ההסכם, המאפיינות אותו ואת הסביבה שלו.

עוזי לנדאו: הערה ראשונה: מה ניתן ללמוד על יחס הממשלה לשבוייה ולנעדריה?

עוזי לנדאו: גברתי, המשפחות אלשיך, ארד, באומל, כץ, פינק ופלדמן, השבויים והנעדרים, מבקשות לדעת מה גורל יקיריהן.

עוזי לנדאו: פולארד נרקב בכלאו.

עוזי לנדאו: ההסכמים הנחתמים עם הפלשתינים, היחסים המצוינים עם ארצות-הברית, המגעים עם סוריה, הלוא הם מנוף אדיר לקדם את עניינם.

עוזי לנדאו: אבל חתימת ההסכם הזה בלי שנוצלו כל אלה למענם, למען קידום הנושא הזה, היא עדות לכך שממשלת ישראל מפקירה את חייליה ואת שליחיה.

עוזי לנדאו: הלוואי שיצחק רבין היה דואג לשבויינו כפי שיאסר ערפאת דואג לאסיריו.

עוזי לנדאו: הערה שנייה: ההסכם שנחתם, גברתי היושבת-ראש, הוא בלתי לגיטימי.

עוזי לנדאו: ההסכם הזה יורד לשורש עתידם של העם הציוני ושל הציונות בארץ-ישראל.

עוזי לנדאו: יש בתוכנו ויכוח פנימי, ויכוח קשה.

עוזי לנדאו: יש המבקשים ומוכנים לוותר, ויש אחרים הסבורים שאין צורך לוותר כה הרבה.

עוזי לנדאו: והיום מבקשת הממשלה הזאת להכניסנו לתהליך שהמשמעות שלו היא, לדעתנו, ויתור על ריבונותנו בירושלים, חריצת גורל יישובים לפינוי בעתיד, ריבונותנו בערי יהודה ושומרון וכדומה.

עוזי לנדאו: אין לממשלה הזאת רוב בוויכוח היהודי הפנימי הזה בקרב הציבור הזה.

עוזי לנדאו: אבל כדי להכריע בו לגבי עתידנו מגייס ראש הממשלה לעזרתו את מי שאינם נאמנים לישראל כמדינת העם היהודי; מעבר לזה – מי שמתנגדים למדינת ישראל כמדינת העם היהודי.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה הזה הוא הראשון המתיר לעצמו את הדבר החמור הזה.

עוזי לנדאו: וראש הממשלה מגלגל עיניים לשמים ואומר: מה זה, זה דמוקרטיה.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, זו איוולת.

עוזי לנדאו: הנה היה ראש ממשלה בצרפת, פייר מנדס-פרנס, לא פחות דמוקרט מראש הממשלה שלנו, וכאשר היה לראש ממשלה נכנס להסכם בוועידת ג'נבה, ביולי 1954, על הוצאת צרפת מהודו-סין.

עוזי לנדאו: אם זיכרוני אינו מטעה אותי הוא אמר לחבריו בצרפת, שהוא ינהל משא-ומתן על נושא זה עם הקומוניסטים של הודו-סין בתנאי שיש לו רוב שאינו מותנה בקומוניסטים באספה הלאומית הצרפתית.

עוזי לנדאו: ואף אחד לא אמר עליו "גזען" כמו דברי ההבל של ראש הממשלה ואף אחד לא אמר עליו שהוא לא דמוקרט, כי הוא אמר אמת פשוטה.

עוזי לנדאו: הוא אמר: אינני יכול לנהל משא-ומתן עם אויבי בחוץ, הקומוניסטים, כאשר אני בן ערובה בידי משתפי הפעולה עמם, הקומוניסטים באספה הלאומית הצרפתית.

עוזי לנדאו: רבין איננו עוסק, כמובן, בקטנות האלה שלגבי פייר מנדס-פרנס היו תנאי בל יעבור מתוך הבנת החשיבות באחדותה של צרפת, מתוך הבנת החשיבות בלגיטימיות של הפתרון.

עוזי לנדאו: רבין מגייס את תומכי ערפאת מבית נגד בני עמו שלו במהלך המשעבד את עתידנו לאחמד טיבי ולדראושה מבית ולסכנות ערפאת מבחוץ.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, זאת ועוד: אין הדבר הזה מפליא כלל כאשר מדובר בממשלת מר רבין.

עוזי לנדאו: היא מתבוללת מיהדות, מתרחקת מציונות, הורסת את הקונסנסוס היהודי והציוני שהיה פה כל השנים, שברה כל קו אדום, אין לה עוד קו אדום, מרוקנת אט-אט את ישראל ממורשתה הציונית, בזה לדת ולמסורת ולכל מה שקשור לתחום היהודי והציוני והחזון הציוני במדינה הזאת; ממשלה זו כולה תוהו ובוהו ואין בה אפילו רוח אלוהים שמנשבת מעל פני המים.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, הערה שלישית: ממשלה החותמת על ההסכם הזה מושחתת מבחינה פוליטית ומוסרית.

עוזי לנדאו: בממשלה זו יש שרים, חלקם גנבים ולוקחי שוחד.

עוזי לנדאו: אני מתכוון לשר גונב שגן ולאלכסנדר גונבפרב.

עוזי לנדאו: הם חלאה פוליטית המאפיינת את הכנסת ואת הממשלה ומשפילה עד עפר את דימוין בעיני הציבור.

עוזי לנדאו: הכנסת – כי ממנה יצאו; הממשלה, שאימצה אותם אל חיקה המרופד כסף.

עוזי לנדאו: אבל, גברתי היושבת-ראש, לא רק הם מושחתים.

עוזי לנדאו: לשוחד שני קצוות: המקבל והנותן.

עוזי לנדאו: המקבלים שוחד הם גולדפרב ושגב, אבל פסול באותה מידה מציע השוחד, הלוא הוא יצחק רבין.

עוזי לנדאו: רבותי חברי הכנסת, מדובר במשחק מכור של אנשים מכורים, תרגיל מסריח, בלשונו של רבין, הפעם מבית-מדרשו של רבין, המדרדר את הפוליטיקה הישראלית אל שפל מדרגה.

עוזי לנדאו: הרוב של רבין בממשלה הוא רוב המבוסס על גנבים שחברו לאנטי-ציונים ולאנטי-יהודים.

עוזי לנדאו: זה רוב פסול למדיניות בלתי לגיטימית של ממשלה מושחתת.

ענת מאור: כן, חבר הכנסת לנדאו.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, כל מה שאני מבקש הוא לא יותר אבל גם לא פחות ממה שכל קודמי קיבלו, בכלל זה כבוד היושבת-ראש.

ענת מאור: הוספתי לך עוד שתי דקות.

עוזי לנדאו: אולי עוד מלה אחת לגבי הפרספקטיבה ההיסטורית והיהודית של ראש הממשלה.

עוזי לנדאו: הקשבתי להתבטאויותיו של ראש הממשלה כלפי יהודי ארצות-הברית, וטיב לב ההתבטאויות האלה היה, שהשותפות בינינו ובינם צריכה להיות לא רק במלים אלא גם בכספים.

עוזי לנדאו: אני עד למגעיו של ראש הממשלה עם היהדות למיניה בשלוש השנים האחרונות, מאז הוא בתפקידו.

עוזי לנדאו: בכל השנים האלה אין הוא מעלה סוגיות לא של חינוך יהודי ולא של התבוללות ולא של סדר-יום יהודי, לא של קשר בין ישראל לגולה אלא כסף.

עוזי לנדאו: זו תפיסה ישראלית צרה, צרת אופק, קצרת בינה של צבר הרואה עצמו מרכז בלי ראיית ההקשר היהודי הרחב.

עוזי לנדאו: כאשר הדברים מגיעים אל התנ"ך כולו, הנה נמשך אותו קו של שטחיות, של בורות, המנותק מן השורשים שלנו.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, אני אבקש עוד דקה אחת כדי לסיים.

ענת מאור: חבר הכנסת לנדאו, כבר הוספתי לך שלוש דקות.

אבנר-חי שאקי: גברתי היושבת-ראש, דיברו פה רבע שעה כל אחד.

עוזי לנדאו: רבע שעה, 20 דקות.

ענת מאור: חברי הכנסת, אני מצטערת.

ענת מאור: זה ויכוח היסטורי שלא נוכל לעמוד בו.

ענת מאור: יש החלטה של ועדת הכנסת, יש לוח זמנים, ואנחנו צריכים לעמוד בו.

ענת מאור: הוספתי לו שתי דקות, עכשיו עוד דקה.

ענת מאור: הנוהל הקודם היה לא תקין.

ענת מאור: יושב-ראש הכנסת יחליף אותי אחר כך וימסור הודעה בעניין.

ענת מאור: בבקשה, אבקש לסיים.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, מר רבין נאם שני נאומים בארצות-הברית – האחד בוושינגטון, שם אמר: כל מקום בארץ, בארץ הנביאים – – –

שבח וייס: אבקש לסיים.

עוזי לנדאו: אני מייד מסיים.

שבח וייס: ממש עכשיו.

עוזי לנדאו: ובניו-יורק הוא אמר:

עוזי לנדאו: התנ"ך לא ספר לרישום מקרקעין הוא, לא טאבו.

עוזי לנדאו: אני שואל: מי הוא רבין האמיתי – של וושינגטון או של ניו-יורק.

עוזי לנדאו: וברור מי הוא רבין האמיתי.

עוזי לנדאו: בוושינגטון הוא דיבר אנגלית, דיבר מן הדפים הכתובים של איתן הבר.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אתה צריך לסיים.

שבח וייס: אני מבקש ממך לסיים מייד.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אני סר למרותך ולשיקול הדעת חסר הפניות שלך ואני מסיים.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מבקש למסור הודעה, ואני מצטער על שאני צריך למסור אותה.

שבח וייס: ועדת הכנסת החליטה להקצות לכל חבר כנסת חמש דקות.

שבח וייס: עד עכשיו אינני יודע מאיזו סיבה דיברו שבע, 12, 13 וכו'.

עבד-אלוהב דראושה: גם חצי שעה.

שבח וייס: כל אחד הסתמך על קודמו.

שבח וייס: אני רוצה עכשיו להודיע כאן, שאם יושבי-ראש שיבואו אחרי לא יהיו מסוגלים להקפיד על כך אני אבוא לנהל את הישיבה.

שבח וייס: זה הכול.

שבח וייס: תודה רבה.

עוזי לנדאו: תוציא להם כרטיס אדום.

שבח וייס: שום כרטיס אדום.

שבח וייס: יש גבול לסחיבה הזאת.

שבח וייס: אין שוויון.

שבח וייס: יש החלטה של ועדת כנסת.

שבח וייס: חבר כנסת שלא יהיה נוכח כאן – עכשיו זה מתחיל, ממש – פשוט על-פי התקנון מאבד את תורו.

שבח וייס: כל פעם יש לנו ויכוח על התקנון.

שבח וייס: חברי היקרים, התחלנו ב-12:30.

שבח וייס: מחר שבת.

שבח וייס: זה הכול.

שבח וייס: אני מבקש – גם מן החברים – אני כבר לא רוצה לדבר על הגידופים שאני שומע כאן בנאומים.

שבח וייס: על זה אני לא צנזור.

שבח וייס: אבל לפחות גידופים במסגרת חמש דקות.

גדעון פת: אדוני היושב-ראש, ההחלטה על חמש דקות היא החלטה מבזה.

גדעון פת: צריך היה יומיים.

שבח וייס: חבר הכנסת פת, היה קשה מאוד לעשות יומיים מיום חמישי עד יום שישי.

שבח וייס: אני יודע למה מישהו רצה יומיים.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: עזוב, דיברת 11 דקות.

עוזי לנדאו: אני לא מדבר על מה שאתה מדבר.

עוזי לנדאו: אני מדבר על משהו אחר.

שבח וייס: חבל על הזמן.

שבח וייס: תעשה זאת מהר.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, נראה לי בלתי סביר ובלתי הוגן ששרים בממשלה, למרות העובדה שכל חבר כנסת רשאי לדבר חמש דקות בלבד – – –

שבח וייס: חברים יקרים, יש החלטה של ועדת הכנסת – – –

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: גמרנו גם עם העניין הזה.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: על-פי התקנון השרים יכולים לדבר בכל זמן כמה שהם רוצים.

שבח וייס: ועדת הכנסת הגבילה אותם כהוגן.

עוזי לנדאו: זה תפקידו של היושב-ראש.

שבח וייס: היושב-ראש נתן לוועדת הכנסת להגביל את השרים כהוגן בניגוד לתקנון, והחלטת הכנסת מחייבת.

שבח וייס: בכך נגמר הסיפור.

שבח וייס: כל פעם להתחיל להתווכח.

עוזי לנדאו: זה אליבי שהיושב-ראש מנסה לתפור לעצמו.

שבח וייס: יושב-ראש הכנסת פועל על-פי החלטת ועדת הכנסת.

שבח וייס: אני לא מתווכח אתך, גם לא עם גידופיך שהשמעת פה בחמש דקות.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אני לא מבקש את הציונים שלך ולא את חוות הדעת שלך.

שבח וייס: אני רוצה לומר לך, שאני עמדתי פה בצד – – –

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: אני יושב-ראש, וכיושב-ראש כנסת אני נדהם מגידופיך ומשפתך.

שבח וייס: תגיש נגדי תלונה לוועדת האתיקה.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: אתה יודע כמה גידופים השמעת בחמש דקות כאן?

עוזי לנדאו: צריך לומר לשרי הממשלה את האמת בפניהם ולא להסתתר.

שבח וייס: חמש דקות של גדפנות שלא שמעתי כמותה.

עבד-אלוהב דראושה: זה האיש, זה הסגנון.

עוזי לנדאו: זו הודעת יושב-ראש הכנסת.

ענת מאור: חבר הכנסת יוסי כץ, אחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן, ואחריו – חברת הכנסת יעל דיין.

ענת מאור: בבקשה.

יוסי כץ: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, למרות חילופי הדברים בין חבר הכנסת לנדאו לבין היושב-ראש אני רוצה לומר לכם: הדיון הזה הוא, בעיני, תעודת כבוד לפרלמנטריזם בישראל.

יוסי כץ: אני חושב שזו הדמוקרטיה במיטבה.

יוסי כץ: אני משוכנע שבדברי הימים של עם ישראל ייחרת הערב הזה כדוגמה ומופת למשטר דמוקרטי נאור.

יוסי כץ: אני חושב שמגיעה מלה של הערכה גם לאופוזיציה בהקשר זה.

יוסי כץ: אני חושב שהדיון כאן מתנהל בצורה תרבותית.

יוסי כץ: זה דיון בהחלט ברמה שמשקפת את העובדה שכולנו מסכימים שבמדינת ישראל צריך לשמור על המינימום של כללי דמוקרטיה: רוב זה רוב, מיעוט זה מיעוט, ואחד איננו צריך לדרוס את השני, לא באמצעות הרוב ולא באמצעות הצעקות.

יוסי כץ: לדידי, הערב הזה הוא אחד הרגעים המפוארים של התנועה הציונית.

יוסי כץ: ההכרעות הגדולות בתולדות עמנו מעולם לא התקבלו בלב קל.

יוסי כץ: גם כאשר קמה מדינת ישראל, דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון, לא נמנה עם אלה שצהלו בכיכרות.

יוסי כץ: הערב הזה אנחנו מכריעים באחד הנושאים הגורליים בהיסטוריה של עם ישראל.

יוסי כץ: אנחנו מכריעים, האם נחיה לפי הפסוק "הלנצח תאכל חרב", או האם נהיה אור לגויים – במקרה הזה, שכנינו במזרח התיכון.

יוסי כץ: במיוחד עליכם, חברי האופוזיציה, מוטלת בערב כזה אחריות כבדה מאוד, כי סוד כוחו של עם ישראל ושל מדינת ישראל באחדותנו.

יוסי כץ: על כולנו להתפלל היום הזה ולעשות הכול כדי שקיצונים בשני הצדדים לא ינסו לשנות את מהלך ההיסטוריה באמצעים אלימים.

יוסי כץ: אם ינסו לעשות זאת, נתאחד כולנו ונחסל ניסיון כזה בעודו באיבו.

יוסי כץ: מה מעניק ההסכם הזה?

יוסי כץ: ההסכם הזה נותן, בסך הכול, סיכוי, הוא בא, אומרים במקומותינו, בדקה התשעים.

יוסי כץ: לולא הכרנו באש"ף ובהנהגתו של היושב-ראש ערפאת, היתה קריסה מוחלטת של ההנהגה הפלשתינית.

יוסי כץ: עוני, דלות, מרירות, משטמה היו נחלת חלקו של כל ילד פלשתיני.

יוסי כץ: אני אומר לכם במלוא הכנות: גם אני, לו הייתי ילד, במצב כזה הייתי מרגיש אותו דבר.

יוסי כץ: זה המתכון הבטוח ביותר לקיצוניות, לבורות, לשנאה, לטרור ולצמיחת הקיצוניות האסלאמית.

יוסי כץ: הסיכוי שאנחנו מעניקים לעולם המערבי, אבל בראש ובראשונה למדינת ישראל, הוא יצירת חיץ, יצירת מחסום כנגד הקיצוניות האסלאמית.

יוסי כץ: איש מכם איננו מאמין באמת ובתמים בהמשך השליטה שלנו בעם אחר.

יוסי כץ: איש מכם איננו מאמין שהעם הזה, שתושבי מדינת ישראל, מאמינים בהיגיון מעוות של המשך שליטה בעם אחר, בעם ששואף לעצמאות.

יוסי כץ: מדינת ישראל, תושבי מדינת ישראל כמהים לשלום.

יוסי כץ: העם הזה בוטח בכוחו, ולכן הוא תומך ברובו בתהליך השלום.

יוסי כץ: הוא יודע, שמדינת ישראל היא מדינה חזקה, ומדינה חזקה יכולה לקחת על עצמה סיכונים.

יוסי כץ: אל תהיו קטני אמונה.

יוסי כץ: תנו לעם הזה את הכבוד שראוי לו, תנו לו את הגאווה שהוא ראוי לה.

יוסי כץ: אל תעוררו בו מורך לב ופחד מיותר.

יוסי כץ: על סף שנת 2000, מדינת ישראל נמצאת על מפתנו של עידן חדש, עידן של שלום, ואיש מאתנו לא יוכל לשנות את מהלך ההיסטוריה כפי שהוא מובא לידי ביטוי בהסכם הזה.

יוסי כץ: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: אני מודה מאוד לחבר הכנסת כץ על הדוגמה של עמידה בלוח הזמנים.

ענת מאור: חבר הכנסת מיכאל איתן.

ענת מאור: אחריו – חברת הכנסת יעל דיין.

ענת מאור: בבקשה.

מיכאל איתן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה – מה שבטוח הוא, שאי-אפשר לקרוא לך גברתי הראיס.

מיכאל איתן: אנחנו שומעים קריאות מצד ספסלי הקואליציה, שמדברים אתנו עכשיו על שמירה על אחדותו של העם היהודי.

מיכאל איתן: אני קורא בדברי ראש הממשלה קריאה נרגשת שבה הוא מדבר על העם היהודי שידע סבל ומכאובים, ידע לשמור על דתו, על מורשתו ועל מסורתו אלפי שנות גלות ומימש חלום של דורות.

מיכאל איתן: אני שומע את ראש הממשלה מדבר כאן בארץ-ישראל: חזרנו ובנינו עם, כאן בארץ-ישראל הקמנו מדינה, ארצם של הנביאים, שהנחילה ערכי מוסר.

מיכאל איתן: אני שומע אותו ראש ממשלה אומר, שהוא מייצג ערכים, שהוא נלחם על הערכים של העם היהודי.

עבד-אלוהב דראושה: ערכים של כיבוש?

עבד-אלוהב דראושה: זה מה שאתה רוצה?

מיכאל איתן: חבר הכנסת דראושה, אני ציטטתי את רבין.

מיכאל איתן: אולי לא הבנת.

מיכאל איתן: רבין מדבר על הדברים האלה.

מיכאל איתן: רבין מדבר על העם היהודי, על הערכים של העם היהודי, על המסורת, על הדת.

מיכאל איתן: רבין אומר: בואו נתאחד סביב הערכים האלה.

מיכאל איתן: רבין אומר לעם היהודי: תשמרו כאן על מדינה יהודית.

מיכאל איתן: רבין מדבר על מה משותף לדעתו לעם היהודי, לא למיעוט הערבי שחי אתנו בשוויון כתושבים כאן.

עבד-אלוהב דראושה: כאזרחים.

מיכאל איתן: כאזרחים, כפרטים, אבל מדינה יהודית.

מיכאל איתן: רבין אומר: זאת מדינה יהודית.

מיכאל איתן: ואני שואל את רבין: אם אתה חרד כל כך לערכים היהודיים, מצד אחד, ומצד שני אתה רוצה לשמור על האחדות היהודית, איך זה יכול להיות שאתה, יצחק רבין, בא ליהדות ארצות-הברית ואומר להם: אתם לא יכולים להתערב בגורל ארץ-ישראל.

מיכאל איתן: אתה, יצחק רבין, יוצר ברית עם המיעוט הערבי הפלשתיני התומך בעניין הפלשתיני כמיעוט בעם היהודי.

מיכאל איתן: אתה רוצה שדראושה יכריע מה יהיו הערכים שמייצגים את העם היהודי.

מיכאל איתן: זה הגיוני?

מיכאל איתן: אני רוצה לשמוע שאדם אחד כאן יקום ויגיד: זה הגיוני.

מיכאל איתן: אחת מהשתיים – אם אתם מדברים במושגים של מדינה יהודית של העם היהודי, של הסולידריות היהודית, של עבר ומסורת וציפיות לעתיד, אם אתם קוראים לאחדות העם היהודי, תביאו בחשבון, בין השאר – אני לא אומר טוטלית, כי אני לא מכיר מושגים טוטליים בדמוקרטיה, אבל תביאו בחשבון, שכדי לשמור על אחדות העם היהודי, למשקל של הרוב היהודי בארץ-ישראל צריך להיות ערך מסוים בעיניכם.

מיכאל איתן: אבל דבר זה אתם מבטלים מכול וכול.

מיכאל איתן: אתם אומרים: בואו נשמור על אחדות העם היהודי.

מיכאל איתן: איך?

מיכאל איתן: שרוב היהודים יסכימו למה שאתם אומרים כשאתם במיעוט בעם היהודי.

מיכאל איתן: לא מיעוט מקרי, לא שנה ראשונה, לא חמש שנים אחרונות – 15 שנה אתם במיעוט בקרב הציבור היהודי.

מיכאל איתן: אתם שומרים על שוויון רק בגלל הקואליציה עם המיעוט הערבי שגר כאן בארץ.

מיכאל איתן: בדמוקרטיה זה אפשרי, אבל יש לנו גם בעיה של העם היהודי, של מדינה יהודית.

מיכאל איתן: אני לא חושב שכללי הדמוקרטיה היו מאפשרים לראש ממשלה כלשהו לדבר כפי שדיבר כאן יצחק רבין, שאנחנו רוצים מדינה יהודית וש-80% מהתושבים יהיו יהודים.

מיכאל איתן: לכן אני מסיים ואומר: הסיקו מסקנות מהדברים שלא מתיישבים אצלכם עם ההיגיון, אלא עם הרגש שלכם, כי אתם יהודים, ולמושג יהדות יש משמעות בעיניכם; אתם רוצים מדינה יהודית ואתם רוצים סולידריות יהודית.

מיכאל איתן: תעשו משהו על מנת לקיים אותן.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חברת הכנסת יעל דיין.

ענת מאור: אחריה – חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

עבד-אלוהב דראושה: לא שמעתי מה אתה מציע לנו, לחברי הכנסת הערבים.

מיכאל איתן: תן לי עוד חמש דקות.

יעל דיין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לזכור היום להודות לצוותות המשא-ומתן שהביאו אותנו להסכם הביניים, לשר החוץ ולראש הממשלה, ליאסר ערפאת, היושב-ראש, לאורי סביר ולאבו-עלא, לעוזי דיין וליואב בירן, לעבד-אל-ראזק יחיא, לצוות שעסק בהסכם הכלכלי, לטריה לרסן הנורבגי, לדניס רוס, לעמרו מוסא, לכלכלנים ברודט ושעת', לכל העוסקים במלאכה.

יעל דיין: יש מידה רבה של נכונות בסמיכות שבין תפילת יום הכיפור אתמול ובין הדיון היום.

יגאל ביבי: לא היית בים?

יעל דיין: אני הייתי בבית-כנסת אתמול.

יגאל ביבי: כל הכבוד.

יעל דיין: גם לך, אדוני.

יעל דיין: אתה סוגר לי את בית-הכנסת?

יעל דיין: את הים סגרתם לי, נשאר לי בית-כנסת.

אבנר-חי שאקי: אנחנו מברכים אותך על כך.

יעל דיין: שני הימים האלה, תפילת יום הכיפורים והדיון היום שיסתיים בהחלטה ובאישור ההסכם היום, אין עיסוקם באזורים B ,A ו-C ולא בסוג הנשק שיצוידו בו השוטרים הפלשתינים ולא רק בקיום המצוות ובדקדוקי ההלכה, אלא במושג שזר מאוד לרבים מהדוברים והיושבים כאן.

יעל דיין: המושג הזה הוא צדק, והוא משותף גם לאתמול וגם להיום.

יעל דיין: אתמול בשעה זו הייתי בבית-הכנסת עם שר החוץ.

יעל דיין: לפני תפילות "אבינו מלכנו" ו"אשמנו בגדנו" דיבר שר החוץ על יהדותו ועל כך שמעולם לא הרגיש יהודי יותר מאשר בימים הנוראים האלה ובימים האלה שהיתה לו הזכות לחתום על הסכם הביניים.

יעל דיין: הקהל, אלפי יהודים שאינם נמנים עם "שלום עכשיו" ואלפי נשים שאינן נמנות עם "נשים בשחור", קמו על רגליהם והריעו.

יעל דיין: וכך גם אני מרגישה.

יעל דיין: בפעם הראשונה זה הרבה שנים אני מרגישה את החיבור בין הישראליות, היהדות וההומניות האוניברסלית בגלל סמיכות הימים.

יעל דיין: אין ישראל יהודית שהיא ישראל השלמה.

יעל דיין: אין ישראל מדינה יהודית שהיא מדינה כובשת, שוללת זכויות, מקדשת מקום ולא חיים, מתעקשת להמשיך בשיא עוצמתה להיות קורבן ויהי מה ולחיות בפחד.

יעל דיין: אלה ימים היסטוריים.

יעל דיין: ההסכם יהיה רווחה וישועה לדורות, לילדינו ולילדי ילדינו.

יעל דיין: ישראל עמדה בפני ימים קשים יותר ותעמוד גם בקשיים שכל הסכם מורכב וסבוך כזה מעמיד בפניה.

יעל דיין: שני דברים לא יעלו בידיכם, אנשי האופוזיציה, לא בידיכם ולא בידי מתנגדי השלום מצד האסלאם הקיצוני.

יעל דיין: לא הפחדה שלכם ולא של ה"חמאס", לא איומים של "המהנדס" ולא איומים של ארגון "אייל", לא איומים של מולדת והימין, ולא האיומים שאנחנו שומעים מ"הג'יהאד האסלאמי".

יעל דיין: לא תצליחו בכך.

יעל דיין: לא פיגועי ההתאבדות, לא הסכינים, לא הפיכת הבסטות בחברון ולא פיצוץ שמשות ערבים בחברון.

יעל דיין: לא זה ולא זה לא יפחידו אותנו – לא אותנו ולא את בעלי בריתנו ובני שיחנו.

יעל דיין: וגם לא יעלה בידכם סיכול המהלך ההיסטורי, הערכי, הצודק של היהדות והדמוקרטיה.

יעל דיין: על מה אתם מדברים בכלל?

יעל דיין: ממתי עיר אבות וקברים ובתי-כנסת וקדושה רשומים בטאבו לעולמי עד?

יעל דיין: זו האנושיות?

יעל דיין: זו הרוחניות של הדת היהודית, לרשום מטרים רבועים עם גדר, עם גדודים שישמרו עליהם?

יעל דיין: ואם זה ככה, מה קרה שהר-סיני והר-נבו אינם רשומים בטאבו של מדינת ישראל?

יעל דיין: הם פחות קדושים לנו?

יעל דיין: ממתי דם נופלים רושם אתרים בנדל"ן?

יעל דיין: ואם כן, מה קרה בשנים ששלטתם, מדוע לא סיפחתם, מדוע לא הנצחתם גבולות, לא זרקתם את עצמכם ברחובות חברון אלא עסקתם רק בבניית מפה פרובוקטיבית מעורבת שהופכת כל הסכם לבלתי אפשרי?

יעל דיין: הפעם לא תצליחו, אין לכם מונופול על הביטחון, לא מונופול על פתרון שאתם לא מציעים, לא על העצב ולא על השכול.

יעל דיין: אין לכם מונופול על אחדות העם.

יעל דיין: בדמוקרטיה פלורליסטית כמו שלנו אנחנו גם לא מחפשים את אחדות העם.

יעל דיין: אנחנו מחפשים רוב בעם.

יעל דיין: רוב בעם יש לנו, והרוב הזה ישיג את ההסכם.

יעל דיין: ב-1930 כתב אורי צבי גרינברג שיר שאז היה רלוונטי, ואתם נותרתם באורי צבי גרינברג של 1930.

יעל דיין: הוא כתב: "אלוהינו רוצה, וגם המשיח ישנו.

יעל דיין: / יש ניר למולדת, ריבוא בחורים לצבא.

יעל דיין: / ויש הזהב, ויש הצורף המחכה/ליציקת המטבע: לחירות ישראל;/ אך מי אינו רוצה?

יעל דיין: – השטן הגורל, הסוחבנו לנצח באש ובדם:

יעל דיין: / משיני הנצרות עד שיני האסלאם".

יעל דיין: אנחנו יצאנו משיני הנצרות, ואנחנו יצאנו משיני האסלאם, ואנחנו איננו נמצאים בשנות ה-30, ולא המשיח ולא השטן הגורל של אורי צבי גרינברג יקבעו את גורלנו.

יעל דיין: גורלנו בידינו, עוצמתנו בידינו, ומתוך העוצמה הזו אנחנו נשיג גם את הצדק לאזור הזה.

עוזי לנדאו: הכול דיבורים, חברת הכנסת יעל דיין.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת אבנר חי שאקי, ואחריו – חבר הכנסת אורי אור.

אבנר-חי שאקי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, התנגדותנו להסכם אוסלו ב' נובעת מן הסיבות להתנגדותנו להסכם אוסלו א'.

אבנר-חי שאקי: התנגדותנו להסכם אוסלו א' נובעת מכך שתוכנו מנוגד לחלוטין למטרות העליונות של הציונות והוא מנתק כל זיקה ליהדות.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה שחברת הכנסת דיין תקשיב, אולי; אני הקשבתי לך, תשתדלי להקשיב.

יעל דיין: אני מקשיבה לכל מלה.

אבנר-חי שאקי: בפירושו לפסוק הראשון בספר בראשית אומר רש"י בשם רבי יצחק: אם יבואו אומות העולם לומר לכם ליסטים אתם שכבשתם את הארץ מידי האמורי, החיווי, היבוסי והגרגשי, אמרו להם: הוא הבורא, הוא נתנה להם והוא נטלה מהם ונתנה לכם.

אבנר-חי שאקי: לעולם לא נוכל להיחשב כובשים.

אבנר-חי שאקי: אין אדם כובש את ביתו, אין אדם כובש את עמו.

אבנר-חי שאקי: אנחנו לא כובשים בשום סנטימטר לא ביהודה, לא בשומרון ולא בעזה.

אבנר-חי שאקי: אני חושב שמקור כל חולשתה של הממשלה הזאת הוא בניתוק של הזיקה מן הזכות ההיסטורית.

אבנר-חי שאקי: לעגו לזכות ההיסטורית ושוכחים שאברהם אבינו, עליו השלום, בהתגלות האלוהית הראשונה אליו נאמר לו: לך לך מארצך וממולדתך ומבית אביך אל הארץ אשר אראך.

אבנר-חי שאקי: הווי אומר, שבפסוק הראשון, בהתגלות האלוהית הראשונה אל אברהם אבינו, עליו השלום, הובטחה לו הארץ הזאת.

אבנר-חי שאקי: אם אנו לא מסתמכים על הזכות ההיסטורית הזאת, פירושו של דבר שאנחנו מבססים את זכותנו על הכוח.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה – ואני מאמין שכולנו נרצה – שכוחנו יהיה מבוסס על זכותנו ולא זכותנו על כוחנו.

אבנר-חי שאקי: וזכותנו תהיה חזקה יותר אם נקשור אותה היסטורית.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה לומר לכם, חברי, ב"שולחן ערוך", אורח חיים, בהלכות תשעה באב, יש הלכה ברורה: הרואה ערי יהודה בחורבנן אומר "ערי קודשיך היו מדבר" וקורע.

אבנר-חי שאקי: חייב אדם לקרוע לפי ההלכה את בגדיו אם הוא בא לערי יהודה ורואה אותן בחורבנן.

אבנר-חי שאקי: ה"בית יוסף", רבנו יוסף קארו, עליו השלום, גדול הפוסקים ב-500 השנים האחרונות, בא להסביר מה זה "בחורבנן".

אבנר-חי שאקי: אדוני השר, זה ייתן לך משהו.

אבנר-חי שאקי: אדוני שר הפנים, תרשה לי לפנות אליך כאיש ביטחון גדול שאני מעריך ומוקיר כל כך.

אבנר-חי שאקי: אומר בעל ה"שולחן ערוך", מה זה יהודה בחורבנה?

אבנר-חי שאקי: מתי יהודה נמצאת בחורבן?

אבנר-חי שאקי: הוא אומר: אף-על-פי שיושבים בה ישראל, כיוון שגויים מושלים עליהם זהו חורבן.

אבנר-חי שאקי: כך הבין את המושג חורבן גדול פוסקי ישראל ב-500 השנים האחרונות.

אבנר-חי שאקי: ואם זו ההלכה – אם לא תבוזו להלכה, ואם תתחילו להעריך את ההלכה, תראו שהיא יכולה להדריך את כולנו לשמור על נחלת האבות.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה לומר לכם, ושוב אני חייב לצטט גדול בישראל, "חפץ חיים", זכר צדיק לברכה, רבנו ישראל מאיר הכהן מראדין, כאשר חיילים בצבא הצאר היו חייבים לאכול טרפות, כי לא היה מה לאכול והם עמדו למות מרעב, הלכו ל"חפץ חיים" ואמרו לו: האם מותר לנו לאכול טרפה בצבא הצאר?

אבנר-חי שאקי: אמר להם בעל ה"חפץ חיים": אין מנוס, זה פיקוח נפש, אבל כשתאכלו, אל תמצצו את המוח מן העצמות.

אבנר-חי שאקי: קמו יהודים ישראלים ואמרו בעקבות ההסכם: זה יום שמחה לישראל.

אבנר-חי שאקי: יום שמחה?

אבנר-חי שאקי: כאשר למעלה ממחצית האוכלוסייה היהודית מרגישה אבל, מרגישה צער, לבוא ולומר סוף לחלום ארץ-ישראל השלמה, קץ לארץ-ישראל השלמה, יש שמחה על כך?

אבנר-חי שאקי: מי שהוא יהודי בלבו יכול לומר שגאוותו ושמחתו וסיפוקו על כך שאנחנו לא נזכה לארץ-ישראל השלמה?

אבנר-חי שאקי: יש עם בעולם, יש אומה בהיסטוריה האנושית שוויתרה מרצון על מולדתה למען איזה עיקרון של שלום מדומה?

אבנר-חי שאקי: ואני בא לשלום.

אבנר-חי שאקי: אילו היה שלום אמת, אילו היה הטרור מחוסל, אילו השתלטו על ה"חמאס" ועל "הג'יהאד", אילו חיסלו את האמנה הגזענית האנטישמית הקרויה אמנת אש"ף, ועוד סדרה של אילו כאלה, אז אולי.

אבנר-חי שאקי: אבל ערפאת הוכיח מי הוא.

אבנר-חי שאקי: ערפאת היה רב-רוצחים, נחשב רב-רוצחים, והוא רוצה להישאר רב-רוצחים.

אבנר-חי שאקי: הוא שותפו של ה"חמאס", הוא שותפו של "הג'יהאד", הוא רוצה במותם של יהודים.

אבנר-חי שאקי: והוא אמר זאת.

אבנר-חי שאקי: את הקלטת הזאת שמע כל בית ישראל, כל העם היהודי כולו.

אבנר-חי שאקי: ואני פונה אליך, מר רבין, ראש הממשלה, ואני אומר לך: שמחתי לשמוע ממך הבוקר, שישראל צריכה להיות מדינה יהודית.

אבנר-חי שאקי: אדרבה, תן יד לכך שהיא תהיה יהודית.

אבנר-חי שאקי: איך היא תהיה יהודית?

אבנר-חי שאקי: בזה שהיא תהיה מגומדת, קטנה, חסרת יכולת הגנה, חסרת יכולת לקלוט את היהודים שרוצים להגיע אליה?

אבנר-חי שאקי: יעלה על הדעת שכך חושב מי שהיה הרמטכ"ל במלחמת ששת הימים?

אבנר-חי שאקי: יעלה על הדעת – – –

ענת מאור: חבר הכנסת שאקי, ברשותך.

אבנר-חי שאקי: גברתי, אני יושב פה כבר שבע שעות, מעטים עשו זאת.

אבנר-חי שאקי: אני שמעתי אחד שדיבר חצי שעה, 25 דקות, 20 דקות.

אבנר-חי שאקי: ועדיין לא הגעתי למחצית דברי.

אבנר-חי שאקי: אם נתנו לכולם – תני גם לי.

ענת מאור: חבר הכנסת שאקי, ברשותך.

אבנר-חי שאקי: אל תפלי אותי לרעה.

אבנר-חי שאקי: אני מדבר בדיוק כמו אחרים.

ענת מאור: חבר הכנסת שאקי, היושב-ראש הבהיר את הנושא.

עוזי לנדאו: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת שאקי, ברשותך, הוספתי לך שתי דקות.

ענת מאור: אני אאפשר לך עכשיו עוד דקה, אבל אני מבקשת – – –

עבד-אלוהב דראושה: תוסיפי לו עוד דקה.

עבד-אלוהב דראושה: אולי הוא ישכנע אותי – – –

ענת מאור: כן, אני אוסיף לך על מנת – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה, ברשותך, אני מבקשת לא לעזור לי.

ענת מאור: חבר הכנסת שאקי, אני מצטערת.

אבנר-חי שאקי: אני עיינתי בהסכם, הפעם כמשפטן, ואני רוצה לומר לכם: יש דברים שלא היו ולא נבראו בהסכם אוסלו א', יש פתאום "ראיס".

אבנר-חי שאקי: אין לו שם בעברית, אין לו שם באנגלית.

אבנר-חי שאקי: באנגלית כותבים "ra'ees", בעברית "ראיס", והכוונה לערפאת, והנה נותנים לו סמכויות של דיקטטור, וישראל רוצה להיות שותפה למדינה שהיא נותנת למנהיגה להיות דיקטטור, להיות במצב שהוא יכול לבטל חוקים, להיות במצב שהוא יכול למנות שרים על אפה וחמתה של המועצה המינהלית, היינו – – –

עבד-אלוהב דראושה: הוא נשיא.

אבנר-חי שאקי: הוא לא נשיא.

אבנר-חי שאקי: הוא יושב-ראש.

עבד-אלוהב דראושה: הנשיא ערפאת.

אבנר-חי שאקי: אתה ממנה אותו נשיא.

אבנר-חי שאקי: עם ישראל עוד לא מינה אותו נשיא.

עבד-אלוהב דראושה: העם שלו בחר בו כנשיא, לא אתה.

סאלח סלים: ראיס זה נשיא באנגלית.

אבנר-חי שאקי: לא.

אבנר-חי שאקי: כל הזמן הוא יושב-ראש, כל הזמן כתבו "chairman", ועכשיו כותבים "ra'ees".

אבנר-חי שאקי: מה זה, מהתלים בעם שלם?

סאלח סלים: התרגום המילולי – – –

אברהם כץ-עוז: זאת הבעיה שלנו עכשיו?

אבנר-חי שאקי: כתבתי למר רבין: מה אם ערפאת יכריז על השטח שבידו כעל מדינה פלשתינית?

אבנר-חי שאקי: מה הסנקציות?

עוזי לנדאו: – – –

ענת מאור: זה משפט מסיים.

אבנר-חי שאקי: אם ערפאת יכריז על מדינה – וכל הסימנים מורים שהוא מתכוון לעשות זאת – כמה הוא צריך להפתיע את הממשלה הזאת ואת מר רבין?

אבנר-חי שאקי: האומנם – – –

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא צריך להכריז – – –

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה, אני מבקשת שתאפשר לו לסיים.

ענת מאור: חבר הכנסת שאקי, אני מבקשת משפט מסיים.

אבנר-חי שאקי: אני מסיים.

אבנר-חי שאקי: כל דמיון בין הסכם קמפ-דייוויד לבין הסכם אוסלו מוטעה ומטעה.

אבנר-חי שאקי: להסכם קמפ-דייוויד היתה תמיכה של כ-100 חברי כנסת, ופה רוצים להכריע בגורלו של עם ובגורלה של ארץ על חודו של קול.

אבנר-חי שאקי: מה החיפזון?

אבנר-חי שאקי: אל-עג'לא מן אל-שטן, אתם אומרים, אומרים הערבים.

אבנר-חי שאקי: מה המהירות הזאת?

אבנר-חי שאקי: מה החיפזון הזה?

עבד-אלוהב דראושה: תתפלא, הקול הזה יכול להיות הקול של – – –

סאלח סלים: זו הבעיה.

אבנר-חי שאקי: אני מוכן להסביר לכם.

אבנר-חי שאקי: אתה תצדיק אותי כשתשמע אותי.

ענת מאור: לא, אני מצטערת, חבר הכנסת שאקי.

ענת מאור: אני הארכתי לך את הזמן כפליים, בגין העובדה שישבת והאזנת.

אבנר-חי שאקי: אין מנוס ממשאל עם רציני או מבחירות.

אבנר-חי שאקי: רוב העם נגד ההסכם, נגד הסכם אוסלו א', נגד הסכם קהיר, נגד הסכם אוסלו ב', והוא נגדם מפני שהם נגד האינטרסים הקיומיים הביטחוניים.

אבנר-חי שאקי: הביטחון התערער, אנשים פוחדים לנסוע באוטובוסים.

אבנר-חי שאקי: 48 שנים לאחר כינונה של מדינה אזרחיה פוחדים לנסוע באוטובוסיה.

אבנר-חי שאקי: זה נורמלי?

אבנר-חי שאקי: כך מבטיחים שלום?

אבנר-חי שאקי: כך מבטיחים ביטחון?

אבנר-חי שאקי: לכן נעשה הכול כדי להכשיל את ההסכם הזה, האומלל, שפוגע בביטחון של ישראל, פוגע בסיכוייה לגדול ולהיות מה שנועדה להיות, והוא בא למסור זכויות של העם שלנו על חלקי מולדת לעם זר.

אבנר-חי שאקי: לכן זה לא יצלח, ובסופו של חשבון אין לי ספק, שבעזרת השם המטרה הזאת לא תצלח בידי הממשלה הזאת.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת אורי אור, ואחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי.

ענת מאור: חברי הכנסת, ברשותכם, אצטרך לקטוע – – –

יגאל ביבי: – – –

ענת מאור: כן, כבר היו כמה ששיתפו פעולה ועמדו בזמן.

אברהם כץ-עוז: – – – כשגירשו את הגרגשי.

אברהם כץ-עוז: זה אני מבין.

אברהם כץ-עוז: אבל מה אתה נדבק לליכוד?

אורי אור: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת שאקי, הקשבתי לך יותר מחמש דקות.

אורי אור: אז או תקשיב או תצא.

עוזי לנדאו: המשכנו בדברי תורה.

אורי אור: בוודאי, אתה איש תורה ידוע.

אורי אור: תקשיב.

עוזי לנדאו: אני שומע ממנו.

אורי אור: אני אפתח בדברי תורה.

אורי אור: יש לי כמה שאלות.

אורי אור: שאלה ראשונה אני רוצה לשאול את חבר הכנסת רביץ: איך יכול להיות שגם דגל התורה, גם יהדות התורה וגם ש"ס, אף אחד מהם לא מתלבט אפילו בשאלה אם להימנע מההסכם?

אורי אור: אתה רוצה לומר שכל הציבור היהודי הדתי, לאחר שעשה חשבון נפש כזה ביום הכיפורים, כל הציבור היהודי הדתי שאתם מנהיגיו, איש ממנו אפילו לא נמנע?

אורי אור: אני מרגיש פה משהו מאוד מאוד לא נוח, ואני חושב שגם אתה, הרב רביץ, צריך להרגיש מאוד מאוד לא נוח – –

עוזי לנדאו: אולי אצלכם צריך – – –

אורי אור: – – שבכל הציבור שאתם מייצגים אין לאיש ספקות.

אורי אור: אני מוטרד מאוד מצורת החשיבה, ואני עומד להיות מוטרד מאוד מצורת ההצבעה שלכם היום.

אורי אור: דיברתי היום עם כמה מנהיגים שלכם, ואני אומר לך שהתשובה היחידה שלהם היתה: אתה צודק.

אורי אור: והרי אתה יודע עם כמה אנשים אני דיברתי.

אורי אור: הרי לא ייתכן.

אורי אור: בכל המפלגות הדתיות איש לא נמנע.

אברהם רביץ: מה זה אומר לך?

אורי אור: זה אומר שחלק מכם טועה בגדול.

אורי אור: לא כולם.

אורי אור: הרי גם ראש הממשלה – – –

אברהם רביץ: אבל למה אתה לא שואל זאת גם על מפלגת העבודה, גם על הליכוד, גם על צומת?

אברהם רביץ: למה אתה שואל זאת רק עלינו?

אורי אור: תקשיב.

אורי אור: כי אנשי יהדות התורה ידועים כאנשים מתונים, כאנשים חושבים, כאנשים שלא נכנעים לדוגמות של מפלגות אחרות.

אורי אור: אני זוכר את הצבעותיכם בעבר.

אורי אור: משהו קרה לכם, וזה מטריד אותי.

אברהם רביץ: אבל זה צריך ללמד אותך סוגיה עמוקה מאוד על הממשלה הזאת.

אברהם רביץ: אתה צריך ללמוד מזה.

אורי אור: מה אני למד מזה?

אורי אור: אני אענה לך, חבר הכנסת רביץ.

אברהם רביץ: אתה רואה שיש שם אנשים חכמים ומתונים, והרי החמאתם לנו, ואני מסכים אתך, ובכל זאת כולם מחליטים להצביע נגדכם.

אורי אור: מה זה אומר, חבר הכנסת רביץ?

אברהם רביץ: זה אומר משהו, לא?

אורי אור: זה אומר, חבר הכנסת רביץ, שיש, כנראה, שיקולים זרים בהצבעה שלכם, שלא רק הביטחון – – –

אברהם רביץ: שיקולים להצביע עם הממשלה, תאמין לי.

אברהם רביץ: יש לנו שיקולים טובים להצביע עם הממשלה.

אורי אור: לא, לא.

ענת מאור: חבר הכנסת רביץ, אני מצטערת.

אורי אור: אני מודיע לך, שזה לא כך, כנראה, ויבוא יום וחלקים מכם – – –

אברהם רביץ: – – –

אורי אור: שאלת, ועכשיו אני נותן את התשובה.

אורי אור: זה הזמן שלי.

אורי אור: יבוא יום וחלקים מכם יבואו ויאמרו: טעינו, משום שההבדל הגדול ביותר בין אלה שמתנגדים לבין אלה שתומכים הוא בכך, שיש כאלה שחיים על הזיכרון, חיים על העבר ועל המלחמות הגדולות שהיו בטרור, שהיו עם שכנינו ועדיין נמשכות – – –

אברהם רביץ: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת רביץ, לא, אני מצטערת.

אורי אור: די, מספיק.

אברהם רביץ: הוא שאל אותי.

ענת מאור: לא, אני מבקשת להפסיק.

אורי אור: יש כאלה – – –

אברהם רביץ: אני עניתי לו.

ענת מאור: משפט אחד, אבל לא להמשיך כל הזמן.

אברהם רביץ: – – –

אורי אור: אני עברתי לנושא הבא.

אורי אור: יש פה כאלה שמה שיש להם זה זיכרון, יש להם פחד, יש להם טרור, והם מנסים להפחיד את החלק הגדול של העם – ואנחנו יודעים איך העם מתחלק.

אורי אור: העם לא אתם, העם כולו מתלבט, וכאשר מפחידים אותו בטרור – והוא עדיין קיים, לצערי הרב – כאשר אנשים, במקום לחשוב על העתיד, עוסקים בזיכרונות – ואין דבר מפחיד כמו זיכרונות, במיוחד לעם שחלקו ניצול שואה, חלקו בא מגלויות וחלקו נלחם פה על עצמאותו – קל מאוד להפחיד אנשים, ולעתים זה מצליח, לצערי הרב.

אורי אור: אבל הם לא שמים לב שחל שינוי באזור הזה, ואת הדבר הזה לא רק לך אני אומר, חבר הכנסת רביץ, אלא גם לאחרים בספסל הימני.

אורי אור: יותר ויותר אנשים מאמינים שאפשר גם אחרת, וכל גנרל טוב – ולא כולם גנרלים טובים, חלקם גם יושבים פה בכמה מפלגות – יודע שהניצחון האמיתי במלחמה הוא להוציא לאויב את הרצון להילחם.

אורי אור: זה הניצחון האמיתי, ומתחיל תהליך כזה, חבר הכנסת רביץ.

אורי אור: חלק מהאנשים לא רוצים לראות אותו, חלק מהאנשים לא מאמינים בו, וזה מה שמטריד אותי.

אורי אור: ובמקום לשאול כל הזמן את רבין, את שמעון פרס או אותי, כיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון: מה עם זה, מה עם זה, מה עם הטרור – שאלות חשובות מאוד – תשאלו את חבר הכנסת נתניהו, תשאלו את חבר הכנסת אריק שרון עם מי הם דיברו, מה הם עשו, מה הם יצרו במשך כל שנות שלטונם.

אורי אור: כמעט ולא כלום, ואתה יודע לאן הגענו בתקופה הזאת.

אורי אור: לכן, בזמן שיש לי כאן אני רוצה להדגיש שיש בעיות.

אורי אור: אחת הבעיות העיקריות – ואמרתי זאת גם היום בסיעה שלנו – שאנו צריכים להתמודד אתה היא מבחן הביצוע.

אורי אור: מבחן הביצוע חשוב מאוד – הביצוע של אותו הסכם, שראיתם אותו במפות, הוא מבחן אמיתי, ואם לא נעמוד במבחן הביצוע, ההסכם לא יתקיים.

אורי אור: הוא לא ימשיך להתקיים.

אורי אור: אני מאמין שהוא יעבוד.

אורי אור: מבחן גדול יותר הוא בעצם השאלה האמיתית, שאותה כולם מטשטשים: האם נוכל להגיע לדברים – ואני מאמין בזה – שהם גבולות של ביטחון, ירושלים בירת ישראל מאוחדת?

אורי אור: האם נוכל להגיע לכך בצורה טובה יותר אם נתקדם עם הפלשתינים ונשבור לאט-לאט את מעגל האיבה או שנחזור ונחפש עם מי לדבר?

אורי אור: מי שבא היום ואומר – וזה לא משנה אם זו הדרך השלישית הטיפשית או מישהו אחר: בואו נדבר מחר על הסדר הקבע.

אורי אור: אנו, בינינו, לא יכולים לדבר על הסדר הקבע.

אורי אור: יאסר ערפאת עם אנשיו עדיין לא יכול לדבר על הסדר הקבע.

אורי אור: המתכון להפסקת המשא-ומתן הוא לדבר היום על הסדר הקבע.

אורי אור: אני חושב, שלאחר הבחירות ביהודה ושומרון יהיה הזמן בשל לדבר על הסדר הקבע.

אורי אור: מאחר שאני מאמין שהדרך להפחתת השנאה היא הסכם הביניים הזה, אני תומך בו.

אורי אור: אני לא מאושר, כמו שמישהו אמר, כי אני יודע מה היא המשמעות של חלקי ארץ-ישראל.

אורי אור: לצערי הרב, בחלקי ארץ-ישראל הללו גרים בני אדם, והם רבים, ומי שחושב להתייחס אליהם כאל שולחן חול, שאין בו בני אדם, לא יגיע לשום ביטחון.

אורי אור: מה שאמר כאן חבר הכנסת שאקי – אין בזה פתרון, כי גרים שם הרבה מאוד בני אדם – –

ענת מאור: – – –

אורי אור: – – ואנו צריכים ללמוד לחיות זה עם זה ולא לשלוט זה על זה.

אורי אור: תודה רבה לך.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת יגאל ביבי, ואחריו – חברת הכנסת דליה איציק.

יגאל ביבי: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי שר הפנים, אני רואה שאתה מקיים מצוות לימוד תורה.

יגאל ביבי: חשוב.

יגאל ביבי: האמן לי, שלימוד תורה עדיף לפעמים מהדברים האחרים.

יגאל ביבי: בכלל, אתה בדרך הנכונה.

יגאל ביבי: תתקרב ליהדות, ליהודים שומרי התורה.

יגאל ביבי: קבע עתים לתורה.

יגאל ביבי: זה יעזור לך גם בפנים וגם בחוץ.

יגאל ביבי: כאן, בגן-הוורדים, עשרות אלפי יהודים שצעדו מכיכר-ציון, ומתקיימת ברגעים אלה כאן, מול הכנסת, עצרת המונים של נאמני ארץ-ישראל, המוחים נגד הסכם הכניעה, הסכם אוסלו ב'.

יגאל ביבי: מעניין שחלק גדול מהציבור שמפגין כאן בחוץ הוא דתי, עם כיפות.

יגאל ביבי: כשראיתי כאן, ממרפסת הכנסת, את אלפי הצועדים, שאלתי את עצמי, כיצד ציבור דתי דווקא מפגין כביכול נגד שלום.

יגאל ביבי: הרי אנו, הציבור הדתי, עשרות פעמים ביום בתפילותינו אומרים "עושה שלום במרומיו, הוא יעשה שלום עלינו".

יגאל ביבי: אין עם, אין דת בעולם, חבר הכנסת דראושה, לא האסלאם ולא הנצרות, שבמשך יום שלם – – –

עבד-אלוהב דראושה: זה מזכיר לי, שגם בציבור הפלשתיני הדתיים הפונדמנטליסטיים הם נגד השלום, וגם היהודים הקיצוניים הם נגד השלום.

יגאל ביבי: לא.

יגאל ביבי: אני אומר, דראושה, שהדת שלנו מצווה על יהודי מאמין – –

עבד-אלוהב דראושה: להיות נגד השלום.

יגאל ביבי: – – 30-40 פעם ביום להגיד "עושה שלום".

עבד-אלוהב דראושה: והוא עושה מלחמה.

יגאל ביבי: אז מה קורה שאנחנו – – –

ענת מאור: כן, חבר הכנסת דראושה.

יגאל ביבי: זה לא על חשבוני.

ענת מאור: לא.

ענת מאור: אני לא יכולה.

ענת מאור: לא לענות לו, בבקשה.

ענת מאור: חמש הדקות הולכות.

יגאל ביבי: לא.

יגאל ביבי: הוא מפריע.

ענת מאור: אני מבקשת: בלי קריאות ביניים ולא לענות.

ענת מאור: אי-אפשר לענות ואחר כך להגיד: לא על חשבוני.

ענת מאור: בבקשה.

יגאל ביבי: מה קרה?

יגאל ביבי: אני אדם מתון.

יגאל ביבי: הרב רביץ אדם מתון.

עבד-אלוהב דראושה: היית פעם.

יגאל ביבי: הרב ריסקין אדם מתון.

עבד-אלוהב דראושה: היית פעם.

יגאל ביבי: מה קרה שכולנו, כמו שאמר אורי אור, מאוחדים כאן?

יגאל ביבי: אולי תבדקו את עצמכם?

יגאל ביבי: אולי זו קטסטרופה שמתקרבת לעם ישראל, ואנו חרדים לנושא הזה?

יגאל ביבי: אולי צהלות השמחה שלכם, שמחזירים את ארץ-ישראל, מרתיעות אותנו ומפחידות אותנו?

יגאל ביבי: חבר הכנסת זיסמן, אתה בכוחותינו בינתיים, לא?

יגאל ביבי: מה החלטת?

עמנואל זיסמן: נגד.

יגאל ביבי: נגד.

יגאל ביבי: אתה בסדר.

עבד-אלוהב דראושה: לא יחזור בכנסת הבאה.

יגאל ביבי: רבותי, כמי שגר היום ביש"ע, בגוש-עציון, ומי שעוקב אחרי הנעשה, לא גר ברמת-אביב אלא גר ונוסע, אני רוצה לומר לציבור הפלשתיני ולציבור היהודי: הממשלה הזו עושה אסון לעם ישראל וגם לציבור הפלשתיני.

עבד-אלוהב דראושה: למה?

יגאל ביבי: ההסכם המסובך, המשובש, הלא-ברור, הלא-מציאותי, לצערי – ואני מקווה ומתפלל שאני אתבדה – יביא לשפיכות דמים, לצערנו.

עבד-אלוהב דראושה: מה אתה מציע?

יגאל ביבי: זה לא הסכם.

יגאל ביבי: זה לא רציני.

יגאל ביבי: זה לא אמיתי.

יגאל ביבי: הממשלה הזו עוד תיקרא, לצערי, ממשלת דמים, חס וחלילה.

יגאל ביבי: אמרתי מלה קשה.

יגאל ביבי: רבותי, ההסכם הזה לא ריאלי, לא מציאותי, הוא מפקיר 150,000 מתיישבים.

יגאל ביבי: אני הייתי עד בשבוע שעבר – והאמינו לי, חברי הכנסת – כשנסעתי לגוש-עציון, נסעתי ליד דהיישה.

יגאל ביבי: אלפי בחורים צעירים קיבלו הוראה מוושינגטון, ששם יושב מובראק עוואד.

יגאל ביבי: באותם רגעים שבהם חתמו את ההסכם, מובראק עוואד, ראש ארגון טרור בוושינגטון, נתן הוראה לאנשי דהיישה להוציא את הגדרות ולהתפרע.

יגאל ביבי: פתאום עשרות צוותי טלוויזיה היו שם, והיה שם חילול.

יגאל ביבי: בושה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא ראש ארגון טרור.

עבד-אלוהב דראושה: הוא ראש ארגון נגד אלימות.

עבד-אלוהב דראושה: רק אל תסלף את העובדות.

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה, אני מצטערת.

יגאל ביבי: הוא מפריע לי כל הזמן.

ענת מאור: כן, אני מצטערת.

יגאל ביבי: הוא לא נתן לדבר.

יגאל ביבי: לא דיברתי בכלל.

יגאל ביבי: הוא נתן הוראה.

ענת מאור: אני מוסיפה לך דקה.

יגאל ביבי: אי-אפשר.

יגאל ביבי: תן לי לדבר, דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: אל תסלף.

יגאל ביבי: דראושה, לשיא השפלות הגיעו כאן ברגע שנתנו לערביי ירושלים להצביע, וגם תעמולת בחירות תהיה כאן בירושלים.

יגאל ביבי: עם ישראל והירושלמים, שחלקם אדיש, שלא כולם היו בהפגנה היום, בעוד כמה חודשים יראו כאן, בירושלים, כתעמולה, את תמונתו של הראיס ערפאת; בכל בית כאן בירושלים.

יגאל ביבי: אוי לה לאותה בושה – – –

עבד-אלוהב דראושה: היא נמצאת בכל בית.

יגאל ביבי: – – – ושלא ימכרו לנו סיפורים.

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה, אני אצטרך לקרוא אותך לסדר.

ענת מאור: זה הזמן שלו.

יגאל ביבי: דליה איציק, כאן בירושלים, העיר שלך, תהיה תחילת שלטון פלשתיני, ואתם אשמים בעניין הזה.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שראש הממשלה, שיש לו זכויות רבות בעם ישראל, הגזים בשבועות האחרונים כשדראושה, שלא משרת בצבא, הוא השותף שלו, והאחריות היהודית של כל ישראל ערבים זה לזה נשברה בדברים הבוטים שלו.

ענת מאור: עכשיו אני מבקשת לסיים.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לסיום, ודבר תורה זה לא בחשבון: "ירושלם הרים סביב לה, ואדוני סביב לעמו מעתה ועד עולם".

יגאל ביבי: יש לנו כמה הרים כאן בירושלים: הר-הזיתים, הר-המוריה, שם בוכים, והיתוסף לנו הר נוסף – הר-הרצל – שם קבורים הבנים שלנו, וגם שם בוכים.

יגאל ביבי: רבותי, קצת.

יגאל ביבי: אלה אנשים ששפכו את דמם על שחרור ארץ-ישראל.

יגאל ביבי: היום מכרתם את הארץ שקדושה לכולנו בנזיד עדשים.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר עוד משפט אחד.

יגאל ביבי: אתם גם בגביית מסים לא פועלים כמו שצריך, אתם נותנים להם דברים שלא צריך לתת בביטחון, באי-קיום הסכמים שהם לא מקיימים.

יגאל ביבי: אתמול התפללו מיליונים שהעיניים של הממשלה הזאת ייפקחו, שקצת יחזרו בתשובה.

יגאל ביבי: לא הצלחנו, נראה שלא חזרו בתשובה, אפילו אחד לא חזר בתשובה.

יגאל ביבי: אבל אני מקווה שעם ישראל מאמין.

יגאל ביבי: חיכינו אלפיים שנה, נחכה עוד תקופה קצרה ונקווה שהדברים ישתנו.

ענת מאור: חברת הכנסת דליה איציק, ואחריה – חבר הכנסת רפי אדרי.

דליה איציק: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת יגאל ביבי, אני הקשבתי לך קשב רב, ואני רוצה להגיד לך שאני אצביע היום בעד ההסכם בחיל וברעדה.

דליה איציק: אני חושבת, שהמסר החינוכי שלנו לאותו ציבור צעיר צריך להיות, שמי שמתנתק מחבלי ארץ-ישראל צריך לעשות זאת בצער.

דליה איציק: זה צריך להיות המסר החינוכי.

דליה איציק: אבל המסר החינוכי שלך, חבר הכנסת יגאל ביבי, צריך להיות שלא קוראים למי שהשקיע את כל חייו – בוגד, רוצח; אלה הססמאות שנשמעות עכשיו מפי הציבור שלך.

יגאל ביבי: מפי עשרה אנשים.

ענת מאור: חברת הכנסת דליה איציק, אולי את לא יודעת, אבל הלבישו את דמותו של ראש הממשלה במדי גסטפו בהפגנה של הערב.

יגאל ביבי: אני מגנה את זה.

יגאל ביבי: הייתי בהפגנה, היו 15-10 אנשים כאלה.

דליה איציק: שמעתי שאת דוד לוי שלחתם למרצ גם כן.

דליה איציק: שמעתי שהוא כבר נהיה מרצ בהפגנה.

דליה איציק: חבר הכנסת יגאל ביבי, העם הזה מעולם לא היה אימפריאליסט, והוא הגיע לכאן כי הוא רצה את חלקת אלוהים הקטנה והשקטה שלנו.

דליה איציק: וראה זה פלא, לא הצלחתם היום להוציאו להפגנה, כשאתם מדברים בשם הציבור הרחב והגדול.

דליה איציק: והנה, בהפגנה הזאת, מה לעשות, אתה עצמך אמרת, יש רק חובשי כיפות, ואתה בעצמך רואה שאתם לא מצליחים להוציא את הציבור.

יוסף אחימאיר: היו המונים.

דליה איציק: איזה המונים.

דליה איציק: בכל הציבור הזה אולי מדובר על 20,000 איש.

דליה איציק: יוסי אחימאיר, אתה יודע זאת כמוני.

דליה איציק: אחד הדברים שמאוד קוסמים לי בציבור שלנו הוא שהציבור הזה לא הפנים את השטחים באמת, הציבור הזה מפחד.

דליה איציק: תן לו ביטחון, תן לו שקט, והוא יוותר על 90% מן השטחים.

דליה איציק: זה מה שהציבור הזה רוצה.

דליה איציק: הוא לא שתלטן, הוא לא רוצה לשלוט על עם אחר, והוא לא רוצה 2.2 מיליוני ערבים, הוא רוצה ביטחון.

דליה איציק: תן לו ביטחון, והוא מוותר לך על 90% מהשטחים.

דליה איציק: חבר הכנסת יגאל ביבי, בשלוש השנים האחרונות אדון ביבי נתניהו הפך להיות המפחידן הלאומי.

דליה איציק: מפחידן חובב, אגב; הוא לא מצליח להוציא את הציבור החוצה.

דליה איציק: חובבן גדול.

דליה איציק: הוא באמת עסוק בשלוש השנים האחרונות בלהפחיד ובלאיים.

דליה איציק: אני מוכרחה לומר לך, בכל פעם כאשר אני רואה אותו אני מתגעגעת למנהיגים שלי.

דליה איציק: בכל פעם שאני רואה אותו המנהיגים שלי הופכים להיות ענקיים לעומתו.

דליה איציק: עוד דבר.

דליה איציק: בעוד 15-10 שנה מה אגיד לילדים שלי, לנכדים שלי?

דליה איציק: האם אני הייתי שותפה להליך הזה, והאם היתה בי איזו שמחה או איזו חדווה?

דליה איציק: לא, לא היתה בי, אין בי היום.

דליה איציק: אני מאמינה באמונה שלמה שאסור לנו בשום אופן לשלוט על עם שאנחנו לא רוצים בו והוא לא רוצה בנו.

דליה איציק: לא מתוך אהבה אליהם.

רחבעם זאבי: לכן טרנספר.

דליה איציק: ראינו איך אתה מצליח לעשות אותו.

דליה איציק: נניח שזה היה מוסרי, הצלחת לעשות זאת?

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: חבר של ערפאת.

עבד-אלוהב דראושה: אתה תיעלם מהמפה הפוליטית.

ענת מאור: חברי הכנסת, אני מבקשת להפסיק.

עבד-אלוהב דראושה: אתה תיעלם מהמפה הפוליטית.

רחבעם זאבי: שוטה – – –

דליה איציק: מה אני אגיד לך?

דליה איציק: חבר הכנסת זאבי, להיות ערבי בבית הזה זה ממש לא פיקניק, בלשון המעטה.

דליה איציק: תאמין לי.

דליה איציק: אני לא הייתי מחליפה אתם דקה אחת.

דליה איציק: דקה אחת לא הייתי מחליפה אתם.

דליה איציק: אני חושבת על ההרגשה שאנחנו נותנים להם פעם אחר פעם.

דליה איציק: הו, זה באמת פיקניק מפוקפק.

דליה איציק: אני רוצה להגיד לכם, שהאצ"ל והלח"י היו שותפים בהקמת המדינה.

דליה איציק: חבר הכנסת יגאל ביבי, אילו אנשים כמוך היו משתלטים על המפד"ל – ואני השתייכתי אליה פעם, כאשר היא היתה המפד"ל היפה, כאשר אמרנו "שנן ואל תחדל, אני בעד מפד"ל".

רחבעם זאבי: גם מפא"י היתה פעם יפה.

דליה איציק: אילו לא נתתם לאנשים כמו שאול יהלום להשתלט עליכם, הפרצוף שלכם היה נראה אחרת, הייתם שומרים על 12 ו-13 מנדטים.

רחבעם זאבי: – – –

ענת מאור: אני מבקשת להפסיק, חבר הכנסת זאבי.

דליה איציק: גברתי היושבת-ראש, בעוד 15 שנה ישאלו את הנכד של חבר הכנסת זאבי מה עשה הסבא שלך כאשר היה כל התהליך הזה.

דליה איציק: אולי נוח לי יותר לשאול את חבר הכנסת ביבי נתניהו, שלא נמצא כאן, הוא אולי יגיד: תשמעו, כאשר דיברו על המהות אני לא הייתי טוב בזה.

דליה איציק: כשדיברו על הבנת ההיסטוריה, אני לא הבנתי.

דליה איציק: אני ידעתי למכור מוצרים.

דליה איציק: אולי הייתי טוב בלמכור ברים, אולי ידעתי לדבר בטלוויזיה יפה.

דליה איציק: את זה ידעתי מצוין.

דליה איציק: לא היה לי הכוח שהיה לבגין האב ולא היה לי הכוח של שמעון פרס ושל יצחק רבין ולא הבנתי את גודל השעה.

רחבעם זאבי: זו חולשה, זו חולשת דעת, זה איבוד דרך, זה איבוד אמונה.

רחבעם זאבי: זה כוח, מה שפרס עושה?

רחבעם זאבי: זה איבוד אמונה, חולשת דעת.

ענת מאור: אני מבקשת להפסיק.

ענת מאור: חבר הכנסת זאבי, אני אצטרך לקרוא אותך לסדר.

רחבעם זאבי: חולשת דעת, איבוד אמונה.

ענת מאור: חבר הכנסת זאבי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

דליה איציק: – – – ולא היה בי החזון לראות את מה שהאב בגין ראה.

דליה איציק: חבר הכנסת רחבעם זאבי, כשאני מסתכלת על יצחק רבין ועל שמעון פרס אני אומרת לעצמי, איך קרה ששני האנשים האלה, שסוכסכו והסתכסכו במשך שנים בריב עקוב מדם, אני מעזה לומר, איך זה קרה שבשנתיים האחרונות האנשים האלה מבינים שזה לוקסוס לריב ושצריך לדעת להתאחד סביב מעשה היסטורי ענק, וראה איך הם משתפים פעולה.

דליה איציק: מה אני אגיד לך, אותי זה מרשים.

רחבעם זאבי: השטן משתף אתם פעולה לחיסול המדינה הלאומית.

דליה איציק: וזה צריך לחייב גם אותך.

ענת מאור: את צריכה להתחיל לסיים, חברת הכנסת איציק.

דליה איציק: ועוד מלה אחת, גברתי, לאדון יאסר ערפאת.

דליה איציק: אני מאוד לא שבעת רצון מהקלטות המתועבות שלו ואני מאוד לא שבעת רצון מהדיבורים הנלוזים שלו.

דליה איציק: אם יאסר ערפאת חושב שיש לו פריימריס ובשל כך הוא מרשה לעצמו לדבר כמו שהוא מדבר, גם הסבלנות שלנו פוקעת – כפי שהוא מדבר.

דליה איציק: אנחנו לא פראיירים ולא נולדנו אתמול, ואנחנו ניכנס בו באבי אביו אם הוא יפר את ההסכם.

דליה איציק: אנחנו הולכים להסכם הזה לא כי אנחנו אוהבים את יאסר ערפאת, אנחנו הולכים להסכם הזה כי קודם כול הוא טוב לנו ואנחנו אוהבים את עצמנו.

דליה איציק: זאת האמת.

דליה איציק: שנה טובה.

רחבעם זאבי: מה טוב לנו?

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת רפי אדרי.

ענת מאור: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

רפאל אדרי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חתימת הסכם הביניים בין ישראל ובין הרשות הפלשתינית לפני שבוע בוושינגטון היתה הכרח.

רפאל אדרי: אני מאמין שכל אלה שעסקו בהכנת ההסכם השקיעו מחשבה ונתנו את הדעת על כל פסיק כדי להשיג את התוצאות הטובות ביותר.

רפאל אדרי: מובן שיש בינינו כאלה שסעיפים מן ההסכם מסבים להם אי-נחת.

רפאל אדרי: בנקל ניתן להשליך את החיוב ולראות רק את הרע, את השלילי.

רפאל אדרי: קל לבקר, קל להוקיע, קל לדבר, קל להרים קול.

רפאל אדרי: לבצע, לעשות, להשיג תוצאות אחרות – זה סיפור אחר.

רפאל אדרי: ברור לכולנו, שמשמעותו של הסכם הביניים היא שינויים טריטוריאליים, ויתורים על שטחים.

רפאל אדרי: ברור גם לכולנו, שההסדר יתבהר רק בעוד כמה חודשים, רק לאחר שיסתגלו האוכלוסיות ואנשי כוחות הביטחון בשטח לדו-קיום המנחה את ההסכם.

רפאל אדרי: רק אז יהיה ניתן לבחון האם יתממשו הציפיות.

רפאל אדרי: שאלתי את עצמי לא פעם אם יש אלטרנטיבות אחרות, והגעתי למסקנה שאין.

רפאל אדרי: האלטרנטיבה גרועה יותר.

חנן פורת: יש אלטרנטיבה של שיבת ציון – – –

רפאל אדרי: זה תהליך בלתי הפיך אשר צריך היה לקרות לפני הרבה מאוד זמן, ואם הוא היה קורה לפני הרבה זמן גם המחיר היה שונה.

רפאל אדרי: ההיסטוריה הוכיחה לנו כי הבסיס למשא-ומתן על הסכם השלום עם מצרים נבע ממלחמת יום הכיפורים לפני 22 שנה.

רפאל אדרי: האם היה ניתן להגיע להסכם שלום עם מצרים אילולא המלחמה ההיא?

רפאל אדרי: שני הצדדים שילמו מחיר יקר מאוד בטרם ישבו סביב שולחן הדיונים.

רפאל אדרי: כך גם האינתיפאדה, תהליך שהבשיל במשך 20 שנה, מ-1967 עד 1987, תהליך אשר נצר בתוכו תחושה של השפלה עמוקה, פחד מן הכובש ושאיפה אנושית לשיפור חיי היום-יום.

רפאל אדרי: יפי-נפש, דומני, היה הכינוי לאלו אשר עמדו על זכויותיו של העם הפלשתיני, אבל עצם ההכרה בזכותו של העם הפלשתיני להגדרה עצמית ניתן עוד בימי קמפ-דייוויד על-ידי הליכוד בכבודו ובעצמו.

רפאל אדרי: גברתי היושבת-ראש, נכון שאנו עומדים בפני שאלות גדולות, ואת התשובות ייתן רק הזמן; שאלות כמו משמעות פינוי צה"ל מן היישובים הערביים בגדה והאפשרות לסכל פעולות טרור בתוככי מדינת ישראל.

רפאל אדרי: לכן על כוחות הביטחון לתבוע שיתוף פעולה אמיתי עם הביטחון המסכל הפלשתיני כתנאי להמשך פינוי צה"ל ממוקדי האוכלוסייה הערבית.

רפאל אדרי: עם זאת עלינו להבין כי השלטון העצמי הוא אילוץ מוסרי אשר משמעותו קץ העימות בין הכוחות השפויים.

רפאל אדרי: משמעות נוספת של ההסכם היא שיפור הכלכלה ורמת החיים באזורנו תוך ביטול החרם הערבי.

רפאל אדרי: מובן שעלינו להביא בחשבון, שיש לנהוג בחוכמה בכל האמור בתכנון כלכלי אזורי, על מנת שלא ייווצרו התחושה והרושם כי היתרון הכלכלי והטכנולוגי של ישראל מהווים פטרונאז' על הפלשתינים.

רפאל אדרי: באופן אישי הייתי מעדיף לראות כבר מזמן הסכם שלום סופי ולא הסכם ביניים אשר בין שלב לשלב במימושו עולה ויורד מפלס הציפיות והאכזבות של שני הצדדים.

רפאל אדרי: אולם האילוצים אינם מאפשרים זאת, ולכן יש להתאזר בסבלנות המאפיינת את המנטליות של המזרח התיכון.

רפאל אדרי: אין כאן קסמים.

רפאל אדרי: לא ניתן להפוך איבה בת 100 שנים במעין קסם להערכה ולאהבה, ואיש אינו תמים לחשוב כי כך יהיה, אולם בהחלט ניתן להבין ולהתחשב בצרכים של שכנינו.

רפאל אדרי: גברתי היושבת-ראש, המחיר שאנו אמורים לשלם הוא גבוה.

רפאל אדרי: אין ספק בכך, התחלנו בתהליך ארוך של חלוקת ארץ-ישראל, אבל זו החלוקה הראשונה הנקבעת מכוחו של הסכם בין שני צדדים ולא כתוצאה ממלחמה.

רפאל אדרי: חלוקת השטחים היתה חייבת להביא בחשבון שיקולים דמוגרפיים, ולכן היא הוגנת, לדעתי.

רפאל אדרי: רבותי, כולנו יודעים שלא ניתן לאכול את כל העוגה ולהשאירה שלמה.

רפאל אדרי: חייבים גם לשלם מחיר.

רפאל אדרי: לסיום, גברתי היושבת-ראש, יש פתגם – – –

רחבעם זאבי: איזה מחיר שילמו הערבים?

רחבעם זאבי: איזה מחיר שילמו הערבים?

ענת מאור: אני מבקשת להפסיק.

רפאל אדרי: גברתי היושבת-ראש, יש פתגם מרוקאי עתיק האומר: סבלנות היא מתנה שהאלוהים נותן רק לאלה שהוא אוהב.

רפאל אדרי: אני מקווה שלכולנו יהיו הסבלנות ואורך הרוח לראות בהסכם זה הצלחה.

רפאל אדרי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

ענת מאור: אחריו – חבר הכנסת יוסף עזרן.

ענת מאור: חבר הכנסת עזרן צריך להחליף אותי בניהול הישיבה, ולכן הקדמנו אותו ברשימה.

עבד-אלוהב דראושה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ב-15 בנובמבר 1947 החליט האו"ם על הקמת שתי מדינות: מדינת פלשתין ומדינת ישראל.

רחבעם זאבי: ומי לא הסכים?

עבד-אלוהב דראושה: אכן ההנהגה הפלשתינית לא הסכימה ועשתה טעות היסטורית.

עבד-אלוהב דראושה: ההנהגה של העם היהודי השכילה להבין את ההחלטה, ובן-גוריון הכריז על הקמת מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אבל היום יש הנהגה פלשתינית מפוכחת בראשותו של מנהיג אמיתי, יאסר ערפאת, שמנסה לממש את ההחלטה הזאת ולהקים מדינה פלשתינית בפחות ממה שניתן לפלשתינים לפי החלטת האומות המאוחדות.

עבד-אלוהב דראושה: בן-גוריון והעם היהודי הסתמכו על ההחלטה הזאת כדי להכריז על הקמת מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שמה שנתן ליהודים את הזכות להכריז על הקמת המדינה ולהתקבל בעולם היתה ההחלטה הזאת, שמקנה גם לפלשתינים את הזכות להקים מדינה עצמאית.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב, שצריכים להבין שזה המהלך ההיסטורי.

עבד-אלוהב דראושה: אומנם הוא בא מאוחר, אבל ההנהגה הפלשתינית שנשענת היום על הרוב המסיבי של העם הפלשתיני ועל הרוב המסיבי של העולם הערבי רוצה באמת לממש את הזכות להקים מדינה פלשתינית עצמאית בגדה המערבית וברצועת-עזה, שתחיה בשלום עם מדינת ישראל, מדינה ליד מדינה ועם ליד עם.

עבד-אלוהב דראושה: מי שחושב אחרת – ממשלה או אופוזיציה, זה לא משנה – אני חושב שאתם טועים.

עבד-אלוהב דראושה: מדינה פלשתינית תקום בסופו של תהליך, כל תהליך, תהליך קמפ-דייוויד או תהליך אוסלו או תהליך מדריד שהמשכו היה אוסלו א' ואוסלו ב'.

עבד-אלוהב דראושה: ואוסלו ב', הסכם טאבה, הוא צעד נוסף בסיום הכיבוש, בפשרה בין שני העמים ובהקמת מדינה פלשתינית עצמאית.

יגאל ביבי: אעוזו ביללה.

עבד-אלוהב דראושה: ולאהי, היא תקום והיא כבר בדרך.

רחבעם זאבי: תורת השלבים – – – ואחר כך תזרוק אותנו לים.

עבד-אלוהב דראושה: אתה חי בעולם העבר.

רחבעם זאבי: תורת השלבים.

עבד-אלוהב דראושה: אמרתי לך עכשיו בלחש שאתה חי בעולם העבר.

עבד-אלוהב דראושה: אתה חי בעבר.

רחבעם זאבי: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת זאבי, אל תכריח אותי לקרוא אותך לסדר פעם שנייה.

עבד-אלוהב דראושה: שאלת אותי, תשמע תשובה.

עבד-אלוהב דראושה: אמרתי לך עכשיו בלחש, שאף אחד מהנכדים שלך לא יתמוך ברעיונות המטורפים שלך, כי הם לא ריאליסטים.

עבד-אלוהב דראושה: אני בטוח שהם יתרחקו מהדעות שלך, כי הן לא ריאליסטיות.

עבד-אלוהב דראושה: כאשר אתה זועק כאן טרנספר, טרנספר של ערבים, אתה פותר בעיה של מישהו?

יגאל ביבי: הוא לא יעשה טרנספר.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר לכם, אחרי ביצוע – – –

ענת מאור: חברי הכנסת ביבי וזאבי, אני מבקשת להפסיק.

רחבעם זאבי: הם הציעו את הטרנספר.

ענת מאור: חבר הכנסת זאבי, אל תכריח אותי לקרוא אותך לסדר.

ענת מאור: אם תקרא עוד קריאת ביניים, אני אקרא אותך לסדר.

עבד-אלוהב דראושה: שאלת שאלה לגבי ביטול אותם סעיפים באמנה הפלשתינית שלא מקבלים את מדינת ישראל כעובדה קיימת, ואני אומר לכם, אחרי הבחירות שיהיו – – –

רחבעם זאבי: מדוע לא?

רחבעם זאבי: מדוע לא?

עבד-אלוהב דראושה: כיוון שהיום אין רוב במועצה הלאומית הפלשתינית, שרוב חבריה חיים מחוץ לשטחים, אין היום רוב במועצה הזאת שיוכל לקבל החלטה כזאת.

עבד-אלוהב דראושה: לכן אני חושב שהסוגיה הזאת חשובה.

משה קצב: מתי תדרשו את תוכנית החלוקה?

עבד-אלוהב דראושה: כבר יש הסכמה בין שני העמים שמקובלת על כל העולם הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: הפלשתינים תובעים הקמת מדינה פלשתינית עצמאית בגדה המערבית וברצועת-עזה וירושלים המזרחית היא בירתה, ואתה יודע זאת.

עבד-אלוהב דראושה: הם לא תובעים את החלוקה ולא תובעים את פלשתין רבתי כפי שאתה דורש את ארץ-ישראל רבתי, ארץ-ישראל השלמה.

עבד-אלוהב דראושה: הם הרבה יותר מפוכחים ממך ומהפרטנר שלך, גנדי.

עבד-אלוהב דראושה: הם הרבה יותר מפוכחים ממך.

רחבעם זאבי: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת זאבי, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

ענת מאור: זו קריאה לסדר פעם שנייה.

עבד-אלוהב דראושה: כי מי שמדבר על ארץ-ישראל השלמה אחרי אוסלו ומדריד הוא אדם לא ריאליסטי וחי באשליות.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שאתה צריך להיות ריאליסטי ולהכיר במציאות כפי שהיא.

משה קצב: רבין אומר שמדינה פלשתינית לא תקום.

עבד-אלוהב דראושה: הוא אמר הרבה דברים אחרים, אבל המציאות תכפה על רבין ועל נתניהו ועליך ועל כולנו הקמת מדינה פלשתינית עצמאית.

עבד-אלוהב דראושה: לא יעזור לא לרבין, לא לך ולא לאף אחד אחר – – –

משה קצב: לא תקום מדינה פלשתינית.

ענת מאור: חבר הכנסת קצב, אני מבקשת.

עבד-אלוהב דראושה: יש 6 מיליוני פלשתינים במרחב הזה וכולם רוצים בהקמת מדינה פלשתינית עצמאית.

קריאה: איפה?

עבד-אלוהב דראושה: יש 6 מיליוני פלשתינים: 2.5 מיליוני פלשתינים בגדה המערבית וברצועת-עזה, עוד 2.5 מיליוני פלשתינית בפזורה הפלשתינית ומיליון פלשתינים בתוך מדינת ישראל שתומכים ברעיון של מדינה פלשתינית, אבל ימשיכו לחיות כאזרחים נאמנים של מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אז יש 6 מיליוני פלשתינים.

עבד-אלוהב דראושה: לא ישלימו עם הכיבוש.

עבד-אלוהב דראושה: אף אחד לא ישלים עם הכיבוש.

עבד-אלוהב דראושה: אם אתם חושבים שאתם יכולים להמשיך בכיבוש השטחים הפלשתיניים, להתנחל שם ולמנוע מהפלשתינים את מימוש זכויותיהם ולעשות שלום – עם מי תעשו שלום?

עבד-אלוהב דראושה: עם "אגודות הכפרים" שניסיתם לטפח?

עבד-אלוהב דראושה: עם מי תעשו שלום?

רחבעם זאבי: – – –

ענת מאור: אני מבקשת להפסיק.

עבד-אלוהב דראושה: עם מי תעשו שלום?

עבד-אלוהב דראושה: רק עם מנהיגים אותנטיים דוגמת ערפאת, רק עם מנהיגים אותנטיים שמייצגים את העם אתם יכולים לעשות שלום.

עבד-אלוהב דראושה: וזה מה שהשכילה להבין הממשלה הזאת, שעם ערפאת אפשר לעשות עסק, עם ערפאת אפשר להגיע להסכם של שלום שיכבד אותו.

עבד-אלוהב דראושה: אבל הוא יכבד אותו אם תשימו קץ לכיבוש, לא עם כיבוש, לא עם התנחלויות.

עבד-אלוהב דראושה: כל הקיצוניים שבאו להפגין היום, ואתם משסים אותם נגד השלום – – –

משה קצב: 50% ויותר מאזרחי ישראל, יותר מחצי.

עבד-אלוהב דראושה: אתם משסים.

עבד-אלוהב דראושה: מה אתם עושים למדינת ישראל?

עבד-אלוהב דראושה: אתם עוזרים למדינת ישראל?

עבד-אלוהב דראושה: אתם טועים.

דוד מנע: הם רוב בישראל.

ענת מאור: חבר הכנסת מנע, אני מבקשת.

עבד-אלוהב דראושה: הם מיעוט מבוטל בעם.

עבד-אלוהב דראושה: עם כל ההכנות שעשיתם לא הצלחתם לגייס 20,000 אנשים מתוך 5.5 מיליוני אזרחים.

עבד-אלוהב דראושה: אתם נכשלתם, אתם תיכשלו בעתיד.

עבד-אלוהב דראושה: ואנחנו ניתן אפשרות לשלום – – –

משה קצב: בבחירות נפתיע אותך.

ענת מאור: חבר הכנסת קצב.

עבד-אלוהב דראושה: כדי שיהיה שלום לילדים שלך ולילדים שלי, כדי שיהיה שלום לילדים של רבין ולבת של ערפאת, כדי שיהיה שלום לכולנו.

משה קצב: חבר הכנסת דראושה, ענה לי על שאלה.

ענת מאור: חבר הכנסת קצב, אני מצטערת.

ענת מאור: הוא צריך לסיים.

משה קצב: שאלה עניינית.

ענת מאור: אבל הזמן תם.

ענת מאור: אני מצטערת.

משה קצב: היו מאות נושאים במחלוקת בין רבין לבין ערפאת.

משה קצב: אמרת פעם אחת שרבין צודק?

ענת מאור: משפט אחד, משפט מסכם.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר שרבין שמדבר היום על פשרה היסטורית ומדבר על חלוקת הארץ הזאת בין שני העמים – הוא צודק.

עבד-אלוהב דראושה: תמיד אמרתי את הדברים הללו.

משה קצב: ערפאת מעולם לא טעה?

עבד-אלוהב דראושה: גם ערפאת טועה כבן-אדם.

עבד-אלוהב דראושה: יש לו טעויות.

עבד-אלוהב דראושה: אבל בראייה של הקמת מדינה פלשתינית עצמאית ליד מדינת ישראל הוא צודק, והיא תקום.

יגאל ביבי: חס וחלילה.

עבד-אלוהב דראושה: לא יעזור לכם, היא תקום.

עבד-אלוהב דראושה: היא קמה עובדתית.

עבד-אלוהב דראושה: כל עוד יש עם תחת השמש ששואף לעצמאות, הוא ישיג את העצמאות שלו.

עבד-אלוהב דראושה: מדינת ישראל והעם היהודי יודעים זאת.

עבד-אלוהב דראושה: אחרי אלפיים שנה העם היהודי הקים את המדינה העצמאית שלו, והעם הפלשתיני יקים את המדינה העצמאית שלו.

רחבעם זאבי: גם כשהוא אמר "כולנו מתאבדים" הוא צדק?

ענת מאור: אני מבקשת להפסיק.

ענת מאור: חבר הכנסת זאבי, אל תכריח אותי להוציא אותך.

ענת מאור: כבר יש לך שתי קריאות.

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה, אני מבקשת שתסיים.

עבד-אלוהב דראושה: משפט אחרון.

עבד-אלוהב דראושה: שני העמים יחיו בשלום זה ליד זה, כל אחד במדינה שלו, כשכנים טובים, בשיתוף פעולה פורה לטובת שני העמים, לטובת הילדים של כולנו.

עבד-אלוהב דראושה: תתפכחו, דעו שאין עוד אפשרות להמשך הכיבוש וההתנחלויות, ויש צורך לשים קץ למצב הזה ולהגיע להסדר של שלום אמת.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת יוסף עזרן, ואחריו – חבר הכנסת יצחק לוי.

יוסף עזרן: גברתי היושבת-ראש, חברי הבית, רבותי, לא אלאה אתכם בנאומים בשעה מאוחרת כל כך, ועוד הרבה זמן לפנינו.

יוסף עזרן: חשבתי לקרוא לפניכם מכתב מרגש מאוד שקיבלתי מהתנחלות מסוימת.

יוסף עזרן: "יש היסטוריה עולמית ויש היסטוריה יהודית, ובהיסטוריה זו קיימת ארץ בשם יהודה, או כפי שאנו קוראים לה: ארץ-ישראל.

יוסף עזרן: אנו קוראים לה בשם זה מימי יהושע בן נון" – נראה שפעם לא אסרו לקרוא על יהושע בן נון ככובש – "היתה ארץ כזו בהיסטוריה, והיא עדיין קיימת.

יוסף עזרן: ארץ קטנה היא, קטנה מאוד, אבל ארץ קטנה זו הטביעה רושם עמוק בדברי ימי העולם ובדברי הימים שלנו, מפני שארץ זו עשתה אותנו לעם ועמנו עשה את הארץ הזאת.

יוסף עזרן: שום עם אחר בעולם לא עשה את הארץ הזאת, וארץ זו לא עשתה שום עם אחר בעולם.

יוסף עזרן: ושוב מתחילים אנו לעשות את הארץ הזאת, ושוב מתחילה הארץ הזאת לעשות אותנו.

יוסף עזרן: זה דבר מיוחד במינו, זוהי עובדה.

יוסף עזרן: " ובהמשך: "הלכנו בגולה – גלינו והורחקנו מארצנו.

יוסף עזרן: אבל לקחנו אתנו את ספרנו, את הספר, ובספר הזה, שהיה בשבילנו יותר מספר – כי בו צרורה כל נפשנו – לקחנו אתנו לגולה גם את מולדתנו".

יוסף עזרן: זאת מולדת פורטאטיבית, כנראה.

יוסף עזרן: "כי גם ארצנו זו היתה צרורה בספר, ונשאנו את ארצנו בלבנו, בנשמתנו" – ויש דבר כזה שנקרא נשמה, כשם שיש דבר שנקרא גוף.

יוסף עזרן: "אדוני, זכותנו על הארץ זו, קשרינו אתה, מקומנו בתוכה – תמצא באותו הספר, אך ורק באותו הספר, ולא בשום ספר אחר.

יוסף עזרן: הספר ההוא מחייב אותנו, ורק הוא.

יוסף עזרן: אם הוא מחייב גם אחרים – לא עלי להגיד.

יוסף עזרן: אני יודע הרבה נוצרים המאמינים שהספר ההוא מחייב גם אותם – אותנו ודאי שהוא מחייב.

יוסף עזרן: אין לתאר את עמנו בלי הספר, לא בעבר ולא בהווה, ולפי דעתי ואמונתי, גם בעתיד.

יוסף עזרן: " מי אמר את הדברים האלה?

יוסף עזרן: דוד בן-גוריון בשנת 1947.

יוסף עזרן: מה אומר לנו היום תלמיד תלמידו?

יוסף עזרן: ספר הספרים, שאין לעם ישראל לא עתיד, לא עבר ולא הווה בלעדיו, הוא לא ספר נדל"ן.

יוסף עזרן: אתם שומעים, רבותי, כך מתייחסים לספר הספרים שהוא יסוד הזכות, הקושאן והטאבו שלנו על המדינה הזאת, כפי חזונו ודבריו של מקים מדינת ישראל, המכריז על עצמאותה של מדינת ישראל.

יוסף עזרן: אומר לנו היום ראש הממשלה יצחק רבין, זה לא ספר נדל"ן.

יוסף עזרן: איפה כן כתובה הזכות שלנו על ארץ-ישראל?

יוסף עזרן: דוד בן-גוריון עצמו ממשיך ואומר: "איני מכיר שום טענה המוכיחה בתוקף כה רב את תביעתנו המיוחדת כטענה זו" וכן הלאה.

יוסף עזרן: דברים נפלאים מאוד, רבותי, בוועדת-פיל ב-1947, דברים שיוצאים מן הלב, דברים של איש חזון, של איש שהאמין שהבסיס המוסרי שלנו להיותנו כאן הוא ספר הספרים.

יוסף עזרן: זה ספר נדל"ן, זה קושאן, זה טאבו.

יוסף עזרן: ברשותך, אני רוצה לסיים בדבר נוסף.

יוסף עזרן: במה מפחידים אותנו?

יוסף עזרן: שני עמים, מדינה דו-לאומית.

יוסף עזרן: תגידו, רבותי, אנחנו מדינה דמוקרטית; אילו לא היה כאן טרור, למישהו היה מפריע שתהיה מדינה דו-לאומית?

יוסף עזרן: שיהיו כאן ערבים.

יוסף עזרן: מיליונים?

יוסף עזרן: 2 מיליונים.

יוסף עזרן: 2.5 מיליונים – בבקשה.

יוסף עזרן: ייבחרו לכנסת – ייבחרו לכנסת, אז מה?

יוסף עזרן: מה האימה הזאת שמהלכים עלינו?

אלי דיין: זו מדינה דו-לאומית.

יוסף עזרן: בוודאי, אם הם רוצים לחיות כאן בשלום, כמו מיליון הערבים החיים בתוכנו, שולחים את הנציגים שלהם לכנסת ואינם עוסקים בטרור.

יוסף עזרן: זו לא מדינה דו-לאומית, זו מדינה יהודית שחיים בה ערבים, כמו שיהודים חיים בהרבה מקומות במדינות ערביות.

יוסף עזרן: מה הבעיה הזאת, החדשה?

יוסף עזרן: הבעיה היא שהם לא מוכנים לחיות אתנו בשלום.

יוסף עזרן: הם רוצים להפעיל פה טרור.

יוסף עזרן: אם היה שקט, למישהו היה מפריע?

יוסף עזרן: 28 שנים, מאז מלחמת ששת הימים, חיו כאן בתוכנו כל הפלשתינים.

יוסף עזרן: כשלא היתה אינתיפאדה זה הפריע לך? לא.

יוסף עזרן: ואני הסתובבתי בחברון וזה לא הפריע לי.

יוסף עזרן: היו ערים שהרוב בהן היה ערבי, והיו ערים שהרוב בהן היה יהודי.

יוסף עזרן: מה קרה?

אלי דיין: הם לא רוצים שנשלוט עליהם.

קריאה: הם גרו באשקלון.

יוסף עזרן: אדוני, אתם המצאתם את העניין של לא לשלוט.

יוסף עזרן: אם הייתם אומרים להם: אתם רוצים לחיות פה?

יוסף עזרן: בבקשה, כל הזכויות.

אלי דיין: – – –

יוסף עזרן: אנחנו המצאנו את זה.

יוסף עזרן: המלה כובש – אנחנו המצאנו אותה ולא הם.

יוסף עזרן: בוודאי, כאשר אנחנו מחנכים אותם שאנחנו כובשים ואנחנו שולטים, אז אתם באים להפחיד אותנו עם הדבר הזה.

יוסף עזרן: ובכן, רבותי, אדוני ראש הממשלה, אל תקרא לספר הספרים שלנו מדריך לנדל"ן – הוא הקושאן והוא הטאבו.

יוסף עזרן: תתנהג בדרך ארץ ובכבוד לספר התנ"ך.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת יצחק לוי, ואחריו – חבר הכנסת רפאל אלול.

יצחק לוי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר הפנים, טוב שיש נציג לממשלה בדיון המכובד הזה, ועוד הוא עוסק בלימוד תורה.

יצחק לוי: אני מקווה ששר הפנים יושפע מדברי התורה שהוא למד, ואולי עד סוף הלילה הוא עוד יהרהר בעניינים אלו.

יצחק לוי: ובכן, גברתי היושבת-ראש, "נצח ישראל לא ישקר ולא ינחם" – פסוק מוסרי מדברי המוסר שבתנ"ך, לא בטאבו.

יצחק לוי: הרי ראש הממשלה הבדיל ועשה את התנ"ך לשני חלקים: החלקים המעשיים, שאולי אינם נחשבים בעיניו, והחלקים המוסריים, שכן נחשבים בעיניו.

יצחק לוי: כך הבנתי מדברי ראש הממשלה.

יצחק לוי: אני רוצה לדבר אכן על העניינים המוסריים שבתנ"ך.

יצחק לוי: הזכות שלנו על ארץ-ישראל חייבת להיות מעוגנת אצלנו מאוד מאוד בצד המוסרי שלה, ולא – גזלנים אנחנו.

יצחק לוי: לפני 120 שנה בערך קם ארגון ציוני שהחליט שעם ישראל צריך לחזור לארץ-ישראל, כאשר כמעט שלא היו יהודים בארץ.

יצחק לוי: תמיד היה יישוב יהודי.

יצחק לוי: הגאון מווילנה חידש את היישוב, עוד לפניו הרמב"ן.

יצחק לוי: לא היה יום אחד בארץ-ישראל שלא היה בה יישוב יהודי.

יצחק לוי: היו יהודים שבאו לשוב ולחיות בארץ-ישראל, לנשק את אדמת ארץ-ישראל, והכול כמובן מאותו הכוח המוסרי של התנ"ך, הכוח המוסרי כמו שכתוב בפרשת השבוע, פרשת האזינו – הקדוש-ברוך-הוא חילק את העולם לאומות וחילק את ארץ-ישראל לעם ישראל.

יצחק לוי: זו החלוקה המוסרית.

יצחק לוי: אני רוצה לומר לכם, מורי ורבותי, שיהיה לנו קשה מאוד לעמוד מול תביעות של ערבים שיבואו ויבקשו את בתיהם בקטמון, מול תביעות של פלשתינים שיבואו ויבקשו את בתיהם או את רכושם בכל מקום בארץ.

יצחק לוי: לי, בכל אופן, יהיה קשה לעמוד מול זה.

יצחק לוי: אני לא יודע מה ממשלת ישראל הזאת, אם היא תעמוד מול תביעה כזאת, תוכל לומר או להשיב.

יצחק לוי: מה תשיב ממשלת ישראל לערבי שראיתי בטלוויזיה מסתובב בקטמון ואומר: הבית הזה היה שלי, במלחמת השחרור הוציאו אותי ממנו ולקחו אותו, ועכשיו משפחה ישראלית גרה בו.

יצחק לוי: מה היא תגיד לו?

יצחק לוי: כלומר, באיזו זכות לקחנו ממנו את הבית?

יצחק לוי: באיזו זכות התיישבנו בביתו?

יצחק לוי: האם לא בזכות "נצח ישראל לא ישקר"?

יצחק לוי: האם לא בזכות האמונה העמוקה שיש לנו בסגולת עם ישראל ובסגולת ארץ-ישראל?

יצחק לוי: האמונה שנשאבת מן התנ"ך.

יצחק לוי: איך תוכלו לעמוד בכך?

יצחק לוי: איזו זכות מוסרית יש לכם?

רחבעם זאבי: הרב לוי, תרשה לי.

רחבעם זאבי: אין קיבוץ אחד שלא יושב במקומו של כפר ערבי שגורש, שנכבש.

רחבעם זאבי: אין קיבוץ אחד.

יצחק לוי: אני רוצה לומר לממשלה הזאת ולקואליציה של היום, שאין בי שום ייאוש.

יצחק לוי: אני בטוח שארץ-ישראל היא של עם ישראל, ושעם ישראל יחזור לארץ-ישראל.

יצחק לוי: אין לי ספק בכך.

יצחק לוי: ואם זה לא יקרה בדור הזה, זה יקרה בדור הבא.

יצחק לוי: הרי אין ספק שדברי התורה ודברי התנ"ך הם אמת מוצקה, ובכל ההיסטוריה נוכחנו לדעת שהם אמת מוצקה.

יצחק לוי: לכן אין לי חשש.

יצחק לוי: הכאב הוא – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת לוי, ברשותך, אם אתה מדבר על דברי אמונה – לפי רבנו בחיי, בפרשת השבוע, מטות-מסעי, הוא אומר שהם גם יחזרו לסיני.

יוסף עזרן: שתדע את זה, אם אתה רוצה דברי אמונה.

יצחק לוי: הכאב הוא, אדוני היושב-ראש, שנסיגה זו מארץ-ישראל והנטישה הזאת, שהיא בוודאי נטישה זמנית, ללא שום ספק, נעשית על-ידי יהודים, בהסכמה, ברצון.

יצחק לוי: זה כאב גדול.

יצחק לוי: והכאב הזה מצביע – בעיני, בכל אופן – על ירידה מוסרית גדולה של עם ישראל.

יצחק לוי: והרי לכם בתוך ההסכם ירידות מוסריות: כל העולם נלחם בטרור; ההגדרה של טרור כארגון לא מדיני ולא מוכר שהולך ותוקף אזרחים חפים מפשע.

יצחק לוי: יש מדינות שנלחמות צבא מול צבא, ויש ארגוני טרור, וכל העולם מצווה להילחם בטרור, ואסור לתת שום חנינה לטרור.

יצחק לוי: אש"ף הוא ארגון טרוריסטי.

יצחק לוי: וגם אם נניח היום שהוא זנח את הצד הטרוריסטי – דבר שלא נאמין לו – הרי שכל אלה שנמצאים בבית-הסוהר, כל הרוצחים, כל המתפרעים וכל עושי הפיגועים הם טרוריסטים.

יצחק לוי: ומדינת ישראל מחליטה, אני חושב החלטה שהיא תקדימית בעולם – לבוא ולתת לטרוריסטים מעמד של שבויי מלחמה או של אסירי תנועת שחרור.

יצחק לוי: זה דבר ששמענו מראש הממשלה, שמענו משרים בממשלה.

יצחק לוי: ושוב, זו נקודה אנטי-מוסרית, נקודה אנטי-מוסרית.

יצחק לוי: רוצחי ילדינו יסתובבו בתוכנו חופשיים, דבר שפשוט אי-אפשר להאמין, וזה כאשר אנחנו, לגבי אחינו היהודים, אם יש רוצח אנחנו כולאים אותו ולא משחררים אותו.

יצחק לוי: ונשיא המדינה כבר העיר כמה פעמים שהוא נגד החנינות בעניין הזה, כי רצח זה הדבר החמור ביותר.

יצחק לוי: אבל ממשלת ישראל הולכת ונותנת חנינה למרצחים טרוריסטים.

יצחק לוי: ראו עד כמה ההסכם הזה הוא הסכם שכולו לא מוסרי.

יצחק לוי: גם בנקודות ההומניסטיות – לא רק בנקודות האמוניות, התנ"כיות – גם בנקודות הפשוטות שכל מדינות העולם מבינות, מדינת ישראל הולכת להסכם שלום שמעוגן, לצערי הרב, בעניינים לא מוסריים.

יצחק לוי: לכן ההסכם הזה לא יעמוד.

יצחק לוי: מה שלא מוסרי לא עומד, ומה ששקרי מתמוטט.

יצחק לוי: אני לא יודע מה יהיה המחיר שנשלם.

יצחק לוי: אני מקווה ומתפלל לקדוש-ברוך-הוא שהמחיר לא יהיה יקר מדי.

יצחק לוי: להסכם הזה אין קיום.

יצחק לוי: אני אומר זאת פה בפני כל עם ישראל.

יצחק לוי: הכנסת תצביע, ואנחנו מחויבים להחלטות דמוקרטיות; כל מה שייעשה בצורה דמוקרטית, אנחנו מחויבים לו.

יצחק לוי: ואף-על-פי-כן ההסכם הזה לא יעמוד, כי נצח ישראל לא ישקר.

חנן פורת: צריך להביא את זה להכרעת העם כולו.

יצחק לוי: חנן, אל תפריע לי, אני רוצה לסיים.

יצחק לוי: "נצח ישראל לא ישקר ולא ינחם"; הממשלה הזאת אין לה מנדט של האומה הישראלית.

יוסף עזרן: נא לסיים.

יצחק לוי: אני מצטער על שהיושב-ראש דוחק בי לסיים.

יצחק לוי: אני אעשה כמצוותו, כי אנחנו מסגרת דמוקרטית.

יצחק לוי: אסיים בכמה פסוקים מספר תהילים, אדוני היושב-ראש.

יוסף עזרן: אדוני שמע את הצלצול.

יצחק לוי: דוד המלך אומר באחד משירי המעלות – וכל הכנסת, אולי חלק גדול ממנה, הלכה לשיר אותם לא מזמן בהר-הצופים, במסגרת חגיגות ירושלים, עם אלף מקהלות ואלף חזנים.

יצחק לוי: עשו ערב שירי המעלות.

יצחק לוי: אני לא אקרא את כל שירי המעלות.

יוסף עזרן: למנצח על השמינית.

יצחק לוי: לא, זה לא שיר מעלות.

יצחק לוי: אני לא אקרא את כל שירי המעלות, אלא רק קטע אחד משיר מעלות אחד.

יצחק לוי: אומר המשורר בשם הקדוש-ברוך-הוא: "זאת מנוחתי עדי עד, פה אשב כי אותיה: צידה ברך אברך אביוניה אשביע לחם: וכהניה אלביש ישע וחסידיה רנן ירננו: שם אצמיח קרן לדוד ערכתי נר למשיחי: אויביו אלביש בשת ועליו יציץ נזרו.

יצחק לוי: " תודה רבה, אדוני.

יוסף עזרן: תודה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אין פה אף שר מהממשלה.

קריאות: יש, יש.

דב שילנסקי: כבוד הרב מצטט משהו רציני, אבל כשראש הממשלה אומר שהתנ"ך זה טאבו מיושן – – –

אלי דיין: הוא לא אמר זאת.

אלי דיין: חבר הכנסת שילנסקי, ראש הממשלה אמר דברים אחרים.

יוסף עזרן: אדוני חבר הכנסת רפאל אלול, בבקשה.

דב שילנסקי: אני שמעתי שחבר הכנסת רפי אלול מתנגד להסכם.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, שמענו שהשר בן-אליעזר בקושי נחלץ מאנשי הימין.

עמיר פרץ: לא נותנים לחברי כנסת להיכנס למשכן.

דוד מנע: די, מספיק לנפח דברים – הימין, הימין.

דב שילנסקי: הנה אני עכשיו בא מההפגנה ונתנו לי להיכנס, אפילו לחצו את ידי, נישקו אותי וחיבקו אותי.

רפאל אלול: אתה מהימין.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דב שילנסקי, אנא ממך.

אלי גולדשמידט: היו שם שלטים עם צלבי קרס.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אתה חייב לדאוג לכך שהחיים הדמוקרטיים יתקיימו.

עמיר פרץ: לא ייתכן שאנשי הימין ימנעו מאנשים להגיע לפה.

קריאות: – – –

יוסף עזרן: סיימת?

יוסף עזרן: חבר הכנסת עמיר פרץ, שמעתי אותך.

יוסף עזרן: ראשית, אדוני, אני מבטיחך נאמנה – שום הצבעה לא תיערך פה, אם כל חברי הכנסת הרשומים לא יהיו כאן יושבים על כנם.

יוסף עזרן: ושנית, אני חושב שהמפגינים מפריעים רק למי שיש לו שפם גדול.

עמיר פרץ: תשאל את פואד.

יוסף עזרן: אין לו שפם, לכן נתנו לו להיכנס.

דב שילנסקי: אבל, כבוד היושב-ראש, הוא אמר דברים שפוגעים בציבור שלם.

דב שילנסקי: אני מודיע – – –

עמיר פרץ: אני עומד מאחורי כל מלה – – –

דב שילנסקי: תן לי.

דב שילנסקי: אני בא עכשיו מההפגנה, ולא רק שנתנו לי לעבור אלא לחצו לי את היד, חיבקו אותי, נישקו אותי.

יוסף עזרן: כי אתה מהימין, שמענו אותך.

אלי גולדשמידט: אותך נישקו, אותו הכו.

אלי גולדשמידט: מה אתה מתגאה?

אלי גולדשמידט: לחצו לך את היד, מה קרה?

יוסף עזרן: חס ושלום, עדיין לא מכים שרים בישראל.

עמיר פרץ: תשאל את כבוד השר.

יוסף עזרן: מכים?

יוסף עזרן: אני מצטער מאוד.

יוסף עזרן: ובכן, רבותי, יש קרן פיצויים.

אלי גולדשמידט: גם את חבר הכנסת דוד לוי כמעט הכו שם.

יוסף עזרן: רבותי חברי הכנסת, מה יהיה הסוף כאן?

יוסף עזרן: אני מבקש לשבת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מאוד מבקש.

יוסף עזרן: חבר הכנסת סאלח טריף.

יוסף עזרן: חבר הכנסת ידידי מכובדי המלומד אבי יחזקאל, גמר חתימה טובה.

אברהם יחזקאל: אני מדבר עם גנדי.

יוסף עזרן: שב על ידו ותדבר.

יוסף עזרן: אתה מפריע לי ולחברך.

יוסף עזרן: בבקשה.

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הקשבתי כאן ברוב קשב ללא מעט חברים שדיברו על ההסכם, וגם שמעתי פנייה מאוד מוזרה של חברי חבר הכנסת משה פלד.

רפאל אלול: הוא עשה שימוש ציני בפנייה לאשתו של חבר הכנסת אלכס גולדפרב, ודי איים עליה דרך הטלוויזיה שהיא וילדיה קובעים את גורל מדינת ישראל.

רפאל אלול: ענתה לו השרה אורה נמיר, שאשתו חברת מרצ.

רפאל אלול: אני חושב שטוב נעשה אם יהיה כאן ויכוח בינינו על הסכם די מסובך – – –

דב שילנסקי: אשתו של מי חברת מרצ?

רפאל אלול: אשתו של חבר הכנסת משה פלד.

רפאל אלול: אני מעביר לך אינפורמציה עכשיו.

דב שילנסקי: כל הכבוד.

רפאל אלול: תשלח אליה את השר שריד שישכנע אותה.

רפאל אלול: אני אומר, שההסכם הוא די מסובך, קשה מאוד בדבר כל כך עדין להגיע לקונסנסוס, כי אם רצו הקברניטים שעשו את ההסכם הזה לבצע ניתוק מלא – – –

אברהם יחזקאל: פואד – – – מן הארץ.

אברהם יחזקאל: אנחנו קטנים על – – –

סאלח טריף: – – –

יוסף עזרן: סליחה, אני מבקש מחברי הכנסת.

יוסף עזרן: רבותי, חבר הכנסת סאלח טריף, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת.

יוסף עזרן: לשם מה צריך חבר הכנסת משה פלד לשכנע את אשתו של חבר הכנסת אלכס גולדפרב – היא מצביעה במקומו?

יוסף עזרן: מי מצביע?

רפאל אלול: הוא דיבר אליה שתתקשר לאלכס גולדפרב ותשפיע עליו שיצביע נגד, ואני חושב שהוא עשה מעשה טיפשי שאיננו במקומו.

רפאל אלול: לא כך עובד חבר כנסת.

רפאל אלול: חבל שהוא לא פה לשמוע את הביקורת.

קריאות: – – –

רפאל אלול: קשה מאוד היה לבנות הסכם כזה על מנת לשמור, קודם כול, על ההתנחלויות, להשאיר קונסנסוס מקסימלי וגם כמובן לדאוג לכך שלא מעט חברים, גם ממפלגת העבודה, עם השקפה מרכזית, יתמכו בהסכם הזה.

רפאל אלול: אבל אני אומר – כשאני רואה את האלטרנטיבה – – –

דב שילנסקי: איזה קונסנסוס אתה מציע?

דב שילנסקי: בוא נשמע.

רפאל אלול: תשמע אותי עד הסוף, תיכף תשמע.

רפאל אלול: כשאני רואה את האלטרנטיבה לאי-קיום הסכם מהסוג הזה – האלטרנטיבה היא מלחמה, בפירוש מלחמה.

רחבעם זאבי: מי צריך לפחד ממנה?

רחבעם זאבי: הם.

רחבעם זאבי: הם הפסידו בכל המלחמות.

רפאל אלול: אני לא בעד מלחמות.

רפאל אלול: להיפך.

רפאל אלול: נלך, נתווכח, גם אם קשה לנו עם ההסכם הזה – הסכם מהסוג הזה עדיף תמיד מהאלטרנטיבה של מלחמה.

רחבעם זאבי: ואז תבוא מלחמה מקווי התחלה אומללים כי לא היתה לכם יכולת לצפות את העתיד.

יוסף עזרן: חבר הכנסת זאבי, אנא ממך, תן לו לסיים עכשיו.

רפאל אלול: לפני שאני מסיים, חבר הכנסת זאבי, אני רוצה, ברשותך, לקוות – ואני משוכנע שההסכם יעבור כאן הלילה – שאכן השלום יבוא ונוכל כולנו, ובכלל זה אתה, להתפנות לצרכים חברתיים.

רפאל אלול: כולנו בטוחים שההסכם הזה גם יסייע לנו טיפה בשינויים חברתיים בחברה הישראלית, ואתה ואני יחד נפעל לכך שאותם משאבים שהולכים היום למלחמה יתרמו לכך שיהיו פחות עניים במדינת ישראל, ייתנו יותר רווחה בארץ הזו.

רפאל אלול: אני מהאופטימיסטים, אני מאמין שהסכם כזה יכול להצליח ואתה ואני נילחם שיהיה לנו יותר צדק חברתי.

רחבעם זאבי: הם רוצים גם את עקרון, הם רוצים את עקיר.

רחבעם זאבי: אתה גר בעקיר, על חורבות כפר ערבי.

רחבעם זאבי: הם רוצים גם את היישוב שלך, והם יילחמו על היישוב שלך.

יוסף עזרן: על היישוב הזה הוא מוכן להילחם.

רפאל אלול: אני אלחם ואתה גם תעזור לי.

רפאל אלול: אני רוצה, ברשותכם, לפנות לחברי אביגדור קהלני.

שלמה בוחבוט: הוא לא פה.

עובדיה עלי: תפנה קודם כול לחבר הכנסת סאלח טריף.

רפאל אלול: אני רוצה לפנות לאביגדור באופן אישי.

רפאל אלול: אביגדור ידידי – – –

יוסף עזרן: אני מבין שלחברי כנסת מותר לפנות, רק לנשותיהם אסור.

רפאל אלול: כן, לחבר הכנסת אני פונה.

משה קצב: אתה לא יכול להפלות בין חברי הכנסת.

משה קצב: לפי הפרסומים בעיתון יש אביגדור קהלני, יש שלמה בוחבוט – – –

סאלח טריף: שלמה בוחבוט הוא נציג הצפון.

משה קצב: יש שמואל אביטל, יש עמנואל זיסמן.

משה קצב: תפנה לכל החמישה.

רפאל אלול: תן לי זמן לפנות לאחד-אחד.

עובדיה עלי: יש עריק – חבר הכנסת גולדפרב.

קריאה: – – –

משה קצב: כך פרסמתם בעיתון – – –

יוסף עזרן: אדוני יושב-ראש האופוזיציה.

רפאל אלול: אביגדור ידידי, בוא נניח שאתה, אביגדור, היית עושה את ההסכם הזה.

רפאל אלול: אני מניח שהיו כמה סעיפים בהסכם שאתה הייתי עושה, ואני לא הייתי מסכים אתם, והיו סעיפים אחרים שאנשים אחרים לא היו מסכימים אתם.

רפאל אלול: לא ייתכן הסכם כל כך מורכב שתהיה עליו הסכמה כללית.

רפאל אלול: מה שחשוב בהסכם מסוג זה – – –

קריאות: – – –

יוסף עזרן: רבותי, אתם לא עייפים קצת בשעה כזאת?

עובדיה עלי: מה עם גולדפרב?

יוסף עזרן: השומר אחי אנוכי?

רפאל אלול: מה שחשוב בהסכם מסוג זה הוא העובדה שמצליחים להגיע אליו.

רפאל אלול: צריך לתת קרדיט לאנשים כמו רבין, פרס, האלוף בירן, אורי סביר, שאוהבים את מדינת ישראל בדיוק כמוך, אביגדור.

רפאל אלול: אתה איש אמיץ מאוד, היית מוכן למות בעד מדינת ישראל, אבל יש לי הרושם שאתה מפחד לחיות בעד מדינת ישראל.

משה קצב: הוא נבהל מרפי אלול.

רפאל אלול: אני מקווה שתהיה אמיץ מספיק לסגת מהאמירות שהתחייבת עליהן בימים האחרונים ותוכל להצביע בעד ההסכם אף שכאילו כבודך נפגע, כי איש אמיץ כמוך שהיה מוכן להקריב את חייו למען המדינה צריך להיות אמיץ להקריב גם את כבודו.

רפאל אלול: תודה.

יוסף עזרן: כתוב בתלמוד שלפעמים קל יותר לאדם להקריב את חייו מאשר להקריב את כבודו.

יוסף עזרן: דעו זאת.

יוסף עזרן: חבר הכנסת גדליה גל, בבקשה.

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום שלישי בבוקר, כשקבוצת חברי כנסת יצאה מפגישה עם ראש הממשלה, וחברי הכנסת קהלני וזיסמן עמנו, נשאלתי על-ידי כתב "קול ישראל" מה לפי דעתי יעשו שני החברים האלה.

גדליה גל: אמרתי שלפי מיטב הכרתי הם לא יצביעו נגד.

גדליה גל: אנחנו מתקרבים לשעת ההצבעה, ואני רוצה לפנות פעם נוספת לחברי וידידי אביגדור ועמנואל שלא יצביעו נגד.

גדליה גל: אני חושב שהשימוש בנשק הזה, אם יש בו בכלל מקום, הוא מוקדם מדי.

גדליה גל: יחד הלכנו בחודשים האחרונים כמה וכמה פעמים אל ראש הממשלה יצחק רבין, קבוצה של עשרה, 12 חברי כנסת, ועמנו, כאמור, קהלני וזיסמן, וביקשנו ותבענו שבהסכם הביניים לא תיקבענה עובדות שיהיה בהן כדי למנוע את שליטתנו בהסדר הקבע באותם מקומות שהתחייבנו במצע לשמור עליהם בשליטתה של מדינת ישראל.

גדליה גל: וכאשר קיבלנו את ההסכם וראינו את המפות שאלנו שאלות, והשאלה העיקרית היתה האם המשאלות שלנו נתקבלו.

גדליה גל: אני חייב לומר, שרובן המכריע התקבל, אני מניח גם בגלל הפנייה שלנו, ולא במעט בגלל האיום של קהלני וזיסמן שיצביעו נגד.

גדליה גל: מי שיתבונן במפה וישאל את עצמו האם נשמרת האפשרות הבלתי-מעורערת שירושלים המאוחדת תישאר בירת ישראל, ועמה מעלה-אדומים, גבעת-זאב וביתר בשליטתנו – התשובה היא: כן.

גדליה גל: האם על-פי המפה יהיה באפשרותנו, ייקבע בהסדר הקבע שבקעת-הירדן, שאנחנו רואים בה גבול ביטחון בעל חשיבות ממדרגה ראשונה – האם נקבעות שם היום עובדות שתמנענה – – –

יוסף אחימאיר: למה מפגינים שם?

יוסף אחימאיר: למה התושבים מפגינים שם?

רחבעם זאבי: כי את הג'יפטליק נתנו לערפאת.

גדליה גל: חבר הכנסת אחימאיר, לא במקרה אמרתי שאני פונה אל חברי אביגדור קהלני ועמנואל זיסמן, ובשלב הזה אינני פונה אליכם, אם כי אני חושב שטוב עשה אריק שרון לפני שלושה חודשים שאמר גם לחבריו שאולי ראוי, במקום לזנב ולהישאר מאחור, להיות שותפים ולהגיע יחד למשהו מוצק יותר.

גדליה גל: אבל זאת לא נעשה בערב הזה.

גדליה גל: אולי מאוחר יותר.

גדליה גל: אני לא בטוח.

גדליה גל: ואני יכול להבין את אנשי בקעת-הירדן שזה ביתם, והם חוששים, ובצדק – – –

יוסף אחימאיר: הם לא חוששים, הם רואים עובדות בשטח.

רחבעם זאבי: הם שליחים שירדו לקו החזית.

גדליה גל: חבר הכנסת זאבי, אין לי ויכוח אתך, אז תניח לזה.

רחבעם זאבי: זה המקום לעשות אותו.

גדליה גל: אבל אינני רוצה להתווכח אתך.

רחבעם זאבי: לא רוצה – זה לא יעזור לך.

גדליה גל: למה לא יעזור?

יוסף אחימאיר: – – –

גדליה גל: חבר הכנסת אחימאיר, אין בהסכם דבר שימנע את שליטתנו בבקעת-הירדן.

גדליה גל: אין בהסכם דבר שימנע את הישארותו של גוש-עציון כחלק ממדינת ישראל.

גדליה גל: אין בהסכם הזה כדי למנוע שדרך מודיעין–ירושלים תישאר בשליטתנו.

רחבעם זאבי: דרך ירושלים–מודיעין היא בתחום הצהוב.

רחבעם זאבי: לא עיינת במפה.

רחבעם זאבי: דרך מודיעין–ירושלים היא בתחום הצהוב.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רחבעם זאבי, ידידי ומכובדי, אני שואל אותך בכנות: השעה מאוחרת, ישנת טוב כמה שעות לפני שבאת לכאן?

רחבעם זאבי: בפעם האחרונה – לפני יום הכיפורים.

יוסף עזרן: אז כל הכבוד, אני מצדיע לך.

יוסף עזרן: אבל עם זאת – – –

גדליה גל: אדוני היושב-ראש, כדי שבהסדר הקבע המקומות האלה יישארו בידי מדינת ישראל, יש לנו מלאכה רבה ומאבק קשה מאוד.

גדליה גל: הצבעת נגד של קהלני וזיסמן היום מוציאה אותם מהיכולת להיאבק יחד אתנו על דמותו של הסדר הקבע.

רחבעם זאבי: – – –

גדליה גל: והצבעה נגד היא לא יחד אתכם.

גדליה גל: הרי ההסכם יעבור.

גדליה גל: הוא יעבור אתי, הוא יעבור עם עוד כמה חברים.

גדליה גל: ההסכם הזה יעבור, ואני מקווה שאתה תמשיך לקרוא את הססמאות שלך, וחלק מהחברים פה ירצה לברוח ממך.

גדליה גל: זה מה שיהיה בסופו של דבר.

רחבעם זאבי: בפעם הבאה אתם תשבו פה.

גדליה גל: לי אין בעיה עם הצעקות שלך.

גדליה גל: לחברים שלך תהיה בעיה עם הססמאות והצעקות שלך.

גדליה גל: אני פונה אל אביגדור קהלני ועמנואל זיסמן: בואו אתנו, יש לנו עוד מלאכה רבה, דרך קשה ומאבקים לא פשוטים.

גדליה גל: אל תוציאו את עצמכם ממעגל המשפיעים בסיעת העבודה ובקואליציה.

גדליה גל: תודה רבה.

רחבעם זאבי: הם לא שומעים אותך.

יוסף עזרן: תודה רבה.

יוסף עזרן: אני רק מזכיר לאדוני חבר הכנסת ש"ויעבור" היה אתמול.

יוסף עזרן: כל יום הכיפורים צעקנו "ויעבור".

יוסף עזרן: חבר הכנסת אלי דיין, בבקשה.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שלפנינו הסכם בעל חשיבות היסטורית, והנני סבור שיש להפסיק את ההתפלספות האם זה ההסכם של קמפ-דייוויד או לא ההסכם של קמפ-דייוויד.

אלי דיין: זה ההסכם על-פי השקפת עולמנו, על-פי המצע שלנו ועל-פי ההתחייבות שלנו לבוחר.

אלי דיין: עם זאת הנני נמנה עם אלה שסבורים שאנחנו בעצם מוותרים, עושים ויתורים.

אלי דיין: וצריך לומר זאת בצורה הברורה והגלויה ביותר.

אלי דיין: יש לנו זכויות על ארץ-ישראל, ועל ארץ-ישראל כולה, זכויות היסטוריות, זכויות דתיות – – –

אמנון רובינשטיין: גם בירדן, לפי שבט מנשה.

יוסף עזרן: אי-אפשר למחוק את זה מהתנ"ך, אדוני השר.

אמנון רובינשטיין: לא אמרתי את זה בלעג.

אלי דיין: אבל אנחנו מוותרים, כי אנחנו לא רוצים לשלוט על עם אחר.

דב שילנסקי: עם כל הכבוד לך, מי נתן לך את הזכות לוותר על זכותנו על ארץ-ישראל?

אלי דיין: אשיב לך על כך.

קריאה: יש גם ערכים.

אלי דיין: אני מציע לחברי הכנסת לעיין היטב בהחלטה של מימד, התנועה הדתית הציונית הערכית, בראשותו של הרב עמיטל.

דב שילנסקי: היא כבר לא ציונית.

אלי דיין: היא אומרת במפורש, ולדעתי כך זה צריך להיות, זה לא יום של שמחה, זה לא יום שצריך לומר בו: נגמר החזון של ארץ-ישראל השלמה.

אלי דיין: זו לא צריכה להיות דרכנו.

אלי דיין: ואני מסתייג מהדברים האלה שנאמרו.

אלי דיין: זה היום שצריך לומר, עם כל הכאב הלאומי והאישי הכרוך בוויתור על חלקים מארץ-ישראל, יש לראות בהסכם אוסלו זה, המוותר על אזורים צפופי אוכלוסייה ערבית ביש"ע, מהלך בכיוון הנכון למען שלומו של עם ישראל וטובתה של מדינת ישראל.

אלי דיין: כך יש לראות את העניין.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, הוא לא מסתמך על בן-גוריון.

דב שילנסקי: בן-גוריון הוא מנהיג שלך ולא שלי, ובן-גוריון אמר שאין לשום יהודי בדור הזה ובדורות הבאים רשות לוותר על זכות כלשהי של העם היהודי על ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: בן-גוריון אמר את זה, לא אני.

יורם לס: מי חתם על תוכנית החלוקה, מי?

יוסף אחימאיר: עוד לא היתה מדינה.

יוסף עזרן: אבל העיקרון של ארץ-ישראל מקודש כל הזמן.

אלי דיין: אני רוצה לענות לחברי, במיוחד מהמפלגות הדתיות.

דב שילנסקי: תענה לי.

יוסף עזרן: אדוני סגן היושב-ראש הנכבד, תן אפשרות לסגן השר לענות.

אלי דיין: אני רוצה לענות ברצינות.

רחבעם זאבי: הוא לא מכיר את בן-גוריון אלא את ערפאת.

יוסף עזרן: חברי הכנסת, מה קרה לכם הערב?

רחבעם זאבי: – – – שורפים לי את המדינה.

יוסף עזרן: מה לעשות?

יוסף עזרן: תן לו לגמור את השרפה.

רחבעם זאבי: שיבין מה קורה: זו שעה הרת עולם, עוד מעט נהיה פליטים.

יוסף עזרן: "עוד מעט נהיה פליטים" מצחיק אותי.

אלי דיין: אני רוצה לענות לחברי חברי הכנסת הדתיים שבאו הנה וטענו טענות רציניות.

אלי דיין: אני אומר להם, שאנחנו עושים זאת מתוך כאב לאומי, מתוך כאב אישי, ולא מתוך חדווה.

אלי דיין: אנחנו מוותרים מכיוון שיש עם אחר שאנחנו צריכים להתחשב בזכויותיו, ואנחנו לא באנו לכאן כדי לשלוט על עם אחר.

אלי דיין: אנחנו רוצים להישאר – וזו מטרת ההסכם – ולהיות מדינה יהודית על-פי הערכים היהודיים, בעלת רוב יהודי, שאינה שולטת על עם אחר – – –

אריאל ויינשטיין: גם בירושלים יש עם אחר.

אלי דיין: – – – זו מטרת ההסכם.

אלי דיין: ולהישאר, כמובן, מדינה חזקה, עם צבא חזק, עם גבולות ביטחון – –

מיכאל איתן: יש לי שאלה.

יוסף עזרן: אני ארשה לך לשאול.

אלי דיין: – – עם זכויות למתיישבים.

אריאל ויינשטיין: מה תעשה עם ירושלים?

אריאל ויינשטיין: יש עם אחר בירושלים.

אלי דיין: הממשלה הזאת, רבותי חברי הכנסת, החליטה – –

רחבעם זאבי: יש עם אחר בגליל.

רחבעם זאבי: בגליל אין עם אחר?

אלי דיין: – – להשאיר את כל היישובים – –

אריאל ויינשטיין: מה הגבול?

אלי דיין: – – וכל ישראלי יהיה נתון רק למשפט הישראלי, וגם להשקיע מאות מיליוני שקלים באמצעי ביטחון, בכבישים עוקפים ובאמצעי ביטחון אחרים כדי לשמור על חייהם ועל ביטחונם האישי של כל הישראלים – ובהם המתיישבים, בוודאי.

אלי דיין: בואו נראה את הדברים האלה.

אלי דיין: אנחנו לא נשלים עם כך שהמקומות האלה יהפכו ערי מקלט.

יוסף עזרן: כבוד סגן השר, עליך לסיים.

אלי דיין: אבל הפריעו לי.

יוסף עזרן: מה אני יכול לעשות?

יוסף עזרן: אל תיתן להפריע לך.

אלי דיין: לכן אני מבקש:

אלי דיין: אנחנו נעמוד על כך שהמקומות האלה – –

דב שילנסקי: אתה לא ענית לי על בן-גוריון.

דב שילנסקי: מה עם בן-גוריון?

אלי דיין: – – הערים האלה לא תהפוכנה ערי מקלט.

אלי דיין: ואני רוצה להודיע פה בכנסת – –

דב שילנסקי: אבל מה עם בן-גוריון?

אלי דיין: – – שאנחנו רואים שאש"ף – –

רחבעם זאבי: יריחו לא הפכה עיר מקלט?

אלי דיין: – לא רק שהוא זנח את הטרור, אלא היום – ואני אומר לכם מתוך ידיעה – משתף אתנו פעולה במאבק נגד הטרור, וזה מבחן ההסכם, זה מבחן יישומו של ההסכם.

אלי דיין: גם נעמוד על כך שתבוטל האמנה הפלשתינית.

דוד מנע: – – –

יוסף עזרן: נא לסיים, בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי דיין: לכן אני רוצה לסיים, רבותי חברי הכנסת, ואני קורא לחברי חברי הכנסת הדתיים לחזור לציונות הדתית הלאומית השפויה, כפי שבאה לידי ביטוי – – –

דב שילנסקי: מה עם בן-גוריון?

אלי דיין: לכל נאמני הציונות הדתית, לרבות אלה המתנגדים, אני רוצה לומר – –

דב שילנסקי: תצטט את בן-גוריון, המנהיג שלך הוא בן-גוריון.

יוסף עזרן: הוא הבהיר את עצמו.

אלי דיין: – – שהסכם אוסלו זה לא ניתן לביטול, ויש לראות את המצב באופן ריאלי וללא קשר לשום הרכב של גושים בממשלה.

אלי דיין: לכן, רבותי חברי הכנסת, גילו ברעדה.

אלי דיין: המבחן הוא ביישום, ואנחנו נעמוד על כך שיהיה יישום שיבטיח את הביטחון לישראלים ולכלל המתיישבים.

עוזי לנדאו: כתוב שם: עבדו את השם.

עוזי לנדאו: אתם בורים ועמי ארצות.

אלי דיין: ועכשיו שאלה.

יוסף עזרן: שאלה, בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני סגן שר החוץ, אני מרגיש רצון מצדך לחפש איזו שהיא שפה משותפת.

אלי דיין: בהחלט.

מיכאל איתן: אתה מדבר על הרוב היהודי ועל המדינה היהודית.

מיכאל איתן: מדוע אינכם מביאים בחשבון, כשאתם מקבלים את ההחלטות, שאתם לא מבטאים את הרוב היהודי?

מיכאל איתן: הרוב היהודי בארץ-ישראל תומך במחנה הזה, רק מיעוט תומך בכם.

דוד צוקר: שוברי מכוניות.

דוד צוקר: חוליגנים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דדי צוקר.

מיכאל איתן: מה אתה צורח?

דוד צוקר: אני צורח על מה שעושים בחוץ.

מיכאל איתן: אני לא יודע מה יש בחוץ עכשיו.

דוד צוקר: ה"חיזבאללה" שלכם בחוץ.

מיכאל איתן: מה זה רלוונטי?

אברהם הירשזון: אתם ה"חיזבאללה".

רחבעם זאבי: – – –

דוד צוקר: ה"חיזבאללה" שלכם בחוץ.

מיכאל איתן: מה זה רלוונטי, צוקר?

דוד צוקר: חוליגנים.

מיכאל איתן: חבר הכנסת צוקר, מה זה רלוונטי?

דוד צוקר: תתביישו, זה מה שצומח אצלכם בערוגות.

מיכאל איתן: אבל למה אתה צועק?

מיכאל איתן: תצעק על עצמך, תצעק על אורון.

מיכאל איתן: מה אתה צועק עלי?

יוסף עזרן: חבר הכנסת דדי צוקר, אמרת מה שרצית.

דב שילנסקי: אני מבקש מחבר הכנסת דדי צוקר.

דב שילנסקי: יש יריבות פוליטית, אני מבין, אבל הוא קרא לחברי מיכאל איתן חוליגן.

דוד צוקר: לך לחנך את ה"חיזבאללה" שבחוץ, לך לחנך את הפרחחים האלה.

דב שילנסקי: אנחנו לא משתמשים במונחים כאלה.

דוד צוקר: תלבישו את רבין בגדים של "אס.

דוד צוקר: אס".

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים במשפט אחד – – –

דב שילנסקי: אני מבקש – – –

יוסף עזרן: מה קורה פה?

יוסף עזרן: אני אוציא אתכם.

יוסף עזרן: רבותי, אתם תלכו.

דוד צוקר: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת דדי צוקר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אריאל ויינשטיין: – – –

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, אני הפסקתי – – –

יוסף עזרן: לא, לא ברשותי.

יוסף עזרן: אני אתן לך, אבל לא עכשיו.

דב שילנסקי: אני מבקש שחבר הכנסת צוקר – – –

יוסף עזרן: לא, לא עכשיו.

יוסף עזרן: אדוני, אני אתן לך רשות, רק שב, אדוני, במקומך.

יוסף עזרן: סיימת, חבר הכנסת מיכאל איתן?

מיכאל איתן: רק חצי משפט.

דוד צוקר: גם אני רוצה להגיד משהו על הכנופיות האלה שבחוץ.

יוסף עזרן: אבל אתה כבר אמרת הכול.

דוד צוקר: לא, לא, אני אגיד ליד המיקרופון על הכנופיות האלה בחוץ.

יוסף עזרן: כבר אמרת הכול: אמרת קאוקג'י, אמרת הכול.

דוד צוקר: את זה לא אמרתי.

יוסף עזרן: מה חסר?

יוסף עזרן: אמרת "חיזבאללה".

יוסף עזרן: אני יודע מה אמרת.

יוסף עזרן: מספיק.

מיכאל איתן: ל"חיזבאללה" הוא לא מעז לקרוא כנופיות.

דוד צוקר: אמרתי, ואני עומד מאחורי זה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת דדי צוקר, מה אתה רוצה, לאלץ אותי לקרוא אותך עוד הפעם לסדר?

מיכאל איתן: חבר הכנסת צוקר, אולי אני ארגיע אותך – – –

רחבעם זאבי: עכשיו הוא יתחיל להבין מה קרה כשזרקו עלינו אבנים שמונה שנים וצעקנו שזורקים עלינו אבנים, והוא אמר – – – שיבין מה עבר עלינו שמונה שנים בכל דרכי יהודה ושומרון.

יורם לס: – – –

יוסף עזרן: חבר הכנסת לס, אנא ממך.

דוד צוקר: אתה מנהיג של כנופיה גדולה.

יוסף בא-גד: ואתה עוכר ישראל.

אברהם יחזקאל: מספיק בשעה כזאת.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים את דברי בטון אולי יותר מפויס.

יורם לס: איזה דברים הוא מדבר?

יורם לס: במסגרת מה הוא מדבר בכלל?

יוסף עזרן: אתה לא נותן לו לסיים.

יוסף עזרן: אני נתתי לו רשות, הוא מדבר במסגרת הרשות שאני נתתי לו.

יוסף עזרן: תן לו לסיים.

יוסף עזרן: חבר הכנסת מיכאל איתן, תסיים, אנא ממך.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים את השאלה ואת הפנייה אל סגן שר החוץ בטון מפויס יותר.

מיכאל איתן: אני לא אומר את הדברים האלה מתוך רצון לקנטר.

מיכאל איתן: יש לנו מכנים משותפים אמיתיים, ויש כאן זכות, ויש כאן דמוקרטיה, ואני לא מתכחש לדברים האלה.

מיכאל איתן: אבל גם בתוך המשטר הדמוקרטי הזה, שכולל מיעוט של ערביי מדינת ישראל, אתה עצמך מדבר על המושגים יהודי ומדינה יהודית ורוב יהודי.

מיכאל איתן: תתחשב ברוב היהודי בארץ.

יוסף עזרן: תודה, הבהרת את עצמך היטב.

אלי דיין: בקיצור נמרץ אני רוצה להשיב ולומר: קודם כול – – –

אריאל ויינשטיין: עוד שאלה אחת.

יוסף עזרן: לא.

יוסף עזרן: לא.

אריאל ויינשטיין: מה עם הערבים בירושלים ובגליל?

אריאל ויינשטיין: זה עם אחר.

יוסף עזרן: לא.

יוסף עזרן: אני מבקש ממך: אל תשיב על השאלה שלו, כי הוא שואל ברשותי.

אריאל ויינשטיין: מה עם הערבים בירושלים ובגליל?

אריאל ויינשטיין: כבוד סגן שר החוץ, תגיד לי.

אלי דיין: אני רוצה לקרוא לכל חברי הכנסת מכל חלקי הבית – אני יודע שזה כואב ויש פה באמת גם כאב אישי של אנשים.

יוסף עזרן: אני אתחיל להוציא אנשים.

יוסף עזרן: קראתי לסדר.

אלי דיין: אני מאמין להם, שזה עניין שכואב להם, זה עניין שבאמונה, זה עניין שבהשקפות שלהם.

אלי דיין: עם כל זאת, אנחנו מנהלים את המדינה הזו על בסיס דמוקרטי ועל בסיס של כבוד הדדי, וכולנו צריכים לגנות את הקיצוניים משני הצדדים ואת אלה שרוצים להפר – – –

דוד צוקר: משני הצדדים?

יוסף עזרן: חבר הכנסת דדי צוקר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יוסף עזרן: אתה לא נותן לי.

שאול יהלום: הוא מתכוון למרצ.

יוסף עזרן: תן לו לסיים.

אלי דיין: אני מתכוון לכל מי שמפר את החוק.

יוסף עזרן: טוב, אני חוזר מהקריאה שלי כיוון שאתה מצטער.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: אדוני, תסיים.

אלי דיין: אני מתכוון לכל מי שמפר את החוק ולכל מי שחורג מהכללים.

יוסף עזרן: סגן שר החוץ, תסיים.

אלי דיין: עם זאת אני רוצה לענות לחבר הכנסת מיקי איתן – – –

יוסף עזרן: מספיק, ענית.

יוסף עזרן: השבת מה שיכולת להשיב.

אלי דיין: הבסיס הדמוקרטי של המדינה היהודית הוא גם כיבוד הערבים שווי הזכויות, שיש להם קולות שווים.

אלי דיין: אין לנו הליך של משאל עם על כל דבר ועניין, אלא יש לנו מערכת מסוימת שצריכה להחליט מדי תקופה מי היא הממשלה הנבחרת – זו הממשלה הנבחרת, ואם יש לה רוב בכנסת יש לכבד אותה.

יוסף עזרן: תודה, הבהרת את עצמך, שלום.

דב שילנסקי: כבודו אמר לי שייתן להבהיר שלא יהיה דבר כזה, חוליגניות.

יורם לס: מה הוא עולה עכשיו?

יוסף עזרן: הבטחתי לו להשיב כי הוא תקף אותו.

יורם לס: – – –

יוסף עזרן: אדוני, תסלח לי, הוא דיבר שלוש דקות בלי רשותי.

יוסף עזרן: אני מבקש, 30 שניות.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת דדי צוקר, כשדיבר חברנו מיכאל איתן, הפנה את האצבע ואמר: אתם חוליגנים.

דב שילנסקי: אני מרגיש היום כמו שבן מרגיש, באמת כאב לב, תאמינו לנו.

דב שילנסקי: יש לנו כאב גדול.

דב שילנסקי: בן כאילו רואה שחותכים ידיים, רגליים, את הנשמה של האמא.

דב שילנסקי: אבל איש מאתנו לא העז כלפי הצד שהוא בדעה אחרת להשתמש בביטוי – – – לכן אני פונה לחבר הכנסת דדי צוקר, היתה פליטת פה – אני מדבר לא לשם קנטור – היתה פליטת פה, אני מציע לך, תיקח את פליטת הפה הזו חזרה, אחרת זה חמור מאוד.

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת חנן פורת, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, זה לא בסדר.

עמיר פרץ: היו שניים.

יוסף עזרן: מה לעשות, אני לא בסדר.

יוסף עזרן: אני יודע.

יוסף עזרן: חבר הכנסת עמיר פרץ, נכנסת לכאן וחוללת את המהומה, אתה זוכר, ולא השתקתי אותך ולא הפרעתי לך.

יוסף עזרן: מספיק.

יוסף עזרן: בבקשה.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רק אתמול עמדנו בתפילת יום הכיפורים והתפללנו בכל לבנו: "ובכן תן כבוד השם לעמך, תהילה ליראיך, תקווה טובה לדורשיך ופתחון פה למייחלים לך; שמחה לארצך וששון לעירך".

חנן פורת: ההסכם הזה שמובא לפנינו היום, הסכם אוסלו ב', אין בו כבוד לעם, אין בו שמחה לארץ, אין בו ששון לעיר.

חנן פורת: הוא משפיל את כבודו של עם ישראל, הוא קורע את לבה של ארץ-ישראל, הוא פוצע גם את ירושלים.

חנן פורת: אם הייתי רוצה להשתמש בלשונו של הנביא עמוס הייתי אומר:

חנן פורת: על שלושה פשעי הסכם אוסלו ב' ועל ארבעה לא אשיבנו.

חנן פורת: הפשע הראשון הוא הפשע של קריעתה של ארץ-ישראל.

חנן פורת: שמענו כאן את השר יוסי שריד לפני ימים ספורים אומר בשמחת לבב, בגיל: ייתכן מאוד שההסכם הזה יהיה כרוך בהרבה קורבנות, ייתכן מאוד שעוד יהיו תהיות גדולות, אבל דבר אחד אנחנו יכולים לבשר – סתמנו את הגולל על רעיון שלמות הארץ.

חנן פורת: כשראיתי את השמחה שבה הוא אומר את הדברים האלה, אני אומר: זה הפשע, הפשע הנורא.

חנן פורת: כל חלום הדורות, כל כיסופיו של עם ישראל, כל אותה המיה גדולה של קריאת ושבו בנים לגבולם – הוא סבור שהוא יסתום את הגולל.

חנן פורת: הפשע השני הוא הפשע של הפקרת הביטחון.

חנן פורת: חבל שלא נמצא כאן ולו אחד משרי הממשלה כדי שישיב על הדברים.

חנן פורת: כולנו ראינו את המפות.

חנן פורת: אני רוצה להמחיש את הנושא של הפקרת הביטחון בהיבט אלמנטרי אחד.

חנן פורת: עמדתי מול האלוף עוזי דיין ושאלתי אותו: הנה על-פי ההסכם הזה אתם עומדים לסגת מרמאללה ומבית-לחם, מאבו-דיס ומעזרייה.

חנן פורת: אבל לרמאללה ולבית-לחם אתם עומדים גם להכניס צבא פלשתיני.

חנן פורת: האם על-פי ההסכם, שאלתי אותו, עומדת לצאת משם כל המערכת של המסתערבים, של השב"כ, של מערכות המודיעין?

חנן פורת: כן, הוא הודה בפני.

חנן פורת: בחן את המרחק בין בית-לחם לבין גילה לבין תלפיות – 400-300 מטר, אדוני סגן שר החוץ.

חנן פורת: 400-300 מטר.

חנן פורת: האם אתה מודה שיש גרעין של "חמאס" ו"ג'יהאד אסלאמי" תחת מטרייה של אש"ף בבית-לחם?

חנן פורת: מודה, אומר לי עוזי דיין.

חנן פורת: אמרתי לו: תבהיר לי, אם כן, הרי מספיק שקנה רובה אחד יורם כנגד חלון בגילה, מספיק שאדם אחד יצא משם, 400-300 מטר, יפגע בגילה בסכין או בקלצ'ניקוב וישוב בחזרה 300 מטר אל בית-לחם.

חנן פורת: האם תבקש את הסגרתו?

חנן פורת: האם אתה יכול למנוע זאת?

חנן פורת: האם יש לך מערכת שמסכלת את הדברים האלה?

חנן פורת: הוא אמר לי: אנחנו לוקחים על עצמנו סיכונים, אני מודה בכך.

חנן פורת: שאלתי אותו: אבל הרי אלה סיכונים לא מחושבים.

חנן פורת: הוא נטל אותי הצדה ואמר: חנן, תבין, השאלות האלה אינן נמצאות לפתחו של הדרג הצבאי אלא לפתחו של הדרג המדיני.

חנן פורת: דוגמה אלמנטרית.

חנן פורת: עכשיו, אחרי המודל של יריחו ועזה, לאחר שראינו כיצד בורחים לשם מרצחים וידנו קצרה מהושיע, כשאני שומע את האם השכולה שהיתה בטאבה מדברת עם שר החוץ שמעון פרס ושואלת אותו: איך תבטיחו שיסגירו את הרוצחים של בנינו, והוא אומר לה: הדבר הזה עלול לפוצץ את ההסכם; אם את רוצה, אני אסדר לך פגישה עם ערפאת.

חנן פורת: זה היה הסגנון שלו.

חנן פורת: אתה רואה את החלחלה, את האימה, את הפקרת הביטחון.

חנן פורת: אני רוצה פה להדגיש: הפקרת הביטחון אינה הפקרת הביטחון של ההתיישבות היהודית.

חנן פורת: זה הדבר השולי.

יוסף עזרן: חבר הכנסת פורת, עליך לסיים.

חנן פורת: אני כבר מסיים.

חנן פורת: הפקרת הביטחון היא הפקרת הביטחון של ירושלים, בראש ובראשונה, של כפר-סבא.

חנן פורת: השתבחו בחבל עזה שעשו גדרות עם מערכות אלקטרוניות.

חנן פורת: אילו גדרות רוצים לעשות סביב ירושלים?

חנן פורת: אילו גדרות רוצים לעשות סביב כפר-סבא?

מיכאל איתן: כלבים.

חנן פורת: כלבים, אכן.

חנן פורת: אני רוצה לומר, מעבר לפשע הזה – הפשע של הפקרת עתידו של העם.

חנן פורת: צדק הנשיא כשאמר – – –

שבח וייס: עליך לסיים.

חנן פורת: אני כבר מסיים.

שבח וייס: לא כבר אלא ממש.

שבח וייס: זה המשפט האחרון.

שבח וייס: כן, אין מה לעשות.

חנן פורת: צדק הנשיא כשאמר – – –

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

יהושע מצא: כבוד היושב-ראש, רענן מגיע אליך ומבקש הצבעה.

שבח וייס: אני אעשה הצבעה כשיסיימו את הרשימה.

שבח וייס: אני מבקש משפט סיכום וגמרנו.

דוד צוקר: הצבנו מארב לאופוזיציה, ואנחנו מושכים את הקולות.

שבח וייס: אני מבקש לסיים לא עוד מעט אלא פשוט לסיים.

חנן פורת: רציתי לדבר על פשע הפקרת עתידו של העם בכך שמוסרים את כל הנכסים ומותירים לנו להסכם הקבע, כשאנחנו באים בידיים ריקות, את חלוקתה של ירושלים, את השבת הפליטים ואת עקירת ההתיישבות.

חנן פורת: אלה הסעיפים שאמורים להידון באוסלו ב' בסופו של דבר.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת חנן פורת, ואני מזמין את חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

חנן פורת: רק רגע אחד, אני רוצה – – –

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת חנן פורת ומזמין את אליעזר זנדברג.

חנן פורת: אני רק רוצה לומר דבר אחד.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת חנן פורת ומזמין את חבר הכנסת זנדברג.

שבח וייס: אני מבקש להפסיק.

חנן פורת: תרשה לי רגע אחד.

שבח וייס: לא, אין ויכוח, שלום.

שבח וייס: חבר הכנסת זנדברג, בבקשה.

שבח וייס: אחרי חבר הכנסת זנדברג יבוא חבר הכנסת נואף מסאלחה.

שבח וייס: תודה רבה.

חנן פורת: אם כך אתה רוצה, בסגנון הדברים הזה, אני רוצה לומר לך שעד שבאת – – –

שבח וייס: עד שבאתי נאמו במקום חמש דקות 15, ואני צריך לסיים את הדיון לפני כניסת השבת.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אתה סיימת.

שבח וייס: אדוני, נא לרדת מהדוכן.

שבח וייס: חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אני מבקש בלי בריונות של דדי צוקר.

יהושע מצא: כבוד השרה יכולה – – – ולא להעיר הערות.

אורה נמיר: – – –

שבח וייס: אני לא יכול עם שניים להתעסק.

חנן פורת: – – –

שבח וייס: אתה אל תדבר כך.

שבח וייס: אולי תלך ותשגיח שם שלא ינפצו מכוניות.

שבח וייס: תעשה שירות שם שלא ינפצו מכוניות ולא יסכנו חיי שרים.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לדיון כאן סיפקה לנו הממשלה, בפרק זמן קצר ביותר, מפות ונייר, מסמך, הסכם שהם חתמו עליו.

אליעזר זנדברג: אני מבקש, לאחר 59 נואמים שדיברו לפני, להתייחס לכמה נקודות ספציפיות.

אליעזר זנדברג: האחת, לגבי המפות שראינו הבוקר.

אליעזר זנדברג: אני ממשיך את הדברים של חבר הכנסת חנן פורת.

אליעזר זנדברג: באזורים מסוימים נוצר מצב ש-300 מטרים מפרידים בין היישוב היהודי בגילה לבין אזורים שבשליטה פלשתינית-ערבית.

אליעזר זנדברג: אם פעם היו צריכים המחבלים להתאמן בכלי נשק, בלוחמה ולהבריח אותם, היום צריך פשוט לאמן אותם לרוץ 300 מטר, ריצה קצרה, ולהימלט אל מקום מבטחים, אל מקום שבו גם אנו היום, לפני חתימת ההסכם ולפני הוויתור על השטח, לא מסוגלים לטפל באותם מחבלים שבורחים אל שטח המקלט של האוטונומיה הפלשתינית.

אליעזר זנדברג: אני ראיתי היום גם את המפות ונדהמתי לגלות, אולי מישהו מהאנשים שניהלו את המשא-ומתן הזה יבוא ויסביר מדוע הדרך מחברון צפונה לירושלים אפילו לא סומנה כדרך לסיורים משותפים.

אליעזר זנדברג: קטע מהדרך נמצא בשליטה פלשתינית מלאה.

אליעזר זנדברג: מה, ויתרנו על הדרך בין חברון לירושלים?

אליעזר זנדברג: ציר מרכזי.

אליעזר זנדברג: איפה היה פרס כשקבעו זאת?

אליעזר זנדברג: האם בשלב הזה הוא ישן?

אליעזר זנדברג: לאחר מכן – לפני כן, בעצם – קיבלתי לידי את הנייר, את המסמך, את ההסכם, ודפדפתי, הפכתי, קראתי, חיפשתי ושאלתי אחרים איפה כתוב שביטלו את האמנה הפלשתינית.

חנן פורת: יש פה סעיף שאש"ף מתחייב – – –

אליעזר זנדברג: עוד לא ביטלו אותה, חבר הכנסת פורת.

אליעזר זנדברג: עם כל הכבוד, האמנה הפלשתינית לא בוטלה.

אליעזר זנדברג: מנין לנו שיבטלו אותה?

אליעזר זנדברג: הלוא יש לנו לקח קודם.

אליעזר זנדברג: חתמנו על הסכם, היתה התחייבות לבטל, ובכל זאת לא ביטלו.

אליעזר זנדברג: האלמנט הזה של לחזור פעמיים על אותה התחייבות מהצד הפלשתיני ובתמורה לקבל כפליים מישראל חוזר על עצמו.

אליעזר זנדברג: הוא חוזר על עצמו גם בנושא אחר.

אליעזר זנדברג: הבאתי כאן כדוגמה את המשטרה הפלשתינית.

אליעזר זנדברג: יש כאן רשימה של חובות ותפקידים שעל המשטרה הפלשתינית למלא, כמפורט בחוק הפלשתיני – וגם זה מושג קצת מעורפל.

אליעזר זנדברג: למשל, הגנה על הציבור, על כל יתר בני האדם הנוכחים באזורים ועל רכושם.

אליעזר זנדברג: מישהו מעלה על הדעת שהמשטרה הזאת מסוגלת להגן על יהודי אחד שיעבור בשטח הזה?

אליעזר זנדברג: הלוא זה מגוחך.

אליעזר זנדברג: ברור שלא יבצעו זאת, ברור שאין כוונה לבצע זאת, ברור שאת הסעיף הזה הצד הפלשתיני יפר, כשם שהוא הפר את ההסכמים עד היום.

אליעזר זנדברג: למשל, נקיטת כל הצעדים הדרושים למניעת פשיעה, בהתאם לחוק.

אליעזר זנדברג: רבותי, מה עם כל המכוניות הגנובות, הרכוש הגנוב, כל הדברים שמגיעים היום לעזה, רכוש ששייך לאזרחי מדינת ישראל?

אליעזר זנדברג: מה עם הכישלון המוחלט בביצוע ההוצאה לפועל ופסקי-דין באזורים האלה?

אליעזר זנדברג: עד היום לא קיימו אותם, וגם לא יקיימו בעתיד.

אליעזר זנדברג: זה המצב שהיה וזה המצב שיהיה, אבל הם שבים ומתחייבים על אותו דבר בדיוק שהיה עליהם להתחייב לפני כן, ובתמורה הם זוכים לעוד הטבות, לעוד ויתורים, לעוד כניעות של ממשלת ישראל.

אליעזר זנדברג: החלמאות הזאת ממשיכה הלאה בסעיפים כמו לחימה בטרור ובאלימות ומניעת הסתה לאלימות.

אליעזר זנדברג: אני לא חושב שיש משפט מגוחך יותר מאשר המשפט הזה.

אליעזר זנדברג: הלוא אנחנו כולנו רואים ויודעים מה קורה בעזה, כיצד היא הפכה לא רק לקן של מחבלים שנמלטים משטח מדינת ישראל, אלא למקום שבו מגייסים, מתכננים ושולחים את מבצעי כל הפיגועים.

אליעזר זנדברג: אנשים מתכנסים באיצטדיון ואומרים להם: תלכו להרוג בישראל.

אליעזר זנדברג: והמשטרה הפלשתינית צריכה להילחם בטרור ובאלימות.

אליעזר זנדברג: מי שחותם על מסמך כזה ישן, כנראה, בזמן שניסחו את הסעיפים.

אליעזר זנדברג: מי שכתב את הדברים האלה והתחייב עליהם לא הבין, כנראה, שאת ההסכם הקודם הצד הפלשתיני עדיין לא קיים.

אליעזר זנדברג: אם הצד הפלשתיני הפר את ההסכם הקודם, מנין לנו שהוא יכבד את ההסכם הזה?

אליעזר זנדברג: אין איוולת גדולה יותר מאשר לתת לו עוד אדמה, עוד רכוש, עוד רשויות, כאשר ההסכם הראשון טרם התקיים.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בדברים שכתב נתן אלתרמן.

אליעזר זנדברג: אני חושב שאין יפים ומתאימים מהם למצב של ממשלת ישראל שדנה במשא-ומתן.

שבח וייס: אני מבקש לא את כל השיר אלא שתי שורות.

אליעזר זנדברג: "– – – אז אמר השטן: הנצור הזה / איך אוכל לו.

אליעזר זנדברג: / אתו האומץ וכשרון המעשה / וכלי מלחמה ותושיה עצה לו.

אליעזר זנדברג: / ואמר: לא אטל כוחו / ולא רסן אשים ומתג / ולא מרך אביא בתוכו / ולא ידיו ארפה כמקדם, / רק זאת אעשה: אכהה מוחו / ושכח שאתו הצדק.

אליעזר זנדברג: – – – כך דיבר השטן וכמו / חוורו שמים מאימה / בראותם אותו בקומו / לבצע המזימה.

אליעזר זנדברג: " תודה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת זנדברג.

שבח וייס: סגן השר חבר הכנסת נואף מסאלחה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת דן מרידור.

שבח וייס: חמש דקות לכל אחד.

שבח וייס: אני מבקש לא להעמיד אותי בשום ויכוח, אלא אם כן אתם רוצים את ההסכם מאושר בעוד שלושה שבועות.

חיים אורון: לא, לא.

שבח וייס: אתה לא, אבל יש כאלה שרוצים, ואתם עוזרים להם.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, למען המעמד ההיסטורי אני רוצה לברך את ראש הממשלה, את שר החוץ, את ממשלת ישראל, את עם ישראל ואת הפלשתינים על ההסכם, הסכם אוסלו ב'.

נואף מסאלחה: אני חושב שההסכם הזה הוא הסכם טוב.

נואף מסאלחה: שום צד אינו מרוצה ממנו, אבל זו דרך לסולוח, כפי שאומרים הערבים.

נואף מסאלחה: זו לא פשרה טריטוריאלית, זה שלום היסטורי, וזה הדבר החשוב ביותר: ההשלמה של העם הפלשתיני עם קיומה של מדינת ישראל.

נואף מסאלחה: אחרים יכולים לבוא ולהגיד: אנחנו לא צריכים את הדבר הזה.

נואף מסאלחה: אני חושב שאנחנו צריכים זאת, כי לבו של המאבק הוא בין מדינת ישראל לבין העם הפלשתיני, זה העיקר.

נואף מסאלחה: היה שלום עם מצרים, הוא לא מנע את מלחמת לבנון, הוא לא מנע את האינתיפאדה ולא את ההרג בשני העמים, כי עיקר הסכסוך הוא בין שני העמים.

נואף מסאלחה: אני רוצה לפנות לנשיא המדינה שיחון את הפלשתיניות לפי המלצת ההסכם.

נואף מסאלחה: היו ראשי עיריות מהימין, ראיתי אותם בטלוויזיה, שהלכו לנשיא המדינה לדבר על לבו שלא יחון אותן.

נואף מסאלחה: אני מכבד כל החלטה של נשיא המדינה, אבל אני קורא לו, גם בשם ערביי ישראל, לחון את הפלשתיניות לפי ההסכם.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אני קורא לנשיא לחון גם את ערביי ישראל, בוודאי, אשר אין להם דם על הידיים.

נואף מסאלחה: לא סתם אני משתמש במלה הזאת.

נואף מסאלחה: אני חייב להגיד, שהייתי עצוב כששמעתי את חנן פורת אומר על הסכם השלום שזה פשע.

נואף מסאלחה: אוי ואבוי לנו אם נחיה במדינת ישראל, במזרח התיכון כשאנחנו חושבים שהתחלת שלום והשלמה בין שני העמים היא פשע.

נואף מסאלחה: מי שחושב, שאם העם הפלשתיני יחיה בלי שום תקווה, הוא ינצור את נשקו, ישב בשקט ויהיה אזרח שקט ותושב שקט של השטחים – אני חושב שיש לו טעות חמורה מאוד.

נואף מסאלחה: הרוב המכריע של העם הפלשתיני, לפחות – אני לא מדבר רק על אש"ף – רוצה בשלום, רוצה בהשלמה ורוצה לפתוח דף חדש.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני נמנה עם האנשים שמאמינים בדו-קיום, עם כל הבעיות שיש, עם כל הדם שנשפך, והוא דם טהור, ועם כל הרצח המתועב שהיה נגד אזרחים ישראלים.

נואף מסאלחה: אני קורא לכנסת לאשר את ההסכם ולתמוך בו.

נואף מסאלחה: אני קורא לממשלה להמשיך גם בשלבים בעניין הפתרון הקבוע בין מדינת ישראל לבין העם הפלשתיני.

נואף מסאלחה: אני קורא לממשלה להמשיך במשא-ומתן עם סוריה ולבנון, לחדש אותו ולנסות, מהר ככל האפשר, להגיע לשלום, שלום לכל העמים וביטחון למדינת ישראל.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לך.

שבח וייס: הנה ראיתם דוגמה.

שבח וייס: בשלוש דקות וחצי אפשר לעשות הכול.

שבח וייס: חבר הכנסת דן מרידור, ואחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

שבח וייס: נא להקפיד על הזמן באופן מדויק.

שבח וייס: אין לנו אפשרות ליותר זמן.

שבח וייס: כל המוריד מוסיף.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הוויכוח איננו על הרצון להגיע לשלום, גם לא על הצורך להגיע להסכם וגם לא על כך שבהסכם שום צד לא יכול לקבל את כל מה שהוא רוצה.

דן מרידור: כל זאת כל אחד מבין, ומי שאיננו מבין זאת מוטב שלא יעסוק במדיניות.

דן מרידור: הוויכוח הוא על ההסכם הזה.

דן מרידור: הוויכוח הוא על התנאים שמציעה לנו הממשלה היום.

דן מרידור: האם ייתכן שהממשלה טועה?

דן מרידור: אנשים שואלים את עצמם, בוודאי.

דן מרידור: האם ייתכן שיושבים אנשים פיקחים – שר החוץ שמעון פרס, ראש הממשלה יצחק רבין, אנשים עם ניסיון – האם ייתכן שאנשים כאלה פשוט לא מבינים מה קורה סביבם, לא יודעים איך נראה העולם מסביבם, טועים לחלוטין בהבנת העולם הערבי, מניחים הנחות מופרכות על רצון בשלום?

דן מרידור: האם ייתכן שממשלה שלמה טועה?

דן מרידור: את השאלה הזאת אני שואל דווקא היום, מפני שביום הזה לפני 22 שנה – שמעון פרס יזכור זאת – הוא היה חבר בממשלה מסוימת שחשבה שהיא מבינה את העולם מסביב והניחה שהערבים לא רוצים במלחמה, ואם הם רוצים במלחמה הם אינם מסוגלים לה.

דן מרידור: ביום כיפור 1973, תשל"ד, ממשלה שלמה של מפלגת העבודה לא הבינה שום דבר.

דן מרידור: כל הנתונים היו לפניה – היא לא ידעה לקרוא אותם, היא לא ידעה באיזה מציאות היא חיה, והיא הובילה את כולנו – לא בכוונה, אבל מתוך רשלנות נוראה, מתוך אי-הבנה חמורה – אל מצב חמור מאוד שכולנו עוד זוכרים אותו, ורבים עוד זוכרים על גופם ובמשפחותיהם את מחירו הנורא.

דן מרידור: ממשלה יכולה לטעות.

רחבעם זאבי: ב-28 בספטמבר נחתם גם הסכם מינכן.

דן מרידור: ממשלה יכולה לטעות.

דן מרידור: ממשלת ישראל יכולה לטעות.

דן מרידור: ממשלת העבודה יכולה לטעות.

דן מרידור: מר שמעון פרס יכול לטעות.

דן מרידור: זה כבר קרה, זו לא תיאוריה.

דן מרידור: אני רוצה לומר מלים ספורות על נושאים הנוגעים להסכם שלפנינו.

דן מרידור: למדנו לקח ממה שקרה בהסכם אוסלו א' בנושא הביטחון.

דן מרידור: יצרנו – ועל כך אין חולק כל אדם שעיניו בראשו – לא רק ערי מקלט אלא גם בסיסי יציאה לפעולות טרור נגדנו גם בעזה וגם ביריחו.

דן מרידור: כשביקשנו לקיים את החובה להסגיר אותם התברר שאין חובה או שלא רוצים לקיים אותה.

דן מרידור: אנשים רציניים לומדים לקח.

דן מרידור: הרי אמרו לנו בזמן הסכם אוסלו א' שנלמד את הלקח.

דן מרידור: עכשיו רוצים להפוך חלק גדול מאוד מיהודה ושומרון לעזה וליריחו; חלק גדול מאוד מיהודה ושומרון – לא רק לערי מקלט, אלא גם לבסיסי יציאה.

דן מרידור: מה אומרים בזה לאדם שרוצה לפגוע ביהודים?

דן מרידור: שצריך בסך הכול ללכת שתי דקות ממקום מגוריו, לבצע פיגוע ולחזור מייד לשם, והוא יודע שממשלת ישראל לא תובעת – וגם אם היא תובעת, היא איננה עומדת על התביעה – להסגיר אותו.

דן מרידור: הרי זו ממש – ודאי שלא בכוונה, אך מתוך רשלנות חמורה – הפקרה נוראה של הביטחון.

דן מרידור: זו לא תיאוריה.

דן מרידור: זה יכול לקרות מחר מול ירושלים, מול תל-אביב, מול חיפה, מול באר-שבע, מול עפולה, מול כל עיר בארץ.

דן מרידור: לא לומדים שום דבר, לא מתקנים שום דבר.

דן מרידור: החומרה בהסכם הזה איננה רק במה שמוותרים בו עכשיו.

דן מרידור: החומרה היא לא רק בצבעים הצהובים והחומים של היום.

דן מרידור: החומרה היא גם בהתחייבות להשלים את הנסיגה מכל מה שקוראים שם הגדה המערבית, דהיינו יהודה ושומרון, מכל השטח פרט לנושאים שיידונו במשא-ומתן הסופי תוך 18 חודש.

דן מרידור: עם מה נבוא למשא-ומתן על מעמד הקבע כאשר בעצם כל האזור יעבור לאזור שליטה פלשתינית מובהקת?

דן מרידור: לא לומדים שום דבר, לא רוצים להקשיב, יוצרים אופוריה של שלום והסכם שאי-אפשר לעמוד בפניה כביכול.

דן מרידור: והערה אחרונה, אדוני היושב-ראש – לא אאריך כי הזמן קצר, אני מבין.

שבח וייס: הזמן נגמר.

שבח וייס: משפט סיכום אינטליגנטי.

דן מרידור: הזמן נגמר.

דן מרידור: אבקש לא יותר מדקה אחת.

דן מרידור: ראש הממשלה מדבר על נכסי דלא ניידי.

דן מרידור: אני רוצה לומר לו, שכל גדולתה וכל עיקרה של הציונות, שרצתה להפוך עם שהיה נייד לעם שלא יהיה נייד, בכך שרצתה להקנות לו סוף-סוף נכסים דלא ניידי מתחת לרגליו.

דן מרידור: ואם כשהוא חושב על בית-לחם הוא רואה נכסי דלא ניידי, אני רואה שם גם את רחל אמנו וגם את רות המואבייה וגם את דוד המלך.

דן מרידור: ואם בבית-אל הוא רואה נכסי דלא ניידי, אני רואה שם, בבית-אל, ששמה הקודם היה לוז, את יעקב ואת סולם המלאכים, בענתות – את ירמיהו, בתקוע – את עמוס, ביריחו – את יהושע ובני ישראל, בעמק דותן – את יוסף ואחיו, ובשילה – את עלי ובניו ואת חנה באה להתפלל.

שבח וייס: אני מבקש.

שבח וייס: אני לא רוצה להפלות איש.

דן מרידור: אני מסיים.

דן מרידור: ולכן לא פלא בעיני שבאחד הסעיפים בהסכם הזה, בנספח על ארכיאולוגיה, כתוב שאנחנו ניתן שיקול ראוי לדרישה הפלשתינית למסור להם ממצאים ארכיאולוגיים שמצאנו מ-1967 ועד היום, כאילו יש ארכיאולוגיה פלשתינית בשטחי יהודה ושומרון, הלוא הם נכסי דלא ניידי.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה הוא הסכם לא טוב – לא כי הסכם איננו טוב; יכול להיות הסכם טוב – אבל כאשר קובעים הסכם בכל מחיר מגיעים להסכם כזה, שעם הרוצה מאוד בהסכם ובשלום איננו מוכן לפעמים להסתכל בפרטיו.

שבח וייס: נא לסיים.

דן מרידור: אני מקווה שלא כל נבואותינו השחורות תתגשמנה, אבל גם אם רק חלק מהן יתגשם היום הזה לא ייזכר כיום הצלחה אלא כנקודת ציון נוספת בדרך לא טובה שמאמץ גדול יידרש לתקן אותה בעתיד הלא-רחוק.

דן מרידור: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת מרידור.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת סילבן שלום, ואחריו – חבר הכנסת אביגדור קהלני.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת סאלח טריף.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עמיר פרץ.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: אבקש להקפיד על הזמן.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, "ממשלת רבין נותנת לגיטימציה לקריעת מדינת ישראל ולהקמת מדינה פלשתינית על אותן קרקעות – – – הדגלים של אש"ף מתנוססים היום על ירושלים, אך מה יקרה בעתיד?

סילבן שלום: האם הם יונפו גם על יפו, חיפה, אשקלון, אולי גם באשדוד?

סילבן שלום: – – – אני חושש שממשלת רבין בחרה בדרך תבוסתנית ומסוכנת לעם כולו.

סילבן שלום: " מי אמר את הדברים האלה, אדוני היושב-ראש?

סילבן שלום: לפני שנתיים אמר סגן השר גולדפרב, שממשלת רבין תבוסתנית, הוא אמר שממשלת רבין מובילה למדינה פלשתינית.

סילבן שלום: מה עוד אמר חבר הכנסת גולדפרב לפני שנתיים?

שבח וייס: אגב, חבר הכנסת סילבן שלום, חבר הכנסת גולדפרב הוא היום הכי מצוטט, פעם רביעית אותו קטע, יש גבול.

רחבעם זאבי: קנו לו מברג חדש בינתיים.

סילבן שלום: ראש הממשלה הצהיר מבמה זו שאנו עושים הסכם עם ארגון טרור וחבלה.

סילבן שלום: זאת אומר גולדפרב.

סילבן שלום: אני שואל, אומר גולדפרב, היהפוך נמר עורו?

סילבן שלום: גם קניבל לא משנה את הרגליו מהיום למחר.

סילבן שלום: מי אומר זאת?

סילבן שלום: חבר הכנסת אלכס גולדפרב כאשר היה פעם בצומת והיו לו אולי איזה ערכים, הוא אמר מה שהוא באמת חושב.

סילבן שלום: היום הוא בא הנה, והוא תומך בהסכם.

סילבן שלום: באיזה הסכם אתה תומך, חבר הכנסת גולדפרב?

סילבן שלום: שבהסכם אוסלו א' הופך את זה למדינה פלשתינית?

סילבן שלום: אבל למה אני מדבר רק על הדבר הזה?

סילבן שלום: נמשיך.

סילבן שלום: אומר חבר הכנסת גולדפרב: מה עושה פה היום הכנסת, היא מחוץ לתמונה בכלל, הכול כבר נגמר, חתמו, הכול סגור.

סילבן שלום: זאת אמר חבר הכנסת גולדפרב.

סילבן שלום: מה עוד הוא אמר, אדוני היושב-ראש?

סילבן שלום: לא אכפת לממשלה הזאת להעביר את ההסכם אפילו על חודו של קול.

סילבן שלום: ועל חודו של איזה קול הוא יועבר היום?

סילבן שלום: של חבר הכנסת אלכס גולדפרב.

סילבן שלום: לפני שנתיים אסור היה להעביר את זה על חודו של קול.

סילבן שלום: היום על חודו של קולו שלו – זה מותר.

סילבן שלום: אומר חבר הכנסת גולדפרב: מה היא תוכנית הממשלה?

סילבן שלום: "היא מהווה סיכון מיידי לאשקלון" – לך, עמיר פרץ – "לשדרות, לנתיבות, לגוש-מגן, למושבים ולקיבוצים שבאזור".

סילבן שלום: אבל למה רק חבר הכנסת גולדפרב?

סילבן שלום: מה עם השר שגב?

סילבן שלום: אתם יודעים מה אמר השר שגב, אדוני היושב-ראש?

סילבן שלום: אני אקרא לך מה אמר השר שגב.

סילבן שלום: השר שגב אומר – – –

שבח וייס: רק, ברשותך, קטעים מצומצמים, כי אתה עוד מעט מסיים.

שבח וייס: תשאיר משהו למישהו שלישי.

סילבן שלום: אני מבקש, אומר השר שגב, אני שב ומבקש כפי שביקשתי בעבר: אתם, ערביי ישראל, גם אלה שנבחרו לכנסת, לא יכולים, אסור לכם להשתתף בהצבעה על ההסכם.

סילבן שלום: אתם לא יכולים, אסור לכם להשתתף בהצבעה על ההסכם.

סילבן שלום: זאת אומר גונן שגב לפני שנתיים.

סילבן שלום: אבל לא רק זאת.

סילבן שלום: הוא אומר לחבר הכנסת דראושה: אני ביקשתי ממך בקשה מנומסת: אל תתערב בסכסוך היהודי-הערבי.

סילבן שלום: לצערי, יש לך זכות להצביע, וזאת הבעיה שלי היום.

סילבן שלום: זאת אומר השר שגב.

סילבן שלום: אומרים לו: אתה גזען.

סילבן שלום: הוא אומר: אני לא דיברתי באופן גזעני.

סילבן שלום: אבל זה לא כלום, כי השר שגב המשיך ואמר לפני שנתיים: אחת הבעיות הקשות של ההסכם הזה היא שאינני יודע למי להאמין.

סילבן שלום: קמים שר החוץ וראש הממשלה ואומרים: על ירושלים אין מה לדבר, אבל למחרת קם ערפאת ואומר: ירושלים, או-טו-טו היא בירת פלשתין.

סילבן שלום: לצערי, אומר שגב, וזה המשפט החשוב ביותר כאן, אדוני היושב-ראש – –

שבח וייס: ונדמה לי שזה משפט הסיכום.

סילבן שלום: – – אני, לצערי, לפי האמינות בתקופה האחרונה, צריך להאמין ליאסר ערפאת.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: מכיוון שרבין, כל דבר שהוא אמר עד היום נתגלה אחר שבוע-שבועיים, לפעמים חודש, כאי-אמת, אם נהיה עדינים, בעוד שמה שאמר יאסר ערפאת התגלה עד היום כאמת צרופה.

חיים אורון: מי אומר את הדבר הזה?

סילבן שלום: השר שגב, זה שמביא לכם היום את הרוב של ה-61.

סילבן שלום: ואני ממשיך במה שאמר השר שגב.

שבח וייס: עוד דקה.

סילבן שלום: אומר השר שגב: יאסר ערפאת אמר בריאיון היום ב-CNN, שההסכם הזה הוא רק התחלה.

סילבן שלום: כל שטחי פלשתין ישוחררו.

סילבן שלום: אומר השר שגב: השמאל הזה – אתם, חיים רמון וחיים אורון – אתם, השמאל, אומרים רק שלום, שלום, אבל מה זה השלום הזה?

סילבן שלום: איפה הוא ייפסק?

סילבן שלום: איפה האוטונומיה תיפסק, ביריחו ובעזה?

סילבן שלום: אולי בכל בקעת-הירדן?

סילבן שלום: אולי כל רמת-הגולן?

סילבן שלום: אולי כל יהודה ושומרון, אולי יפו, אולי הגליל?

חיים אורון: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אורון, אתה רוצה להמשיך את הדיון עד סוכות?

שבח וייס: לא, לא, סיימנו, חבר הכנסת סילבן שלום.

שבח וייס: אתה ציטטת שלושה.

שבח וייס: עכשיו תאמר גם משהו בשמך, תאמר משפט אחד, וגמרנו.

סילבן שלום: עוד שני משפטים של שגב אני חייב להביא.

שבח וייס: לא, אי-אפשר.

סילבן שלום: לא עברו חמש דקות, אני מצטער.

שבח וייס: עכשיו עברו חמש דקות.

שבח וייס: אל תתמקחו אתי.

סילבן שלום: לא, לא, אני מסתכל שם.

שבח וייס: אני מחכה למישהו שלא יתמקח על הזמן.

חיים אורון: – – –

רחבעם זאבי: יושבים פה כל כך הרבה שעות – – –

שבח וייס: בסדר, כמה גאולות בנאום אחד?

צחי הנגבי: כל הזמן מפריעים לך.

צחי הנגבי: זה לא בסדר.

שבח וייס: טוב, תודה רבה.

שבח וייס: משפט סיכום.

סילבן שלום: מפריעים לי.

שבח וייס: משפט סיכום.

סילבן שלום: ממשיך השר שגב, לאחר שאמר – – –

שבח וייס: סליחה.

שבח וייס: לא אכפת לי שזה יהיה בשמו של שגב, אבל עוד משפט אחד.

סילבן שלום: ממשיך השר שגב ואומר: לאחר שהשמאל יביא אותנו לצאת גם מיפו ומהגליל, מן הראוי היה היום לא להציג פה את ההסכם בפני הכנסת, אלא ללכת אל העם, למשאל עם ואף לבחירות.

סילבן שלום: אבל מה יש לנו כאן, בעצם, מה מביאה הממשלה הזאת?

סילבן שלום: פעולת הונאה מתמשכת, והיא מתחילה כבר במצע מפלגת העבודה.

שבח וייס: כן, נא לסיים.

סילבן שלום: לא בקעת-הירדן, לא משא-ומתן עם אש"ף, לא מדינה פלשתינית, לא משא-ומתן על ירושלים – –

שבח וייס: עכשיו זה הסיום.

סילבן שלום: – – ולאן נגיע לפי ההסכם שמביאה ממשלת רבין, אומר השר שגב לפני שנתיים?

סילבן שלום: למדינה פלשתינית שבדרך, לירושלים בירת פלשתין.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת סילבן שלום, ואני מזמין עכשיו – – –

סילבן שלום: אומר השר שגב – – –

שבח וייס: לא, לא, זה לא ילך.

סילבן שלום: סליחה, רגע, אני עדיין לא גמרתי.

שבח וייס: סליחה, אני גמרתי.

שבח וייס: זה לא ילך כך.

סילבן שלום: תן לי עוד משפט אחד.

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

שבח וייס: עם כל אחד אני לא אתמקח.

סילבן שלום: אדוני, אנשים פה דיברו 25-20 דקות.

שבח וייס: לכן באתי לנהל את הישיבה.

שבח וייס: פה היתה הפקרות.

סילבן שלום: תן לי עוד משפט אחד, ואני אסיים.

שבח וייס: לא, גמרנו.

סילבן שלום: סליחה, אתה לא יכול להיות עצבני על מישהו אחר – – –

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

סילבן שלום: תן לי, אני מבקש עוד משפט אחד.

שבח וייס: אני ביקשתי ממך לסיים.

סילבן שלום: אני מסיים.

שבח וייס: כבר ביקשתי לסיים.

סילבן שלום: אבל אני לא יכול לסיים כך.

סילבן שלום: אתה מפריע לי.

שבח וייס: אז סיימת כבר.

סילבן שלום: לא, לא סיימתי.

סילבן שלום: אני קובע מתי אני מסיים.

שבח וייס: תסלח לי.

שבח וייס: אתה לא קובע מתי אתה מסיים.

סילבן שלום: אני לא סיימתי.

סילבן שלום: אתה רוצה, תוריד אותי מהדוכן.

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

סילבן שלום: אתה רוצה, תוריד אותי מהדוכן.

סילבן שלום: תקרא לסדרן שיוריד אותי מהדוכן.

שבח וייס: לא בכוח.

סילבן שלום: אז תן לי.

שבח וייס: משפט אחד וגמרנו.

סילבן שלום: סליחה, רגע, אני לא מתווכח אתך.

סילבן שלום: תן לי לדבר עוד משפט אחד ואני גומר.

שבח וייס: תסלח לי, משפט אחד וגמרנו.

סילבן שלום: אבל כבר הייתי גומר מזמן, חבל.

שבח וייס: אמור עכשיו את המשפט הזה.

סילבן שלום: קודם כול, אל תצעק.

שבח וייס: בבקשה.

סילבן שלום: תוריד את הטון.

שבח וייס: כל אחד מתמקח.

סילבן שלום: תנמיך את הטון שלך, קודם כול.

שבח וייס: אני מבקש ממך לסיים.

סילבן שלום: תלמד לדבר בדרך ארץ.

סילבן שלום: תנמיך את הטון ותן לי להגיד את המשפט האחרון.

שבח וייס: תסלח לי, אני מבקש שלא תתמקח עכשיו.

סילבן שלום: תנמיך את הטון ודבר בדרך ארץ.

שבח וייס: משפט אחד.

סילבן שלום: תלמד לדבר בדרך ארץ.

שבח וייס: משפט אחד.

סילבן שלום: אל תיתן פה לכל אחד כאילו שיעור חינוך.

שבח וייס: משפט אחד.

סילבן שלום: תן לי לגמור, ואני אסיים את המשפט הזה.

שבח וייס: דבר, משפט אחד.

סילבן שלום: אני אגמור את המשפט כשאגמור, תן לי להגיד את המשפט האחרון שלי.

שבח וייס: לא, אתה תסיים במשפט אחד, זה הכול.

צחי הנגבי: נו, תן לו לדבר.

סילבן שלום: שלוש דקות הוא רק בולם אותי ומתווכח אם אני אדבר או לא.

שבח וייס: אני אבקש לסיים במשפט אחרון.

סילבן שלום: אני אסיים את המשפט האחרון.

שבח וייס: בבקשה.

סילבן שלום: תן לי, זה המשפט האחרון שלי.

שבח וייס: חוצפה כזאת.

סילבן שלום: מסיים חבר הכנסת שגב – ובזאת אסיים – ואומר:

סילבן שלום: פניתי היום בצורה ג'נטלמנית לחברי הכנסת אשר מגדירים את עצמם כפלשתינים.

סילבן שלום: כיוון שמדובר פה בסכסוך יהודי-ערבי, אני מבקש מהם שלא להשתתף בהצבעה הזאת, כיוון שהם לא יכולים להיות אובייקטיביים.

סילבן שלום: אז אני שואל גם את השר שגב וסגן השר גולדפרב, ובזאת סיימתי.

סאלח סלים: – – –

שבח וייס: לא, תן לו לסיים.

סילבן שלום: הממשלה הזו, שנשענת היום על הקולות של השניים האלה, האם היא יכולה לקבל את האמון של הכנסת?

שבח וייס: תודה.

סילבן שלום: האם היא יכולה להישען על שני אנשים, שרק לפני שנתיים אמרו בדיוק את ההיפך ממה שהם עושים היום?

סילבן שלום: אם אתם תלויים בעריקים ובגנבים – סופם של עריקים וגנבים ידוע.

סילבן שלום: סופם הוא תלייה, והסוף שלכם הוא גם להגיע להיות תלויים על הקיר, כאיזו ממשלה חולפת, ממשלה במעבר.

שבח וייס: תודה רבה.

סילבן שלום: עוד שנה ואתם כבר לא תהיו כאן.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת סילבן שלום.

שבח וייס: חבר הכנסת אביגדור קהלני – איננו כאן.

שבח וייס: חבר הכנסת סאלח טריף – איננו כאן.

רן כהן: – – –

שבח וייס: נמצא, אבל איננו.

שבח וייס: חבר הכנסת עמיר פרץ.

מיכאל חריש: הוא התנהג בדיוק כמו הליכוד בסיני.

שבח וייס: השר חריש, הרי אותך תלו לפני רגע על הקיר, אז למה אתה עונה לו?

שבח וייס: אתה כבר תלוי על הקיר.

שבח וייס: קצת כבוד עצמי.

שבח וייס: לא הייתי מגיב על כך.

שבח וייס: אתה כבר תלוי, המכונית של פואד מנופצת.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, תלויים על הקיר – הכוונה לתמונה.

שבח וייס: אני הבנתי.

סילבן שלום: כל שר שמסיים, תולים את התמונה שלו.

שבח וייס: על יד הרצל.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת עמיר פרץ.

סילבן שלום: גם את התמונה שלך יתלו.

שבח וייס: לא, אני מוותר.

שבח וייס: על סוג האיחולים האלה אני מוותר.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת עמיר פרץ.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה שנים אנשי הימין מהלכים עלינו אימים.

עמיר פרץ: בכל פעם שיש התקדמות במשא-ומתן ומתקרבים להסכם עם הפלשתינים, להסכם כזה או אחר, אומרים אנשי הימין: הטרור יגיע לביתכם, הטרור נמצא בכל מקום.

עמיר פרץ: שוכחים לציין ימים בלי הסכמים, שגם בהם היה טרור והיו פיגועים.

עמיר פרץ: אבל אני רוצה לומר לתושבי כפר-סבא, שאנשי הימין מנסים היום להלך עליהם אימים: אני גר ליד האוטונומיה בעזה, ואני מרגיש בטוח הרבה יותר – אני וילדי ובני האזור כולו שבעבר פחדו.

עמיר פרץ: עד לפני כמה חודשים פחדו להלך בצמתים, פחדו להלך בטרמפיאדות, לא יצאו לפאתי היישוב.

עמיר פרץ: היום הם הולכים, ותפסיקו להלך אימים.

יוסף אחימאיר: – – –

מיכאל איתן: לונה פארק בעזה.

עמיר פרץ: מיקי איתן, לא יעזור כלום, אי-אפשר להתכחש לעובדות.

עמיר פרץ: אני מזמין אותך.

עמיר פרץ: תבוא, תסייר, תרגיש בטוח, ותפסיקו להלך אימים על תושבי כפר-סבא.

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני לא מאפשר לך להפריע, כי הוא צריך לסיים את נאומו.

עמיר פרץ: אני נוסע, מה הבעיה?

עמיר פרץ: חוץ מזה, אין לי שום עניין לנסוע בעזה.

עמיר פרץ: יש לי עניין לנסוע באזור שלי.

עמיר פרץ: את עזה אני אשאיר לעזתים, ואת האזור שלי אני אשאיר לעצמי.

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אל תפריע.

שבח וייס: זה מאריך את הדיון.

עמיר פרץ: כשאני ארצה ללכת לעזה, אני אלך באישור הפלשתינים, וכשהם ירצו לבוא אלי, הם יבואו באישור שלנו.

מיכאל איתן: הם לא שואלים אותך.

עמיר פרץ: כן.

עמיר פרץ: למה לא? כן.

מיכאל איתן: הם לא שואלים אותך.

עמיר פרץ: הם כן שואלים אותי.

עמיר פרץ: בתקופה שלך, בתקופת ממשלת הימין, הסתובבו במדינת ישראל 120,000 פלשתינים.

מיכאל איתן: והיום?

עמיר פרץ: היום יש בקושי 40,000, עם אישורים.

מיכאל איתן: וכמה פיגועים עושים ה-40,000 האלה?

עמיר פרץ: תעזוב, מיקי איתן.

עמיר פרץ: הפיגוע זה עניין של אדם אחד, של חוליה בודדת.

עמיר פרץ: הם לא קשורים לא ל-40,000 ולא ל-100,000.

עמיר פרץ: תפסיק עם הפוליטיקה הזו שאף אחד כבר לא קונה אותה.

עמיר פרץ: יותר כדאי שתצא החוצה ותרגיע את אנשי הימין שלך, שמאיימים על שרים ולא נותנים להם להיכנס למשכן הכנסת.

מיכאל איתן: – – –

רחבעם זאבי: – – –

עמיר פרץ: שם כדאי לך יותר.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אני לא יודע כמה קריאות קראו אותך לסדר.

שבח וייס: אני מתחיל מהתחלה.

עמיר פרץ: איש לא קונה את הססמה הזאת.

מיכאל איתן: מאות הרוגים.

מיכאל איתן: אתה אומר: אף אחד לא קונה.

מיכאל איתן: זה לא מעניין אותך בכלל.

מיכאל איתן: מה אכפת לך?

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, מספיק.

שבח וייס: הרי אף אחד כבר לא שומע אתכם.

שבח וייס: כל העם כבר ישן, חוץ מכמה עיתונאים.

עמיר פרץ: חבר הכנסת מיקי איתן, אתה יודע?

עמיר פרץ: להטיל דופי באנשים ולנסות לחלק את העם למי חרד יותר לנופלים – דבר זה כבר גובל בבושה.

עמיר פרץ: ברגע שאנשים מנסים לומר לך, שפיגועים לא קשורים ל-100,000 עובדים שיהיו כאן, או 40,000, כי גם בתוך 10,000 יכול להסתנן מי שיעשה פיגוע – – –

מיכאל איתן: הם קשורים לעזה.

עמיר פרץ: – – – אז אל תטיף מוסר ואל תחלק כאן את האנשים למי שתומך או לא תומך במשפחות.

מיכאל איתן: הם קשורים לעזה.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: אני מבקש להירגע.

עמיר פרץ: המשפחות השכולות לא שייכות לך.

מיכאל איתן: הוא פונה אלי.

שבח וייס: אבל אי-אפשר.

שבח וייס: אז הוא פונה.

עמיר פרץ: תפסיק לשחק בדמם של היהודים.

שבח וייס: חבר הכנסת עמיר פרץ, תואיל בטובך לפנות עכשיו לחבר הכנסת – – –

עמיר פרץ: מיקי איתן, אתה דורך על דם.

עמיר פרץ: תפסיק עם זה.

שבח וייס: תפנה עכשיו לחבר הכנסת ונונו, כי אם אתה פונה אליו הוא עונה.

שבח וייס: בבקשה, תפנה עכשיו.

עמיר פרץ: לא.

עמיר פרץ: בוודאי.

עמיר פרץ: כשהוא מאשים אותנו שלא אכפת לנו מדם יהודים, הוא משחק בדם יהודים כדי להשיג פוליטיקה זולה.

עמיר פרץ: כל החיים שלך אתה רוקד על דם יהודים למען הפוליטיקה הזולה שלך.

עמיר פרץ: כבר אין לך דרך אחרת להסביר את המדיניות שלך.

עמיר פרץ: חבל שחבר הכנסת דב שילנסקי לא נמצא כאן.

עמיר פרץ: שיצא לאנשי הימין שמפגינים.

עמיר פרץ: כבר לא הצלחתם להלביש את רבין בבגדים של ערפאת.

עמיר פרץ: עכשיו שמעתי – ואני מקווה שהשמועה לא נכונה – שהלבישו אותו בבגדים של קצין גרמני.

עמיר פרץ: תתביישו לכם.

עמיר פרץ: לא היו שם 100 איש לרגום את מי שעשה זאת?

עמיר פרץ: 100 איש בכל ה-30,000?

עמיר פרץ: לא היו כאלה שיקומו וירמסו את מי שהרים את השלט הזה?

עמיר פרץ: תגידו: לא אנחנו.

שבח וייס: לא קצין גרמני.

שבח וייס: קצין גסטפו.

עמיר פרץ: קצין גסטפו.

עמיר פרץ: איפה שילנסקי, שכל החיים שלו מדבר על ניצולי שואה ועל קדושת השואה?

עמיר פרץ: איפה שילנסקי?

עמיר פרץ: תתביישו לכם.

דוד מנע: תפסיק להסית.

עמיר פרץ: תתביישו לכם.

דוד מנע: תפסיק להסית – – –

עמיר פרץ: תסתום את הפה שלך.

שבח וייס: חבר הכנסת מנע, אתה לא באולם.

שבח וייס: הוצאת בבוקר.

עמיר פרץ: תסתום את הפה שלך.

עמיר פרץ: ביזיתם את מדינת ישראל.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: אני לא מסכים שתהיה באולם.

עמיר פרץ: ביזיתם את כל היקר.

עמיר פרץ: העיקר שאתם תבואו לכאן – – –

פיני בדש: זה מופרעים.

עמיר פרץ: העיקר שאתם תבואו לכאן.

עמיר פרץ: מופרעים – איפה העשרה הלא-מופרעים, שהלכו להוריד את המופרע הזה?

שבח וייס: עמיר, נא לסיים.

שבח וייס: תודה לך.

עמיר פרץ: העיקר, שאתם תבואו הנה – – –

שבח וייס: משפט סיכום.

מיכאל איתן: היכן אתה היית, כשצעקו לבגין רוצח?

שבח וייס: גם לא היה בסדר.

מיכאל איתן: מישהו אמר שאתה אשם בזה?

שבח וייס: נא לסיים.

עמיר פרץ: מיקי איתן, תפסיק להתחמק מאחריות.

מיכאל איתן: תפסיק לבלבל את המוח.

עמיר פרץ: תפסיק להתחמק מאחריות.

עמיר פרץ: כשיש הפגנה של 30,000 איש – –

מיכאל איתן: אתה מסית.

עמיר פרץ: – – ומנהיגות הימין נמצאת שם, ולא קמים עשרה איש להוריד את השלט הזה, שמבזה את היקר ביותר לעם הזה, כולכם צריכים להתבייש – –

עובדיה עלי: איזה שלט?

חיים דיין: זו היתה תמונה מצולמת ולא שלט.

עמיר פרץ: – – ולא תתחמקו מאחריות לכך.

שבח וייס: תודה לך.

שבח וייס: מספיק.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

שבח וייס: עכשיו אני מזמין את חבר הכנסת סאלח טריף, ואחריו – את חבר הכנסת יוסף בא-גד.

עובדיה עלי: – – –

שבח וייס: עובדיה, טוב, בסדר.

עובדיה עלי: אל תעשה כך.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: אני מבקש קצת להירגע ולתת לו לדבר.

עובדיה עלי: למה אתה עושה תנועות?

שבח וייס: איזה?

שבח וייס: אני ביקשתי שקט.

שבח וייס: זו התנועה שלי, ביקשתי שקט.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: חבר הכנסת סאלח טריף, נא לדבר.

סאלח טריף: חברי הכנסת הנכבדים, אני רוצה לומר לכם – –

שבח וייס: מחפש תגרות.

סאלח טריף: – – שכפי שאנו כאן מתנהגים זה אל זה, חבר הכנסת איתן, כך אנו מכתיבים לציבור שרואה אותנו איך להתנהג.

סאלח טריף: פשוט היום הזדמן לי לעבור דרך ההפגנה האלימה, המוסתת והאיומה, שהיתה מול הכנסת.

עובדיה עלי: לא נכון.

עובדיה עלי: לא מוסתת.

סאלח טריף: אני הלכתי וחזרתי, לפני שהיית, ואני ראיתי איזו הפגנה, איזו הסתה יש שם ואיזה ציבור נמצא שם.

חיים דיין: מה אתה רוצה?

חיים דיין: פרחים?

סאלח טריף: שמעתי נאומים של חברים כאן.

סאלח טריף: כשאתה נאמת אני ניהלתי את הישיבה ושמעתי אותך בשקט.

סאלח טריף: אני רוצה שתשמע אותי בשקט.

סאלח טריף: אתם מפחידים ומבהילים את הציבור במדינה הזו.

סאלח טריף: על מה?

סאלח טריף: קם חבר כנסת כאן ואומר: 300 מטר מגבעת-זאב.

סאלח טריף: לפני חמש שנים לא גרו פלשתינים 300 מטר מגבעת-זאב?

סאלח טריף: 400 היהודים בקסבה של חברון הם אלו שישמרו על הביטחון של ישראל?

סאלח טריף: איך אתם פותרים את הבעיה של 120,000 פלשתינים בחברון?

סאלח טריף: תסביר לי.

סאלח טריף: יש לכם פתרון?

סאלח טריף: אין לכם פתרון.

מיכאל איתן: שלום.

סאלח טריף: אולי לגנדי יש פתרון.

מיכאל איתן: השלום הוא הפתרון.

מיכאל איתן: שלום אמיתי.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, מספיק.

מיכאל איתן: שלום אמיתי.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן.

חיים דיין: אם הממשלה הזו רוצה שלום, למה היא – – –

סאלח טריף: תגיד לי כשיגיע תורך.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אני קראתי אותך – – –

סאלח טריף: אתם מבלבלים את המוח.

סאלח טריף: אין לכם שום פתרון.

סאלח טריף: אתה זורק ססמאות, ואין לך שום פתרון אמיתי.

מיכאל איתן: שלום אמיתי.

סאלח טריף: בוא ותתמודד עם הפתרון האמיתי.

סאלח טריף: למה אתם מבלבלים את המוח לציבור?

סאלח טריף: למה אתם עושים זאת?

פיני בדש: מה עם תיק סגן הפנים?

פיני בדש: מה עם זה?

סאלח טריף: למה אתם עושים זאת?

סאלח טריף: אין לכם שום אלטרנטיבה למה שיש.

שבח וייס: חבר הכנסת סאלח טריף, תן לי רגע.

שבח וייס: חבר הכנסת בדש, תירגע.

שבח וייס: תנו לו לסיים.

שבח וייס: מספיק.

שבח וייס: גמרנו.

שבח וייס: עבר הגל.

מיכאל איתן: יהיה סגן חבר כנסת בכנסת הבאה.

סאלח טריף: אני פשוט בז לך.

סאלח טריף: חבל שאתה גם לא שומע חדשות.

סאלח טריף: לפחות בזה אל תכפיש את שמי.

סאלח טריף: אני אומר לך מהדוכן: אני לא רוצה שום תפקיד בעבור איזו הצבעה.

סאלח טריף: הוכחתי זאת בחוק הגולן.

סאלח טריף: הוכחתי זאת ואני מוכיח זאת היום.

סאלח טריף: אמרתי זאת לפני ואחרי, ואני לא מוכן לדבר על כך.

סאלח טריף: הדברים שלך לא שווים התייחסות אפילו, אבל אני אומר זאת לשם הבהרה, משום שאני רוצה להגיד לך, שאני תומך בתהליך השלום כולו, מתחילתו עד סופו, ואני לא רואה שום אלטרנטיבה.

סאלח טריף: לאלו בכם שמפקפקים במה שנעשה: אתם צריכים להבין דבר אחד – הבסיס האיתן שהונח להסכמים היום, היה בקמפ-דייוויד.

סאלח טריף: זה היה בקמפ-דייוויד.

סאלח טריף: מה אתם חושבים?

סאלח טריף: מי שאז חתם על אוטונומיה לפלשתינים – והיום, כשחבר הכנסת מאיר שטרית מדבר על כך שמקימים תחנות משטרה – אז מה יקימו?

סאלח טריף: קבוצות כדורגל?

סאלח טריף: מה אתם חושבים?

סאלח טריף: מה זו אוטונומיה?

סאלח טריף: אומרים לך, שנותנים להם לנהל את תוכניות המיתאר ותוכניות הבנייה.

סאלח טריף: אז מה אתם מצפים שיעשו?

סאלח טריף: שינהלו את הבסטות שלהם?

סאלח טריף: מה אתם חושבים?

סאלח טריף: איזו נאיביות.

סאלח טריף: מה אתם מבלבלים את המוח לציבור פעם אחר פעם?

מיכאל איתן: בכדורגל הכדורים לא הורגים.

סאלח טריף: בקמפ-דייוויד נתתם לפלשתינים את התשתית הגדולה ביותר להקמת מדינה בעתיד, ואתם באים להאשים היום את מי שמנסים לפתור את בעיות הביטחון?

סאלח טריף: מי מכם לא ראה את האינתיפאדה?

סאלח טריף: היה לנו פתרון לאותם רוצחים שהסתתרו בערי המקלט שאתם מדברים עליהן?

סאלח טריף: כשצה"ל ישב בתוך הערים, כשמשמר הגבול סייר, יכולתם לתפוס את עיאש שנה וחצי?

סאלח טריף: שכל אחד יסתכל לי בעיניים ויגיד את האמת.

סאלח טריף: על מה אתם מבלבלים את המוח?

סאלח טריף: דבר אחד הוכח כאן היום – –

שבח וייס: נא לסכם.

סאלח טריף: – – יותר לא תהיינה שם התנחלויות, ובמקום שבו גרים הפלשתינים הם ינהלו את חייהם, ואנו לא נהיה מדינה כובשת.

סאלח טריף: לא יעזור לכם שום דבר.

מיכאל איתן: מי ינהל את ההתנחלויות?

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת סאלח טריף.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת יוסף בא-גד, ואחריו – חבר הכנסת יעקב שמאי.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – את עמנואל זיסמן, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת בא-גד.

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי – עוד מעט.

שבח וייס: אחרי יוסף בא-גד – חבר הכנסת שמאי.

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול סיימנו את תפילת יום הכיפורים במשפט המזעזע "פתח לנו שער בעת נעילת שער".

יוסף בא-גד: אני קורא לראש הממשלה יצחק רבין: פתח לנו שער לפני נעילת שער.

יוסף בא-גד: מעמד הר-סיני מחייב גם את הנשמות של כל היהודים עד סוף כל הדורות.

יוסף בא-גד: לא יכול דור מסוים לקום ולהגיד בדמוקרטיה: אני מחליט על הפסקת ברית מילה, חס וחלילה, בצורה דמוקרטית.

יוסף בא-גד: למה?

יוסף בא-גד: מעמד הר-סיני.

יוסף בא-גד: לא יכול גוף לקום ולהגיד: אני מחליט על חילול שבת, ביטול השבת בצורה דמוקרטית.

יוסף בא-גד: למה?

יוסף בא-גד: מעמד הר-סיני.

יוסף בא-גד: אנחנו חושבים שגם לא יכול דור לקום ולהגיד: אני מבטל את ארץ-ישראל מסיבות אלה ואלה.

יוסף בא-גד: אבל, נניח, לדעת הדורשים דמוקרטיה גם בזה.

יוסף בא-גד: אני שואל את מר רבין: היו שני הסכמים, הסכם ירדן והסכם מצרים.

יוסף בא-גד: לבי לא שלם עם שני ההסכמים.

יוסף בא-גד: אבל בעד הסכם ירדן, לפחות, היו 105 חברי כנסת.

יוסף בא-גד: 105 חברי כנסת החליטו, יש דעה – מוכרחים לקבל את דעת הרוב המוחץ.

יוסף בא-גד: בהסכם סיני 99 חברי כנסת החליטו.

יוסף בא-גד: 99 – אין ברירה, אתה מוכרח לקבל.

יוסף בא-גד: פה על מה הולכים?

יוסף בא-גד: והיום לא מדובר על המרחקים של סיני ושל ירדן, היום מדובר על ירושלים ועל קלקיליה, כפר-סבא ונתניה, מרכז הארץ.

יוסף בא-גד: אתה, רבין, מעז לעשות הסכם על מרכז הארץ ברוב של א' "מיצובישי"; אמרו לי שהחליפו את שמו לאלכס "טויוטה".

יוסף בא-גד: ברוב כזה אתה הולך למסור חלקים מארץ-ישראל?

יוסף בא-גד: ההיסטוריה לא תסלח לך על הדבר הזה.

יוסף בא-גד: איך אתה מעז לעשות זאת?

יוסף בא-גד: ואני שואל את מר רבין: היות שיש מצב כזה, שכל היום צריך להחליט להשפיע על אחד, מה יקרה אם הוא יקום ויגיד: עוד הלילה אני דוחה זאת עד לבחירות ונראה.

יוסף בא-גד: אם בבחירות העם יהיה אתי – לא תוכלו להתנגד.

יוסף בא-גד: אם לא – נראה שהעם לא רוצה.

יוסף בא-גד: לפני נעילת שער שיהיה לו העוז להגיד את הדברים האלה.

יוסף בא-גד: מפני שיש פה הסכם דרמטי גורלי שעוד לא היה כדוגמתו, וזה על חודו של קול אחד, ולכל הדעות הוא לא עושה זאת לשם שמים.

יוסף בא-גד: אני באמת קורא לרבין, אם הוא שומע את דברי, שיהיה לו העוז לקום ולהגיד: אולי אתה צודק, ולכן נדחה זאת עד להכרעה.

יוסף בא-גד: אמרנו אתמול בתפילה את שיר הייחוד.

יוסף בא-גד: בשיר הייחוד ליום חמישי יש קטע נפלא: ואשף וחרטום לא ילחצוך וכל שם ולהט לא ינצחוך, לא ינצחוך כל החכמים, כל הקוסמים והחרטומים.

יוסף בא-גד: לא ינצחו אותנו כל הדעות הללו.

יוסף בא-גד: ולכן אני פונה בקריאה נוספת אחרונה, עוד עוול שלא יסולח – הרב עידו אלבה יושב בבית-הסוהר על כתיבת מאמר, ואילו מרצחים עם דם על הידיים ישוחררו.

יוסף בא-גד: איפה ואיפה עד כדי כך.

יוסף בא-גד: ברגע האחרון אני חוזר וקורא לממשלת ישראל להרהר בתשובה בשעת לילה מאוחרת, ואולי עד הבוקר, לא לפלג את העם, לא לגרום להפגנות כאלה שהיו ולחזור בהם.

יוסף בא-גד: ללכת לבחירות והעם יחליט.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: עכשיו אני מזמין את חבר הכנסת יעקב שמאי; אחריו – את חבר הכנסת עמנואל זיסמן, ואם הוא לא יהיה – את חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

שבח וייס: אני אקרא את השמות, אלא אם הסיעה תורה לי במפורש למחוק.

שבח וייס: מי שלא ירצה לנאום לא ינאם.

שבח וייס: דרך אגב, זה דיון סיעתי.

שבח וייס: ראש סיעה יכול להודיע לי שהוא מוחק.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני כשנתיים הביאה הממשלה בפנינו את ההסכם המכונה עזה ויריחו תחילה.

יעקב שמאי: הבטיחה אז הממשלה, כי הסכם זה הוא ראשיתה של דרך חדשה, דרך של שלום, של סובלנות, של הבנה ושל שיתוף פעולה.

יעקב שמאי: הבטיחה לנו הממשלה צמיחה כלכלית, שמירה על הביטחון, חיסכון משמעותי בהיקף הטרור.

יעקב שמאי: הבטיחו לנו שינוי גדול, זמנים חדשים – ואכן זמנים חדשים, אדוני היושב-ראש, בעפולה, בחדרה, בדיזנגוף, בלב רמת-גן, בירושלים ובבית-ליד.

יעקב שמאי: אוטובוסים מתפוצצים על יושביהם, יהודים נדקרים, חיילים נחטפים, וידינו כבולות.

יעקב שמאי: הרוצחים יוצאים משטחי הרשות הפלשתינית ולאחר מכן נמלטים אליהם כגיבורים.

יעקב שמאי: כמעט שנתיים עברו, אדוני היושב-ראש, ואף לא רוצח אחד נתפס על-ידי הרשות הפלשתינית והובא אלינו למשפט.

יעקב שמאי: גם צמיחה כלכלית לא הושגה.

יעקב שמאי: האבטלה עודנה גבוהה.

יעקב שמאי: החקלאות ממשיכה להיפגע.

יעקב שמאי: והיום מונח בפנינו הסכם חדש המכונה אוסלו ב', שדוברי הממשלה עצמם אומרים עליו שהוא המשך ישיר להסכם עזה ויריחו, שהוא מהווה הרחבה נוספת של התהליך.

יעקב שמאי: ואני שואל, רבותי חברי הכנסת, הרחבה של מה?

יעקב שמאי: הרחבה של הפיגועים?

יעקב שמאי: הרחבה של הפיצוצים?

יעקב שמאי: הרחבה של הפגיעה בחקלאים?

יעקב שמאי: איזו תשובה ניתנת כאן על בעיית הטרור?

יעקב שמאי: מדוע לא מובטחת בהסכם הסגרת הרוצחים?

יעקב שמאי: כיצד נוכל למנוע ממבצעי הפיגועים למצוא מקלט בערי האוטונומיה המרוחקות דקות ספורות מבתינו?

יעקב שמאי: ומה יהיה על ירושלים, אדוני היושב-ראש?

יעקב שמאי: על חברון, עיר האבות, הממשלה כבר ויתרה.

יעקב שמאי: אם חברון אינה חשובה לממשלה הזו, מדוע שנאמין לראש הממשלה ולממשלה כי על ירושלים הם ישמרו בשלמותה?

יעקב שמאי: חברי הכנסת, מסתבר שלא רק ארץ-ישראל נשתכחה אצל ממשלה "ציונית" זו, גם עיבוד האדמה וההתיישבות נשתכחו.

יעקב שמאי: אין זה סוד כי נושא החקלאות והחקלאים מעסיק אותי רבות בפעילותי בכנסת.

יעקב שמאי: מרבית הדוברים שדיברו כאן לפני עסקו בהיבטים הביטחוניים והמדיניים של ההסכם.

יעקב שמאי: אולם אני חש כי התמונה לא תהיה שלמה בלי שנתייחס גם לנושאים שבעיני רבים בממשלה הזו נחשבים משום-מה שוליים.

יעקב שמאי: ארבעה עמודים בלבד, אדוני היושב-ראש, מוקדשים בהסכם זה לנושא החקלאות; ארבעה עמודים השמים קץ לחקלאות הישראלית.

יעקב שמאי: האם מישהו בממשלה יכול לבוא לכאן ולומר לאלפי החקלאים שממשלה זו לא הפקירה את מקור פרנסתם במסגרת הסכם אוסלו?

יעקב שמאי: בסעיף 10 לחלק העוסק בחקלאות נאמר:

יעקב שמאי: לתוצרת החקלאית של שני הצדדים תהיה גישה חופשית ובלתי מוגבלת לשווקים של הצד האחר.

יעקב שמאי: מה משמעות הדבר, אדוני היושב-ראש?

יעקב שמאי: ירקות, פירות ומוצרים חקלאיים אחרים יציפו את המשק שלנו בלי שהממשלה דאגה למנגנון שיוכל לעצור, ולו במעט, שיטפון זה של הכנסת תוצרת חקלאית משטח האוטונומיה.

יעקב שמאי: נציגי הממשלה מרגיעים אותנו, את ציבור החקלאים, ואומרים: גם הפלשתינים לא יוכלו להגביל מעבר סחורות שלנו.

יעקב שמאי: האם זה כך?

יעקב שמאי: האם מישהו מאמין ברצינות שהפלשתינים יקנו מאתנו מוצרים חקלאיים?

יעקב שמאי: דבר אחד הם כן יקנו מאתנו, רבותי חברי הכנסת, או ליתר דיוק יקבלו, בוודאי, בחינם – את הידע שלנו.

יעקב שמאי: כל שנפתח במסגרת מכון וולקני יעבור אליהם.

יעקב שמאי: הם יקבלו את הפיתוחים של מכון וולקני וייצרו את התוצרת שלהם עם הידע שלנו.

יעקב שמאי: אנו נפתח את השיטות החקלאיות המתקדמות ביותר, והם יציפו את השוק שלנו בתוצרת חקלאית וישימו קץ לחקלאות הישראלית.

יעקב שמאי: אני רוצה לומר יותר מכך.

יעקב שמאי: מי שחושב שזו רק בעייתם של החקלאים, טועה.

יעקב שמאי: זו בעיה של כל עם ישראל, משום שללא חקלאות מקומית נישאר עם התוצרת הפלשתינית, אבל באיכות ירודה, תוצרת המושקית במי ביוב וגורמת לסכנות ולמחלות.

יעקב שמאי: זו תוצרת המובלת ומוחסנת בתנאים לא נאותים המסכנים את בריאות הציבור.

יעקב שמאי: מדובר כאן לא רק בהפקרת החקלאים המגשימים את הציונות הלכה למעשה, אלא גם במפגע תברואי מדרגה ראשונה.

יעקב שמאי: אם כן, רבותי חברי הכנסת, זה הסכם גרוע כמעט מכל זווית שמסתכלים עליו, מכל היבט שבוחנים אותו.

יעקב שמאי: זה הסכם הפותח דרך לטרור גובר, הסכם השומט את אחיזתנו בארצנו ופוגע קשות באלה המגשימים את הציונות בעשייתם היומיומית, במתיישבים ובחקלאים.

יעקב שמאי: העיניים, אדוני היושב-ראש, קוראות את ההסכם, אך הלב ממאן להאמין.

יעקב שמאי: העיניים קוראות, אך השכל אינו יכול להבין.

יעקב שמאי: רבותי חברי הכנסת, אני קורא לכם, אם באמת חפצי חיים אתם, אם באמת אתם מאמינים, שההסכם הזה יגרום לכך שאנחנו נאבד חלקים נכבדים בארץ הזאת, שההסכם הזה גורם לסכנת נפשות, שההסכם הזה מפקיר 140,000 תושבים ביהודה ושומרון, אם אתם רואים גם את הצרות והסכנות המוחשיות העתידיות – אני קורא לכם להאזין גם לרחשי לבו של העם ולהצביע נגד הסכם זה המונח בפנינו.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, ממשלה זו קנתה שני קולות שניתנו לצומת: של גולדפרב, שנקרא גולדבלוף ושל גונב – גונן שגב, שבאו לממשלה הזו בתרגיל הכי מסריח כדי שהיום אנחנו נאבד את אחיזתנו בארץ-ישראל.

יעקב שמאי: חבר הכנסת מסאלחה, אתך אין לי בעיה.

יעקב שמאי: אתה ערבי, וזו זכותך להאמין.

יעקב שמאי: יש עוד חמישה ערבים שאינם ציונים.

יעקב שמאי: הממשלה הזו, על חודם של גולדבלוף וגונב שגב יכריעו היום אם אנחנו נהיה כאן או לא נהיה כאן.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת שמאי.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסף אחימאיר, ואחריו – לחבר הכנסת אברהם רביץ.

נעמי בלומנטל: מה עם חבר הכנסת זיסמן?

שבח וייס: קיבלתי מכתב שזה דיון סיעתי: חברי הכנסת של סיעת מפלגת העבודה וסיעת מרצ – חוץ מאלה שהם לא מחקו – לא נואמים.

שבח וייס: חתומים שני ראשי הסיעות.

נעמי בלומנטל: מה, מפלגת העבודה לא נותנת – – –

שבח וייס: זה דיון סיעתי, ואני פועל על-פי כללי הדיון הסיעתי.

יהושע מצא: מי מהם לא מדבר, אדוני?

שבח וייס: אני אודיע מראש.

שבח וייס: מייד נפרסם רשימה חדשה.

שבח וייס: כדי שלא להטעות אתכם אני אנוע תמיד קדימה.

שבח וייס: אם כן, עכשיו ידבר חבר הכנסת יוסף אחימאיר, אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ, אחריו – חבר הכנסת אריאל שרון, אחריו – חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, אחריה – חבר הכנסת יצחק שמיר, אחריו – חבר הכנסת אפרים גור, אחריו – חבר הכנסת אברהם ורדיגר, אחריו – חברת הכנסת נעמי בלומנטל, ואנחנו מכינים רשימה חדשה.

יעקב שמאי: אדוני היושב-ראש, כדי שלא ייווצר מצב שאנשים ילכו לנוח, אני מציע לעשות הפסקה של חצי שעה ולהודיע לחברים – – –

שבח וייס: לא, לא.

שבח וייס: חברים יקרים, סליחה.

שבח וייס: אני ממש נהנה מהרעיון הזה.

שבח וייס: זו זכות, זה לא טריק, פשוט אנשים עייפים.

שבח וייס: תודה, עכשיו חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

יעקב שמאי: באותה מידה זו שלילת זכות.

שבח וייס: אחר כך אני אספר לך באופן פרטי, חבר הכנסת שמאי, מה היו התוכניות של סיעות אחרות.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: עכשיו ידבר חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

שבח וייס: זה הנאום הראשון שלו, אסור להפריע לו.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: זה דיון סיעתי.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, שאלה תקנונית.

יהושע מצא: חברי כנסת מסיעת העבודה שלא מדברים מרצונם, הם לא מדברים מרצונם או שנאסר עליהם?

שבח וייס: תברר את זה אצל ראש הסיעה, חבר הכנסת מצא.

שבח וייס: אין תשובה תקנונית.

שבח וייס: תברר אצל ראש הסיעה, חברך הטוב רענן כהן.

שבח וייס: חבר הכנסת אחימאיר, בבקשה.

יוסף אחימאיר: אדוני היושב-ראש – – –

יהושע מצא: אני רואה שנאסר עליהם.

יהושע מצא: נאסר עליהם לדבר.

שבח וייס: לא מפריעים, כי זה נאום ראשון של יוסף אחימאיר.

עמנואל זיסמן: מתי נתקבלה ההודעה הזאת?

יהושע מצא: הנה, חבר הכנסת זיסמן – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, חבר סיעתך, נאום ראשון.

יהושע מצא: הוא עדיין לא התחיל לדבר.

יהושע מצא: אבל חבר הכנסת זיסמן שאל שאלה.

שבח וייס: הוא ינאם, ואחר כך אני אתן לכם לשאול.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

שבח וייס: אחר כך אני אתן לכם לברר את העניין.

שבח וייס: בינתיים גם אעביר פתק לחבר הכנסת זיסמן.

שבח וייס: אני אברר.

יהושע מצא: זו דמוקרטיה בולשביקית.

נעמי בלומנטל: דמוקרטיה של מפלגת העבודה.

שבח וייס: אני קיבלתי ידיעות על תכנון הפוך.

שבח וייס: דרך אגב, זה לא היה מתוכנן.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני אספר אחר כך מה היו התוכניות לכיוון הפוך.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: עכשיו יוסף אחימאיר, אחריו נברר.

שבח וייס: בבקשה.

יוסף אחימאיר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפתח נאום הבכורה שלי מדוכן הכנסת בשעה מאוחרת זו של הלילה, ורצה הגורל שהנאום יהיה במסגרת דיון כה קשה ומכריע על עתיד ישראל, מבקש אני תחילה להעלות את זכרו של אבי מורי ד"ר אבא אחימאיר, שהלך לעולמו לפני 33 שנה.

יוסף אחימאיר: ממנו למדנו אהבת ארץ-ישראל, אהבת עם ישראל ואהבת האדם באשר הוא, וממנו למדנו כי בלי הגשמת השאיפות הלאומיות – ריבונות יהודית במולדת השלמה, קיבוץ יהודי התפוצות בארץ, בניית חברה צודקת וכלכלה לא-סוציאליסטית – לא תהיה לנו תקומה שלמה, לא יהיה ביטחון, לא שלום ולא עתיד.

יוסף אחימאיר: אבא אחימאיר, ההיסטוריון והפילוסוף, אבי "הציונות המהפכנית", היה הלוחם הגדול בכל תוכניות החלוקה למיניהן, בין שנגזרו עלינו מבחוץ ובין שהבאנו אותן על עצמנו במו ידינו.

יוסף אחימאיר: אילו זכה לחיות היום, בוודאי היה משווה את יצחק רבין לירבעם בן נבט מחלק הארץ, הוא היה מייחל לאלכסנדר ינאי או לאברהם לינקולן בני זמננו – הראשון שאיחד תחת שלטונו את ארץ-ישראל, והשני שמנע את חלוקת ארצות-הברית של אמריקה לצפון ולדרום.

יוסף אחימאיר: ביום זה של נקודת שפל והשפלה בתולדות הציונות, שעלול להירשם כתאריך של מחדל מדיני נוסף, בדיוק כמו שאמר גם קודמי חבר הכנסת דן מרידור, 22 שנה לאחר המחדל הביטחוני שעלה לנו בחיי אלפים מבנינו – ומדובר בשני מחדלים בני אותו בית-מדרש פוליטי – גם מבקש אני לשלוח ברכה, ברכה נאמנה, ל140,000 ישראלים חלוצי יהודה ושומרון, בקעת-הירדן, גוש-קטיף ורמת-הגולן, תושבי ומיישבי הלב של המולדת, אשר בזכות ישיבתם בעשרות ובמאות כפרים וערים הם מונעים מממשלת השמאל ומהמיעוט להגשים עד תום את תוכנית שריד-צוקר-פרס-רבין להקים את מדינת פלשתין עד קווי 1967 תחילה, ולהמיט בכך סכנה קיומית על מה שייוותר, קרי, ישראל הקטנה והמוחלשת.

יוסף אחימאיר: 140,000 ישראלים אלה הם "קיר הברזל" מול 292 עמודי הסכם החלוקה 1995, זה המכונה אוסלו ב' – מסמך משפיל, רווי אשליות, שיישומו הוא שלב נוסף במילוי חזון ערפאת, לאמור בטאבה ייסדתי את מדינת פלשתין בברכת הממשלה אובדת הדרך בישראל.

יוסף אחימאיר: הסכם שהוא ראשית הגשמת החלום האש"פי על חיסולה בשלבים של מדינת ישראל, כמתואר בפרוטרוט, סעיף אחר סעיף, באמנה הפלשתינית השרירה וקיימת עד עצם היום הזה.

יוסף אחימאיר: חברי הכנסת, החתימה הרעה שהיתה בבית הלבן היא רק ביטוי נוסף לישראל אשר תחת שלטון רבין, שבה "שלום" פירושו ויתור אחר ויתור לצד הערבי, שבה "התקדמות" פירושה נסיגה, שבה משא-ומתן פירושו מתן ומתן לערפאת ועריקאת, שבה "ביטחון" אינו אלא מתן ערי מקלט לרוצחי יהודים סמוך לערי ישראל, שבה "ערכים" הם לא אהבת מולדת או מורשת ישראל, ושבה "אופטימיות" בלשון התקשורת אינה אלא פסימיות וחרדה בקרב רוב העם.

יוסף אחימאיר: זו ישראל, שבה ראש הממשלה בז ל-3,700 שנות היסטוריה יהודית בחברון, עיר האבות, משתלח ביהודיה ומצדיק כל טענה ותביעה ערבית, שבה נרשמת "היסטוריה חדשה" אנטי-לאומית, שבה מחודשים עלילות כזב של יהודים נגד יהודים, שבה סותמים פיות לתחנת רדיו שמרגיזה את שרת התקשורת, שבה מחרפים מתיישבים וחלוצים, ראשונים ההולכים לפני מחנה נאמני ארץ-ישראל, ומשדרים יצירות מוסיקליות על חורבנם, שבה פיו של ראש הממשלה האנטי-תרבותי מפיק מרגליות, כמו: מטומטמים, מוקצים, פיסטינים, בוחבוטים ומה לא.

יוסף אחימאיר: זו ישראל של רבין ב' ושל אוסלו ב' – מדינת פספוסים, פקקים, טקסים, הימורים, מכירת ערכים וחלקי מולדת, הפקרת העתיד למען העכשיו, למען הבטחת הנאות השלטון בהווה.

יוסף אחימאיר: אדוני היושב-ראש, אני כבר גומר.

יוסף אחימאיר: חברי הכנסת, לפני 40 שנה בדיוק, ב-7 באוקטובר 1955 – –

דוד מגן: זה לא הוגן שדווקא בנאום הבתולים – – –

יוסף אחימאיר: פרסם המשורר שכבר צוטט כאן, אורי צבי גרינברג, את השורות הבאות ב"מעריב", וכמו אחד הנביאים חזה לאמור: "כיום הזה – הכל אפשר.

יוסף אחימאיר: ..

יוסף אחימאיר: הדעת תופסת מה שתופס הדמיון/ הכל אפשר, עוד היום אפשר; בכל הקף הכחות והשטחים,/ כיום הזה אני אומר:

יוסף אחימאיר: מחר אי-אפשר יהיה עוד לעשות את אשר היום לא תעשו;/ חשך יהי מחר, יום-שהוא-לילה והשמש כעגול דם בו.

יוסף אחימאיר: / לא יקרה עוד נס.

יוסף אחימאיר: אלהים לא ישמע לקולכם.

יוסף אחימאיר: / ומאסו בכם הגויים מאוס אחרון ומאסתם אתם בבשר עצמכם וקללתם את עצמכם וקצפתם זה על זה.

יוסף אחימאיר: /כיום הזה.

יוסף אחימאיר: ..

יוסף אחימאיר: כל הארץ חלקת עולם לאדנות לפניכם!

יוסף אחימאיר: / מחר כל הארץ לשוסים וכל העולם לזועה לכם.

יוסף אחימאיר: / חלליכם חללי כסל בו וגופיכם החיים – כעכברים בו... /בינו בשיר, שקלו מליו, על דעת הזמן והמקום נאמר".

יוסף אחימאיר: כאמור, אלה דברי המשורר, חבר הכנסת הראשונה, ולפני שתתגשם חלילה וחס נבואתו האפוקליפטית, אני קורא לבית הזה, ובמיוחד לחברי הכנסת המתלבטים, ואני יודע שעדיין יש כאלה גם בשעה זו – אל תפספסו את שעתכם הגדולה, אל תאשרו את ההסכם הרע, המסוכן, הקרוי אוסלו ב', הצילו את ישראל מידי עצמה, או ליתר דיוק מידי ממשלתה.

יוסף אחימאיר: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף אחימאיר.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת אברהם רביץ, אבל גם אני מרשה לעצמי לברך.

שבח וייס: היתה לי גם זכות להיות המורה של חבר הכנסת יוסף אחימאיר, יוסי אחימאיר, כאשר היה סטודנט באוניברסיטת תל-אביב.

שבח וייס: אני מברך אותו ומאחל לו הצלחה.

שבח וייס: חבר הכנסת רביץ, גם אתה תברך.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי מציאה – נפלה בחלקי הזכות לברך את חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

אברהם רביץ: היה לי העונג להכיר את חבר הכנסת יוסף אחימאיר כאשר שימש כראש לשכת ראש הממשלה יצחק שמיר.

אברהם רביץ: הוא ידע לעשות את העבודה הזאת עם הרבה חוכמה, עם הרבה חן, בנעימות, בשקט מול גלים סוערים של אנשים שהגיעו למשרדו של ראש הממשלה לשעבר מר יצחק שמיר.

אברהם רביץ: שמעתי את דבריך, ואני מאוד מקווה שאתה תוסיף לוויית חן לבית הזה בערכים היהודיים המקוריים, השורשיים, שאתה מאמין בהם ושירשת מאבותיך.

אברהם רביץ: בהצלחה.

יוסף אחימאיר: תודה רבה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, ההסכם נחתם ולפיו אנו נפרדים, לצערי, משליטתנו על חלקי ארצנו האהובה.

אברהם רביץ: אין לדיבורים להשפיע במאומה על חלותו של ההסכם, אבל אנו צריכים לומר לעצמנו על מה ולמה עלתה זאת בימינו.

אברהם רביץ: אין ספק שזה מצב זמני, בוודאי לפחות עד ביאת גואל צדק, אז ישתנו הדברים.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, לכן אני מבקש לומר דברים אל המחנה פנימה, אל היהודים המכירים בדת האמת ואומרים פעמיים ביום "שמע ישראל".

אברהם רביץ: אני מדבר אל המאמינים בהבטחה האלוקית אל האבות והבנים בעניין ארץ-ישראל.

אברהם רביץ: אני מדבר אל עצמנו, היודעים שהבטחה זו ניתנה לנו כדי שנקיים אנו את חלקנו בברית שבין ישראל והקדוש-ברוך-הוא.

אברהם רביץ: לו ראויים היינו והיה מתקיים בנו מה שנאמר בספר ויקרא, "ועשיתם את חקתי ואת משפטי תשמרו ועשיתם אתם", היה מתקיים גם חלקו השני "וישבתם על הארץ לבטח, ונתנה הארץ פריה ואכלתם לשבע וישבתם לבטח עליה".

אברהם רביץ: לו היה מתקיים בנו הפסוק "אם בחקתי תלכו ואת מצותי תשמרו ועשיתם אתם", היה גם מתקיים בנו הפסוק "ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד".

אברהם רביץ: נכון, בין ישראל והקדוש-ברוך-הוא יש ברית הכוללת את היותנו לעם ה' ואת זכותנו על הארץ המובטחת.

אברהם רביץ: על זה נאמר בספר דברים: "והיה עקב תשמעון את המשפטים האלה ושמרתם ועשיתם אתם" – זה חלקנו בברית ואז יתקיים בנו חלקו של הקדוש-ברוך-הוא: "ושמר ה' אלקיך את הברית ואת החסד אשר נשבע לאבתיך".

אברהם רביץ: ובסופה של פרשה זו נאמר: "כי אם שמר תשמרון את כל המצוה הזאת אשר אנכי מצוה אתכם לעשותה, לאהבה את ה' אלוקיכם ללכת בכל דרכיו ולדבקה בו, והוריש ה' את כל הגויים האלה מלפניכם, וירשתם גוים גדלים ועצמים מכם.

אברהם רביץ: כל המקום אשר תדרך כף רגלכם בו לכם יהיה, מן המדבר והלבנון, מן הנהר נהר פרת ועד הים האחרון יהיה גבולכם".

אברהם רביץ: חבר הכנסת זיסמן, זה מפריע לי.

שבח וייס: חבר הכנסת אפרים גור, תעזור לי להרגיע את הסביבה.

שבח וייס: תודה רבה.

אברהם רביץ: חברי חברי הכנסת, אני יודע, לצערי, כי עבור חלקים מבני עמנו דברים אלו נשמעים כשייכים אל העבר, כמנותקים מהווי חייהם.

אברהם רביץ: אבל אנו יודעים כי ללא הברית וההבטחה כי עיני ה' על ארצנו אין לנו זכות משפטית ולא זכות מוסרית, ורק על זכות "כוחי ועוצם ידי" אין בידינו להחזיק בארץ-ישראל.

אברהם רביץ: לכן ראוי שנדע את המערכה האמיתית והעיקרית על זכותנו על הארץ.

אברהם רביץ: רבותי חברי הכנסת, אינני מתכוון להיות מטיף בשער וגם אינני ראוי לכך.

אברהם רביץ: אינני מדבר אל כל יחיד, כל אחד יעשה את חשבון נפשו שלו עם עצמו, כפי שגם אני משתדל לעשות רק עם עצמי.

אברהם רביץ: אבל ראוי שנעשה את חשבון הנפש של הכלל.

אברהם רביץ: מדינת היהודים חייבת שלא תשכח את שורשיה, את מקורה, המייחד אותה על פני העמים.

אברהם רביץ: מדינת היהודים אשר שואפת לאבד את זהותה היהודית, חס וחלילה, ולהיות ככל העמים בתרבותה, באופיה, מדינה הנלחמת נגד מבצרי התורה ומשתדלת להשכיח, חס ושלום, תורה מישראל, לפגוע ביסודות הדת – לאן תגיע?

אברהם רביץ: הרי אין פלא כי נענשנו בכפליים, לא רק שאין אנו ראויים לשמור על ארצנו בידינו, אלא שמתקיים בנו שאנו במו ידינו ולראשונה בהיסטוריה של עמנו נאלצים למסור במו ידינו את ארצנו לעם אחר ולבנות במו ידינו את מדינתו; זה אפילו לא נאמר בקללות התוכחה.

אברהם רביץ: לכן, אנו חייבים כולנו בכוחות משותפים להעמיק את זהותנו היהודית בקרב עמנו לבל יידח ממנו נידח.

שבח וייס: נא לסיים.

אברהם רביץ: משפט אחרון, אדוני.

שבח וייס: בבקשה.

אברהם רביץ: לעצם התוכנית אבקש להעיר הערה אחת, ובפרט בעקבות דברי ראש הממשלה היום.

אברהם רביץ: אני פונה לממשלה ואומר, אם כנים דבריכם בנוגע ליישובים היהודיים, אדרבה, כצעד בונה אמון עם המתיישבים – הגבירו את כוחם, הוסיפו להם כוח ואפשרו לבנות בתוך היישובים למען הגבר את ביטחונם בכנות דבריכם ולמען הגדל את היישוב היהודי לכל החפצים בכך.

אברהם רביץ: אני מקווה שלא תסתתרו מאחורי שום סעיף בהסכם הזה, כולל סעיף 31, סעיף קטן 7, שלא ימנע מממשלת ישראל לעשות את הדבר הזה.

אברהם רביץ: ואני אומר לכולנו, חברי הכנסת, לה' הישועה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני ספרתי.

שבח וייס: המשפט האחרון שלך היה 37 משפטים, אבל קצרים.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת רביץ.

שבח וייס: חבר הכנסת אריאל שרון – איננו.

שבח וייס: חברי הכנסת האחרים לא מדברים.

שבח וייס: חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

שבח וייס: אחריה יבוא חבר הכנסת יצחק שמיר.

שבח וייס: היתה כאן פעולה התנדבותית לוויתור על רשות הדיבור, רוח התנדבות נשבה על הבית.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חבר זיסמן היה צריך לדבר.

שבח וייס: לחבר הכנסת זיסמן יש יכולת לייצג את עצמו בכבוד.

יעקב שמאי: אבל מי סתם לו את הפה?

שבח וייס: אתה לא הדיין שלו.

שבח וייס: תשאלו אותו.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת זיסמן, סתמו לך את הפה?

יעקב שמאי: מי סתם לו את הפה?

יעקב שמאי: לחבר הכנסת זיסמן לא נתנו לדבר.

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, עכשיו תורה של חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

שבח וייס: עכשיו מדברת אסתר סלמוביץ.

שבח וייס: גברתי, נא להתחיל.

שבח וייס: בבקשה, גברתי.

שבח וייס: נא להתחיל.

יעקב שמאי: חבר הכנסת זיסמן, סתמו לך את הפה?

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, עכשיו תורה של חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסכם הביניים הישראלי-הפלשתיני המונח לפנינו פותח במבוא שבו ניתנים מחדש אישורים להסכמות ולהבנות שעליהן התחייבו הצדדים עוד קודם לכן, במסגרת הצהרת העקרונות.

אסתר סלמוביץ: כמו כן מאשרים הצדדים מחדש, בין השאר, את מחויבותם ההדדית לפעול מייד ביעילות ובאפקטיביות נגד מעשים או איומים של טרור, אלימות או הסתה.

אסתר סלמוביץ: האומנם?

אסתר סלמוביץ: המציאות המרה הוכיחה, לדאבוננו, מה ערכן של הכרזות והצהרות מסוג זה המושמעות מפי שותפינו להסכם ועד כמה מתכוונים הם לעמוד מאחוריהן.

אסתר סלמוביץ: די אם נזכיר בעניין זה רק את אי-הסגרתם של מחבלים רוצחים ואי-החזרתן של רבבות המכוניות שנגנבו משטח ישראל על-ידי הרשות הפלשתינית.

אסתר סלמוביץ: אולם חרף עובדות אלה וההפרות הבוטות של כל ההסכמים שנחתמו בינינו לבין הפלשתינים עד היום, ממשלת ישראל מתעלמת וחותמת מחדש על סעיף 15 סעיף קטן 1 כאילו דבר לא אירע.

אסתר סלמוביץ: כאן המקום אולי להזכיר, כי חרף כל התהליך המכונה תהליך השלום, טרם מצאה לנכון הרשות הפלשתינית לבטל את האמנה הפלשתינית הקוראת להשמדת מדינת ישראל, וכן את תפיסתו הידועה של ערפאת שלפיה הקמת מדינה פלשתינית ביהודה, שומרון וחבל עזה אינה סותרת את האסטרטגיה של הקמת מדינה פלשתינית בכל שטחי ארץ-ישראל הנכללים, על-פי תפיסתו זו, במונח הגדה המערבית המשתרעת מן הירדן עד חופי הים התיכון.

אסתר סלמוביץ: במיוחד צריכות עובדות אלה לעורר דאגה לאור הנושאים הרבים שהושארו מעורפלים מתוך מחשבה שזה צעד נבון בניהול משא-ומתן.

אסתר סלמוביץ: לדוגמה, סעיף 31 סעיף קטן 5 קובע כי "משא-ומתן – – – להסכם בדבר מעמד הקבע – – – יכסה נושאים נותרים, לרבות: ירושלים, פליטים, יישובים ישראליים, הסדרי ביטחון, גבולות, יחסים ושיתוף פעולה עם שכנים אחרים – – – ".

אסתר סלמוביץ: כל אלה, כאמור, ללא כל קשר לקיומו או לאי-קיומו של הסכם זה.

אסתר סלמוביץ: וכיצד בדיוק מתכוונת ממשלת ישראל לפעול לאחר קביעות כה גורליות בשטח, על-פי הסכם זה, לכשתגיע כבר לשלב הסדרי הקבע, בלי שיושגו הסכמות בנושאים אלה, ובהם גם בנושא ירושלים?

אסתר סלמוביץ: או שמא עלינו להסיק, מהביטחון שבו נקבעים הדברים, כי גם הסדרי הקבע כבר סוכמו, ובבוא היום תאולץ הכנסת, בדרך שבה נעשים הדברים היום, לשמש רק חותמת גומי ליישומו.

אסתר סלמוביץ: שכן, אחרי חזיונות המדשאה בבית הלבן כל נסיגה דינה כהודאה בטעות, ולא ממשלתו של מר יצחק רבין תודה בטעות כלשהי העלולה להוביל למפלתה, גם כשהמחיר הוא עתידה וגורלה של מדינת ישראל וקץ החזון הציוני.

אסתר סלמוביץ: מכאן, אדוני היושב-ראש, שמחזיונות המדשאה של הבית הלבן אין כל חזרה.

אסתר סלמוביץ: את הגלגל הזה לא ניתן להחזיר לאחור, גם כשמשמעות הדבר היא שכדור השלג הזה ימשיך להידרדר ולגדול ואנו, לא זו בלבד שלא נוכל לעוצרו בטרם יקבור אותנו תחתיו, אלא אף ניאלץ לעמוד מן הצד ולחזות במו עינינו כיצד הולך ונסתם הגולל על חזון מדינת היהודים.

אסתר סלמוביץ: מה תגידו לעם ישראל לכשיועלו במשא-ומתן להסדרי הקבע תביעות טריטוריאליות נוספות שיקראו לחלוקת ארץ-ישראל על-פי תוכנית החלוקה של האו"ם?

אסתר סלמוביץ: כיצד תתמודדו עם חקיקה שתתקבל על-ידי המועצה הפלשתינית בדבר חוק שבות עבור הפלשתינים?

אסתר סלמוביץ: הרי אתם יודעים שבמעשיכם עוררתם תקוות גם בלבבות כ-200,000 ערבים בגליל הדורשים היום לחזור לכפריהם מ-1948.

אסתר סלמוביץ: האם בכוונת

אסתר סלמוביץ: כם להיכנע גם לאינתיפאדה העלולה לפרוץ בגליל?

אסתר סלמוביץ: מה תעשו כשית

אסתר סלמוביץ: ברר לכם שהמשטרה הפלשתינית הופכת לצבא?

אסתר סלמוביץ: כיצד תתמודדו עם הקמתם של מפעלי נשק ותחמושת בתחום המדינה הפלשתינית הטרייה שהקמתם במו ידיכם?

אסתר סלמוביץ: כיצד תתמודדו עם משטר בלתי יציב במדינה השוכנת בקרבנו?

אסתר סלמוביץ: מה תעשו אם בבחירות למועצה הפלשתינית יגבר ה"חמאס" על אש"ף?

אסתר סלמוביץ: האם תמימות

אסתר סלמוביץ: כם גורמת לכם לחשוב שתוכלו לשוב ולהתערב בכל עת בנעשה במדינה הפלשתינית?

אסתר סלמוביץ: איך תתייחסנה לכך ארצות-הברית ומדינות העולם?

אסתר סלמוביץ: אין ספק כי במעשיכם אתם יוצרים במו ידיכם את לבנון השנייה, והפעם בתוך תוכנו ממש.

אסתר סלמוביץ: אתם, שהוניתם את ציבור בוחריכם לפני הבחירות בהצהרות הכזב שלכם, שלא תקום מדינה פלשתינית ושלא תרדו מהגולן, מוכיחים שוב בעליל מה היא דמוקרטיה לשיטתכם.

אסתר סלמוביץ: רק יפי נפש כמוכם מסוגלים להתחייב על מתן תוקף חוקי להסכם החל מיום חתימתו, עוד בטרם אישורו על-ידי הכנסת הנבחרת של אזרחי ישראל, וכן להתחייב מראש, בלי לקבל לכך את הסכמת הכנסת, לאמץ כל חקיקה הנחוצה ליישום ההסכם – ראו סעיף 31 סעיפים קטנים 1 ו-4 להסכם – וזאת, כפי שניסיתם להכתיב מראש גם לנשיא המדינה כשדרשתם ממנו, ללא כל זכות וסמכות, לשחרר אסירות שדם על ידיהן.

אסתר סלמוביץ: אין ספק שזה מתאים לכם.

אסתר סלמוביץ: אתם חושבים שאתם מתוחכמים, שומרים את שאלת ירושלים לסוף.

אסתר סלמוביץ: וערפאת חוזר ואומר, אף שהינכם מסרבים בכל תוקף להאזין לו – הוא מצדו כבר הכריז על ירושלים כעל בירת פלשתין.

אסתר סלמוביץ: אבל לכם אצה הדרך לעשות היסטוריה.

אסתר סלמוביץ: אתם כבר סופרים כסף, משקיעים, מייסדים מוסדות כלכליים שיתמכו במדינה הפלשתינית, וכל זאת עוד בטרם נוכחתם לדעת שההסכם הזה יחזיק מעמד.

אסתר סלמוביץ: אתם כבר על הגשר, והעובדה שהגשר הזה עומד להתמוטט אינה משנה כהוא זה את גישתכם.

אסתר סלמוביץ: לסיכום רוצה אני לומר, שאין אני מצרה על כך שאתם עסוקים בלעשות היסטוריה.

אסתר סלמוביץ: שיבולע לכם.

אסתר סלמוביץ: מצרה אני על כך שאת מחיר כניסתכם להיסטוריה ייאלץ לשלם העם היהודי כולו, ובו גם כל אלה המשוכנעים שפעלתם נכונה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחברת הכנסת סלמוביץ.

שבח וייס: עכשיו – חבר הכנסת יצחק שמיר; בבקשה.

שבח וייס: אחרי חבר הכנסת יצחק שמיר – חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

שבח וייס: ולכל אלה שדאגו לשלומו של חבר הכנסת עמנואל זיסמן, אני מודיע שהוא ברשימה.

יצחק שמיר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסכם אוסלו א' שנחתם לפני שנתיים היה איוולת היסטורית פנומנלית.

יצחק שמיר: מדינת ישראל, שהיתה אז במלוא עוצמתה בכל התחומים – הביטחוני, המדיני, הכלכלי, ההתיישבותי – וכל זה בתוך זרם של עלייה מבורכת הולכת וגוברת, החליטה ברוב סכלותה להוציא מאשפתות התבוסה את כנופיות אויביה מאש"ף, שהיו בכי רע והיו קרובים להתפרקות גמורה, והעניקה להן נכסים שאפשרו להם להקים לרוצחיה בסיסי יציאה ומקלטי מחסה לאחר ביצוע פשעיהם.

יצחק שמיר: כל איש בר-דעת שעיניו היו פקוחות בזמן ההוא היה בטוח, שממשלת ישראל תיווכח עד מהרה כי היא שגתה בבריתה עם הגרועים בשונאיה והיא תחזור בה עד מהרה, והסכם אוסלו א' יירקב במחסן הגרוטאות של הפשלות לסוגיהן.

יצחק שמיר: אך אין גבול לסכלות העיקשת ולדבקות בתאוות השלטון, גם כאשר נחלי דם הם המחיר להתמדה בדרך העקומה והנלוזה.

שבח וייס: ברשותכם, אני מבקש לא להפריע.

יצחק שמיר: ולהפתעתנו בא עלינו היום השלב המרושע והרה האסון של אוסלו ב', כאשר מכסת האסונות שהוא נושא בכנפיו גדולה ומחרידה מקודמתה.

יצחק שמיר: ולמחליטים על חשרת האסונות האלה לא היה די בכך, והם החליטו מתוך איזו כמיהה להרע ולהוסיף לבשורה הקשה הזאת איזו בשורה של שמחה לאיד, שהנה ביצוע ההסכם הרע הזה יביא סוף-סוף קץ לחזון ארץ-ישראל השלמה, השנוא על כמה אנשים המקורבים לראש הממשלה.

יצחק שמיר: בצדק אמר מי שאמר, שבעצם לא מדובר כאן בארץ-ישראל השלמה, כי אם בארץ-ישראל פשוטה כמשמעה, מולדתו של עם עתיק יומין ורב סבל שנשא את חלומו על ארצו שגלה ממנה בדרך חתחתים, רדיפות וגזירות לאין קץ.

יצחק שמיר: המולדת הפכה פתאום למגרש ממוסחר שאין לו מחיר.

יצחק שמיר: לשום עם בעולם אין מולדת לא שלמה – כשאומרים צרפת הכוונה למולדת צרפת השלמה – ואלה שכך מצאו לנכון לדבר גרמו עוול נורא לאלפים ורבבות של אנשים שאהבתם לארץ-ישראל היא תמצית ותוכן חייהם.

יצחק שמיר: איש ממנהיגי ישראל לא התבטא כך עד היום.

יצחק שמיר: זה מזכיר אולי אותו קיסר רומי שהחריב את העיר ירושלים, ולא הסתפק בכך אלא מחק גם את שמה של ירושלים וציווה לקרוא לה בשם איליה קפיטולינה, למען תישכח לנצח.

יצחק שמיר: ואף-על-פי-כן ירושלים חיה וקיימת עד היום, וכן חיה וקיימת ותחיה ותתקיים לנצח ארץ-ישראל, ארצו של העם היהודי, למרות ההסכמים האומללים.

יצחק שמיר: וארץ-ישראל תחיה ותפרח גם לאחר שלא יישאר זכר למוחקי חזונה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת שמיר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אברהם יחזקאל, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת ורדיגר, ואחריו – חבר הכנסת זיסמן.

יהושע מצא: אני מבין שאתם מוותרים על הצבעה.

נעמי בלומנטל: מותר להם לדבר?

נעמי בלומנטל: יש החלטה חדשה במפלגת העבודה?

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסכם אוסלו ב' הוא ההסכם שבו מיצתה מפלגת העבודה את מצעה בתחום הפלשתיני עד תום.

אברהם יחזקאל: מעבר לו, אדוני שר החוץ, נצטרך – חברי מפלגת העבודה – לבוא עם מצע חדש אל ציבור הבוחרים בעוד שנה.

אברהם יחזקאל: ההסכם הזה מדבר על פשרה טריטוריאלית, ההסכם הזה מדבר על כך שמפלגת העבודה לא רוצה לשלוט בעם זר.

אברהם יחזקאל: זו תחילת סיומו של שלטון על עם זר.

אברהם יחזקאל: אבל ההסכם הזה אומר לנו, שלקראת שנת הבחירות הבאה נצטרך במפלגת העבודה להעמיד את סוגיית המשך הדרך עם הפלשתינים בפני הציבור.

אברהם יחזקאל: והשאלות שצריך לשאול: האם ההסכם הזה עשוי-עלול להוביל למדינה פלשתינית?

אברהם יחזקאל: ופה אני מקבל את עמדתו של השר יוסי שריד שאומר: יש אפשרות שתקום אולי מדינה פלשתינית.

אברהם יחזקאל: וצריך לומר את האמת הזו.

משה קצב: הוא לא אומר אולי.

אברהם יחזקאל: השאלה הנוספת היא: האם המדינה הפלשתינית תסכים לעשות מהלך עם ירדן?

אברהם יחזקאל: האם זה חלום אמת?

אברהם יחזקאל: האם זה חלום שניתן לממשו?

אברהם יחזקאל: האם השר שמעון פרס עושה את המעשה הזה והוא כבר עובד על הסוגיה הזו?

אברהם יחזקאל: אני חושב שראוי יהיה שתאמר את הדברים האלה.

אברהם יחזקאל: האם המדינה הפלשתינית בראשות הראיס יאסר ערפאת תסכים למהלך עם המלך חוסיין, והאם המלך חוסיין ירצה במהלך כזה?

אברהם יחזקאל: זו השאלה שצריך לתת עליה את הדעת.

מיכאל איתן: איזו מדינה?

אברהם יחזקאל: השאלה הנוספת שנצטרך לתת עליה את הדעת כחברי מפלגת העבודה: האם באוסלו ג', שנת 1999, תעלה סוגיית ירושלים?

אברהם יחזקאל: התשובה היא כן.

אברהם יחזקאל: והאם ירושלים המזרחית תהיה בירתה של הישות הפלשתינית, קרי, המדינה הפלשתינית?

אברהם יחזקאל: סימן שאלה.

אברהם יחזקאל: הנטייה היא כן.

אברהם יחזקאל: הפלשתינים לא יוותרו.

אברהם יחזקאל: האם חלוקתה של ירושלים כתוצאה מהמעשה הזה או מהרצון הפלשתיני עומדת בפתח?

אברהם יחזקאל: אין לך ואין אף לאחד מאתנו תשובות.

אברהם יחזקאל: אני אומר את הדברים האלה כדי לבוא ולומר, שהיום חברי מפלגת העבודה, ובהם אנוכי, מצביעים על מצע מפלגת העבודה, וזה כלול במצע מפלגת העבודה, אבל לאוסלו ג' אנחנו נצטרך לבוא עם מצע חדש, אמיתי, ברור, שקוף ומובהק.

אברהם יחזקאל: לא יהיה אפשר להתפתל עוד.

אברהם יחזקאל: הסוגיות ברורות, הן תעמודנה מול הציבור.

אברהם יחזקאל: לא נוכל לומר לציבור, שירושלים לא תעלה למשא-ומתן; לא נוכל לבוא לציבור ולומר: ירושלים תהיה תמיד שלנו.

אברהם יחזקאל: זה רצון, זו אמת, זה חזון של כל הבית הזה, אבל זה סימן שאלה שאנחנו נצטרך לתת את הפתרון כמי שהובילו את ההסכם.

אברהם יחזקאל: ואם היום אנחנו באים לציבור ואומרים: הסכם אוסלו ב' הוא סימן לבאות במובן זה שנסכים להתפשר עם הפלשתינים – סביר להניח שנסכים.

אברהם יחזקאל: אליכם, אנשי הליכוד, אני פונה בשאלה – עדיין לא הבנתי מה הפתרון שלכם.

אברהם יחזקאל: זו אולי הטרגדיה שלכם, שהרי אתם באים ומנגחים על אי-פתרון שלכם מול פתרון שלנו.

אברהם יחזקאל: אולי הפתרון שלנו, כפי שאמר השר יוסי שריד, הוא הבחירה בין רע ורע יותר, אבל לא מצאנו את הטוב שאתם מציגים לציבור.

אברהם יחזקאל: זו האמת לאמיתה.

אברהם יחזקאל: והרי מי אתם שמתיימרים – ואתם רוצים להתיימר להחליף את מפלגת העבודה – וכרגע כאופוזיציה אתה בא, חבר הכנסת נתניהו, ואומר: זה לא וזה לא.

אברהם יחזקאל: ואני בא ואומר לך: כשם שהציבור הפלשתיני לא קונה את כל ההצעות שאנחנו מציעים, הוא בוודאי לא יקנה אוטונומיה מינהלית או אוטונומיה מוניציפלית.

אברהם יחזקאל: בואו תציעו את הפשרה האמיתית.

אברהם יחזקאל: ואני אומר לכם מה הוא ההבדל – יושב כאן ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר.

אברהם יחזקאל: אנחנו אז צעקנו על כך שהוא ראש ממשלה עקשן, אבל יש לי התחושה שלזכותו ניתן לומר, שהוא היה האידיאולוג האחרון שלכם, הוא זה שבעיקשותו האידיאולוגית הקפיא את המשא-ומתן ואמר: נמשוך את המשא-ומתן עוד עשר שנים, כי זו האידיאולוגיה.

אברהם יחזקאל: אנחנו נגיע לשלום אולי כפי שיצחק שמיר, ראש הממשלה לשעבר, רוצה, אבל השאלה היא מה חבר הכנסת ביבי נתניהו רוצה.

אברהם יחזקאל: זו שאלת האמת, ותשובה כזו לא נתת.

אברהם יחזקאל: אז נכון, בא שמעון פרס, בא יצחק רבין, נתנו תשובה לציבור.

אברהם יחזקאל: על התשובה הזו ניתן אולי את הדין אם לחסד אם לשבט, אבל בסופו של דבר ההסכם הזה עובר כרגע ברוב של אחד.

אברהם יחזקאל: אני אומר לכם את האמת – אתם ראיתם מחזה של ניסיון לחזר אחרי קולות ממפלגת העבודה ומחוץ למפלגת העבודה.

אברהם יחזקאל: יש עוד טרגדיה למפלגת העבודה – ששלום של הליכוד תמיד יקבל גיבוי של מפלגת העבודה, הרי זו עובדה, ושלום של מפלגת העבודה, אפילו אם הוא היה הנצי ביותר, לעולם לא יקבל רוב של יותר מחצי, כי תמיד אתם תצליחו ללבות את הציבור – – –

יהושע מצא: השלום של הליכוד הוא שלום אמת.

נעמי בלומנטל: – – –

יהושע מצא: שיהיה שלום של אמת.

אברהם יחזקאל: והעובדה הטרגית – השר בנימין בן-אליעזר היה צריך להגיע לכאן אחרי שהתקיפו את מכוניתו והתקיפו אותו בהפגנה שהיתה כאן מחוץ לבניין – את הדבר הזה אתם הייתם צריכים לגנות.

אברהם יחזקאל: טוב עשה ביבי נתניהו שיצא מייד החוצה, כדי להוביל ולומר שבסופו של דבר הקיצוניות לא תסייע לכם, אנשי הליכוד.

אברהם יחזקאל: אתם לא מייצגים, בסופו של דבר, את הקיצוניות מצד ימין.

אברהם יחזקאל: ואם אתם לא תציגו פתרון, תישארו, בסופו של דבר, באופוזיציה.

אברהם יחזקאל: לכן הפתרון, נכון להיום, הוא מפלגת העבודה.

אברהם יחזקאל: זה הרע במיעוטו, וזאת העובדה, שאנחנו חיים כרגע עם עוד עם שצריך לתת לו תקווה כלשהי.

אברהם יחזקאל: תודה רבה לכם.

עובדיה עלי: תודה רבה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אברהם ורדיגר, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת זיסמן.

אברהם ורדיגר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יום הכיפורים דהשתא מצא את רובו של העם, בארץ ובתפוצות, בסימן של משבר קשה, במועקה, בשיברון לב ובדאגה אמיתית לעתידה של המדינה היהודית.

אברהם ורדיגר: תהליך השלום המדומה מובל בצורה חובבנית, בלתי אחראית, תוך ריצת אמוק מסוכנת, תוך הידרדרות ללא מעצורים לתהום, על-ידי הנהגת המדינה המתערטלת מנכסי האומה ומוסרת אותם לידי זרים, זדים, רוצחי עמנו ושונאיו, ומקימה להם מדינה על אדמתנו המקודשת, וירושלים תהיה בירתם, אדמת אבותינו, אשר השם יתברך נתן אותה לנו כמורשה לעד.

אברהם ורדיגר: וכל זאת נעשה מתוך יוהרה, אי-התחשבות מוחלטת ברובו של העם, בגסות ובגאווה שאינה במקומה, כאילו אני ואפסי עוד.

אברהם ורדיגר: שלושת אלפים שנים של ציפייה ושל תקווה מבוזבזות על-ידי ההנהגה הנוכחית.

אברהם ורדיגר: חמש מלחמות קשות של גבורה והקרבה, מלחמות שכפו עלינו ארצות ערב, ונוצחו כולן – וישראל קמה מחדש.

אברהם ורדיגר: הכול יורד לטמיון, תוך ביתור חלקי ארצנו ונישולם מעם ישראל, וזאת בדרך של קנוניות מבישות לאור היום.

אברהם ורדיגר: מדוע יש להונות את העם ולומר שרק 30% מהשטח עובר לרשות אש"ף, כאשר זו הונאה שלא תסולח, בעוד ירושלים וסביבתה כבר נמכרו חינם ללא תמורה?

אברהם ורדיגר: חברי הכנסת, ראש הממשלה, בהופיעו בניו-יורק בפני המנהיגות היהודית, אמר:

אברהם ורדיגר: בהסכם זה העדפנו ערכים יהודיים על נכסי דלא ניידי.

אברהם ורדיגר: בשבילי, הוא אמר, הקדושה היא לא בקרקע אלא בערכים.

אברהם ורדיגר: שאלה לי אליך, מר רבין: נכסי דלא ניידי – הכוונה ברורה, הם חלקי ארץ-ישראל, חברון, בית-לחם, יהודה ושומרון.

אברהם ורדיגר: אלה הם נכסי דלא ניידי.

אברהם ורדיגר: ב"מבט" התבטאת ואמרת, שהתנ"ך אינו ספר טאבו שעל-פיו צריכה הממשלה לפעול.

אברהם ורדיגר: אבל מה הם הערכים היהודיים אשר תמורתם אתה מוותר על חלקי ארץ-ישראל?

אברהם ורדיגר: על שתי תורות חונכתם וחינכתם את הנוער במשך שלושה דורות: הציונות והסוציאליזם; שני ערכים אשר הרחיקו את הנוער הישראלי ממקורותיו, מערכי היהדות האמיתיים, מאמונה בשם יתברך.

אברהם ורדיגר: ישראל נשארה המדינה היחידה בעולם, אחרי קריסת ברית-המועצות האתאיסטית, עריסת הכפירה בבורא עולם.

אברהם ורדיגר: גם הם, לאחר שזנחו את הקומוניזם, שבים למקורות שלהם ונוהרים לכנסיות.

אברהם ורדיגר: כמה מבני הנוער החילוני שחונכו על ברכי הערכים הנעלים של הציונות והסוציאליזם בישראל פקדו את בתי-הכנסת, להבדיל, ביום הכיפורים המקודש?

אברהם ורדיגר: כאשר דוברי המדינה שבדרך עמדו בפני אומות העולם ודרשו מדינה יהודית, על איזה קושאן הסתמכו אם לא על התנ"ך, שבו מוזכרים גבולות ארץ-ישראל שניתנה לנו על-ידי בורא עולם?

אברהם ורדיגר: ועוד אמרת, אדוני ראש הממשלה, וזאת על מתנגדי התהליך: נתעלם מהקיצוניים, לא משנה תוארם הדתי והקהילתי; בעיני הם מוקצים.

אברהם ורדיגר: האם אינך חש, מר רבין, שהגזמת בהתבטאויותיך הבוטות והמעליבות?

אברהם ורדיגר: ואם אומנם זו דעתך ותשובתך לרובו של העם המגנה בתוקף את השיטה ואת הדרך בהנהגתך, מסירת ארץ-ישראל מתוך כניעה, השפלה, התרפסות כלפי קבוצת רוצחי אדם, אש"ף שמם, אשר מצדם לא ראית סימן של תמורה, ואשר עד הרגע הזה לא הואילו לקיים את אשר חתמו בהסכם הראשון, והוא ביטול הסעיף באמנה הפלשתינית המדבר על חיסול המדינה היהודית – אם אומנם תשובתך לכולנו היא: מוקצים אתם, לעם ישראל בארץ ובעולם כולו יש ממה להיות מודאג.

אברהם ורדיגר: אוי לה למנהיגות שזה המענה על הביקורת שנובעת מתוך כאב אמיתי, אכזבה ושיברון לב.

אברהם ורדיגר: צר לי עליך, יצחק רבין.

אברהם ורדיגר: אתה אשר רשמת פרקים חשובים בהיסטוריה, תלמידו וממשיך דרכו של יגאל אלון, אשר נבחרת על-ידי מפלגתך לעמוד בראש, בזכות אמינותך – איפה הבטחותיך לחבריך לדעה, למתיישבי בקעת-הירדן, למתיישבי רמת-הגולן?

אברהם ורדיגר: לכל הבטחותיך, אדוני, אין אחיזה במציאות.

אברהם ורדיגר: חברי הכנסת, אנו שלומי אמוני ישראל, אשר ידענו פרקים קשים בדברי ימי ישראל, נעבור בסייעתא דשמיא גם את הפרק הקשה הזה בשלום.

אברהם ורדיגר: נצח ישראל לא ישקר.

אברהם ורדיגר: עוד נכונים לעמנו ימים טובים.

אברהם ורדיגר: ותפילה בפינו: אל תעזבנו, השם אלוקינו, עשה עמנו אות לטובה, ויראו שונאינו ויבושו, כי אתה השם עזרתנו וניחמתנו, כי לך השם הוחלנו.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת ורדיגר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חברת הכנסת בלומנטל.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מרוצה מאוד על שניתנה לי האפשרות להביע את דעתי, אף שהסיעה החליטה שלא לאפשר לחברים לדבר, כדי לקצר את הדיון.

עמנואל זיסמן: אבל לי נתנו את האפשרות לדבר, מאחר שאני מתכוון להצביע נגד הסכם אוסלו ב'.

עמנואל זיסמן: חבל ששר החוץ יצא.

עמנואל זיסמן: המצע של מפלגת העבודה דיבר על כך שמפלגת העבודה – – –

דן תיכון: אגב, אדוני היושב-ראש, צריך שיבוא לכאן שר.

עובדיה עלי: אני מבקש להודיע לממשלה לשלוח לכאן שר, אחרת נפסיק את הדיון.

עמנואל זיסמן: אני קורא מן המצע.

עמנואל זיסמן: הוא דיבר על כך שמפלגת העבודה רואה את ההתקדמות לשלום באזור כך: א.

עמנואל זיסמן: אוטונומיה מלאה ביהודה, שומרון וחבל עזה, והסדר ביניים עם סוריה; ב.

עמנואל זיסמן: הסדר קבע על בסיס פשרה טריטוריאלית והסדרי ביטחון; ג.

עמנואל זיסמן: בניין מזרח תיכון חדש.

עמנואל זיסמן: והנה, מה קרה בשלוש השנים האחרונות?

עמנואל זיסמן: לא אוטונומיה מלאה ביהודה ושומרון וחבל עזה, אלא ישות פלשתינית שהיא יותר מאשר אוטונומיה.

עמנואל זיסמן: והישות הפלשתינית הזאת, לפי הסכם אוסלו ב', סלולה לה הדרך להיות מדינה פלשתינית עצמאית נפרדת.

עמנואל זיסמן: וזה כשבמצע של מפלגת העבודה, ברוב קולות גדול מאוד, ב-1991, הוחלט שמפלגת העבודה שוללת את הקמתה של מדינה פלשתינית עצמאית נפרדת נוספת.

עמנואל זיסמן: ההסכם הזה, הסכם אוסלו ב', איננו רק הענקת אוטונומיה מלאה.

עמנואל זיסמן: יש בו מרכיבים של ריבונות של מדינה פלשתינית והתפרקות מפורשת מנכסים שהיו צריכים להיות בידינו, כשאנחנו או מישהו אחר ננהל את המשא-ומתן להסכם הקבע.

עמנואל זיסמן: מאחר שהזמן קצר אסתפק רק בכך שנאמר לנו שיוקמו מוסדות של אוטונומיה וממשל עצמי.

עמנואל זיסמן: בעולם יש מאות דוגמאות לכך.

עמנואל זיסמן: אחת המדינות המפורסמות בגלל ה"ספורט" הזה שלה היא ספרד.

יורם לס: בוסניה גם כן.

עמנואל זיסמן: שמעתי הערב, חבר הכנסת לס, שיש שביתת נשק בבוסניה, ויש כנראה הסדר של שלום.

עמנואל זיסמן: אבל איש לא העלה על הדעת, שבזמן שעבר מהסכם אוסלו א', שאני הצבעתי בעדו, עד הסכם אוסלו ב' מדברים למעשה על פרלמנט של 82 איש ועל ממשלה שקוראים לה רשות מבצעת, שהפרלמנט יכול להעניק לה את כל סמכויות הביצוע, וישראל אין לה עוד וטו על החקיקה.

עמנואל זיסמן: כלומר, בינואר 1996, לכל המאוחר במרס 1996, יוקמו מוסדות של מדינה, עוד בטרם התחיל המשא-ומתן על הסכם הקבע.

עמנואל זיסמן: אני רואה בכך סלילת דרך למדינה.

עמנואל זיסמן: ומתי זה קורה?

עמנואל זיסמן: כשבשלוש השנים האחרונות, ובעיקר בשנתיים האחרונות, מאז ההסכמים, שורה של הסכמים שהיו בינינו לבין הרשות הפלשתינית לא קוימו ולא כובדו.

עמנואל זיסמן: ב-400 העמודים אין זכר לכך שהצד שהפר ולא קיים ולא עמד בהתחייבויותיו צריך לתקן, לשפר, להוסיף; לעמוד על כך.

עמנואל זיסמן: למשל, ראש הממשלה נשאל בישיבת סיעת מפלגת העבודה: נכון שהתחייבנו ל-18,000 שוטרים בעזה?

עמנואל זיסמן: האם יש היום 18,000 שוטרים בעזה?

עמנואל זיסמן: עכשיו אנחנו מתחייבים ל-12,000 שוטרים נוספים ביהודה ושומרון.

עמנואל זיסמן: מי יגביל את הגדלת כוחם, סוגי הנשק שיהיו בידם?

עמנואל זיסמן: אני קראתי בחיי כל מיני הסכמים.

עמנואל זיסמן: עוד לא ראיתי הסכם שמדלג בצורה כזאת על דברים שלא נעשו ולא קוימו, וכבר עושים שלב חדש.

עמנואל זיסמן: ההפרה הגסה והבוטה ביותר היא בנושא ירושלים.

עמנואל זיסמן: הצד השני הכיר בכך שאנחנו סמכות עליונה, בלתי מעורערת, אחת ויחידה, בירושלים בירת ישראל המאוחדת ובריבונות ישראל.

עמנואל זיסמן: ומה קרה בשנתיים האחרונות?

עמנואל זיסמן: האם זו סמכות יחידה?

עמנואל זיסמן: היא בוודאי לא סמכות יחידה ל-170,000 פלשתינים שגרים בעיר, בתחום המשטרתי.

עמנואל זיסמן: זה כרסום שהפך ערעור אושיות הריבונות הישראלית בירושלים.

עמנואל זיסמן: פנו אלי חברים מהסיעה כשראש הממשלה אמר היום שירושלים המאוחדת כוללת את מעלה-אדומים וגבעת-זאב.

עמנואל זיסמן: אבל אני שאלתי את ראש הממשלה: אתה האמנת כל הזמן בירושלים רבתי.

עמנואל זיסמן: אתה לא קראת לה ירושלים רבתי, קראת לה ירושלים ובנותיה.

עמנואל זיסמן: זה לא מושג ספרותי; שר החוץ אומר שזה מושג ספרותי – אני יודע שהוא אוהב לקרוא ספרות.

עמנואל זיסמן: זה מושרש עמוק עמוק בהוויה של העם היהודי.

עמנואל זיסמן: יש לא רק ירושלים בגבולותיה המוניציפליים, שנקבעו ב-21 ביוני 1967, אלא יש ירושלים רבתי.

עמנואל זיסמן: אבל תראו מה קרה.

עמנואל זיסמן: ולכן אי-אפשר לקבל את ההצעה הזאת שהנסיבות יובאו לאישור הכנסת בזו אחר זו, כי בינתיים בין מעלה-אדומים לירושלים, בין גבעת-זאב לירושלים יש יישובים עם פלשתינים, והם יהיו כפופים לשלטון אזרחי.

עמנואל זיסמן: אמרתי לראש הממשלה גם הלילה: באתי לעיר הזאת ביום שביתת הנשק הראשון, 25 בפברואר 1949, יום שביתת הנשק הראשון בין ישראל למצרים, ואני מכיר את העיר הזאת שהיתה 19 שנה מחולקת.

עמנואל זיסמן: באתי אליה כשהיתה שסועה ופצועה, ראיתי אותה קולטת עלייה ונבנית ומשנה את המבנה הסוציו-אקונומי שלה.

עמנואל זיסמן: כמי ששכב במארבים לא אוכל לראות שוטר פלשתיני מעל כביש ירושלים.

עמנואל זיסמן: אין לכך שום הצדקה, זה לא יביא לשלום יציב.

עמנואל זיסמן: כל השנים חונכתי בעד חלוקת יהודה ושומרון.

עמנואל זיסמן: אני מאמין בזכותנו ההיסטורית על ארץ-ישראל, אני מוכן לפשרה כדי ששני העמים יוכלו לחיות זה בצד זה בשטח הקטן הזה.

עמנואל זיסמן: אבל התוכנית הזאת של אוסלו ב' איננה חלוקה של יהודה ושומרון.

עמנואל זיסמן: במצע של מפלגת העבודה מדובר על אזורים שאינם מאוכלסים באוכלוסייה ערבית, או באזורים שיש בהם אוכלוסייה ערבית קטנה ויש להם חשיבות ביטחונית צבאית אסטרטגית.

עמנואל זיסמן: הזכרת את בוסניה.

עמנואל זיסמן: בוסניה היא הוכחה נאמנה לכך שגם בתקופה שיש נשק אטומי וכשצרפת עושה ניסויים אטומיים יש הצדקה לעומק אסטרטגי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: למה אתה אומר דבר והיפוכו?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה סותר את עצמך.

עמנואל זיסמן: איזה מין הפרדה זו תהיה, סגן השר?

עמנואל זיסמן: זאת תהיה הפרדה שברמות יהיו יהודים ובמבשרת-ציון יהיו יהודים, וביניהם תהיה משטרה אזרחית פלשתינית.

עמנואל זיסמן: זאת לא תהיה הפרדה, זה יהיה חיכוך נוסף, מוקד של עוינות נוספת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה צריך להבין את הרגישות – – –

דן תיכון: ברמות תהיה משטרה פלשתינית, בין שתי שכונות.

עמנואל זיסמן: כן.

עמנואל זיסמן: שמעתי שאתה גר בבית כזה.

דן תיכון: נכון.

עמנואל זיסמן: כלומר, מי שרצה לתת אוטונומיה, ועם זאת להבטיח שאותם אזורים יהיו חלק בלתי נפרד מישראל עצמאית וריבונית לעת שלום, צריך לא לאפשר שתהיה שם שליטה פלשתינית מכל סוג שהוא.

עמנואל זיסמן: היום הייתי בבקעת-הירדן.

עמנואל זיסמן: שמעתי שאנשי בקעת-הירדן סיימו את פגישתם עם ראש הממשלה והיו שבעי רצון יותר.

עמנואל זיסמן: איזה הצדקה יש לכך, אני שואל אתכם?

עמנואל זיסמן: אני מכיר את הדרך שמחברת את יריחו לירושלים.

עמנואל זיסמן: לדרך זו יש חשיבות צבאית ביטחונית אסטרטגית בלתי רגילה, אין שום ערבי לאורך כל הדרך הזאת.

עמנואל זיסמן: והנה אנחנו, מדינה מתקדמת, ייסדנו את רהט.

עמנואל זיסמן: לא כולם רצו לעבור לגור ברהט, אז באו בדואים מרהט, יש להם עכשיו זכויות היסטוריות, לאלה שגרים לאורך כל הדרך הזאת.

עמנואל זיסמן: זה נקרא "זכות היסטורית", מכיוון שאנחנו אפשרנו להם ב-25-20 השנים האחרונות לבוא מהנגב ולהשתכן לאורך הכביש הזה?

עמנואל זיסמן: אני יודע איך אנחנו התחפרנו בו במלחמת יום הכיפורים כשחשבנו שאולי חוסיין יעשה עוד הפעם טעות ויתקוף אותנו.

עמנואל זיסמן: כלומר, יש ליקויים ופגמים גדולים מאוד בתוכנית הזאת של אוסלו ב'.

עמנואל זיסמן: מאחר שאין לי זמן אני רוצה לומר משהו אישי.

פיני בדש: הוא לא מפסיק אותך.

עמנואל זיסמן: אני חושב שאני צריך להפסיק כי בכל זאת לא צריך להגזים.

עמנואל זיסמן: שנים רבות היתה מפלגת העבודה בית בשבילי.

עמנואל זיסמן: תרמתי את חלקי בבניית הבית.

עמנואל זיסמן: אפשר לומר שגם סחבתי על גבי לא מעט לבנים.

עמנואל זיסמן: עכשיו אומרים לי: מקומך לא אתנו.

עמנואל זיסמן: זה כואב.

עמנואל זיסמן: תאמינו לי שזה כואב.

עמנואל זיסמן: אבל אינני מוכן לשלם כל מחיר כדי להישאר בבית הזה.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לומר, מי שמוציא משורותיו – אני לא אחראי לכך שזו הצעת אמון בממשלה, ואני מבין שזה נעשה משום שחששו שמישהו אחר יבקש הצעת אי-אמון ואז ידחו את ההצבעה היום – מי שחושב שכתוצאה מכך צריך להוציא אותי ואת קהלני כאנשי מצפון ולמלא את השורות אולי באחרים, ואני לא אגיד מי הם, צריך לדעת, שלא אנחנו נשלם, בסופו של דבר, את המחיר, אלא הוא ישלם את המחיר.

עמנואל זיסמן: אני פונה לחברי ומבקש מחברי לראות בהצבעה הזו הצבעה אידיאולוגית מצפונית מובהקת טהורה.

עמנואל זיסמן: כך להתייחס אלינו.

עמנואל זיסמן: כל השנים נשאתי בגאון את העקרונות של מפלגת העבודה.

עמנואל זיסמן: על העקרונות האלה נבחרתי בפריימריס.

עמנואל זיסמן: המנדט הוא לא רק של הסיעה.

עמנואל זיסמן: המנדט הוא גם שלי.

עמנואל זיסמן: אני חושב, שבגלל הדעות האלה הגענו ל-44 מנדטים ולהנהגת המדינה בשלוש השנים האחרונות.

עמנואל זיסמן: אני אמשיך עם העקרונות האלה, ואני אעשה הכול כדי לשמור על אחדותה ועל שלמותה של ירושלים רבתי, של בקעת-הירדן, של צפון-מערב ים-המלח ושל גוש-עציון, ולשמור על כך שרוב המתנחלים ורוב ההתנחלויות וחלקים גדולים מיהודה ושומרון יישארו בידי ישראל לעת שלום.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת זיסמן.

יהושע מצא: יישר כוח.

עובדיה עלי: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, בבקשה.

יהושע מצא: אבי, תצביע כמוהו.

יהושע מצא: אל תלטף אותו.

אברהם יחזקאל: יכול להיות שאני אלטף אותו ואדבק ממנו.

עובדיה עלי: לנאום אחרי עמנואל זיסמן זה לא פשוט.

עובדיה עלי: נא לסייע לה.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נדמה לי שאתם, סיעת העבודה, קיבלתם שיעור הערב הזה, והעם, אף שהשעה מאוחרת, צופה בכם אחד אחד.

מאשה לובלסקי: אנחנו באנו להזדהות עם עמנואל, לא קיבלנו שום שיעור.

נעמי בלומנטל: למה?

נעמי בלומנטל: קיבלתם שיעור יפה איך אדם מצביע על סמך מה שהוא מאמין בו.

דב שילנסקי: מאשה, את מזדהה אתו?

יוסף עזרן: עכשיו אתם מגיירים אותם?

נעמי בלומנטל: קודם חשבנו שהם אוהבי עם ישראל וארץ-ישראל, אך לא כך פני הדברים.

נעמי בלומנטל: כאן שמענו דברים יפים וטובים, ואני מקווה שיהיו עוד חברי כנסת מן הקואליציה שילכו בדרכיו של חבר הכנסת זיסמן.

נעמי בלומנטל: קשה לעמוד כאן הערב, הלילה, על הבמה הזאת ולומר בוודאות שאנחנו מבינים מה מתרחש כאן.

נעמי בלומנטל: אם אומנם עומד להתרחש התרחיש המופיע במאות העמודים הנקראים הסכם השלום, הרי שלפנינו תופעה מוזרה ובלתי מובנת לחלוטין.

נעמי בלומנטל: עומדת עלינו ממשלה הנשענת על רוב "טויוטי" או רוב "מיצובישי" מפוקפק ומכתיבה לנו מהלכים שאינם מקובלים על מחצית, לפחות, מאוכלוסיית העם הזה שלנו, המוכתב על-ידי ההסכם הזה כאן, היום ועכשיו, וראינו דוגמה מאלפת בדברי חבר הכנסת זיסמן שדיבר לפני.

נעמי בלומנטל: מוזר, משונה, תמוה וחצוף.

עובדיה עלי: חבר הכנסת תיכון, ידידי הטוב, זה מפריע.

עובדיה עלי: חבר הכנסת מיכאל איתן, זה מפריע לנואמת.

נעמי בלומנטל: עד כדי כך מדהים, שאפילו יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון של הסנאט האמריקני, הסנטור ג'סי הלמס, אמר על כך: ידיו של ערפאת מגואלות בדם.

נעמי בלומנטל: לעולם לא אוכל להבין כיצד יכלו מנהיגי ישראל לקבל החלטה למסור שטחים לאיש כזה, שה"אני מאמין" שלו הוא קריאה לחורבן העם היהודי, ושותפיו של אותו ראיס עדיין מכנים את ישראל במלים האויב הנצחי.

נעמי בלומנטל: גם אנחנו איננו מבינים.

נעמי בלומנטל: אנחנו העם, היושבים בשלב הנוכחי הקרוי אוסלו ב', עדיין כאן בציון, עדיין כאן, עד אוסלו ג' או אוסלו ד', מסרבים להאמין את שרואות עינינו, את המפות המציירות את הכניעה, את ישראל שלנו האהובה מחולקת, מדובללת, נשמטת, מובסת, עם כבישים עוקפים ויישובים נעקפים, עם ישראלים החיים בארצם הם כבגולה, עם רוצחים המסתובבים חופשיים בערי מקלט שניתנו להם כאות וסימן לכך שדרכם היא זו הזוכה לעידוד ולהכרה, ובעיקר עם ממשלה זו שלנו עם הפנים החוצה, אל הנכר, אל העמים האחרים, כבימים עברו, כבימים ימימה, בבחינת מה יאמרו הגויים.

נעמי בלומנטל: עד כמה הספקתם להתרחק בתקופה היסטורית כה קצרה מכל הערכים שלנו – לא אמת ולא אמונה, נותרו רק התנערות והתבשמות מן הנכר.

נעמי בלומנטל: מה הוא קיומו של עם אם לא קיום רוחו הלאומית בכל סגולותיו המיוחדות לו, אמר אחד העם.

נעמי בלומנטל: מה הוא כבודו של אדם אם לא כבוד קנייניו?

נעמי בלומנטל: כל אלה הם האוצר המוסרי והתרבותי של עם ישראל בארצו.

נעמי בלומנטל: דומה כי בחתימת הסכם אוסלו ב' התחייבה ממשלת ישראל לפגוע מתוך קהות חושים בערכים האלה, ערכים אשר היו לעמוד אש ול"קיר ברזל" בתקומה המחודשת שלנו.

נעמי בלומנטל: העם היהודי נקרא עם על יסוד העבר ההיסטורי שלו בארץ-ישראל, על סמך הקשר וטביעת רגלי אבותינו בשכם ובבית-לחם, בחברון ובירושלים, בוודאי.

נעמי בלומנטל: אך מה כל אלה לעומת המירוץ ההיסטרי לרצות את הפלשתינים, למצוא חן בעיני העולם כולו, שתכופות מדי בדברי הימים היינו אנחנו בעיניו לצנינים?

נעמי בלומנטל: וכך, בחוסר רגישות, בחוצפה ובהתרסה, עם הפנים החוצה, קורה לנו הקשה מכול: הקריעה, הקרע בעם, הפגיעה בשלמות העם, באחדותו, בערבות ההדדית.

נעמי בלומנטל: הסכמים גורליים מעין אלו דורשים את הסכמת רוב העם, אם לא את כולו, וודאי שהם דורשים את אישור הכנסת טרם ייחתמו.

נעמי בלומנטל: אך לא העם לנגד הממשלה הזאת שעכשיו, כפי שראינו, גם סותמת את פיותיהם של חברי הכנסת מסיעת העבודה, מרצ ושאר חברי הקואליציה.

נעמי בלומנטל: ממש דמוקרטיה מרנינה.

נעמי בלומנטל: למען הפלשתינים רבין היה מוכן לא לישון כמה לילות רצופים – ראינו, בעוז, באיזו רוח של קרב.

נעמי בלומנטל: אבל למעננו, למען העם, למען חבריו לסיעת העבודה, חבריו לקואליציה, ראש הממשלה לא מוכן שלא לישון.

נעמי בלומנטל: הוא אמר להם: אני רוצה לישון, ולא מעניין אותי שום דבר.

נעמי בלומנטל: ולא קשה לו לישון על אף האחריות הכבדה הרובצת על שכמו.

נעמי בלומנטל: כאמור, לא העם לנגד עיניו, לא העם לנגד עיני הממשלה הזאת, וגם לא זו הממשלה שלה אנחנו מיייחלים, אלא מין הוויה בלתי ברורה – דבר משונה, מוזר, בלתי מובן, לא אחראי ומסוכן – בעיקר מסוכן מאוד.

נעמי בלומנטל: דעו, ימים יגידו, האחריות כולה שלכם.

נעמי בלומנטל: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחברת הכנסת בלומנטל.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שלמה בניזרי – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רפאל פנחסי – איננו.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהושע מצא, ואחריו – חבר הכנסת דן תיכון.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, משפט אחד של יישר כוח לידידי בסיעת מפלגת העבודה, עמנואל זיסמן.

יהושע מצא: אכן נאום שהוסיף כבוד לירושלים.

יהושע מצא: אני רוצה לומר מלה נוספת של עידוד לעמנואל זיסמן.

יהושע מצא: נוכחנו לדעת, חבר הכנסת זיסמן, שאתה לא לבד כאן, בבית הזה.

יהושע מצא: שמענו את סגנית השר מאשה לובלסקי, כיצד היא אומרת: אכן אנחנו יושבים כאן כדי להזדהות עם זיסמן.

יהושע מצא: את ראויה לברכה, אבי יחזקאל ראוי לברכה, שפי ראוי לברכה, אותם חברי מפלגת העבודה שישבו כאן מתוך רצון להזדהות עם עמנואל זיסמן ראויים לברכה.

יהושע מצא: אבל חבל וצר לי על כך שהדמוקרטיה הבולשביקית במפלגת העבודה לא מביאה אתכם למסקנה, שההזדהות צריכה להביא אתכם גם להצביע ולא להשאיר את עמנואל לבדו בהצבעה, כי בסך הכול אתם מסכימים עם עמדותיו.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, את הסכם אוסלו א' עטפה ממשלת ישראל בססמת הרמייה "עזה תחילה".

יהושע מצא: נוח היה לשרי הממשלה – לפרס, בעיקר – להוליך שולל את העם עם אותו משפט, עזה תחילה, שמייד גרר אחריו גם את יריחו, ובשנתיים האחרונות הפכו עזה ויריחו ערי מקלט בארץ-ישראל שהפילו בתוכנו, בפיגועים ובהרוגים, כ-600 נפשות בישראל.

יהושע מצא: את הטרור הזה היה נוח להציג כטרור של ה"חמאס", אך היו שותפים לו, מעל לכל ספק, אנשי ערפאת.

יהושע מצא: אנחנו עדיין צריכים לקבל את הבדיקות הבליסטיות מהשר שחל, שמסתובב פה בפרוזדורים, של פגיעת יהודי שנהרג מייד אחרי הסכמי אוסלו בנשק שאנחנו סיפקנו למשטרה הפלשתינית.

יהושע מצא: הבדיקה הבליסטית אכן הראתה, שהנשק היה נשק שבא מתוך ישראל, נשק שסופק על-ידינו לאנשיו של ערפאת.

יהושע מצא: כך שזה היה טרור "חמאסי", אש"פי, ערפאתי, ללא הבדל בין האחד למשנהו.

יהושע מצא: כשממשלת ישראל ניסתה ליצור כאילו הבדל בין השניים – רק מתוך נוחיות היא עשתה זאת.

יהושע מצא: בכניעתה הפכה יריחו – כאמור, בהסכמת הממשלה הזאת – עיר מקלט, אבל לא כססמה, עיר מקלט.

יהושע מצא: בתוכה יושבים רוצחי יהודים.

יהושע מצא: החרפה לא תופסת את הממשלה הזאת.

יהושע מצא: בתוכה יושבים רוצחי השניים שטיילו בוואדי קלט.

יהושע מצא: ושרי ממשלה, ללא בושת פנים, מסבירים לנו: אבל הם נידונו שם, הם יושבים שם.

יהושע מצא: אני לא יכול להיות ערב לכך, ואתם לא יכולים להיות ערבים לכך שהם אומנם עדיין יושבים שם.

יהושע מצא: ואם גם ישבו שם, אתם יודעים שזה חלק מאותה רמייה של ערפאת.

יהושע מצא: והנה, אחרי שנתיים של ניסיון מר, אתם באים אלינו ומעזים להציג היום בפנינו הסכם נוסף, הסכם אוסלו ב', שהוא תוצר ישיר של אותה רמייה של הסכם אוסלו א' שקראתם לו ברמייה "עזה תחילה".

יהושע מצא: בכל טרור שפרץ, שר החוץ היה מטיח מייד: מה, אתם רוצים לחזור לעזה?

יהושע מצא: כך היה פותח את נאומו, כך היה מטיף, כך היה אומר.

בנימין נתניהו: כך גם יפתח את נאומו הערב.

יהושע מצא: כך יאמר לנו הערב שר החוץ, אבל על ראשו הדמים שנשפכו, כי את עזה ויריחו הוא הכניס לתוך ערי ישראל.

יהושע מצא: זאת מה שהוא עשה.

יורם לס: מה היה לפני כן?

עובדיה עלי: חבר הכנסת לס, אני רואה שאתה רשום מפני שקראו אותך פעם לסדר.

יורם לס: פעמיים.

עובדיה עלי: תיזהר, עכשיו יש לך שניים צהובים, תיכף יהיה לך אדום.

יהושע מצא: ממשיכים להוליך שולל את העם ומסתירים את האמת שבהסכם אוסלו ב', אמת אחת ופשוטה: אתם סוללים את הדרך, נותנים יד להקמתה של מדינה פלשתינית.

יורם לס: נכון.

יהושע מצא: לא נכון?

יהושע מצא: היא הולכת וקמה אל מול עינינו.

יורם לס: אמרתי נכון.

יהושע מצא: אבל שרבין יאמר נכון, לא אתה, פרופסור לס.

יהושע מצא: הוא עדיין מחזיק באותה רמייה ואומר לעם עם תיקון קטן: לא בשלב זה.

יהושע מצא: הסכם זה, שאתה מסכים שהוא מוביל למדינה פלשתינית וקוראים לו כביכול הפרדה – – –

יורם לס: מבקעת-הירדן.

יהושע מצא: – – – וקוראים לו כביכול הפרדה.

יהושע מצא: ההפרדה הזאת מחדירה את ערי יהודה ושומרון, את הכפרים הפלשתיניים לתוככי ישראל, ובכך מפקירה את ביטחוננו.

יהושע מצא: הסכם זה טומן בחובו סגר פלשתיני על בירת ישראל.

יהושע מצא: היום ישבתי עם האלוף עוזי דיין לשמוע ממנו קצת הסברים על המיפוי.

יהושע מצא: אוי לעיניים ולאוזניים שראו ושמעו מה שהסבירו שם.

יהושע מצא: אנחנו רואים את אבו-דיס ועזרייה סוגרות על ירושלים.

יורם לס: – – – החוליגנים שלך עשו סגר על הכנסת – – –

נעמי בלומנטל: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת לס, תיכף אקרא אותך לסדר פעם שלישית.

עובדיה עלי: תפסיק עם הצעקות שלך כאן.

יהושע מצא: אבו-דיס ועזרייה סוגרות על ירושלים ממזרח.

יהושע מצא: אל-זעיים סוגרת על ירושלים מצפון.

יהושע מצא: כביש בית-חורון, הכניסה הראשית בצפונה של ירושלים נכנסת לאותם כתמים צהובים, ובכך שמה סוף פסוק לאותו כביש כניסה לירושלים.

יהושע מצא: לא ייאמן, אותו בית-איכסא, למרגלות נבי-סמואל, 500-400 מטר מהכביש היחיד שמוביל לירושלים, אותו בית-איכסא שהתרוקן פעם מיושביו, הולך וחולש על כביש מס' 1 של ירושלים.

יהושע מצא: איך אתם מעזים בכלל לצייר מפה כזאת עם כתם צהוב?

יהושע מצא: זה כתם צהוב עליכם, אותו בית-איכסא, אותו נבי-סמואל.

יהושע מצא: ואתם באים ואומרים: לא, לא מפקירים את ירושלים.

יהושע מצא: שאלתי את האלוף עוזי דיין, מה יקרה עם הבנייה בכל הכתמים הצהובים האלה, בבית-איכסא ובכל הכפרים.

יהושע מצא: הוא אומר לי: בסמכותם לבנות.

יהושע מצא: אתם יודעים מה זאת הסמכות לבנות?

יהושע מצא: לסגור בבנייה חוקית – שלהם הפעם – על ירושלים.

יהושע מצא: אתם יודעים באילו כספים הם יבנו?

יהושע מצא: בכספים שיזרים להם ערפאת.

יהושע מצא: אתם יודעים מי מזרים את הכספים האלה לערפאת?

יהושע מצא: שר החוץ פרס מתרוצץ לו בעולם כדי להקים קרנות, כדי שערפאת יוכל לבנות סביב ירושלים ולהביא להפקרתה.

יהושע מצא: ואז אנחנו רואים סגר על ירושלים מן החוץ וסגר על ירושלים מבפנים, מכיוון שלראשונה, לא מודים בכך, בשקר ובכזב נתן שר החוץ פרס זכות בחירה לבחור ולהיבחר לירושלמים, אבל לא בקלפיות.

יהושע מצא: איך זה מוגדר שם?

יהושע מצא: איזו קופסה.

עובדיה עלי: מכלים.

יהושע מצא: בני בגין עלה כאן ותיאר זאת יפה כל כך.

יהושע מצא: לא קלפי, איזו קופסה שהם יגיעו למסקנה שתהיה.

יהושע מצא: תעמולה בירושלים של ה"חמאס", כרוזים של ה"חמאס", הצבעה בירושלים, נציגים לרשות הפלשתינית.

יהושע מצא: וזה לא חלוקתה של העיר?

יהושע מצא: לראשונה מאז הדיבורים ההם על בינאום העיר הזאת, לראשונה שר החוץ הזה, יהודי יושב כאן, נותן לפיקוח בין-לאומי לבוא לירושלים.

עובדיה עלי: תודה רבה.

יהושע מצא: אני מסיים, אדוני.

רענן כהן: כבר ארבע פעמים אתה מסיים.

רן כהן: כבר 03:00.

רן כהן: הוא אומר שהוא מסיים, והוא כבר מדבר שש דקות.

עובדיה עלי: אם תפריעו לו הוא ידבר.

עובדיה עלי: הוא מסיים.

יהושע מצא: אני מסיים.

יהושע מצא: הבטיחו לנו גם פרס וגם רבין ואמרו: תנו לשמש לעלות.

יהושע מצא: לצערי הרב, ואמרתי זאת אז, אתם לא נותנים לשמש לעלות, אלא נותנים לעם ישראל מכת שמש.

יהושע מצא: מכת השמש הזאת היא שצבעה את הצהוב בכתמי דם.

יהושע מצא: והיום תעבירו אולי את ההסכם הזה, אבל תסתכלו מסביב, אתם תעבירו אותו במיעוט.

יהושע מצא: חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, טלב אלסאנע, דראושה – אותו מיעוט קומוניסטי בבית הזה שתמך מאז ומתמיד באויבינו והיום תומך בערפאת.

יהושע מצא: אלה השותפים שלכם היום.

יהושע מצא: אבל קצכם קרב.

יהושע מצא: עם השותפים האלה תעבירו את ההסכם הזה, אבל אתם לא תזכו להביא לחלוקתה של ירושלים ולביתור הארץ הזאת ולקחת מאתנו את יהודה ושומרון.

יהושע מצא: לא תזכו לזאת, כי ימיכם קרבים.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת מצא.

עובדיה עלי: חבר הכנסת צחי הנגבי, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת גפני.

עובדיה עלי: רבותי, נא להקפיד על לוח הזמנים.

עובדיה עלי: אני מבקש מאוד.

עובדיה עלי: חברי הכנסת מתחילים להיות עצבניים כי השעה מאוחרת.

רן כהן: בחרתם בהם כדי – – – ירושלים.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר האוצר של המדינה הפלשתינית, ידידי, היום הזה איננו יום מבדח, אבל אני בכל זאת רוצה לפתוח באיזה סיפור מבדח שמזכיר את היום העצוב הזה.

צחי הנגבי: אם אדוני היושב-ראש יאפשר קצת שקט באולם אני גם אוכל לספר.

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: מספרים שברוסיה הקומוניסטית, ששיעור ההצבעה בה היה 99.9%, ושיעור התומכים במועמד היחיד היה 99.9%, אדם הגיע להצבעה וקיבל מוועדת הקלפי את המעטפה היחידה שאתה הוא יכול להצביע, ובה כבר הפתק, והמעטפה היתה חתומה וסגורה.

צחי הנגבי: לפני שהוא שלשל אותה אל הקלפי, או אל התיבה החתומה, בלשוננו המודרנית, הוא רוצה לדעת מה יש במעטפה.

צחי הנגבי: הוא אומר, אולי אני יכול לפתוח ולראות.

צחי הנגבי: אמרו לו: רגע, רגע, רגע, אצלנו נהוגה הצבעה חשאית, אתה לא יכול לראות מה הצבעת.

צחי הנגבי: כך פחות או יותר נראה ההסכם הזה.

צחי הנגבי: כולם יודעים מה כתוב בו, כולם יודעים מה יש ב-300 העמודים שמתפארים בהם כל כך.

צחי הנגבי: אבל כשראש הממשלה יצחק רבין נשאל פה חזור ושאול על-ידי ראש האופוזיציה בנימין נתניהו ועל-ידי יתר חברי הכנסת שלנו: אולי תאמר לעם מה הבאת?

צחי הנגבי: מה הבשורה?

צחי הנגבי: הרי ברור שמדובר במדינה פלשתינית בהיווצרות, ברור היעד הסופי שלך, קווי 1967, וההשלכות הביטחוניות הנוראות שנגזרות מהם.

צחי הנגבי: הוא אומר: רגע, רגע, כתוב פה – הוא קורא איזה בדל סעיף – שהסכם הביניים לא ממנו תיגזר המציאות של הסכם הקבע.

צחי הנגבי: רבות דיברו פה ידידי חברי הכנסת על ההסכם ועל המפות ועל הסעיפים.

צחי הנגבי: בדקות הספורות שיש לנו אני רוצה לדבר קצת על מה שגילינו בשעות האחרונות, על ההבדל התהומי שבין שתי הפנים של ישראל.

צחי הנגבי: זאת ששלטת בבית הזה – אומנם ברוב של קול אחד – וזאת שנגלתה היום ברחובות ירושלים בכיכר-ציון, רבבות רבבות של אנשים צעירים, מבוגרים, דתיים וחילונים.

צחי הנגבי: מה מוציא אותם מהבית?

צחי הנגבי: הרי הכול חתום וגמור, כבר עשו את הטקס, כבר התרפסו בפני אביר השלום המזויף הזה ערפאת, כבר לפני ימים.

צחי הנגבי: וגם היום הכול מכור מראש וסגור ונעול.

צחי הנגבי: זה מתלבט, ההוא בדילמה, שלישי מתחבט – הרי ידועה התוצאה הסופית.

צחי הנגבי: מה מביא רבבות אנשים בכל זאת לעזוב הכול, לצאת ולצעוק ולמחות מתוך נהמת לבם?

צחי הנגבי: – הידיעה, אדוני שר החוץ ואדוני שר המשטרה ואדוני שר הבינוי והשיכון, שעוד שנה, כעת חיה, ועוד חודש מוחקים את כל מה שעשיתם, מוחקים אתכם מההיסטוריה, רק לדיראון עולם אתם תיזכרו בדפים המצהיבים של המזרח התיכון החדש שאתה מקים פה בהבל פה.

שמעון פרס: – – –

צחי הנגבי: עמדת על הבמה וקשקשת על מאה שנות פיוס לפנינו – ספגנו 156 קורבנות, וכל פעם, אחרי כל קורבן, באת אל העם הזה ואמרת: אלה קורבנות השלום.

צחי הנגבי: זה בסך הכול המחיר שאנחנו משלמים, אבל מתקדמים בדרך.

צחי הנגבי: לאן אנחנו מתקדמים?

צחי הנגבי: לאן אנחנו מתקדמים?

צחי הנגבי: אל התהום.

צחי הנגבי: אף אחד מכם לא מסוגל לעצור.

צחי הנגבי: הנשיא זועק לכם, במפלגתכם, בתפיסת עולמכם: תעצרו, תחשבו.

צחי הנגבי: שום דבר.

צחי הנגבי: רצים קדימה כמו סומים באפלה.

משה שחל: אתה זוכר את הסכם השלום עם באשיר ג'מאייל?

שמעון פרס: את ימית אתה זוכר?

שמעון פרס: אותך פינו מימית.

שמעון פרס: אני פיניתי אותך?

צחי הנגבי: אדוני, מה שאתה חושב על ההסכם הזה אתה ואני יודעים.

צחי הנגבי: אני זוכר אותך עומד פה ומקונן על היישובים בימית.

עובדיה עלי: אדוני שר החוץ, אתה עומד לעלות לכאן ולדבר.

צחי הנגבי: שלוש פעמים השמיעו אותך ברדיו ואת מה שאמרת על הנאום.

צחי הנגבי: אתה קוננת ואמרת: תושבי רמת-הגולן, תושבי בקעת-הירדן, מר גורלכם, לא אומרים לכם את האמת.

צחי הנגבי: מה נשאר בכלל מכל ההבטחות שלך?

צחי הנגבי: אני יכול לפרוס פה מסכת של נאומים שאתה נאמת – על יהודה ושומרון ועל חשיבותם הביטחונית.

צחי הנגבי: מי בכלל מאמין לך?

צחי הנגבי: מי בכלל שומע לך?

צחי הנגבי: אתה תהיה כעפר ואפר בהיסטוריה של ישראל.

רן כהן: – – –

שמעון פרס: מה עם ימית?

שמעון פרס: מי פינה אותך מימית?

שמעון פרס: מי הוציא אותך משם?

עובדיה עלי: אדוני שר החוץ, למה לך, בשביל מה אתה צריך את זה?

עובדיה עלי: עוד מעט אתה תעמוד כאן ותרצה שיהיה שקט.

רן כהן: ממילא אתה נותן להם יותר זמן, אז לפחות גם אנחנו נשתתף.

צחי הנגבי: מה בכלל אתה מחייך?

צחי הנגבי: אדוני שר החוץ, אני רוצה להבין, מה אתה מחייך?

צחי הנגבי: מה אתה כל כך בעליצות?

שמעון פרס: נהנה ממך.

שמעון פרס: בכלוב פינו אותך לעיני כל העם חבריך בליכוד.

שמעון פרס: על מה אתה בכלל מדבר?

צחי הנגבי: אני אומר דבר פשוט, אדוני שר החוץ, אם היית בא ומכה כאן על חטא, אומר: עבדו עלי, רימו אותי, אמרו שיבטלו את האמנה הפלשתינית תוך שבוע, תוך שבועיים, תוך חודשיים.

צחי הנגבי: עברו שנתיים.

צחי הנגבי: לא הצלחתי.

צחי הנגבי: אמרו שיסגירו מרצחים, רצחו בנו, שחטו בנו, ונמלטו לעזה, ונמלטו ליריחו, ועובדים עלינו ולא נותנים.

צחי הנגבי: או.קיי.

צחי הנגבי: אמרו שיפרקו את ה"חמאס" מנשקו ולא פירקו אפילו רבע רוגטקה, לא אקדח.

צחי הנגבי: אבל עכשיו התחייבו מחדש.

צחי הנגבי: 300 עמודים אנחנו קוראים – מלה אחת נאמרה על הסגרת מחבלים?

צחי הנגבי: מלה לא.

צחי הנגבי: וזה לא מעניין אותו.

צחי הנגבי: יושב השר שחל, מתבדח עם השר פרס, שני אנשים שההיסטוריה תזכור כמי שניסו להמיט אסון נורא על עם ישראל.

צחי הנגבי: אבל יש עוד שנה.

צחי הנגבי: הזמן, רבותי, לא ניתן לעצור אותו.

קריאה: כמה זמן הוא מדבר?

עובדיה עלי: היו כאן הפרעות.

עובדיה עלי: עוד דקה והוא יסיים.

יעקב שמאי: אני מבקש על חשבון הזמן שלי להוסיף לו שתי דקות.

עובדיה עלי: הוא מסיים.

עובדיה עלי: אני מבקש להפסיק.

צחי הנגבי: לכן, בדברי סיכום, איגרא רמא ובירא עמיקתא – ככה נאמר על העם הזה.

צחי הנגבי: יש רגעים שהוא מתרומם עד לפסגה רמה, ויש רגעים שבהם הוא יורד לשפל המדרגה.

צחי הנגבי: היום ראינו את שתי פניה של המדינה: מצד אחד, הציניות של הקואליציה, חוסר הנכונות להתמודד עם מציאות קשה שנוצרה בעטיה של מדיניות שגויה, חוסר יכולת לעצור – תכונת המנהיגות החשובה ביותר – לפני ההידרדרות; ולעומת זאת ברחובות, בגנים, בפארק, בכיכר-ציון, עם ישראל במיטבו, מאמין שהתהליך הפיך, מאמין שהמהפך קרוב, מאמין שאלה שגנבו את דעתו בבחירות האחרונות ישלמו את המחיר.

צחי הנגבי: במכילתא נאמר: איזהו הראשון לגנבים?

צחי הנגבי: הראשון לגנבים הוא זה הגונב את דעת הבריות.

צחי הנגבי: גנבתם את דעת הבריות, "הרווחתם" ארבע שנים של עשייה, כי אתם עושים נזק תהומי.

צחי הנגבי: גנבתם לנו שני קולות: את מר גולדפרב – ומה שמו של הגנב השני?

צחי הנגבי: הגנב השני שגב.

צחי הנגבי: גנבתם אותם, גנבו עשרות אלפי קולות, גזלו, אבל יבוא יום נקם ושילם פוליטי.

צחי הנגבי: בעוד שנה תוחלפו בממשלה בראשותו של בנימין נתניהו, שתוביל את עם ישראל לעתיד, לביטחון טוב ולאיכות חיים לרווחת התושבים.

עובדיה עלי: זה משפט טוב לסיום.

עובדיה עלי: תודה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה, ואחריו, אחרון – חבר הכנסת רון נחמן.

עובדיה עלי: לאחר מכן יסיים ויסכם שר החוץ וממלא-מקום ראש הממשלה, שמעון פרס.

עובדיה עלי: חמש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, העם היהודי למוד הסבל במשך אלפי שנות קיומו הקיז נחלי דם והמשיך להתקיים – והוא קיים וימשיך להתקיים, בעזרת השם.

משה גפני: הגמרא מספרת: בתקופה הקשה שעברה ירושלים ועבר העם היהודי, בתקופת חורבן הבית, כאשר רומי צרה על ירושלים, יצא רבן יוחנן בן זכאי לקיסר רומי, שעדיין לא היה קיסר, ובישר לו שהוא הפך קיסר רומי.

משה גפני: ומה הוא ביקש ממנו?

משה גפני: הוא לא ביקש את ירושלים, הוא לא ביקש שירפו את המצור.

משה גפני: הוא ביקש ממנו: תנה לי את יבנה וחכמיה.

משה גפני: תנה לי את היהודים שישבו באיזה מקום נידח בארץ-ישראל וילמדו תורה.

משה גפני: נשאלת השאלה: גדול הדור, רבן יוחנן בן זכאי, בתקופה הקשה הזאת שבה העם היהודי שופך דם ונמצא בימים הקשים ביותר לקיומו, בית-המקדש נחרב – מה ראה לבקש ממנו את יבנה וחכמיה?

משה גפני: והתשובה היא: העם היהודי הוא העם היחיד, עם קטן ונרדף, שעבר גלויות קשות ומרות ושרד וחזר לארצו רק בגלל סיבה אחת: משום שהיהודי במרוקו והיהודי בפולניה והיהודי בארצות-הברית והיהודי בסין דיברו באותה שפה.

משה גפני: "שמע ישראל, השם אלוקינו, השם אחד" – זו השפה שהעם היהודי מדבר בכל המקומות ובכל הארצות ובכל הגלויות ששם הוא נמצא.

משה גפני: שם הוא מתפלל: "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים".

משה גפני: משם הוא כמה בכל הדורות, הוא שאף, הוא התפלל לחזור לארצו, לחזור לציון ולירושלים.

משה גפני: אנחנו נמצאים עתה בימים קשים, ובאה הממשלה הנוכחית ואומרת לנו: אנחנו הולכים להסכם שלום עם הפלשתינים.

משה גפני: אומרים לנו – אני מתכוון למפלגות החרדיות, שהרי אצלנו מניעת שפיכות דמים היא בעדיפות עליונה – שעל-ידי הסכם אוסלו תימנע שפיכות דמים.

משה גפני: הסכם אוסלו הראשון לא מנע שפיכות דמים, לצערנו הרב, אולי אפילו הגביר.

משה גפני: והיום אנחנו באים להסכם אוסלו השני, והרי יש תהיות מימין ומשמאל.

משה גפני: שמענו פה חברים ממפלגת העבודה אומרים לנו: תסמכו עלינו, ששיקול דעתנו הוא אכן מניעת שפיכות דמים, ואנחנו חרדים לקיומו של העם היהודי.

משה גפני: ואני יושב, וחברי יושבים, ואנחנו מתבוננים האם הממשלה הזו אכן חרדה לקיומו של העם היהודי.

רן כהן: לא, לא, רק אתם.

משה גפני: והנה אנחנו רואים: בראש ובראשונה, שרי מרצ יושבים במשרד החינוך, ומה?

משה גפני: לראשונה ממשלה בישראל, בחינוך של ילדי ישראל מכניסה את הרפורמים, כדי ללעוג ל"ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים", שהם הוציאו מסידור התפילה.

משה גפני: את כל קיומו של העם היהודי במהלך אלפי שנות היסטוריה ואלפי שנות גלות הממשלה הזו רוצה היום למחוק.

משה גפני: הולכים במשרדים בזה אחר זה – ואני לא רוצה להזכיר אותם – לפגוע בתורה, לפגוע בישיבות, לפגוע בחינוך, לפגוע ב"שמע ישראל, השם אלוקינו, השם אחד" – ואתם רוצים שנאמין לכם שאתם חרדים לקיומו של העם היהודי, שאתם מתכוונים ברצינות כאשר אתם הולכים להסכם מדיני עם הפלשתינים, שבאמת אכפת לכם ממדינת ישראל כמדינה יהודית?

משה גפני: איך אתם חושבים שנאמין לכם?

משה גפני: אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אנחנו רואים בחיי היום-יום, במשרדי הממשלה, איך אתם מנסים יום-יום לקעקע את כל קיומנו כעם יהודי, את כל זכותנו על ארץ-ישראל, כי היא אך ורק מכוח ציווי התורה.

משה גפני: "אם בחוקותי תלכו, ונתתי שלום בארץ" – את זה אתם לא רוצים ללמד, את זה אתם לא רוצים לומר לילדי ישראל.

משה גפני: שאנחנו נאמין לכם שאתם מתכוונים ברצינות להסכם שלום למען קיומו של העם היהודי?

משה גפני: לא מאמינים לכם.

משה גפני: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

עובדיה עלי: אחרון – חבר הכנסת רון נחמן.

עובדיה עלי: רבותי, אני מבקש להזכיר כאן, שאחרון הדוברים הוא חבר הכנסת רון נחמן, אחר כך שר החוץ מסכם, ואנחנו ניגשים להצבעה.

עובדיה עלי: בבקשה.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר החוץ – – –

עובדיה עלי: אני מבקש.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאשר נקבע סדר הדוברים, אדוני שר החוץ, ביקשתי להיות אחרון הדוברים מהליכוד.

רון נחמן: אמרו לי, שיש כמה אנשים שביקשו להיות אחרון הדוברים, כי אז האולם יהיה מלא.

רון נחמן: אמרתי למזכירות הכנסת, שכמי שגר ביהודה ושומרון, היחיד מסיעת הליכוד, הבקשה שלי היא כמו של הנידון למוות, שזכאי לבקש בקשה אחרונה וזכאי שהיא תיענה.

רון נחמן: אני רואה כאן את הפנים המחייכות, ואני רואה את הציניות, ואני רואה את הלעג, ואני רואה את הבוז, ואני רואה את הפנים מחייכות כאן ב-03:00.

אורי אור: אל תטיף לנו מוסר.

אברהם יחזקאל: אתה לא רואה ולא כלום.

רון נחמן: אני רואה מצוין, ואני רואה את התגובות שלכם.

שלמה בוחבוט: יש לך בעיה בראייה.

עוזי לנדאו: – – –

רון נחמן: אדוני שר החוץ – – –

עובדיה עלי: סליחה, רגע.

עובדיה עלי: אני מבקש להפסיק.

רון נחמן: אני זועק מתוך תוכי, עד לב השמים, לא בשביל הכותרת של מחר, אלא בשביל מה שיקרה לתושבים שאתם מפקירים.

רון נחמן: ראיתי את המפות היום.

רון נחמן: ראיתי את הפוליטיזציה.

רון נחמן: אלוף בצה"ל מסביר לי את המפות.

רון נחמן: מדוע לא אתה?

רון נחמן: מדוע לא שר הביטחון?

רון נחמן: מדוע אלוף במדים, שאני לא יכול לבוא ולבקר ולתקוף אותו?

רון נחמן: מדוע?

רון נחמן: אנו, אלה שגרים ביהודה ושומרון, אדוני שר החוץ, מרגישים מופקרים על-ידיכם.

רון נחמן: אנו מרגישים, שדאגתם במשוואה לא שוה לצד הפלשתיני, ולא יעזור כל הניסוח, שדאגתם להשארת היישובים על כנם.

רון נחמן: לא, אדוני שר החוץ.

רון נחמן: היום העברתם, בהסכם הזה, את כל הסמכויות האזרחיות, כבר מהתחלה, לרשות הפלשתינית: את הבנייה, את החינוך, את התחבורה, את הבריאות ואת הכול מלכתחילה.

רון נחמן: אתם קבעתם, שבאזור C תגרעו כל פעם קטע נוסף בתוך כל אחד משלושת הפרקים.

רון נחמן: אתם תיתנו להם את הסמכות הטריטוריאלית ולא הפונקציונלית, ואתם תיתנו להם את הסמכות הטריטוריאלית ולא את הסמכות האישית, אותה אתם נותנים עכשיו.

רון נחמן: אומר כאן, מהדוכן, ראש הממשלה – היכן הוא?

רון נחמן: שהוא יתיר לנו, התושבים ביהודה ושומרון, לבנות ולפתח לפי הגידול הטבעי.

רון נחמן: האנטישמים הגדולים ביותר הם שאמרו דבר כזה: לפי הגידול הטבעי.

רון נחמן: אתה, שמעון פרס, יכול עוד גידול טבעי לעשות?

רון נחמן: רבין, לאה – יכולים לעשות גידול טבעי?

רון נחמן: איך אתם אומרים דבר כזה על יהודים?

רפאל אלול: מה זה?

רפאל אלול: מה קרה לך?

רון נחמן: איך אתם אומרים דבר כזה?

רון נחמן: תשתוק.

אברהם יחזקאל: לא, באמת.

אברהם יחזקאל: מה זה?

רון נחמן: תשתוק.

רון נחמן: גידול טבעי – אתם חשבתם פעם על דבר כזה.

אברהם יחזקאל: יודעים שביבי יודע טוב בזה.

רון נחמן: על גידול טבעי.

רון נחמן: אבי יחזקאל, תעשה לי טובה.

רון נחמן: נכדים אתם יכולים לעשות.

רן כהן: אתה מתחצף.

רון נחמן: אנו שואלים את עצמנו, אדוני שר החוץ, מה הוא גידול טבעי.

רון נחמן: מה הוא גידול טבעי: שילד הולך לצבא ונהרג או שילד חוזר מהצבא ורוצה לגור בבית שלו?

רון נחמן: זה גידול טבעי?

רון נחמן: איזה מין שטויות אתם מדברים לעם הזה.

רון נחמן: אתם תיתנו להם להשתולל בבנייה.

רון נחמן: נתת להם הכול, את הפיתוח.

רון נחמן: אותנו אתם מקפיאים וסוגרים.

רון נחמן: אלה כאן, החברים שלך, צוחקים.

רון נחמן: אין להם מושג על מה מדברים.

רון נחמן: אדוני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שמעתי את ההסברים שלך.

רון נחמן: מתי ביקרת בפעם האחרונה בשטח?

רון נחמן: מתי דיברת עם האנשים?

רון נחמן: כשביקשת מהם להצביע בשבילך ב-1992?

רון נחמן: אדוני שר החוץ, ארץ-ישראל מובטחת לעם ישראל.

רון נחמן: ההבטחה האלוהית: "לזרעך נתתי את הארץ הזו" – כך נשבע אדוני לאברהם, ליצחק וליעקב.

רון נחמן: הנוצרים יודעים זאת.

רון נחמן: המוסלמים יודעים זאת.

רון נחמן: רק נבחרי העם האלה שיושבים כאן אינם מאמינים לה.

רון נחמן: בושה.

רון נחמן: In the Bible there is no West Bank.

רון נחמן: In the Bible there are no occupied territories.

רון נחמן: In the Bible there is no Green Line – Only the promised land to Israel.

רון נחמן: דבר זה האגף הזה של הבית שכח.

רון נחמן: שלום לא ייכון, אדוני שר החוץ, אלא בישיבה בכל חבלי הארץ.

רון נחמן: שלום הוא שמו של אדוני בהתחברו עם עמו ועם הר-הבית.

רון נחמן: מוטה הלך מאתנו.

רון נחמן: מוטה, טעית – הר-הבית לא בידינו.

רון נחמן: מוטה הטוב איננו אתנו.

רון נחמן: אדוני ראש הממשלה יצחק רבין, גם אתה וגם אני בני חלוף.

רון נחמן: ארץ-ישראל איננה בת חלוף.

דליה איציק: אתה דווקא לא.

רון נחמן: שבועת אלוקים ליהודים איננה בת חלוף.

רון נחמן: איש בן חלוף, גברת דליה, חברת הכנסת דליה איציק, לא יכול להפר שבועה של נצח.

רון נחמן: לך, כתושבת ירושלים, כדאי לזכור זאת.

רון נחמן: לא הר-הבית בידינו ולא ירושלים.

רון נחמן: לא חברון בידינו ולא שכם – –

אסעד אסעד: – – –

רון נחמן: – – לא יו"ש וגם לא המשולש.

רון נחמן: לא רמלה ולוד, ולא הנגב והגליל.

רון נחמן: רבין דיבר על עקרון ההפרדה בין עמים ושטחים.

רון נחמן: אמרת שלום ולא להתראות לארץ-ישראל.

רון נחמן: אם הפרדה, אז מדוע אתה מכניס 70 מחבלים פוטנציאליים כל יום לתל-אביב ולירושלים?

רון נחמן: איזה מין הפרדה היא זו?

רון נחמן: אם רוצים להפריד אותם, מה על שיח' מוניס?

רון נחמן: מה על אבו-כישכ?

רון נחמן: אני רוצה לדעת.

האשם מחאמיד: מה זה?

רון נחמן: אבו-קישק זה בהרצלייה.

רון נחמן: שיח' מוניס זה האוניברסיטה, שיח' מוניס בתל-אביב – –

האשם מחאמיד: אני יודע.

רון נחמן: – – כמה אנשים גרים שם, אם אתה יודע.

האשם מחאמיד: ארטיס.

רן כהן: העיר הקדושה ארטיס.

עובדיה עלי: גם על ואדי חנין?

עובדיה עלי: ואדי חנין – נס-ציונה.

רון נחמן: אני רוצה לומר: אם אנחנו, אדוני היושב-ראש, לא יכולים להיות בחברון, לא יכולים להיות באלון-מורה, בשילה ובעלי, אנו גם לא יכולים להיות באבו-כישכ, אנו גם לא יכולים להיות בשיח' מוניס, ואנו גם לא יכולים להיות בתל-אל-ריש, הלוא היא חולון.

רון נחמן: אנו לא יכולים להיות בשום מקום בארץ-ישראל.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, קראתי את ההסכם הזה.

רן כהן: רק אם השלום יהיה בכל מקום.

עובדיה עלי: אתה מסיים?

רון נחמן: אני מסיים.

רון נחמן: קראתי את ההסכם.

רון נחמן: ההסכם הזה משנה לנו, לתושבים ביהודה ושומרון, את אורחות חיינו עד היסוד.

רון נחמן: אדוני שר החוץ, לא דאגתם.

רון נחמן: אדוני שר החוץ, תודה.

רון נחמן: סליחה שאני מפריע לשר המסחר והתעשייה.

רון נחמן: אמרתי שלנו, ליהודים שגרים ביהודה ושומרון, התוכנית שלכם משנה את אורחות חיינו עד היסוד.

רון נחמן: יהיה לנו קשה לחיות שם.

רון נחמן: יהיה לנו קשה לנסוע שם.

רון נחמן: יהיה לנו קשה לעמוד ביריות ובפיגועים שיהיו שם.

רון נחמן: אבל אני יכול להבטיח לך דבר אחד, אדוני שר החוץ – אנו נהיה שם, אנו נגור שם, ואנו נחזיק את הלפיד הזה עד שהליכוד יחזור לשלטון.

רון נחמן: כשהליכוד יחזור לשלטון, הוא יעצור את התהליך, יחזיר את השפיות לכולם וייתן את ארץ-ישראל לבניה.

רון נחמן: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת רון נחמן.

עובדיה עלי: כעת שר החוץ, בבקשה.

עובדיה עלי: דברי סיכום מפי שר החוץ.

עובדיה עלי: נא להתיישב.

עובדיה עלי: לסגור את הדלתות שם.

עובדיה עלי: חבר הכנסת מחאמיד, נא לשבת.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מעולם לא הרגשתי את עצמי יהודי שלם יותר, נאמן יותר למורשת ישראל, מאשר עם ההסכם הזה.

שמעון פרס: מעולם לא הרגשתי את עצמי כבן לעם שמצבו טוב יותר מאי-פעם בהיסטוריה.

שמעון פרס: 4.5 מיליוני יהודים בארץ-ישראל הוא מספר השיא שידענו בהיסטוריה.

שמעון פרס: צבא חזק, דמוקרטיה חזקה – –

יצחק שמיר: אתה לא רוצה יותר מזה?

שמעון פרס: – – מערכת חינוך מצוינת, כבוד בעולם, כבוד לעם היהודי, ואנו עושים חזרה נוספת על עצמנו.

שמעון פרס: פעם אחת חזרנו אל עצמנו כעם עם הציונות.

שמעון פרס: פעם שנייה חזרנו לישראל עם החלוציות.

שמעון פרס: פעם שלישית חזרנו לשפה העברית.

שמעון פרס: אנחנו העם היחיד שמדבר בשפת אבותיו בארץ הזאת, במזרח התיכון.

שמעון פרס: ועכשיו אנחנו חוזרים למורשת ישראל, ומדוע?

שמעון פרס: זכותנו על ארץ-ישראל איננה עומדת במשא-ומתן.

שמעון פרס: איש לא מציע להתחיל לחלק או לבטל את זכותנו על ארץ-ישראל.

שמעון פרס: היו שנים ארוכות שהיתה לנו זכות, אבל לא היתה לנו, לצערי הרב, ארץ-ישראל.

שמעון פרס: שמעתי את מר שמיר אומר, שהצרפתים היו עושים מה שאנחנו עושים?

שמעון פרס: אילו לצרפת היו 40 מיליון צרפתים ו-30 מיליון גרמנים, הם היו נוהגים כמו עכשיו?

שמעון פרס: על מה אתה מדבר?

יצחק שמיר: אותו דבר אמרתם על באר-שבע ועל חברון.

שמעון פרס: בבאר-שבע לא ויתרנו על שום דבר, על שום דבר לא ויתרנו.

שמעון פרס: הגיע הזמן שאתה תסתכל על המציאות.

שמעון פרס: לא ההסכם יצר את המציאות, המציאות יצרה את ההסכם.

יצחק שמיר: אתה מכיר את המציאות.

מיכאל איתן: גולדפרב יצר את המציאות.

שמעון פרס: ואני גם רוצה להגיד לחברים המתנחלים – שואלים מדוע אתם לא מבקרים אצלנו.

שמעון פרס: הליכוד ביקר אצלכם, הוא הוריד מתנחלים, לא אנחנו.

שמעון פרס: אנחנו לא הצענו לשום מתנחל לרדת.

שמעון פרס: מדוע קמים ואומרים: לא אעזוב את ביתי?

שמעון פרס: רון נחמן, מי מבקש ממך לעזוב את הבית?

שמעון פרס: שב שם.

שמעון פרס: אתה רוצה לחכות עד שהליכוד יבוא – זה הרבה זמן, זה באמת טוב.

שמעון פרס: תישאר עד הסוף, לא בוער.

שמעון פרס: לא הורדנו אף התנחלות.

עוזי לנדאו: ה"חמאס" ואש"ף – זו הרקיחה הרגילה.

עוזי לנדאו: תחשוף את המתנחלים.

שמעון פרס: אנחנו לא ביקשנו משום מתנחל.

שמעון פרס: צחי הנגבי, עם חולצה יפה, הלוא אותך סחבו בכלוב של ברזל לעיני העם כולו.

שמעון פרס: אנחנו?

שמעון פרס: צחי, אנחנו?

עוזי לנדאו: אתה שלחת את עולי אתיופיה – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש להפסיק.

עובדיה עלי: רק רגע.

עובדיה עלי: אני מבקש מכולם להתיישב.

עוזי לנדאו: וסבלם במדבר – – –

שמעון פרס: אנחנו לא מבקשים משום מתנחל ומשום התנחלות, ודאי שלא בהסכם עם הפלשתינים.

שמעון פרס: מה שאנחנו מנסים לעשות הוא, שגם היחסים בחברון יהיו כמו היחסים שבין מעלות לתרשיחא.

שמעון פרס: חבר הכנסת שלמה בוחבוט יושב כאן.

שמעון פרס: יש לנו מיליון ערבים בישראל, אנחנו חיים אתם בשלום.

שמעון פרס: תנו לחיות בשלום עם הערבים.

שמעון פרס: תפסיקו עם צלבי הקרס.

שמעון פרס: תפסיקו עם צלבי הקרס.

שמעון פרס: אל תכפישו את ראש הממשלה, יפי הנפש.

משה קצב: אל תאיים עלינו.

שמעון פרס: תפסיקו עם זה.

שמעון פרס: לא יעזור לכם.

שמעון פרס: לא ניבהל מכם.

שמעון פרס: אנחנו רוצים שתאפשרו לרוב יהודי ברור לחיות בשלום עם הערבים, בשלום ברור.

שמעון פרס: תפסיקו עם הפרובוקציות.

עוזי לנדאו: יש בכלל רוב יהודי להחלטה שלכם?

יהושע מצא: אין לך רוב יהודי, אין לך רוב יהודי, אין לך רוב יהודי.

עובדיה עלי: חבר הכנסת מצא, השאלה נשאלה.

יהושע מצא: אין לך רוב יהודי.

עובדיה עלי: הוא שמע.

שמעון פרס: אתה רוצה לספח 3.5 מיליוני ערבים, אז יהיה לך רוב.

שמעון פרס: הממציא הגדול הזה.

יהושע מצא: אתה מדבר כמו השטן.

עובדיה עלי: אני מבקש להפסיק.

שמעון פרס: כל הדיבורים וכל הפטפוטים על חזרה ל-1966 – מה היה ב-1966?

שמעון פרס: ב-1966 הלגיון הערבי היה בירושלים, כל יהודה ושומרון היו בידי הערבים, כל עזה היתה בידי הערבים.

שמעון פרס: פעם ראשונה – היום כבר לא יעבור חייל ערבי אחד את נהר הירדן.

שמעון פרס: מה אתם מדברים על 1967.

שמעון פרס: אף חייל ערבי לא יעבור.

שמעון פרס: גם לא מבקשים זאת מאתנו.

שמעון פרס: איך אפשר לחזור ל-1967.

שמעון פרס: אומר חבר הכנסת אריה דרעי, שהוא איש מעשי, אני מצטט אותו – – –

עובדיה עלי: סליחה, אני מבקש להפסיק.

קריאה: תגיד לו שיירגע.

שמעון פרס: אני רגוע מאוד.

שמעון פרס: מה אתה חושב, שאני פוחד ממך?

שמעון פרס: רגוע לגמרי.

שמעון פרס: עשינו את המסע הגדול ביותר לעם היהודי.

עוזי לנדאו: לאש"ף ולערפאת.

שמעון פרס: ותפסיקו עם נוסח לא יהודי בוויכוח.

שמעון פרס: תפסיקו לקרוא בוגדים למי שלא מסכים אתכם.

שמעון פרס: מי אתה, עוזי לנדאו?

שמעון פרס: אדוני, אני מבקש.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש להפסיק.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

עובדיה עלי: למה לך?

שמעון פרס: אריה דרעי אומר: ברור שמדובר על מדינה פלשתינית.

שמעון פרס: מה כל כך ברור לך?

עוזי לנדאו: אתה ברור.

שאול יהלום: יש לך רוב יהודי?

עובדיה עלי: אני מבקש להפסיק.

עוזי לנדאו: הממשלה שולחת – – –

שמעון פרס: הוא אומר: שנדע, לפחות, מה קיבלנו עבור זה.

שמעון פרס: הוא מוסיף ואומר: אם אומרים שהקדמת הסדר הקבע תפוצץ את העניין, אז מה יהיה בעוד שנתיים?

שמעון פרס: נתנו הכול לפני הסדר הקבע.

שמעון פרס: אריה דרעי, מה נתת?

שמעון פרס: את רצועת-עזה?

יהושע מצא: את ירושלים.

שמעון פרס: את רצועת-עזה?

שמעון פרס: ישראל בלי רצועת-עזה חזקה יותר במשא-ומתן על הסדר הקבע מאשר ישראל עם רצועת-עזה.

שמעון פרס: אין לך פתרון.

שמעון פרס: אתה לא יודע מה לעשות שם.

שמעון פרס: היינו שם 27 שנים – העוני, האלימות, התושבים, הכול גדל.

עוזי לנדאו: גם מספר ההרוגים.

שמעון פרס: מה הפסדנו, מה – – –

שאול יהלום: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת שאול יהלום, מספיק.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש מאוד.

שמעון פרס: חבר הכנסת דרעי, אני מוכרח לחכות עד שהסכסוך שהוא בגדר של אש שניתנת לכיבוי יהפוך לאש תופת שאיננה ניתנת לכיבוי?

שמעון פרס: כשאנחנו יכולים לפתור את הבעיה הפלשתינית, אתה רוצה להפוך אותה לבעיה מוסלמית עם נשק כזה ועם נשק אחר?

שמעון פרס: אז תנהל משא-ומתן על הקבע?

שמעון פרס: מי ינהל אתך משא-ומתן על קבע?

שמעון פרס: על מה אתה מדבר בכלל?

שמעון פרס: בעוד שלוש או ארבע שנים יהיה לאירן מה שיהיה.

שמעון פרס: לצערי ולבושתי ראש הממשלה שלנו נסע במיוחד לרוסיה ולסין לנסות להשפיע עליהם שלא לתת את הדבר הנורא הזה לאירנים.

שמעון פרס: אז תנהל משא-ומתן, אריה דרעי?

שמעון פרס: אז תהיה בשיא כוחך?

יהושע מצא: למה אתה צועק?

עוזי לנדאו: על מה אתה מדבר?

שמעון פרס: אני לא צריך אישור.

שמעון פרס: אני רוצה לצעוק, אני צועק.

שמעון פרס: אז תהיה חזק?

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש להפסיק.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לנדאו, אני אקרא אותך לסדר.

שמעון פרס: אני לא מסכים שעוזי לנדאו יבוא כל פעם.

שמעון פרס: אהוד, אתה עצבני בעניין ירושלים.

שמעון פרס: מה אתה כל כך עצבני?

שמעון פרס: ממה אתה פוחד כל כך?

שמעון פרס: קצת אומץ לב.

שמעון פרס: קצת פחות היסטריה.

שמעון פרס: קצת פחות פחד.

אהוד אולמרט: תירגע.

שמעון פרס: אני רגוע נורא, אתה טועה.

שמעון פרס: כל היום אתה מעוצבן, אתה מעצבן, אתה פוחד, אתה חושש – ממה?

שמעון פרס: ירושלים בידינו, היא מאוחדת, וכמו שבפאריס יכולים להצביע אמריקנים כך יכולים בירושלים להצביע ירדנים.

שמעון פרס: ז'אק שיראק מתעצבן?

עוזי לנדאו: את הדוגמה הזאת אתה רוצה שנקנה ממך?

אהוד אולמרט: בכל האולם הזה יש אדם היסטרי אחד – זה אתה, תסתכל על עצמך.

שמעון פרס: אני שאלתי – המתנחלים רוצים דיאלוג.

שמעון פרס: מה זה דיאלוג?

שמעון פרס: הדיאלוג הוא בבית הזה, לא בגבעות ולא בססמאות.

שמעון פרס: כאן הדיאלוג, ונקיים אותו.

שמעון פרס: אבל המתנחלים, ואני אומר להם – אילו זה היה הליכוד, הוא היה מוותר על התנחלויות, הוא היה מוותר על המתנחלים, הוא היה מוריד את צחי הנגבי בכלובים מהמקומות האלה.

שמעון פרס: רק אנחנו מביאים אותם בחשבון.

שמעון פרס: רק אנחנו מנסים לשמור על אחדות העם; לא יעזור שום דבר.

עובדיה עלי: סליחה רגע, מר פרס.

עובדיה עלי: סליחה, עם כל הכבוד, אני מבקש מאוד, סליחה רגע, אני מבקש מאוד להפסיק.

שמעון פרס: אומר יהודי חכם כמו אברהם שפירא: אחדות העם חשובה יותר מהסכם שלום.

שמעון פרס: איזה אחדות העם?

שמעון פרס: מדוע אתה לא מתאחד עם הרוב?

שמעון פרס: מדוע אתה חושב שלשם אחדות העם אני צריך להתאחד אתך?

שמעון פרס: הליכוד במצב אומלל.

שמעון פרס: הוא היה בעד אוטונומיה מאז קמפ-דייוויד, ארבע מערכות בחירות.

שמעון פרס: אני מברך את אריק שרון שאמר:

שמעון פרס: אם כבר פשרה טריטוריאלית, אז ביבי נתניהו אומר אני בעד אוטונומיה מסוג אחר.

שמעון פרס: נעשה אוטונומיה, נעשה בפעם הבאה לא אוטונומיה A la carte, נעשה אוטונומיה לפי menu.

שמעון פרס: ניקח את ה-menu של הליכוד.

שמעון פרס: מילא שמיר יצא נגד האוטונומיה, הוא היה גם נגד בגין.

שמעון פרס: מה הפלא?

שמעון פרס: כל הכבוד למר שמיר, הוא הקפיא.

שמעון פרס: אבל אתם הלוא הלכתם לעם פעם אחר פעם.

שמעון פרס: איזה רוב ערבי?

שמעון פרס: רוב אתכם.

שמעון פרס: אתם המצאתם את האוטונומיה עם משטרה פלשתינית חזקה, כך הם כתבו.

שמעון פרס: ולא ידוע מי האחראי לביטחון.

משה קצב: – – –

עוזי לנדאו: – – –

שמעון פרס: יש אצלם אנשים שאומרים: מה אתם ממהרים כל כך?

שמעון פרס: שנה וחצי אנחנו מנהלים משא-ומתן.

שמעון פרס: איש לא הכתיב לנו שום דבר.

שמעון פרס: אותם אספו בקמפ-דייוויד, סגרו על בריח ומנעול.

שמעון פרס: ומה, מר בגין מרצונו הטוב קרקר על ההתנחלויות?

שבח וייס: שמעון, תן לי רגע להרגיע אותם.

שמעון פרס: בבקשה.

שבח וייס: אני מבקש עכשיו – – –

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, מה הוא צורח?

שבח וייס: עכשיו אני מבקש להירגע.

שבח וייס: אנחנו מתקרבים לסיום ולהצבעה.

שבח וייס: אני מבקש להירגע.

שבח וייס: רבותי, אני מבקש להירגע.

שמעון פרס: שנה וחצי ניהלנו משא-ומתן עם הפלשתינים.

שמעון פרס: שנה וחצי.

שמעון פרס: היה שבוע של סיכום.

שמעון פרס: לא היה שם מר קרטר שהכתיב למי שהכתיב להוריד התנחלויות.

שמעון פרס: לא היה שם מר קרטר שהכתיב למי שהכתיב to recognize the legitimate rights of the Palestinian people.

שמעון פרס: לא היה שם מר קרטר שהכריח את מי שהכריח להיות מיומן בענייני ביטחון.

עוזי לנדאו: שם היה פרס.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא אותך לסדר.

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, ולפני ההצבעה אני אוציא אותך.

שבח וייס: יש גבול לוולגריות של הדיון הזה.

שבח וייס: מספיק.

יעקב שמאי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: אני קורא גם אותך לסדר, חבר הכנסת בן-אלישר.

בסדר גמור.

שבח וייס: אני קורא אותך פעם שנייה, ואם יהיה צורך אני אוציא אותך עד להצבעה.

שמעון פרס: חבר הכנסת זבולון המר, אנחנו יצרנו את שכם, אנחנו יצרנו את ג'נין?

שבח וייס: בחוץ אותו דבר ובפנים אותו דבר.

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יעקב שמאי: – – –

אי-אפשר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: מה זה?

שבח וייס: אתה צועק ומפריע ואתה עוד מתלונן עלי?

שבח וייס: ראית פרלמנט שלא נותנים בו לשר החוץ לדבר?

שבח וייס: בפראות כזאת?

עוזי לנדאו: כן.

שבח וייס: אז אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, עוזי לנדאו.

יעקב שמאי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, אני קורא אוך לסדר פעם שלישית, ואתה יוצא עד להצבעה.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד לחברים הדתיים – – –

שבח וייס: אדוני שר החוץ, תסלח לי.

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, צא עד להצבעה.

שבח וייס: אני אודיע מתי יש הצבעה.

שבח וייס: אני קורא לך לצאת.

שבח וייס: איזו צורה זו.

שמעון פרס: ראש הממשלה הזמין את החברים הדתיים – – –

יעקב שמאי: – – –

שבח וייס: אתה בהצבעה תוזמן.

יעקב שמאי: אדוני יכול לומר לי למה הוא הוציא אותי?

שבח וייס: כי אתה הפרעת.

שבח וייס: זהו.

שבח וייס: עכשיו אין בירורים.

שבח וייס: יש לך ועדת אתיקה, תתלונן נגדי.

שבח וייס: צא עכשיו החוצה.

יעקב שמאי: קראתי שלוש קריאות ביניים.

שבח וייס: קראתי אותך שלוש פעמים.

שבח וייס: תסלח לי, עכשיו אתה יוצא החוצה.

יעקב שמאי: אתה מבין מה שקורה פה?

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, צא או שאני אבקש להוציא אותך.

שבח וייס: אני מבין מה קורה.

שבח וייס: תראה מה שאתה עושה.

שבח וייס: אל תתווכח אתי, צא.

יהושע מצא: אבל הוא צורח.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני מבקש ממך.

שבח וייס: אתה תצא.

שמעון פרס: ראש הממשלה הזמין את החברים הדתיים לדיון על קבר רחל.

שמעון פרס: החברים הדתיים ביקשו שמירושלים ועד קבר רחל הדרך תהיה מובטחת רק על-ידי צה"ל, שהמתפללים לא ייתקלו בשום שוטר פלשתיני, שקבר רחל יהיה מוגן על-ידי צבא-הגנה לישראל ועל-ידי משטרת ישראל – מי שיוחלט.

שמעון פרס: והגענו להסכם, שכל הדרך מירושלים ועד קבר רחל – –

יהושע מצא: עד החניון.

שמעון פרס: – – תהיה שמורה רק על-ידי צבא-הגנה לישראל; שקבר רחל יהיה באחריות צבא-הגנה לישראל; שמשמר צה"ל שעמד על הגג מול קבר רחל על בית-הווקף ימשיך לעמוד שם; שבמגרש החנייה יהיה משמר ישראלי.

שמעון פרס: מדוע אתם לא מעריכים זאת, מר גפני?

שמעון פרס: אנחנו לא יהודים?

שמעון פרס: אתה יהודי, רק אתה?

שמעון פרס: היה ויכוח על מערת-המכפלה, וכתוב בהסכם, שהיות ששני הצדדים לא יכלו להגיע להסכם בעניין מערת-המכפלה, על כן המצב הנוכחי יישאר כפי שהוא.

לשישה חודשים.

שמעון פרס: הלוא לא קראתם את ההסכם.

שמעון פרס: הלוא שבח וייס לא הראה לכם את ההסכם.

שמעון פרס: למה אתם מפריעים?

שמעון פרס: לא קראתם, ואם קראתם לא הבינותם, ואם הבינותם אתם לא אומרים מה שקראתם.

שמעון פרס: מה זה חשוב?

שבח וייס: אני נתתי את ההסכם.

שמעון פרס: נתת, תודה רבה.

שבח וייס: אני בטוח שקראו.

שבח וייס: לא צריך לפגוע בהם.

שמעון פרס: באיזו שפה, באנגלית או בעברית?

שבח וייס: בשתיהן.

שמעון פרס: גם בעברית וגם באנגלית?

שבח וייס: כן.

שמעון פרס: מצוין.

שבח וייס: עם המפות.

שמעון פרס: צריך לתת להם עוד קצת זמן לעיין בזה.

שבח וייס: לא, לא, אנחנו צריכים לעבור להצבעה.

שמעון פרס: חברים דתיים, אני גם רוצה לשאול אותך, גפני, הממשלה הזו – –

קריאות: גפני שם.

שמעון פרס: – – הממשלה הזו – – –

יהושע מצא: – – –

שמעון פרס: אני פוזל, אהוד, אני לא יכול להסיר עין ממך.

שמעון פרס: אני לא יכול להסיר עין ממך.

שמעון פרס: אני רוצה לענות לגפני.

שמעון פרס: מר גפני, ממשלה זו, שאין בה חברים דתיים, תראה לי דבר אחד שפגענו בו – לא רק בקודשי ישראל, אלא גם בתביעת המפלגות הדתיות, החל מאי-נסיעת "אל על" בשבת, חוק הכשרות, החינוך ופטור בחורי הישיבה מצה"ל.

שמעון פרס: במה פגענו בכם?

צחי הנגבי: למה אתה צועק?

שמעון פרס: במה?

שמעון פרס: למה אתם הולכים ימינה, והימין הולך אחרי יש"ע, ויש"ע הולך אחרי חוסר ישע, ואתם לא יודעים לאן אתם הולכים, ואתם לא יודעים לאן מובילים אתכם?

שמעון פרס: מה קרה לכם?

יוסף בא-גד: זו ארצנו.

שמעון פרס: מה קרה לכם?

שבח וייס: טוב, אחרי ההכרזה החשובה של חבר הכנסת בא-גד אנחנו ממשיכים.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד, דיברתי עם חברים מהמתנחלים.

יהושע מצא: מה עם אלכס?

שמעון פרס: הוא בסדר, הוא בסדר.

שמעון פרס: אל תדאג.

שמעון פרס: אפרים גור בסדר.

שמעון פרס: מה עם אפרים גור?

שמעון פרס: מה עם אפרים גור?

שמעון פרס: תסתכל אחורה.

יהושע מצא: התרגיל המסריח.

שבח וייס: לא, לא, באמת.

שבח וייס: אדוני, חבר הכנסת אולמרט, אני מבקש.

שמעון פרס: אם הסכם עם הדתיים הוא תרגיל שיש לו ריח, אני מתגאה בו.

שמעון פרס: עכשיו אני רוצה להגיד עוד דבר אחד למתנחלים.

עוזי לנדאו: יש דבר שיש בו ריח שאתה לא מתגאה בו?

שבח וייס: רבותי, אל תפריעו, אנחנו רוצים להגיע להצבעה.

שמעון פרס: הלוא מה קורה?

שמעון פרס: בקרב אנשי הליכוד, גם בקרב אנשי יש"ע מברכים אותנו על העניין הזה.

שמעון פרס: וישבתי אתם, עם כמה חברים קיצוניים יותר, ואמרו: שמע, אומנם אנחנו לא מתלהבים מזה, אבל אל תיתנו את כל יהודה ושומרון לערבים.

שמעון פרס: אני אומר: כמה אתה חושב שצריך לתת?

שמעון פרס: אמרו לי: 50%.

שמעון פרס: אמרתי: אתה יודע כמה נתנו, 27.5%.

יהושע מצא: מה עם ירושלים?

שמעון פרס: כל הביטחון נשאר בידינו.

קריאות: – – –

שבח וייס: אתם לא הרגשתם נוח לפני דקה כשהיה כאן כל כך שקט.

שבח וייס: תראו כמה זה נעים.

שמעון פרס: אני נרגש עד לב השמים שיש כמה חברי כנסת טובים שחושבים, שבהתמודדות העליונה בין צבא-הגנה לישראל לבין המשטרה הפלשתינית שתקום, צבא-הגנה לישראל בסכנה.

שמעון פרס: באמת.

שמעון פרס: ..

רון נחמן: האזרחים בסכנה.

שמעון פרס: תתביישו לכם.

שמעון פרס: אנחנו הצבא היחיד בשטח.

עוזי לנדאו: הפסדנו באינתיפאדה.

עוזי לנדאו: על מה אתה מדבר?

עוזי לנדאו: צה"ל נכשל באינתיפאדה.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אתה צרוד.

שבח וייס: אנא ממך, שמור על בריאותך.

שמעון פרס: הייתי עכשיו בכנס רבנים באמריקה, אמרו לי: למה אתם לא מדברים עם המתנחלים?

שמעון פרס: הלוא הליכוד הולך אחרי המתנחלים.

שמעון פרס: כאן הים זורם לנחל, זו פעם ראשונה בהיסטוריה.

שמעון פרס: הליכוד הולך אחרי המתנחלים.

שמעון פרס: שאלו אותי: למה אתם לא מדברים עם המתנחלים?

שמעון פרס: אמרתי: כבוד הרבנים, תארו לכם שמישהו מאתנו היה קורא לאחד מראשי הליכוד בוגד, מה הייתם אומרים לנו?

מיכאל איתן: קראתם רוצחים.

שמעון פרס: הרי אנחנו ממלאים את פינו מים.

שמעון פרס: אתם מעזים לקרוא ליצחק רבין בשמות כאלה?

עוזי לנדאו: מי קרא לו כך?

עוזי לנדאו: עוד עלילה.

שמעון פרס: הרי אתם משתתפים בהפגנות האלה.

שמעון פרס: ביבי נתניהו עומד בהפגנה – –

שבח וייס: יש הזדמנות לגנות, ואז ידעו בדיוק.

שמעון פרס: – – הוא רואה ססמה כזאת, אחר כך הוא מבקש סליחה.

שמעון פרס: למה אתה מבקש סליחה?

שמעון פרס: שהם יבואו להפגנות שלך, לא אתה להפגנות שלהם.

שמעון פרס: מה הסליחה שלך שווה?

בנימין נתניהו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת נתניהו, אנא ממך.

שמעון פרס: אנחנו לא משיבים מלה.

שמעון פרס: אמרתי לרבנים: אנחנו נוהגים בהתאפקות, בנימוס, אנחנו דואגים למתנחלים.

דב שילנסקי: פגעתם באריק שרון – – –

שמעון פרס: אנחנו מוציאים השנה מיליארד שקל להבטיח את ביטחון ההתנחלויות.

דב שילנסקי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שילנסקי, אנא.

רון נחמן: הם קראו לאריק שרון רוצח.

קריאות: – – –

שבח וייס: רבותי, נא להירגע.

שבח וייס: אנחנו מתקרבים להצבעה.

שמעון פרס: יש בעיות משפטיות לא מבוטלות.

שמעון פרס: אני בא מארצות-הברית, ראיתי שם את המשפט של או.

שמעון פרס: ג'יי סימפסון.

אהוד אולמרט: גם לזה אתה מומחה...

שמעון פרס: יש בעיה קשה מאוד גם בתחום המשפטי.

שמעון פרס: אחת הבעיות הקשות בכל העולם היא בעיית ההסגרה.

שמעון פרס: אני יודע שאצלנו, כשרצו להסגיר שני אנשים שנאשמו ברצח על-ידי משלוח חבילת נפץ והרגו אנשים חפים מפשע, קמו אצלנו אנשים ואמרו לא להסגיר.

משה נסים: אבל הסגרנו אותם.

שמעון פרס: מיטב הנוער, כמו שאומרים, לא להסגיר.

דן מרידור: אבל הסגרנו אותם.

שמעון פרס: את נקש אמרו לא להסגיר.

שמעון פרס: בכל מקום בעולם עניין ההסגרה – – –

עוזי לנדאו: למה אינכם מטילים סנקציות – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו.

עוזי לנדאו: אפשר לשאול שאלה?

שבח וייס: עכשיו לא.

שבח וייס: אחר כך אשאל את שר החוץ.

שמעון פרס: בכל העולם בעיית ההסגרה מסובכת.

שמעון פרס: בא אלי חבר הכנסת שלמה בוחבוט ואומר: שמע, שמעון, מוכרחים לעשות משהו בעניין אלה שרצחו יהודים.

שמעון פרס: אמרתי לו: שלמה, אתה צודק.

שמעון פרס: אנחנו ישבנו לילות שלמים על כל מקרה.

שמעון פרס: לא אספר כאן הכול, אגיד רק את הדברים הבאים: אף לא באחת מהשיחות שלנו הפלשתינים לא התכחשו לעניין ההסגרה, הם לא אמרו: לא נסגיר.

שמעון פרס: הם אמרו: אנחנו נסגיר לפי ההסכם.

שמעון פרס: בא שלמה ואמר: בוא נציע לפלשתינים שהם ישפטו את האנשים, אבל יחזיקו אותם בבית-הסוהר.

שמעון פרס: לפי דעתי זו הצעה טובה, נדבר אתם על כך.

שמעון פרס: אני לא רואה שום בעיה.

משה נסים: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת נסים.

עוזי לנדאו: למה ישראל שותפה לסנקציות על לוב מפני שאיננה מסגירה?

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, באמת.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: זה יהיה לי ממש לא נעים להוציא אותך.

שבח וייס: בשביל מה אנחנו צריכים את זה?

שמעון פרס: הפלשתינים התחייבו לשתף אותנו בבדיקת מקרים כאלה ולחקור.

קריאה: אלכס, קח כיסא.

שמעון פרס: היות שאנחנו אחרי יום כיפורים – – –

שבח וייס: אדוני השר, רק רגע.

שבח וייס: יש פה בעיות של ריהוט מחדש.

– – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, אני ממש לא רגיל לקרוא אותך לסדר.

שבח וייס: זה לא מתאים, זה לא מסתדר לי.

שמעון פרס: אני מבקש לומר לאנשי האופוזיציה, שהם בכלל ממנים אותנו כיהודים, מפטרים אותנו כיהודים, עושים אותנו בוגדים, מפטרים אותנו כבוגדים – מי שמכם?

יהושע מצא: מי שם אותך?

שמעון פרס: העם.

שמעון פרס: נבחרתי.

יהושע מצא: טלב אלסאנע שם אותך.

יהושע מצא: דראושה שם אותך.

יהושע מצא: האשם מחאמיד שם אותך.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני מבקש לא להפריע עכשיו.

צחי הנגבי: – – –

שבח וייס: אני מבקש לא להפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת צחי הנגבי, מה קרה?

צחי הנגבי: הוא עשה פרובוקציות – – –

יהושע מצא: תתבייש לך.

יהושע מצא: טלב אלסאנע שם אותך.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שמעון פרס: מה שהדריך אותנו – – –

יהושע מצא: בושה וחרפה.

משה קצב: – – –

שבח וייס: אני לא שומע מה אתם צועקים.

שבח וייס: אני לא אשמע כך.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אני רוצה לומר לך משהו.

שבח וייס: תקשיב לי.

משה קצב: – – –

שבח וייס: אני רוצה לומר לך משהו.

שבח וייס: תקשיב לי ואל תצעק.

שבח וייס: גם אותך אקרא לסדר.

שבח וייס: תקשיב לי.

שבח וייס: אני לא שומע מלה.

דליה איציק: – – –

שבח וייס: לא, לא, לא, לא.

שבח וייס: אני לא שומע מלה.

שבח וייס: אילו היה יותר שקט אולי הייתי שומע ומעיר הערה.

שבח וייס: אני רק רוצה לומר לך, ובאמצעותך לכל החברים כאן, לרובם: כשאתם מעירים לשר או למישהו על כך שהוא מדבר בזלזול – ואני שומע פה כ-20 שעות, 15 שעות, את הדיון – יש כל כך הרבה מלים קשות, כל האווירה כאן לא טובה.

שבח וייס: לכן, לא להטיף מוסר.

שבח וייס: כל אחד ייטול קורה מבין עיניו.

שבח וייס: עכשיו תפסיקו להפריע.

קריאות: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, מספיק.

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני קורא אותך לסדר.

שבח וייס: אתה כבר רשום פה פעם.

שבח וייס: זה יהיה מוזר אם אוציא אותך לפני ההצבעה.

שמעון פרס: מה שהדריך אותנו הוא גם סכנות וגם סיכויים.

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: תסלח לי, לא לצעוק יותר.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, בתחום הסכנות הדריכו אותנו הדברים הבאים: עכשיו כשהרוסים בונים כורים גרעיניים לאירן, ואנחנו עדיין לא יודעים מה יהיה עם הסינים, וכאשר האירנים מנסים לאיים איום מוסלמי – זו לא הפעם הראשונה בהיסטוריה שיש תנועה מרושעת, אבל זו יכולה להיות הפעם הראשונה בהיסטוריה שתנועת רשע יהיה לה גם נשק לא קונבנציונלי.

שמעון פרס: להיטלר לא היה, למוסוליני לא היה.

שמעון פרס: לאלה יכול להיות.

שמעון פרס: אי-אפשר ללכת רק אחורה, ואנחנו רוצים למנוע את הסכנה הזאת.

עוזי לנדאו: איך תמנע?

שמעון פרס: במעמד בוושינגטון, כאשר על הבמה עמדו מהמזרח התיכון ראש ממשלת ישראל, נשיא מצרים – –

משה פלד: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת פלד, מספיק.

שבח וייס: השעה כבר 03:40, תירגעו קצת.

שמעון פרס: – – מלך ירדן, מנהיג העם הפלשתיני, ותמכו היפנים והספרדים והאמריקנים והאירופים בישראל – זו האלטרנטיבה לסכנה האירנית.

משה פלד: אתה היית בעד – – –

שבח וייס: חבר הכנסת פלד, גם לצעוק וגם לעשות רמקולים בידיים?

שבח וייס: מה אתך?

שבח וייס: שיטות של הגברת קול.

עוזי לנדאו: כשהיפנים והספרדים מדברים בוושינגטון, זה רציני?

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: אני איאלץ להוציא אותך.

שבח וייס: ממש לפני ההצבעה, זה לא יפה.

שמעון פרס: בין הים לבין הירדן – – –

משה פלד: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת פלד, מספיק.

יהושע מצא: מה עם סימפסון?

יהושע מצא: לא סיפרת.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אל תפריע.

שבח וייס: אני לא רוצה להוציא עוד אנשים.

שבח וייס: אל תכריח אותי לעשות זאת.

שבח וייס: הירגעו.

שבח וייס: גם בצד זה מפריעים, זה לא בסדר.

שבח וייס: אחר כך אתם מטיפים להם מוסר.

שבח וייס: כאן צוחקים וכאן – – –

שמעון פרס: בין הים לבין הירדן יש 3.5 מיליונים.

שמעון פרס: אין לצד האופוזיציוני שום אלטרנטיבה מה לעשות במצב הזה, אלא לתת למדינת ישראל להידרדר ממדינה יהודית למדינה דו-לאומית.

שמעון פרס: והדבר השלישי: אנחנו רוצים לשלוט על ביטחון, לא רוצים לשלוט על האנשים שלא רוצים בשלטוננו.

שמעון פרס: מהים ועד נהר הירדן, מהירדן ועד הים לא יהיה צבא אלא צבא-הגנה לישראל.

קריאות: – – –

שבח וייס: מה קרה?

שבח וייס: תפסיקו.

שמעון פרס: למרות כל העצבנות ולמרות כל הניסיונות לפלג את העם בדבר שהוא מאחד אותנו באמת – ירושלים – ירושלים תישאר מאוחדת, והעם יישאר מאוחד סביב ירושלים.

שמעון פרס: לא פוחדים מכל ההפחדות שלכם.

קריאות: – – –

שבח וייס: לא לצעוק.

שבח וייס: אני מבקש מכם.

שמעון פרס: אנחנו עשינו שני תהליכים: תהליך של שלום ותהליך של הצלת ישראל.

שמעון פרס: ואני קורא לאנשים הדתיים, לרבנים, להסתכל לעתיד.

שמעון פרס: תנו אתם תשובה לאחר שעברנו חורבן ושואה.

שמעון פרס: לא לדבר אחורה, דברו קדימה.

נעמי בלומנטל: זה עוד חורבן.

חיים דיין: – – –

שבח וייס: לא, לא.

שמעון פרס: מה שאנחנו עושים הוא הצלת ישראל.

שמעון פרס: ישראל יוצאת מן הכלל.

שמעון פרס: מכל הסקרים יש סקר אחד – – –

חיים דיין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת חיים דיין, תירגע.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים דיין.

שבח וייס: רק רגע, אדוני השר, אני רוצה לאפשר לך.

חיים דיין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת חיים דיין, חבר הכנסת דדי צוקר, אנחנו מתקרבים להצבעה.

שבח וייס: אני דיברתי עם שר החוץ.

שבח וייס: אני מבקש מכם להירגע עכשיו.

שבח וייס: חבר הכנסת אולמרט, אתה כל הזמן מפריע.

שבח וייס: לא היית סובל זאת אם היו עושים לך את הדבר הזה במועצת העיר.

שבח וייס: הייתי אצלך במועצת העיר, אתה לא מאפשר זאת שם.

שבח וייס: אתה לא מאפשר זאת במועצת העיר שלך.

שמעון פרס: מכל הסקרים שקראתי בעת האחרונה, סקר אחד – – –

יהושע מצא: מה עם סימפסון?

שבח וייס: מספיק.

שבח וייס: מספיק.

שבח וייס: מספיק.

שמעון פרס: סקר אחד שימח את לבי: 91% מתושבי ישראל אוהבים את ארצם, רוצים לחיות בה, יותר מאשר אנגלים באנגליה, יותר מאשר צרפתים בצרפת.

שמעון פרס: זו ארץ נהדרת וחלשה, חולשת הדעת נובעת מחולשת האלטרנטיבה.

שמעון פרס: עשינו מעשה להציל את העם, להביא שלום, וזו תהיה שנה גדולה ושנה טובה לכל העם היהודי.

שבח וייס: אני מודה מאוד לשר החוץ.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה, עכשיו.

שבח וייס: כאן אתם ממש תעזרו לי, כי אנחנו מותשים, אני מבקש מכם.

שבח וייס: קיבלתי בקשה להצבעה אישית.

שבח וייס: אנחנו נקיים אותה.

שבח וייס: אני מזמין לכאן גם שני מונים מטעם חברי הכנסת.

שבח וייס: זו תהיה הצבעה אישית, אבל שני חברי הכנסת ישבו כאן.

שבח וייס: הם יצביעו, אל תדאג, כי אנחנו קוראים בשמות.

שבח וייס: אני מזמין לכאן את חבר הכנסת יצחק לוי ואת חבר הכנסת חיים אורון.

שבח וייס: שני חברים בוועדת האתיקה.

קריאות: את אלכס.

שבח וייס: זו הצבעה אישית.

שבח וייס: רבותי, מספיק, חבר הכנסת צוקר, אני לא אתחיל בהצבעה עד שיהיה שקט.

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, מספיק.

שבח וייס: השעה כבר 03:45.

שבח וייס: אתם ערוכים?

שבח וייס: ערוכים.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים הצבעה אישית על הודעת הממשלה על אישור הסכם ביניים ישראלי-פלשתיני בדבר הגדה המערבית ורצועת-עזה, שהיא גם הצבעת אמון בממשלה, כפי שהממשלה ביקשה.

קריאה: מי ביקש את ההצבעה?

שבח וייס: סיעת העבודה.

שבח וייס: הממשלה, הקואליציה, יש לי 20 חתימות.

שבח וייס: אני רוצה לבקש מכם, בואו נעבור את הקטע הזה בכבוד.

שבח וייס: בבקשה, אדוני המזכיר.

ש' יעקבסון: (קורא בשמות חברי הכנסת) שמואל אביטל – בעד; רפאל אדרי – בעד; אהוד אולמרט – נגד; אורי אור – בעד; חיים אורון – בעד; יוסף אחימאיר – נגד; דליה איציק – בעד; מיכאל איתן – נגד; רפאל איתן – נגד; רפאל אלול – בעד; שולמית אלוני – בעד; טלב אלסאנע – בעד; אסעד אסעד – נגד; יוסף בא-גד – נגד; זאב בנימין בגין – נגד; פיני בדש – נגד; שלמה בוחבוט – בעד; יגאל ביבי – נגד; יוסף ביילין – בעד; נעמי בלומנטל – נגד; בנימין בן-אליעזר – בעד; אליהו בן-אלישר – נגד; אליהו בן-מנחם – בעד; שלמה בניזרי – נגד; עוזי ברעם – בעד; תמר גוז'נסקי – בעד; שאול גוטמן – נגד; מיכה גולדמן – בעד; אלכס גולדפרב – בעד.

דוד מנע: בדיחה מהלכת.

קריאות: בוז.

שבח וייס: אני מבקש לא להפריע עכשיו ולא לגדף.

דוד מנע: גונב מנדטים, איש צומת לשעבר.

שבח וייס: לא להפריע.

דוד מנע: מר "טויוטה".

שבח וייס: עכשיו לא מדברים.

שבח וייס: תפסיק לגדף פה עכשיו.

אורה נמיר: – – –

שבח וייס: לא, לא.

שבח וייס: כל מי שעונה שוב מגרה את הקהל.

שבח וייס: תאפשרו לי להעיר.

שבח וייס: נא להמשיך.

ש' יעקבסון: (קורא בשמות חברי הכנסת) אלי גולדשמידט – בעד; אפרים גור – נגד; גדליה גל – בעד; אריה גמליאל – נגד; משה גפני – נגד; אלי דיין – בעד; חיים דיין – נגד; יעל דיין – בעד; עבד-אלוהב דראושה – בעד.

קריאות: בוז.

שבח וייס: מה זה?

שבח וייס: איזה הערות?

שבח וייס: אני רוצה לראות שככה יקניטו יהודים בפרלמנט אחר.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: אני הערתי, אתה לא צריך להעיר.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני כבר הערתי.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: תסלח לי, אני כבר הערתי מספיק.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, אתה רוצה שנסיים את ההצבעה או לא?

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, אתה רוצה שנסיים את ההצבעה, נכון?

שבח וייס: גם אתה עייף.

שבח וייס: אני כבר הערתי.

ש' יעקבסון: (קורא בשמות חברי הכנסת) אריה דרעי – נגד; אברהם הירשזון – נגד; זבולון המר – נגד; צחי הנגבי – נגד; אריאל ויינשטיין – נגד.

רענן כהן: יש משמעת סיעתית.

קריאה: – – –

שבח וייס: כל הערה גוררת הפרעה, אפילו אם היא חריפה.

שבח וייס: אדוני המזכיר, נא להמשיך.

ש' יעקבסון: (קורא בשמות חברי הכנסת) שבח וייס – בעד; יוסף ונונו – בעד; אברהם ורדיגר – נגד; רחבעם זאבי – נגד; נסים זוילי – בעד; עמנואל זיסמן – נגד; אליעזר זנדברג – נגד; וליד חאג' יחיא – בעד; חנא חדאד – בעד; נעמי חזן – בעד; מיכאל חריש – בעד; בנימין טמקין – בעד; סאלח טריף – בעד; שאול יהלום – נגד; אברהם יחזקאל – בעד; רן כהן – בעד; רענן כהן – בעד; יוסי כץ – בעד; אברהם כ"ץ-עוז – בעד; לימור לבנת – נגד; מאשה לובלסקי – בעד; דוד לוי – נגד; יצחק לוי – נגד; דוד ליבאי – בעד; עוזי לנדאו – נגד; יורם לס – בעד; ענת מאור – בעד; משה מאיה – נגד; דוד מגן – נגד; האשם מחאמיד – בעד; חגי מירום – בעד; דוד מנע – נגד; נואף מסאלחה – בעד; יהושע מצא – נגד; דן מרידור – נגד; רון נחמן – נגד; אורה נמיר – בעד; משה נסים – נגד; בנימין נתניהו – נגד; סאלח סלים – בעד; אסתר סלמוביץ – נגד; אפרים סנה – בעד; יוסף עזרן – נגד; עובדיה עלי – נגד; שאול עמור – נגד; אברהם פורז – בעד; חנן פורת – נגד; משה פלד – נגד; רפאל פנחסי – נגד; שמעון פרס – בעד; עמיר פרץ – בעד; גדעון פת – נגד; יאיר צבן – בעד; דוד צוקר – בעד; אביגדור קהלני – נגד; ישראל קיסר – בעד; משה קצב – נגד; יצחק רבין – בעד; אברהם רביץ – נגד; אמנון רובינשטיין – בעד; חיים רמון – בעד; אבנר חי שאקי – נגד; גונן שגב – בעד.

קריאות: – – –

שבח וייס: בלי הערות, חברים.

שבח וייס: אנחנו גומרים עוד מעט.

ש' יעקבסון: (קורא בשמות חברי הכנסת) גדעון שגיא – בעד; אברהם שוחט – בעד; משה שחל – בעד; מאיר שטרית – נגד; שמעון שטרית – בעד; דב שילנסקי – נגד; סילבן שלום – נגד; יעקב שמאי – נגד; יצחק שמיר – נגד; יעקב שפי – בעד; אברהם שפירא – נגד; אריאל שרון – נגד; יוסי שריד – בעד; דן תיכון – נגד.

שבח וייס: אדוני המזכיר, האם יש מישהו שקראת בשמו ולא היה באולם?

ש' יעקבסון: לא.

ש' יעקבסון: כולם, כל ה-120, היו.

שבח וייס: האם מישהו מהיושבים באולם סבור שלא קראו בשמו?

שבח וייס: חברי הכנסת, לפני שמונים את הקולות אני רוצה למסור הודעה.

שבח וייס: אני רוצה מאוד לקוות שאני יכול באמצעותה לבטא רגשות של רבים בבית הזה.

שבח וייס: היא לא מכוונת, חלילה, נגד אחת מסיעות הבית, היא מכוונת בדיוק כנגד מי שעשו את המעשים האלה הערב.

שבח וייס: אני לא ראיתי את החדשות ולא שמעתי כי הייתי עסוק בניהול הישיבה.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום העביר לי תיאור של המעשה שקרה היום בכיכר-ציון, ואני ביקשתי מקצין משטרה לוודא כדי שלא אטעה, חלילה.

שבח וייס: אחר כך גם קיבלתי תיאור של מה שקרה לשר בן-אליעזר, ואני רוצה להביע כאן עמדה, וכפי שאמרתי אני מקווה שאני יכול להביע אותה בשם רבים – מבחינתי, הלוואי שבשם כולנו.

שבח וייס: אני רוצה לומר, שמה שקרה היום בכיכר-ציון, כאשר הוצגה בובת קלגס גסטפו נושאת צלבי קרס בדמות ראש הממשלה – זו התגלמות של שיקוץ וזוועה.

שבח וייס: אני אישית מכיר, לדאבוני, את הטיפוסים האלה, אלא שהיו להם עיניים כחולות ושערות בלונדיניות.

שבח וייס: זה כתם סביבתי מתפשט, פצע מזהם ומסרטן, יוון מצולה של התבהמות וסכנה לאורח חיינו הדמוקרטיים, תופעה אנטי-יהודית ואנטי-אנושית.

שבח וייס: אני קורא לכל סיעות הבית ולכל ההנהגה הפוליטית לגנות גינוי תקיף את התופעה הזאת, להרחיק אותה מתוכנו, לעקור אותה מן השורש.

שבח וייס: אני קורא ליועץ המשפטי לממשלה לנקוט צעדים של ממש כנגד הגורמים המסוכנים האלה – בנחרצות, בתקיפות, כאן ועכשיו, פן נאחר, חלילה.

יצחק רבין: מה אתה מבקש מהם?

שבח וייס: לא, לא, אדוני ראש הממשלה, אני מצפה מכולם.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: כן, בבקשה.

שבח וייס: כן, חבר הכנסת נתניהו, אבל אני לא רוצה כאן – – –

עובדיה עלי: מה זה לא רוצה?

שבח וייס: סליחה, רבותי, אני מאפשר לו, אני לא רוצה יותר.

שבח וייס: אני אאפשר הודעה לחבר הכנסת נתניהו.

שבח וייס: זה מה שרציתי וזה הכול.

דוד צוקר: מה זה?

רן כהן: מה זה?

שבח וייס: אני רוצה ואני קורא.

שבח וייס: סליחה, לא על הבמה.

שבח וייס: תנו לי, אני לא קראתי את התוצאות.

יצחק רבין: מה זה?

דוד צוקר: – – –

רן כהן: – – –

דוד מנע: – – –

לימור לבנת: – – –

שבח וייס: סליחה, אני מבקש, אני מקווה שהוא יצטרף לגינוי.

רן כהן: – – –

משה נסים: – – –

שבח וייס: אני מקווה שהוא יצטרף לגינוי.

שבח וייס: אל תפריעו לו.

שבח וייס: אני מקווה שהוא יצטרף לגינוי, ואם לא – אז אני אגיב.

יהושע מצא: – – –

דוד צוקר: – – –

דוד מנע: אתם כמותם.

שבח וייס: אני מקווה שהוא יצטרף לגינוי.

מיכה גולדמן: – – –

חגי מירום: – – –

שבח וייס: עכשיו לא, זה הכול.

שבח וייס: בבקשה.

יצחק רבין: – – –

בנימין נתניהו: – – –

שבח וייס: לא, חבר הכנסת נתניהו, אני מבקש.

קריאה: מה יש?

קריאה: מה אתה שומר – – –

שבח וייס: רבותי, אני מקווה שהוא יצטרף לגינוי.

שבח וייס: אני מבקש לאפשר לי, אני אאפשר אחר כך.

שבח וייס: תפסיקו עכשיו.

שבח וייס: אני מבקש לאפשר לי לאפשר לחבר הכנסת נתניהו להצטרף לגינוי.

שבח וייס: גם זה חשוב, ותשאירו זאת לשיפוטי.

שבח וייס: אני מבקש לא להפריע.

קריאות: – – –

דוד מנע: אל תזהיר אותם.

שבח וייס: תנו לי לסיים, אל תעזור לי.

שבח וייס: אני לא מזהיר איש, אני מצפה מאוד שחבר הכנסת בנימין נתניהו יצטרף לגינוי, ואני מצפה באופן נחרץ – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: – – – אם לא, אז נדע זאת.

שבח וייס: זה הכול.

שבח וייס: אל תפריעו לי.

קריאה: לענות ייקח שש שעות.

שבח וייס: חבר הכנסת דדי צוקר, תראו מה שאתם עושים.

שבח וייס: רק רגע, חבר הכנסת נתניהו.

רן כהן: – – –

דוד מנע: אתם המסיתים.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, תקשיב לי.

חגי מירום: – – –

שבח וייס: תאפשר לי.

רן כהן: – – –

דוד צוקר: – – –

יצחק רבין: – – –

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, תאפשר לי רגע.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן.

שבח וייס: אני מבקש מכם, חברי הכנסת.

משה קצב: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, תאפשר לי.

שבח וייס: רבותי, אני מבקש מכם לא להפריע.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, תאפשר לי רגע.

יאיר צבן: – – –

אורה נמיר: – – –

חגי מירום: – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, סליחה, לא, אל תצעקו ככה על ראש הממשלה.

שבח וייס: אל תצעקו.

שבח וייס: אני מפסיק שנייה.

שבח וייס: אני מבקש רגע להירגע.

שבח וייס: אל תעשו זאת.

דליה איציק: – – –

שבח וייס: סליחה, רבותי, אני מודיע על התוצאה.

קריאות: לא, לא.

משה נסים: לא, אסור.

משה נסים: לא להודיע את התוצאה קודם.

משה נסים: השרים ילכו.

שבח וייס: רק שנייה, אני מבקש לאפשר לי לדבר רגע.

שבח וייס: תאפשרו לי לדבר רגע.

יצחק רבין: – – –

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, רגע.

שבח וייס: אני רוצה שתקשיבו לי שנייה.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, רגע.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אתה חייב לתת לי לומר את דברי.

שבח וייס: סליחה, אני מבקש שתקשיבו לי רגע אחד, ואני מפנה את הבקשה הזאת – – –

משה קצב: תתביישו לכם.

שבח וייס: לא, אל תעשה לי את הדבר הזה.

שבח וייס: אני לא אאפשר.

רן כהן: אתם לא – – –

שבח וייס: ככה אני לא אאפשר, חבר הכנסת קצב.

דוד מנע: אתם המסיתים.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה לומר משהו.

חגי מירום: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום, תקשיב לי.

שבח וייס: אני רוצה לומר משהו, ואני מבקש לא להפריע לי.

שבח וייס: אני פונה לכל חברי הבית בסופו של דיון כל כך ארוך.

שבח וייס: מצאתי צורך לעשות זאת כיושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: יכול להיות שעשיתי שגיאה, כי לא ידעתי שתהיה מהומה כזאת.

דליה איציק: – – –

שבח וייס: תני לי לסיים.

שבח וייס: מה יש?

שבח וייס: מגיע לי שתקשיבי לי רגע.

שבח וייס: מה יש?

שבח וייס: לא מגיע לי שתקשיבי לי?

אברהם יחזקאל: מגיע לך שיקשיבו לך.

שבח וייס: אני ציפיתי – ואני לא מתבייש גם להודות בשגיאה, אני אומר לכם זאת מייד, ואודיע על התוצאה – אני ציפיתי, וזאת היתה כוונתי, ואני חושב שלא טעיתי.

שבח וייס: אני חושב, שבנסיבות כאלה חשוב מאוד שיהיה גינוי גם מצד אחר של הבית.

שבח וייס: אבל מכיוון שיש פה – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: אני לא מתנצל.

שבח וייס: תקשיבו לי.

שבח וייס: אני לא רוצה שזה יהיה באווירה שנוצרה כאן.

שבח וייס: ואני לא רוצה – – –

שאול יהלום: – – –

שבח וייס: תפסיק להפריע לי.

שבח וייס: כבר אין לי קול להגיד את הדברים.

שבח וייס: אני ציפיתי גם מהסיעה שלי ומהאנשים מהצד הזה שיאפשרו את הגינוי הזה.

שבח וייס: היתה לכך חשיבות גדולה מאוד, ואני ראוי לציפייה הזאת.

שבח וייס: מכיוון שיש כאן אווירה של מהומה, אני קורא את התוצאות.

קריאות מספסלי הליכוד: לא, לא, לא.

שבח וייס: אני אאפשר לו אחרי כן.

קריאות מספסלי הליכוד: לא, לא.

שבח וייס: תראו מה שאתם עושים לי.

שבח וייס: חברי הכנסת, תאפשרו לי לתת לו לגנות.

יצחק רבין: – – –

דוד צוקר: – – –

אריאל ויינשטיין: לא, אתה רוצה שהם יעזבו את המקום.

אריאל ויינשטיין: אתה רוצה שהם יעזבו בלי לשמוע.

שבח וייס: חברים, אני יכול כיושב-ראש כנסת להפנות בקשה בתום דיון – – –

יהושע מצא: ראש הממשלה, מה השיטה הזאת?

יהושע מצא: מה השיטה הזאת?

שבח וייס: חברים, תראו מה שקורה פה.

שבח וייס: גם אם היתה טעות, ואני לא חושב שטעיתי, תאפשרו לי לסיים את הדיון הזה.

שבח וייס: לא הייתם צריכים להפריע לי כך.

עובדיה עלי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת עובדיה עלי, תרשה לי, תן לי לדבר רגע.

שבח וייס: חברים, אני פונה בבקשה – – –

אריאל ויינשטיין: אדוני, אתה רוצה שלא יהיה גינוי.

אריאל ויינשטיין: אתה רוצה להלביש זאת עלינו.

אריאל ויינשטיין: תן לו לדבר.

אריאל ויינשטיין: אתה לא רוצה שיהיה גינוי.

שבח וייס: אל תפריע לי.

שבח וייס: חברים, אני פונה אליכם.

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, אני פונה גם אליך.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, חבר הכנסת עובדיה עלי, תנו לי להשמיע מלה.

רן כהן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן.

שבח וייס: חברי הכנסת, מספיק.

שבח וייס: אני פונה אליכם, חברי הכנסת.

שבח וייס: חברים, אני יושב-ראש הכנסת שלכם, לטוב ולרע.

אלי בן-מנחם: של כולם.

שבח וייס: תן לי רגע, הרי אני חותר למשהו, אני רוצה באווירה של שקט – – –

זאב בנימין בגין: נתת רשות הדיבור לחבר הכנסת נתניהו, תן לו לדבר.

שבח וייס: אני לא אקח זאת ממנו.

משה נסים: אתה לוקח זאת ממנו.

זאב בנימין בגין: תן לו לדבר, לפני התוצאות.

שבח וייס: אל תדאג.

אהוד אולמרט: – – –

רן כהן: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת אהוד אולמרט ורן כהן, תראו מה אתם עושים.

שבח וייס: אני פונה אל סיעת העבודה, אני פונה אל רן כהן אישית, אני פונה אישית לדדי צוקר ולראש הממשלה, ואני מבקש להקשיב לפנייתי.

שבח וייס: זה מגיע לי.

שבח וייס: אני מבקש להקשיב לפנייתי, זה מגיע לי גם מצד ראש הממשלה.

משה נסים: אתה יכול להחליט.

שבח וייס: אני היושב-ראש שלכם, לטוב ולרע, שלוש שנים.

שבח וייס: אני החלטתי החלטה, אני שלם אתה.

שבח וייס: אני חתרתי למצב, שבו מול התופעה שתיארתי כפי שתיארתי, יהיה גינוי משני צדי הבית.

שבח וייס: גם אם טעיתי – – –

אלי בן-מנחם: אבל אתה יושב-ראש הבית.

שבח וייס: גם אם טעיתי, מגיע לי מהסיעה הזאת ומראש הממשלה יחס אחר.

שבח וייס: תנו לי לסיים את הפרשה.

שבח וייס: מה יש?

שבח וייס: מה בסך הכול רציתי?

שבח וייס: מה קורה כאן?

שבח וייס: מה רציתי, בסך הכול?

שבח וייס: גינוי של הבית כולו.

שבח וייס: תאפשרו לי זאת פעם אחת.

שבח וייס: זה הכול.

קריאה: מה עם התוצאות?

שבח וייס: אני אקרא אותן אחרי כן.

שבח וייס: אני מבקש ממך, ראש הממשלה, תאפשר לי.

שבח וייס: אני עובד אתך שנים.

שבח וייס: ומכיוון שנתתי לו לפני שהפתק היה בידי – – –

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: אל תפריעו לי עכשיו.

שבח וייס: אתה רואה שאני חותר לכך.

שבח וייס: אני פונה לסיעתי הפעם, אישית, ולראש הממשלה שלי, ולחברי סיעות הקואליציה – אני משוכנע בתום לב שיש צורך בגינוי משותף כזה.

שבח וייס: גם אם טעיתי, אני לא ראוי להערות הגנאי שלכם אחרי יום קשה כזה של ניהול ישיבה.

שבח וייס: לא ראוי לזה.

שבח וייס: עכשיו אני אאפשר לו לומר את דבריו, ואחר כך אקרא את התוצאות.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: (ראש הממשלה וחברי קואליציה עוזבים את אולם המליאה.) (קריאות מספסלי הליכוד)

דוד מנע: תעזבו, תעזבו.

דוד מנע: צא, פחדן, צא.

דוד מנע: מאבד את העשתונות.

שבח וייס: חברים, תפסיקו.

שבח וייס: שבו אתם בשקט, אני אפנה לראש הממשלה.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת נתניהו.

שבח וייס: אני מבקש בקיצור נמרץ, גם אני עשיתי זאת בקיצור, ובטובך אני מבקש גם בלי פולמוס, כי כל הכוונה פה היתה להתאחד סביב מטרה אחת.

שבח וייס: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש – – –

מאשה לובלסקי: – – –

שבח וייס: בסדר, אז טעיתי.

שבח וייס: טעיתי בכך שרציתי שהבית כולו יתאחד.

שבח וייס: אבל תנו לי לסיים זאת.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת נתניהו.

בנימין נתניהו: אדוני יושב-ראש הכנסת מר שבח וייס, קודם כול אני רוצה להודות לך על שנתת לי הזדמנות להצטרף בשמי ובשם חברי לגינוי החשוב שלך.

בנימין נתניהו: למען הדיוק הכרונולוגי – – –

קריאה: – – –

שבח וייס: תן לו לסיים.

שבח וייס: אז הוא יעשה זאת במליאת הכנסת, מה רע בכך?

בנימין נתניהו: למען הדיוק הכרונולוגי, אדוני היושב-ראש, אני נאלץ לתקן אותך.

בנימין נתניהו: במקרה הזה, מבחינת סדר הזמנים, לא אני מצטרף לגינוי שלך, אלא אתה מצטרף לגינוי שלי.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שחברי הבית, גם מהצד הזה של הבית, ולדעתי גם ראש הממשלה, היה כדאי שישבו בשקט ויקשיבו לדברים.

שבח וייס: יושבים.

בנימין נתניהו: אם ירצו לא להסכים לדברים, יוכלו להתנגד להם אחר כך.

בנימין נתניהו: אני מעריך שיסכימו.

בנימין נתניהו: אני רוצה לומר לך, שהגינוי הראשון בא מייד כששמעתי על דבר הנאצה הזה במהלך אותה הפגנה, מול קומץ בריונים, שאני חושב שאני יודע לאיזו תנועה בלתי חוקית הם שייכים.

בנימין נתניהו: ואין להכתים כמובן ציבור שלם בגלל קומץ בריונים.

בנימין נתניהו: אבל אני רוצה לומר יותר מכך.

בנימין נתניהו: התופעה הזאת של כינוי מנהיגי מדינת ישראל בתואר רוצחים ובוגדים – רבין רוצח, בגין רוצח, שרון רוצח – אלה דברים שהיו פסולים תמיד, במשך כל ממשלות ישראל.

בנימין נתניהו: ואנחנו מגנים זאת בכל פה.

בנימין נתניהו: אינני רוצה לעבור אחורה, להזיז את מחוגי השעון – –

שבח וייס: אז אל תעשה זאת.

בנימין נתניהו: – – אבל אני אומר: מעכשיו קדימה, מה שעלינו לעשות כולנו יחד הוא להתייצב נגד התופעות הללו ונגד כל ניסיון להכתים את הציבור שיושב כאן בכתמים הצהובים של אותו קומץ קטן וקיצוני.

בנימין נתניהו: הם לא משלנו, ואנחנו לא מהם, וכך יהיה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברים, אני מודיע עכשיו על התוצאה.

שבח וייס: אני מזמין את כולם, אני מבקש גם שראש הממשלה ייכנס.

דליה איציק: – – –

שבח וייס: לא, תנו לי לקרוא.

דוד מנע: שקט, צפדינה.

שבח וייס: מה היה מזיק אם זה היה נעשה בשקט?

שבח וייס: באמת, תחשבו במחשבה שנייה.

שבח וייס: אם ראש הממשלה כאן, אני מבקש שייכנס.

שבח וייס: אני מבקש אישית שראש הממשלה ייכנס.

שבח וייס: אני מבקש שייכנס.

שבח וייס: אני מבקש אישית שראש הממשלה ייכנס.

קריאות: אוה, אוה, אוה.

שבח וייס: לא, אל תעשו לי את הדבר הזה.

שבח וייס: תראו מה שאתם עושים, אתם ממשיכים מה שעשיתם בחוץ.

שבח וייס: חברים, הנה התוצאות.

יצחק רבין: אם מותר לו, מותר גם לי?

שבח וייס: בוודאי, בהחלט.

שבח וייס: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

שבח וייס: זה רצוי אפילו.

קריאה: תן גם לנו.

שבח וייס: לא, בכך זה יסתיים.

שבח וייס: אדוני, זה ראש ממשלה, והוא יאמר מה שהוא רוצה.

יצחק רבין: אני לא מבקש לדבר מהבמה.

יצחק רבין: התופעות של הלהטת יצרים תחת הכותרת מניעת קרע בעם, התופעה של היום איננה חדשה.

יצחק רבין: היא קיימת – – –

קריאה: – – –

שבח וייס: לא להפריע, גם לא הפרענו לחבר הכנסת.

שאול יהלום: גם אתם – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, אל תפריע לראש הממשלה.

שבח וייס: תראו מה אתם עושים: אתם חוזרים על תסמונת שאחר כך מתפרצת החוצה.

שבח וייס: פה אתם לא נותנים לו לדבר, זו ההתחלה.

שבח וייס: תנו לו לדבר עכשיו.

שבח וייס: תנו לו לדבר כמו שלבנימין נתניהו נתתם.

דוד מנע: אל תגזים.

יצחק רבין: זה לא דבר חדש.

לימור לבנת: – – –

יצחק רבין: מאחר שהתופעה הזאת איננה חדשה, מלווה אותנו שנה לפחות – – –

זאב בנימין בגין: 60 שנה.

שבח וייס: אל תפריעו.

שבח וייס: גם לחבר הכנסת נתניהו לא – – – תראו מה אתם עושים.

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין, אני אוציא אותך.

דוד צוקר: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, תראה מה אתה עושה.

שבח וייס: ראש הממשלה עומד, ותראה מה אתה עושה.

דוד צוקר: אני מפריע?

שבח וייס: כן, אתה מפריע.

שבח וייס: ראש הממשלה ידבר עכשיו.

שבח וייס: אתה לא מבין שאתה מפריע?

יצחק רבין: אני חוזר ואומר: אין התופעה הזאת חדשה.

יצחק רבין: היום היא לובשת צורה תחת השם אחדות העם.

יצחק רבין: תחת השם אחדות העם משתמשים בביטויים שרק מביאים לקרע, ואני ממליץ להפסיק עם הצביעות.

יעקב שמאי: – – –

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, הרי התוצאות – – –

זאב בנימין בגין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין.

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין והשר רובינשטיין.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש להפנות עכשיו קריאה לבית, בתום הדיון הזה: אולי נצא מכאן לקראת השנה החדשה בהחלטה נחרצת להתנהג אחרת זה כלפי זה ולהימנע מכל התופעות הוולגריות האלה.

שבח וייס: הרי התוצאות.

שבח וייס: חברי הכנסת, הודעת הממשלה על אישור הסכם ביניים ישראלי-פלשתיני בדבר הגדה המערבית ורצועת-עזה התקבלה ב-61 קולות נגד 59.

שבח וייס: ההסכם אושר, והממשלה זכתה באמון הכנסת.

שבח וייס: בוקר טוב לכולכם.

שבח וייס: מועדים לשמחה.