ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 22, 1992-11-10 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו פותחים את ישיבת הכנסת, יום ג', י"ד בחשוון התשנ"ג, 10 בנובמבר 1992.

שבח וייס: אנחנו פותחים בדיון על המצב בענף הבנייה והשלכותיו על הבנייה בגליל ובנגב ועל התעסוקה.

שבח וייס: אלה היו הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת יגאל ביבי, דוד מנע ומשה פלד.

שבח וייס: יהיו שלושה פותחים, ואחר כך ידברו חברי הכנסת שנרשמו לדיון.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת יגאל ביבי להיות הפותח הראשון, בבקשה.

שבח וייס: 10 דקות לכל פותח.

שבח וייס: כשיש פותח אחד, נותנים לו 20 דקות; כאשר יש יותר מאחד, והפעם הזאת יש שלושה, ניתנות 10 דקות לכל אחד מהם.

שבח וייס: נא להקפיד על הזמן.

יגאל ביבי: כנסת נכבדה, כבוד היושב-ראש, משרד השיכון מקבל לידיו 40,000 יחידות דיור שהוא חייב לרכוש, כך פורסם, היות שהקבלנים, לדברי משרד השיכון, לא הצליחו למוכרן.

יגאל ביבי: מחירן של כל הדירות האלה מגיע ל-5 מיליארדי שקלים.

יגאל ביבי: להערכתי, זה שהממשלה לא מצליחה לומר דברים ברורים, ובאוויר פורחות ספקולציות שונות על כוונת הממשלה ועל דרך טיפולה במלאי הדירות, וחוסר הבהירות בקביעת הדרך לטפל בדירות האלה – אלה גרמו נזק לענף כולו.

יגאל ביבי: קבלנים אינם יודעים כיצד לתכנן את הבנייה ואת המכירה של הדירות שהם בונים.

יגאל ביבי: אזרחים אינם קונים דירות, היות שהם מחכים לדירות המוזלות שהממשלה הבטיחה.

יגאל ביבי: האי-ודאות וחוסר התכנון גורמים נזק חמור.

יגאל ביבי: אני קורא לממשלה להחליט מייד על דרך טיפולה בנושא.

יגאל ביבי: הצעתי היא שהדברים לא ייעשו בחיפזון, ושלא תיווצר אווירה, שהממשלה רוצה כאילו להיפטר מהדירות בכל מחיר.

יגאל ביבי: יש לי הרגשה שמנפחים את הבעיה יותר מכפי שהיא, כי רוצים לנגח את השלטון הקודם, ולדעתי עושים טעות.

יגאל ביבי: אם נכונות הידיעות, שמיליון עולים צפויים להגיע בשנה-שנתיים הקרובות בשל גל האנטישמיות הגואה שאנחנו עדים לו באירופה, צריך שלממשלה יהיה אורך-רוח, לבל תחזור התופעה שהיינו עדים לה לפני כמה שנים, כאשר נמתחו ביקורות, של מבקרת המדינה ושל אחרים, על שלא היה מלאי דירות, על שהדירות נמכרו בחיפזון, ולעת צורך צריך היה לשלם דמי שכירות גבוהים ומחירים גבוהים לרכישת הדירות.

יגאל ביבי: 40,000 יחידות דיור מספיקות בשביל כ-200,000 נפש.

יגאל ביבי: לפי תחזית הממשלה יגיעו השנה 120,000 עולים.

יגאל ביבי: אם נוסיף על זה את הריבוי הטבעי בארץ, הרי נהיה זקוקים ממילא לרוב הדירות האלה.

יגאל ביבי: אבל מה הבעיה העיקרית בעניין?

יגאל ביבי: חלק מהדירות נבנו באזורים שהממשלה הקודמת חשבה שצריך לעודד אותם, שצריך לבנות בהם, להגדיל שם את האוכלוסייה, והיום קשה לשווק את הדירות האלה.

יגאל ביבי: אני רוצה שיהיה ברור, ששיווק נכון של דירות תלוי באפשרות לשווק את היישוב כולו.

יגאל ביבי: ואם הממשלה תרצה למכור דירות בלי למכור לתושבים גם את היישוב שבו הן עומדות, הממשלה לא תצליח.

יגאל ביבי: וכדי שאפשר יהיה לשווק את היישוב, צריך לבנות בו תשתית לתעסוקה.

יגאל ביבי: אם ניקח לדוגמה עיר כמו נצרת-עילית, שבה יש עכשיו 3,400 דירות במלאי, הרי זו עיר שתגדל פתאומית ב-50%; או עיר כמו עפולה, שיש בה מלאי של 2,500 יחידות דיור, מובן שהדרך היחידה למכור דירות אלה היא באמצעות השקעה מיוחדת ורצינית ליצירת מקורות תעסוקה שם.

יגאל ביבי: אם רוצים להציל את ההשקעה של 5 מיליארדי שקל, צריך להשקיע לפחות מיליארד שקלים נוספים במקומות האלה ביצירת מקומות עבודה וביצירת תשתית נכונה.

יגאל ביבי: ממשלה שמכריזה השכם והערב על שינוי בסדרי העדיפויות הגישה לנו תקציב, שאין בו בשורה, לצערנו, אין בו עדיפויות ברורות לגבי נושאים שהיא הרבתה כל כך לדבר עליהם.

יגאל ביבי: האם בתוכנית, כפי שהיא מוצאת ביטוי בתקציב, יש פתרון ליצירת 3,000 מקומות עבודה בנצרת-עילית, או 2,500 מקומות עבודה בעפולה, או 1,000 מקומות עבודה בצפת?

יגאל ביבי: מה, לדעתכם, יעשו שם למחייתם האנשים שהממשלה רוצה למכור להם במבצע דירות ביישובים האלה?

יגאל ביבי: האם הם יוכלו לגור במקום שאין להם סיכוי למצוא בו תעסוקה בעתיד?

יגאל ביבי: בלא תוכנית ברורה ומקיפה ליישובים, תוכנית ליצירת תשתית למוסדות חינוך, כבישים ואזורי תעשייה, ייתכן שהממשלה תצליח למכור את הדירות לספקולנטים, וכעבור שנה, כאשר נזדקק לדירות האלה, היא תשלם בעבורן יותר, אבל ברור גם שלא יימצאו תושבים שירצו לבנות שם את ביתם בלא תשתית מתאימה, כפי שהזכרתי.

יגאל ביבי: אני חושב שלאחר שהדירות נבנו באזורים אלה, ביישובי הפיתוח, ביהודה ובשומרון, ולא בגוש-דן, זו יכולה להיות שעתה היפה של הממשלה לעודד את ערי הפיתוח, להעדיף אותן העדפה אמיתית, לחזק אותן ולהגדיל את אוכלוסייתן.

יגאל ביבי: השאלה היא, האם הממשלה באמת תשכיל, לא בדיבורים אלא במעשים, להקצות את המשאבים הראויים לנושא הזה.

יגאל ביבי: דירות שנבנו הן נכס, זה דבר חיוני ביותר.

יגאל ביבי: כולנו מאמינים שהעלייה תגבר, שהעלייה תבוא.

יגאל ביבי: הבעיה הגדולה היא בעיית התעסוקה, ולדעתי הממשלה עדיין לא מטפלת בצורה נכונה בבעיה חשובה זו.

יגאל ביבי: אם יבוא גל של עולים, כמו שהיינו רגילים, 30,000 בחודש, 40,000 בחודש, בעוד חצי שנה הדירות האלה בקושי יספיקו.

יגאל ביבי: אבל, מה עם תעסוקה?

יגאל ביבי: מה עם תשתית?

יגאל ביבי: מה עם מוסדות חינוך?

יגאל ביבי: לדעתי, בזמן הקרוב חייבים להעסיק את כוח העבודה שנפלט מהבנייה בבניית התשתית, בבניית התעשייה.

יגאל ביבי: אנחנו עתידים, לצערנו, לטפל בשנה הקרובה לא רק בגל הגדול הקיים של מובטלים, אלא בגל נוסף של מובטלים שייפלטו מהתעשיות הצבאיות, גל של מובטלים מהתעשייה, פועלי הבניין.

יגאל ביבי: לדעתי, חייבים לערוך תוכנית לאומית מיידית לטיפול בנושא התעסוקה, שענף הבנייה הוא אחד המובילים בו ויש לו השלכות על כל מפעלי התעשייה.

יגאל ביבי: הכנסת עדיין לא קיבלה מהממשלה תוכנית ברורה בעניין, ויפה שעה אחת קודם – הממשלה צריכה להתייחס ברצינות ולהכין תוכנית לאומית מיידית, וגם לטווח הארוך.

יגאל ביבי: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת אריאל שרון, ואחריו – את חבר הכנסת משה פלד.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ממשלת השמאל הנוכחית יכולה לציין מדי יום משהו, משהו חדש, לצערי תמיד משהו שלילי.

אריאל שרון: יום יום והמחדל שלו – בירושלים, בתענכים, בחבל-עזה, בגבול הצפון, בלב השרון; נושא נושא והכישלון שלו – האבטלה, החקלאות, הכלכלה, פיטורי עובדים ומינויים פוליטיים גסים, שלא היו דוגמתם, אפילו בשנים הקשות של ממשלות המערך בעבר; הונאת העולים, אפליית שכבות המצוקה.

אריאל שרון: היום אנחנו עוסקים בדבר, שהוא בשורש הווייתנו בארץ-ישראל – בעניין ההתיישבות.

אריאל שרון: לא סוד הוא, לצערי, שהיחס להתיישבות בכלל בארץ השתנה.

אריאל שרון: חלפו השנים והזמנים שזכורים לי כילד, כנער, כאדם צעיר בארץ-ישראל, שגל התרגשות היה פוקד אותנו למשמע הידיעה על הקמת יישוב יהודי נוסף.

אריאל שרון: לכמה אנשים אכפת מה קורה בחבל-תענך שבעמק-יזרעאל?

אריאל שרון: "מקום ליד השטחים", כפי שאמר מר רבין.

אריאל שרון: מי יודע משהו על המתיישבים שם, גברים ונשים, מגדלי הבצל והשומר בשדות, מי יודע עליהם, על מתיישבים אלמונים אלה, שעליהם שומעים רק כשנרצח מישהו מהם בידי מרצחים ערבים?

אריאל שרון: כמה אנשים מוטרדים כאן, בבית-המחוקקים הישראלי, ממצבם של הקיבוצים מפלסים וברור-חיל?

אריאל שרון: מה אתם יודעים בכלל על מה שקורה בהתיישבות היום?

אריאל שרון: זו אינה בעיה מפלגתית, זו בעיה לאומית.

אריאל שרון: נכון, אתם אינכם בודדים בבורותכם ובחוסר העניין שלכם בהתיישבות.

אריאל שרון: אני עצמי ניהלתי בעניין זה מאבק חסר פשרות, כחבר ממשלה, במשך 15 שנה, פעמים רבות בעצמי.

אריאל שרון: אבל, מה שאתם עושים עכשיו חמור יותר.

אריאל שרון: אתם מאיצים את התהליך.

אריאל שרון: מכם לא נדרש לעשות; מכם נדרש רק דבר אחד: לא להפריע, לא לחבל במאמץ ההתיישבותי הנוכחי, שהחלה בו ממשלת הליכוד.

אריאל שרון: בין יתר החלטותיה החשובות, החליטה ממשלת הליכוד לעשות מה שניתן לעשות רק בעת גלי עלייה גדולים.

אריאל שרון: מתן פתרונות לשאלות לאומיות, כמו חיזוק היישוב היהודי בגליל, יישוב יהודים בוואדי-עארה, הפיכת הנגב למרכז יהודי גדול, התגשמות חלומו של בן-גוריון – גם את זה נטשתם.

אריאל שרון: כל אלה יכולים לקרות רק כשמאות אלפי יהודים עולים ארצה.

אריאל שרון: כשהתמניתי, לפני כשנתיים וחצי, לשר הבינוי הצגתי בפני הממשלה, ובפני ועדות בכנסת, בין היתר, את התוכנית לחילוצה של נצרת-עילית מן הכיתור על-ידי הפיכתה מהעיר שהיא היום, בת 37,500 תושבים, לעיר בת 90,000 נפש בתוך שנים מספר.

אריאל שרון: זאת תוך מתן פתרונות דיור וסיוע ליישובים הערביים בעיר נצרת, עין-מאהל, משהד, א-רינה – – –

תופיק זיאד: אילו פתרונות נתת כאשר היית שר השיכון?

עבד-אלוהב דראושה: יצרת בעיות.

עבד-אלוהב דראושה: לא פתרת בעיות.

דוד מנע: איזה אדמות?

דוד מנע: אקרית ובירעם?

דוד מנע: אדמות קיבוץ ברעם?

שבח וייס: חברי הכנסת, אני לא רוצה כל כך להתערב, כי אחר כך יש טענות כלפי, שאני מתערב יותר מדי.

שבח וייס: המתנתי.

שבח וייס: מיציתם את הקטע הזה, אתם מרוצים?

שבח וייס: יופי.

שבח וייס: אנחנו נמשיך.

שבח וייס: אחר כך יגיע תורכם לנאום, וכבר לא תוכלו, כי אני מבין שבשעה 17:00 רוב החברים הולכים לחגיגת משכן בית-המשפט.

שבח וייס: מי מכם שרוצה באופן טבעי למחוק את שמו מרשימת הנואמים ימשיך לשוחח עם חבר הכנסת מנע, עם חבר הכנסת תופיק זיאד, עם חבר הכנסת יורם לס, בבקשה.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, לצערי, לא כל ראשי הערים יודעים מה שמתרחש בעריהם, בעיקר אלה שאוהבים להתעסק בפוליטיקה ולא בתושבי עירם.

אריאל שרון: אני חוזר לתוכנית לגבי נצרת-עילית.

אריאל שרון: זאת תוכנית שעובדה יחד עם ראש העיר, קולט העלייה הגדול, מנחם אריאב.

אריאל שרון: את הבנייה ליהודים הפסקתם.

אריאל שרון: בעכו, יחד עם ראש העיר אלי דה-קסטרו, עיבדתי תוכנית, שהוצגה ואושרה אף היא, למתן פתרון לכ-500 משפחות ערביות מהעיר העתיקה, על-ידי בניית שכונה מודרנית מחוץ לעיר וטיפוח העיר העתיקה כמרכז תיירות לרווחת התושבים כולם.

אריאל שרון: כמו-כן סיכמנו על הקמת כ-7,000 יחידות דיור בעכו-עילית, ליד הכפר אל-מכר.

אריאל שרון: את הבנייה הזאת ביטלתם.

סאלח טריף: אתה אישרת עשרות אלפי יחידות דיור.

אריאל שרון: את המשך הבנייה במצפים, מהמעשים הגדולים ביותר שעשתה ממשלה כלשהי בישראל, שעשינו בשנים 1981-1978 – חיסלתם, שלא לדבר על כרמיאל וצפת.

אריאל שרון: בוואדי-עארה היתה לממשלה היהודית הלאומית תוכנית לבנייה נרחבת של כ-10,000 יחידות דיור, דבר שהיה משנה מן הקצה אל הקצה את המצב הביטחוני המתערער בוואדי-עארה.

אריאל שרון: בקציר השארתם, אני מניח שבכוונה, 400 בתים גמורים ללא תשתית.

אריאל שרון: את הבנייה הזאת עצרתם.

אריאל שרון: למה?

אריאל שרון: כך נהגתם גם בגלבוע, ביטלתם הקמת יישוב שעליו החלטנו במקום שבו מצב הביטחון מידרדר מיום ליום.

אריאל שרון: מדוע?

אריאל שרון: את הבנייה בוואדי-עארה ובגליל הפסקתם, כדי לזכות ברוב חוסם של שתי מפלגות לאומניות אנטי-ציוניות.

אריאל שרון: על-ידי כך סיכנתם את הרוב היהודי בצפון, שאליו הגענו אנחנו במאמץ גדול.

אריאל שרון: היום במחוז הצפון יש בסך הכול 856,000 תושבים, שמתוכם 431,000 יהודים, 425,000 לא-יהודים.

אריאל שרון: בפעם הראשונה הגענו לזה.

אריאל שרון: במחדלכם המכוון בגליל התחלתם בסלילת הדרך לתביעה ערבית לאוטונומיה בגליל.

אריאל שרון: בצפון ובוואדי-עארה – מעשיכם אתנן למפלגות האנטי-ציוניות.

אריאל שרון: אבל למה הפסקתם בנגב?

אריאל שרון: בנגב, שבו החזרנו את הברק לעיני האנשים ועשינו גדולות, היתה לנו תוכנית שאושרה, להפוך את באר-שבע לעיר בת רבע מיליון תושבים, כיום כ-140,000 תושבים.

אריאל שרון: הכול עצרתם, מדוע?

יורם לס: הדירות ריקות שם, חבר הכנסת שרון.

יורם לס: האם ביקרת באחרונה באופקים?

יורם לס: הדירות שם עומדות ריקות.

יורם לס: האם אינך יודע את זה?

אריאל שרון: אני לא מזהה אם זה אותו פרופסור – – –

דן תיכון: – – –

נעמי בלומנטל: מתי היית שם בפעם האחרונה, חבר הכנסת לס?

יורם לס: זו עיר רפאים.

שבח וייס: חבר הכנסת לס, חברת הכנסת בלומנטל, בכל פעם שחבר הכנסת שרון נואם יש לי הרגשה, שהוא תיאם אתכם מראש גם את השאלות ואת קריאות הביניים.

שבח וייס: דווקא משום שאין טלוויזיה אפשר לדבר באופן אינטימי.

שבח וייס: אני כאן שנים, ואני יודע שחבר הכנסת שרון ממש משתוקק לשיחה הזאת.

שבח וייס: אז אם תיאמתם את זה, לא אפריע לכם; אם תיאמתם, מי אני שאפריע לכם?

יורם לס: – – –

רחבעם זאבי: היושב-ראש, תגלה להם שאין טלוויזיה.

יוסף בא-גד: יורם לס, אין טלוויזיה.

יורם לס: אני יודע.

שבח וייס: חברי הכנסת, שלוש הערות ונמשיך.

שבח וייס: א.

שבח וייס: גמרנו את הסיבוב הזה; ב.

שבח וייס: אם יש טלוויזיה או אין, אני העירותי את זה רק כשאני מרשה לעצמי לשוחח, כי כשיש טלוויזיה צריך להיות מאוד פורמלי.

שבח וייס: חוץ מזה אני מציע שכולנו, גם היושב-ראש וגם אתם, לא נתלונן על זה שיש טלוויזיה.

שבח וייס: כולנו אוהבים אותה; ג.

שבח וייס: חבר הכנסת שרון, איננו משתמשים פה, באולם, ובתוקף תפקידינו בתארים הנוספים, פרופסור או דוקטור.

שבח וייס: אנחנו חברי כנסת.

שבח וייס: אני יודע שמדי פעם קוראים גם לי בתואר הנוסף, יש עוד כאלה שחושבים שאני מבקש את זה.

שבח וייס: אני מודיע שאינני מבקש את זה.

שבח וייס: פה כולנו חברי כנסת.

אריאל שרון: הכול עצרתם.

אריאל שרון: הכול.

אריאל שרון: מדוע אינכם מנצלים את מה שעשינו, ועל בסיס הבנייה מפתחים את התעשייה ואת שאר מקורות התעסוקה?

אריאל שרון: הרי מי אני שאסביר לכם איך בנו בארץ-ישראל.

אריאל שרון: תמיד – קודם כול מדרך-רגל יהודי, זה דבר ראשון.

אריאל שרון: אחרי זה לאט לאט תעסוקה, ואחרי זה לאט לאט ובסבל תשתית.

אריאל שרון: כך בנו.

אריאל שרון: כך בנו את הארץ.

אריאל שרון: כך אתם בניתם כשעוד הייתם בונים, לפני שהתחלתם להחריב ולהרוס.

אריאל שרון: עצרתם הכול והפניתם את מאמציכם למרכז הארץ.

אריאל שרון: כך הפכה ממשלה, שיישוב הנגב והגליל היה בעבר הרחוק חרות על דגלה כיעד מרכזי, לספסרית קרקעות בשפלת החוף הצפופה.

אריאל שרון: אני פונה אליכם שוב: הנושא איננו מפלגתי, הנושא הוא לאומי; עצרו, עצרו, שובו אל הציונות.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת משה פלד.

שבח וייס: אלה בעלי ההצעות.

שבח וייס: אחר כך נעבור לדיון.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: סגן שר הבינוי והשיכון יתייחס לנושא אחרי חבר הכנסת פלד.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, את הנושא הזה, הפסקת הבנייה וההתיישבות, אומנם העלינו, שני חברי ואני, לפני יותר ממאה ימים, שבהם, חשבנו לתומנו, יתעשתו קברניטי המשק ומעצבי המדיניות ויחזרו בהם מהגזירות שאותן גזרו מייד עם יושבם על כס השלטון.

משה פלד: אמרנו לעצמנו: הם עוד ילמדו ויבינו, שמהלך הבנייה והפיתוח בכל הארץ הוא המהלך הנכון והאמיתי במאבק המתמשך על בניית הבית הלאומי בארץ-ישראל.

משה פלד: ניסינו לנחם את עצמנו באומרנו: הם הרי בנים לדור המייסדים, לדור המיישבים.

משה פלד: ועל מנת לבסס את ביטחוננו בכך שהם עוד יחזרו להתיישבות המסיבית, חיפשנו ומצאנו ציטטות מימים לא כל כך רחוקים.

משה פלד: כמו, למשל, ציטוט של רבין מנובמבר 1979: "לא אשלול את האפשרות להחיש את ההתיישבות היהודית בגדה המערבית".

משה פלד: ובנובמבר 1980 אמר רבין: "פינוי הגדה המערבית מצדנו יגרום לאיום הגדול ביותר שיכול להיות בשבילנו.

משה פלד: חוזה במזרח התיכון איננו כמו חוזה באירופה".

משה פלד: עוד ציטוט של רבין, ממרס 1986: "האמנתי בעבר ואני מאמין גם כיום, שהאזור הזה, גוש-קטיף, חייב להיות חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

משה פלד: האמנתי כך לפני תשע שנים, כאשר השתתפתי בחנוכת הבית הראשון בנצר-חזני כראש ממשלה, ואני מאמין כיום כי לאזור הזה, ובמיוחד לגוש-קטיף, יש עתיד התיישבותי, כלכלי, חברתי וביטחוני, ולכן יש להחיש ההתיישבות באזור זה".

משה פלד: והיום, עם תום מאה הימים, מאה ימי החסד שניתנים לכל מערכת ללימוד ולהתאפסות, זה לא קרה, אלא להיפך, ואשר יגורנו בא לנו.

משה פלד: ביש"ע מסתיימת בנייתם של הבתים שאותם התחילה הממשלה הקודמת, וזו תהיה שירת הברבור של מעשה הבנייה בחבל ארץ זה.

משה פלד: בבקעה אין שום התחלה של בנייה, לא ביישובים הקיימים, לגיבוי ולחיזוק, ולא יישובים חדשים.

משה פלד: ההיפך הוא הנכון.

משה פלד: היאחזויות נח"ל, שהיו בחזקת "בית ראשון" ליישובי קבע, פשוט הולכות ונסגרות.

משה פלד: בגליל אין בנייה חדשה.

משה פלד: בנגב אין בנייה חדשה.

משה פלד: איפה כן יש בנייה חדשה?

משה פלד: בחולות ראשון-לציון, בחולות רחובות, נתניה, יבנה וכו'.

משה פלד: זהו בדיוק סדר העדיפויות החדש שאותו מתכוונת הממשלה החדשה לממש.

משה פלד: מעל דוכן זה, לפני שבוע בדיוק, הגעתי אל הסוגיה הזאת של ריכוז 75% מאוכלוסיית ישראל ברצועת החוף הצרה והקצרה, בדברי על עצירת ההתיישבות הבאה לידי ביטוי בתקציב החדש של המדינה, שאותו הציגה הממשלה בשבוע שעבר, והפעם מהכיוון של עצירת הבנייה.

משה פלד: ושוב אני שואל, ושוב קורא: עצרו, חשבו שנית ושלישית.

משה פלד: חדשו את הבנייה והפיתוח בכל אזורי ארץ-ישראל, כי ההתיישבות היא-היא נשמת אפה של הציונות המתחדשת.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את סגן שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת רן כהן, לשאת את דבר הממשלה.

שבח וייס: אחר כך נמשיך בדיון.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להעיר את תשומת לבכם לכך שההצעה המקורית, שבה דובר לפני כשלושה חודשים, אמרה את הדברים הבאים: "הממשלה החליטה בתוך שבוע פעם נוספת על הקפאת הבנייה בנגב ובגליל.

רן כהן: יש בכך פגיעה חמורה במתן פתרונות דיור לזוגות צעירים, לעולים חדשים ולמשפחות ברוכות ילדים.

רן כהן: ולכן הכנסת צריכה לדון בדחיפות – – –", וכו' וכו'.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, שאין הגדרה מגוחכת יותר מהנאמר בפתיח הזה, שגרם לדיון הזה להתקיים.

מיכאל איתן: מי זה כתב?

רן כהן: חתום על זה חבר הכנסת משה קצב, ראש סיעת הליכוד בכנסת, ובעקבות דבריו באו גם שאר ההצעות לסדר-היום, והן אכן נדונות היום כאן.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים היום במצב, שבו אנחנו הולכים לממש ולהשלים בזמן הקרוב ביותר רכישה של 42,000 יחידות דיור שאין לנו מה לעשות אתן, ורובן הגדול נמצא באותם מקומות שבהם חבר הכנסת אריאל שרון החליט לבנות אותן, שם ולא במקומות אחרים, בעלות של למעלה מ-5 מיליארדי שקל; בדיוק אותו כסף, בדיוק אותו תקציב שצריך היה להיות מכוון ליצירת תעסוקה, שהיעדרה גרם להקטנת העלייה.

משה פלד: בדיוק בהתאם – – – המערך.

רן כהן: ולזה קוראים: לתפארת – כביכול – הציונות.

רן כהן: מהלך ומדיניות והקצאה תקציבית, שגורמים ליהודים שלא לעלות למדינת ישראל וגורמים לישראלים שלא להיות בעלי פרנסה ועבודה וכבוד עצמי, לזה מנסים לקרוא ציונות.

רן כהן: שמעתם על עזות-מצח גדולה מזאת?

רן כהן: אני רוצה לומר לכם, חברות וחברי הכנסת, שאנחנו נמצאים היום במצב, שבו ידידי יגאל ביבי אומר שלא קונים דירות.

רן כהן: חסרי דירות לא קונים דירות, כיוון שהם מחכים לממשלה שתוריד מחירים.

רן כהן: אני רוצה לומר לכם: אין דבר מגוחך יותר מזה.

רן כהן: ראשית, משום שחסרי דיור, אילו היה בידם לקנות דירות, הם היו קונים דירות, כיוון שהם לא רוצים לחיות באשליות ובציפיות שהממשלה תוריד מחירים.

רן כהן: שנית, הלוא הדירות שיש לנו נמצאות במקומות שאין בהם תעסוקה, גם על-פי עדותו של חבר הכנסת יגאל ביבי עצמו כאן היום, שאמר שבאותם מקומות אין תעסוקה, והממשלה צריכה ליזום תעסוקות שם.

רן כהן: אגב, את החלק השני של המשפט אני מקבל, ואכן זה מה שהממשלה שלי הולכת לעשות.

רן כהן: אבל, בפועל ממש אין לנו היום מוצא אחר אלא לנסות ולשווק חלק מן הדירות, כדי לא למוטט את הענף, כדי להציע באמת את הדירות במחירים ריאליים, שאנשים יוכלו לרכוש – לא רק ספקולנטים – חלק מאותן דירות בגליל ובנגב, כדי שאפשר יהיה לא להשאיר את הדירות הללו ריקות.

רן כהן: ומכאן לטענה, שהנה אנחנו מוכרים אותן בזיל הזול ובכך ממוטטים את ענף הבנייה.

רן כהן: קודם כול, לא היה ולא נברא.

רן כהן: בשנת 1993 המשרד מתכוון להשלים את בנייתן של 41,000 דירות חדשות.

רן כהן: רבותי, רק לפני שנתיים הקצב היה 20,000 עד 25,000.

רן כהן: ב-1993, כאמור, תושלם בנייתן של 41,000 דירות חדשות.

רן כהן: שנית, הדירות הללו, שהיום מדובר עליהן, אם נשאיר אותן עומדות ריקות, נעולות וסגורות במפתח, קיימת סכנה נוראה של הרס שלהן, שחיקה של המבנים, התפרצויות של עבריינים אליהן, הפיכתן למאורות סמים, ולכן מכירת הדירות יעילה יותר וכדאית יותר למשק מבחינה כלכלית, שלא לדבר על זה, שאם נמכור אותן במחירים מוזלים לחלק מחסרי הדיור מבין הזוגות הצעירים, העולים החדשים והמובטלים, שהיום כוח התשלום שלהם קטן יותר, ואם הם יוכלו לרכוש אותן, הרי עשינו גם מצווה חברתית וגם מצווה כלכלית.

רן כהן: הטענה השלישית שנטענה כאן, גברתי היושבת-ראש, היא שהממשלה צריכה להשקיע במקורות תעסוקה.

רן כהן: נהדר, הממשלה צריכה להשקיע במקורות תעסוקה.

רן כהן: מאין?

רן כהן: מהערבויות שהממשלה הקודמת חסמה, או מהערבויות שהממשלה הזאת השיגה רק משום כך ששינינו את המדיניות, וחלק משינוי המדיניות הוא הפסקת הבנייה בשטחים, חבר הכנסת פלד?

רן כהן: אילו המשכנו את הבנייה בשטחים, היינו בונים עוד אלפי יחידות דיור במקומות שבהם איש לא צריך אותן, היינו ממשיכים את האי-הבנה שהיתה לממשלת שמיר בעבר עם הממשל האמריקני, לא היינו מקבלים את הערבויות וגם לא היתה תעסוקה.

רן כהן: אז תפסיקו להפריח יונים באוויר.

רן כהן: מנין אתם ממציאים את זה?

רפאל איתן: האמריקנים קובעים לנו איפה נבנה?

רן כהן: האמריקנים לא קובעים, חבר הכנסת רפאל איתן, איפה נבנה, אבל זכותם של האמריקנים, כפי הנראה, שלא לשאול אותך ואותי מה הם עושים עם הכסף שלהם.

רן כהן: זה, נדמה לי, מותר להם.

רן כהן: אנחנו, בכל אופן, המדינה הנועזת והאדירה, מרשים ברוב טובנו לאמריקנים להחליט מה הם יעשו עם הערבויות ומה הם יעשו עם ההלוואות ומה הם יעשו עם הכסף, ויש לשער שבשנתיים הקרובות הם, בעניין הזה, לא ישאלו לא אותך ולא אותי, אלא ינהגו על-פי התבונה והאינטרס האמריקני.

רפאל איתן: – – –

רן כהן: חבר הכנסת רפאל איתן, אני רוצה לומר לך: אני ראיתי את ההופעות של ראש הממשלה הנוכחי ושל ראש הממשלה הקודם, גם לאחר הבחירות בארצות-הברית, גם לפני הבחירות בארצות-הברית.

רן כהן: נדמה לי שראש הממשלה רבין ושר החוץ שמעון פרס, שיושב אתנו פה, לא היה בהכרזות שלהם ולו משפט אחד של התערבות במערכת הבחירות האמריקנית, שאם לא כן יכולנו לומר שאנחנו מנסים להתלקק.

רן כהן: שנית, ההתבטאות שלהם לא חשפה שום עמדה ישראלית לטובת התכופפות לאמריקנים, אלא הציגה את האינטרס העליון של מדינת ישראל, של כלכלתה, של השליחות הלאומית שלה ושל השליחות הביטחונית שלה.

רן כהן: זה מה שהם ביטאו.

רן כהן: לעומת זאת, ראיתי ראש ממשלה קודם שלא היה כל כך חינני ורענן, אפילו בהצגת האינטרסים הישראליים.

רן כהן: אם ערבות לחכך ההגדרות של ראש הממשלה שמיר, אתה יכול להמשיך לחיות עם זה ואפילו ליהנות מכך; אני לא.

רן כהן: לנו, רבותי חברי הכנסת, אין דרך אחרת אלא לצמצם עד למינימום ההכרחי, שהממשלה הזאת יכולה לשקול אותו, את כל ההשקעות בשטחים, ולא רק בבנייה אלא גם בכבישים, גם את ההשקעות בתעשייה, כביכול, גם את ההטבות הפרזיטיות שניתנו על-ידי הממשלה הקודמת, כדי לעשות דבר אחד, וזו המדיניות: להשקיע בתעסוקה, במקסימום תעסוקה.

רן כהן: ומשפט נוסף:

רן כהן: לא במקרה לא שלפנו מהמותן ולא עברנו ולא הגדלנו את הגירעון כדי להגדיל את התקציבים של שיקום השכונות ועיירות הפיתוח.

רן כהן: רבותי, אתם, הממשלה שלכם, קיצצה, מה שהממשלה הזאת הורידה מההתנחלויות כדי להעביר לשכונות, ולכן גם הססמה "כסף לשכונות ולא להתנחלויות" היתה ססמת אמת, ובממשלה הזאת היא אכן גם מופעלת.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לסיים עוד בשניים-שלושה משפטים.

רן כהן: אנחנו היינו חייבים לעצור, ואני חושב שבזמן הנכון הצלחנו לעצור, חבר הכנסת פלד, את התנופה כביכול המטורפת של בניית דירות במקומות שאין בהן צורך.

רן כהן: ממש ברגע האחרון הצלחנו להקפיא 878 יחידות דיור בנגב, באופקים, במקום שבו עומדות היום 3,000 יחידות דיור, שאיש לא צריך אותן ואיש לא רוצה לרכוש אותן; עוד 2,000 ולמעלה מזה באזור ירוחם ודימונה; עוד 2,000 באזור באר-שבע.

רן כהן: ובאים כאן באופוזיציה להתלונן עלינו, על שלא בנינו עוד 1,000 יחידות, כדי שיעמדו ריקות, במקום לקחת את הכסף הזה ולהשקיע אותו בתעסוקה.

רן כהן: אותו דבר לגבי הגליל, שבו עצרנו את הבנייה של כ-1,150 יחידות דיור.

רן כהן: היום רק במעלות עומדות 700 יחידות דיור ריקות.

רן כהן: חבר הכנסת אריאל שרון דיבר והסתלק – הוא דיבר על הבנייה בנצרת-עילית.

רן כהן: יבוא יחד עם השר בן-אליעזר ואתי לנצרת-עילית ויעלה לגבעה, שבה עומדות היום 700 יחידות דיור שאין להן רוכש.

רן כהן: והוא בא בעזות-מצח לשאול, למה עצרנו.

גונן שגב: אתה לא יודע מה אתה מדבר – – –

דן תיכון: אתה מבייש את המנהיגים של תנועת העבודה – – –

רן כהן: חבר הכנסת דן תיכון, יש לי בשורה בשבילך.

רן כהן: את סיפור הבנייה במדינת ישראל אני מכיר אולי הרבה פחות מהשר שמעון פרס, אולי פחות מחבר הכנסת רפאל איתן ומהשר לשעבר שרון, אבל לא פחות טוב ממך.

רן כהן: להורים שלי בנו דירה ללא מרצפות וללא טיח לאחר שהם גרו באוהל.

דן תיכון: מה זה שייך?

רן כהן: ולא הלכו לבנות להם במקום שאין בו תעסוקה וילה שאיש לא רוכש אותה.

אריאל שרון: תשאל את אנשי חבל-לכיש.

גונן שגב: – – –

ענת מאור: חברי הכנסת, אני מבקשת מכם לתת לסגן השר רן כהן לסיים את דבריו.

רן כהן: את אנשי חבל-לכיש, חבר הכנסת אריאל שרון, מכיר טוב ממך מי שהיה חבר הכנסת, לובה אליאב.

רן כהן: שם הביאו אנשים לפחונים ולאחר מכן בנו בתים.

רן כהן: לא כמו שאתה בנית, 3,000 יחידות דיור באופקים, שאיש לא צריך אותן, כאשר לאנשי אופקים אין תעסוקה, והממשלה שלך היתה צריכה לדאוג שם לתעסוקה.

אריאל שרון: אני מציע לכם ליצור תעסוקה.

אריאל שרון: עוד לא הקמתם מפעל אחד.

אריאל שרון: כאשר אנחנו בנינו בתים, הבתים עשו תעסוקה.

רן כהן: אנחנו משקיעים היום בתעסוקה מהכסף שאתה ייעדת אותו לבנייה של עוד עשרות אלפי יחידות דיור, כשאיש היום לא צריך אפילו את אלה שהקדמת לבנות.

אריאל שרון: אם תמשיכו כך, לא תהיה עלייה, לא תהיה תעסוקה, לא יהיה שום דבר.

גדעון שגיא: – – –

רן כהן: מאחר שנעדרת מן האולם, רציתי לבשר לך, חבר הכנסת שרון – – – גברתי היושבת-ראש, אפשר לדאוג לכך שאוכל להמשיך?

ענת מאור: כן, בבקשה, אני מבקשת לתת לסגן השר לסיים את דבריו.

רן כהן: חבל שלא נוח לך לשמוע – – –

אריאל שרון: ציונות חדשה.

אריאל שרון: לא היתה ממשלה עלובה כמו הממשלה הנוכחית.

רן כהן: כבר שמענו את הנאום שלך.

רן כהן: ראינו את עזות-המצח שלך – לבוא ולטעון נגד הממשלה הזאת על החטאים שאתה וחבריך לממשלה הקודמת עשיתם.

רן כהן: בממשלה הזאת נשלים בשנה הבאה בנייה של 41,000 יחידות דיור, וגם נגדיל את התעסוקה.

אריאל שרון: נהדר.

רן כהן: ואתה תשמור את המשפט הזה כדי לנגח אותנו בעוד שנה.

אריאל שרון: דבר נהדר, מתוכם רק 12,000 ביהודה ובשומרון.

רן כהן: מתוכם 11,000 ביהודה ובשומרון, והלוואי שהיה פחות.

אריאל שרון: אתם אפילו לא יודעים לספור.

רן כהן: אלא שאתם כפיתם על הממשלה הזאת בנייה מואצת, ואני עכשיו אגלה, שאתה נתת הוראה בחודש יוני, שיעבדו החל משחר ועד אמצע הלילה במהירות גדולה, כדי שיצטרכו – – –

אריאל שרון: סלח לי, כל הלילה.

רן כהן: לא, לא כל הלילה, אל תשוויץ במה שלא מגיע לך.

רן כהן: אתה נתת הוראה, ואם תרצה אני אביא לך את המסמכים שלך, שיעבדו משחר ועד חושך.

אריאל שרון: נכון, ואני גאה על כך.

רן כהן: זאת כדי שמדינת ישראל תשלם עוד יותר מיליארדים ממה שהיתה צריכה להפנות לשכונות ולתעסוקה, והיום עומדים הבניינים בשטחים כאבן שאין לה הופכין, ואיש לא צריך אותם.

משה פלד: היה צריך לתת לאריק שרון פרס נובל על מה שהוא עשה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

יוסף בא-גד: – – –

רן כהן: אין שום בעיה.

רן כהן: תיתנו לו פרס נובל על חורבן – – –

אלי בן-מנחם: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

ענת מאור: בבקשה, סגן השר, דברי סיום.

רן כהן: אני מציע להעניק לו פרס נובל על עצירת העלייה ועל הגברת האבטלה ועל הרס החברה הישראלית ועל הגדלת הפערים החברתיים.

רן כהן: תנו את הפרס הזה לחבר הכנסת אריאל שרון.

רן כהן: מאחר שנאמרו כאן דברים חמורים לגבי הציבור הערבי, אני רוצה לומר לכם: אתם תקפצו עד לאן שאתם רוצים.

רן כהן: הממשלה הזאת תעשה יותר צדק עם הציבור הערבי, המוסלמי, הדרוזי והצ'רקסי, גם אם אתם חיזרתם אחרי הקולות שלהם ופיתיתם אותם בכספים כדי שיצביעו בעבורכם, ואכן זה קרה פה ושם.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רן כהן: אנחנו נעשה את הצדק הזה.

רן כהן: אנחנו ניתן יותר, גם במסגרת פרויקט שיקום השכונות.

רן כהן: תודה רבה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

אריאל שרון: אתם מדברים על אוטונומיה לערבים בגליל?

עבד-אלוהב דראושה: מי מדבר על אוטונומיה?

עבד-אלוהב דראושה: אוטונומיה לגדה ולרצועה, לא לערביי ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: לא יעזור לך.

עבד-אלוהב דראושה: גם אם תרצה אחרת, לא יעזור לך.

אריאל שרון: – – – אני מציע לכם אוטונומיה.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו לא רוצים אוטונומיה – – –

ענת מאור: תודה לסגן השר רן כהן.

ענת מאור: רשות הדיבור לחבר הכנסת דוד מנע, ואחריו – לחבר הכנסת רפאל אדרי.

דוד מנע: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לשר לשעבר אריאל שרון אכן מגיע פרס.

דוד מנע: מגיע לו פרס גדול על מה שעשה במדינת ישראל בשנים שהיה שר השיכון.

דוד מנע: הוא הפך את עיירות הפיתוח לפנינה במדינת ישראל.

דוד מנע: פרס אחר הייתי נותן לסגן השר רן כהן, פרס הדמגוגיה הזולה, פרס על דברים שאין להם שום בסיס, דברים חסרי שחר גם כלפי הממשלה הקודמת וגם כלפי תוכניות הממשלה לעתיד.

דוד מנע: כרגיל, עם עובדות קשה להתווכח.

דוד מנע: הממשלה הקפיאה את הבנייה בתחומי מדינת ישראל, ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה, בתחומי "הקו הירוק".

דוד מנע: האם מישהו יכול לשער כמה פיצויים תשלם הממשלה בשל החלטה מוזרה ותמוהה זו?

דוד מנע: כמה כספים תצטרך הממשלה לשלם כפיצויים?

דוד מנע: אני מבין את שר השיכון, ששלח לכאן את סגנו כדי לענות בדיון הזה, שהרי מי כמו סגנו אוהב להסתבך בדברים מסוג זה.

רן כהן: אני אגיד לך איפה השר, הוא נמצא עכשיו בסיור בקשר לסלילת כבישים.

דוד מנע: אתם תסללו כבישים?

דוד מנע: טוב.

דוד מנע: דיבר פה שר הבינוי והשיכון על 150 מיליון שקל שתחסכו בגין הקפאת הבנייה.

דוד מנע: כך אמר שר הבינוי והשיכון מעל הדוכן הזה.

דוד מנע: באו אנשי משרד האוצר ואמרו לו: 350 מיליון שקל נצטרך לשלם פיצויים.

דוד מנע: היום, רבותי, מדברים על מיליארד-וחצי שקל כפיצוי כבר בסיבוב הראשון של תביעות הפיצוי של הקבלנים.

דוד מנע: והפיצוי שתצטרך הממשלה לשלם בגין הקפאות הבנייה יגיע ל-8, 9 ו-10 מיליארדי שקל.

דוד מנע: החיסכון המדומה של הממשלה, אתם תראו שהוא יתנפץ אל מול תביעות הקבלנים לפיצויים.

דוד מנע: כבר אמרתי זאת מעל דוכן הכנסת לשר הבינוי והשיכון לפני כחודשיים, ואני אומר זאת היום.

דוד מנע: הפיצויים שיצטרכו לשלם לקבלנים יהיו בסכום גבוה יותר מהכספים שייחסכו.

דוד מנע: באים ואומרים: נרכוש דירות.

דוד מנע: באים ואומרים: באופקים נבנו אלפי דירות שעומדות ריקות.

דוד מנע: למה לא להעביר את תושבי הקרוונים לאותן דירות ריקות?

דוד מנע: הרי התוכנית המקורית היתה, שהעולים החדשים יתגוררו בקרוונים, ואחרי כמה שנים יעבירו אותם לדיור של קבע.

דוד מנע: נו, תעבירו את העולים החדשים מהקרוונים לאתרי הקבע.

דוד מנע: למה להפסיק את הבנייה?

דוד מנע: רבותי חברי הכנסת, רק 20% ממשפחות העולים רכשו דירה עד סוף 1992, 20% מהעולים החדשים.

דוד מנע: כלומר, כל אלה שהגיעו לארץ יצטרכו גם לרכוש דירות.

אריאל שרון: סליחה, אדוני – מפני שבמשך שנה שלמה המערך אמר להם, בכל העיתונים הרוסיים, בכותרות לרוחב ולאורך: אל תרכשו דירות, אנחנו ניתן לכם דירות.

אריאל שרון: נו, מה הם נותנים?

דוד מנע: זה מעניין שהיום כבר לא רואים עולים חדשים נוברים בזבל, כבר אין מחטטים בפחי אשפה, הכול בסדר.

דוד מנע: פתאום, בתוך שלושה חודשים, אין עולים מזי רעב – "קום התנערה עם חלכה" – והכול בסדר.

דוד מנע: היום כל העולים החדשים כבר בסדר, אין כבר תמונות מהאשפה, אין כבר תמונות משוק-הכרמל, אין עולים חדשים שאוספים פירות וירקות בשוק.

דוד מנע: היום הכול בסדר, כי השר בן-אליעזר הוא שר הבינוי והשיכון והשר שוחט הוא שר האוצר, ויחד הם מקבלים החלטה מוזרה מן הסוג הזה.

דוד מנע: המדינה תצטרך לשלם הרבה כסף כפיצויים.

דוד מנע: רבותי חברי הכנסת, בשביל מה לבטל חוזי דיור?

דוד מנע: יש בינינו ויכוח על יהודה, שומרון וחבל-עזה.

דוד מנע: אני חושב שעשו טעות בכך שביטלו את הבנייה ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה.

דוד מנע: זו תפיסת עולמי, צריך לבנות שם.

דוד מנע: אבל בשביל מה לבטל חוזי בנייה בתחומי "הקו הירוק", בשביל מה בנצרת, בשביל מה בבאר-שבע, בשביל מה באופקים, בשביל מה בעכו – בשביל מה בעכו?

דוד מנע: אני גם תמה על ארגוני הקבלנים.

דוד מנע: הם שותקים.

דוד מנע: הם חושבים שהממשלה תזרים כסף לתשתית.

דוד מנע: לעבודות התשתית, שכל כך הרבה דיברו עליהן בשבועות האחרונים, אפילו לא הקציבו דבר בתקציב המדינה לשנה הבאה.

דוד מנע: מאחר שאני גם דיברתי בנושא הזה של הקפאת הבנייה, אני מציע כמה תוכניות על מנת לעשות משהו עם הדירות הקיימות.

דוד מנע: אני מציע וממליץ לממשלה לאפשר לחברות הקבלניות למכור או להשכיר את הדירות, ככל האפשר בכוחות עצמן.

דוד מנע: לשם כך נדרשות הפעולות הבאות: 1.

דוד מנע: מתן אופציה לדחיית התחייבויות הרכישה, תוך תשלום הוצאות המימון של הקבלנים בגין החזקת מלאי דירות עד למכירתן בעתיד; 2.

דוד מנע: הכרה בדירות הללו כפרויקטים מאושרים להשכרה במסגרת החוק לעידוד השקעות הון; 3.

דוד מנע: מתן הרשאה לקבלנים להסב את התחייבויות הרכישה לאחרים ולאפשר על-ידי כך למשקיעים מוסדיים ואחרים להיכנס לענף.

דוד מנע: אני סובר שבנושא של המשכנתאות צריכה להיות רביזיה, ואני מציע להשוות את הסיוע לרכישת דירות, שניתן לזכאים ותיקים, במהלך קצר ככל האפשר, לסל הסיוע הניתן לעולים.

דוד מנע: בכך יתאפשר גישור בין הצרכים ובין יכולת הרכישה בפועל.

דוד מנע: אני יודע שיש היום אי-אלו מחשבות בנושא של הקפאת הבנייה.

דוד מנע: יש גישה חדשה, שאומרת שלא צריך להקפיא את הבנייה, שיש להפשיר לטווח ארוך את כל הבנייה.

דוד מנע: אני מציע לזרז את הדיונים האלה ולגמור זאת במהירות, וכמובן, להפריט את החברות הממשלתיות העוסקות בתחום הבינוי והשיכון.

דוד מנע: אני רוצה להביא דוגמה אחת לעוול שהחלטת ההקפאה הזו עשתה למקומות מספר בארץ.

דוד מנע: קחו, לדוגמה, את אלפי-מנשה, יישוב שכולו מוקם על-ידי יזמים פרטיים, ללא שום מעורבות ממשלתית.

דוד מנע: ההחלטה להפסיק את עבודות הבנייה והפיתוח ביישוב תמיט עליו חורבן – שהרי אנשים לא ירצו לבוא לגור ביישוב שאינו מתפתח – ותוריד לטמיון את כל התוכניות לפיתוחו.

דוד מנע: זו רק דוגמה אחת למה שתוכנית ההקפאה יכולה לעשות ליישוב שמתפתח ללא שום מעורבות ממשלתית.

דוד מנע: דבר נוסף.

דוד מנע: אחת ההקפאות המוזרות ביותר היא הקפאת הבנייה ביישוב אדם.

דוד מנע: אדוני סגן שר השיכון, אתה יודע מי מאכלס את היישוב אדם?

דוד מנע: אתה בוודאי יודע.

רן כהן: הילדים שלי לומדים עם הילדים שלהם.

דוד מנע: מאה אחוז.

דוד מנע: תושבי היישוב אדם הם תושבי שכונות מירושלים, ואתה אומר "נכון", אבל אני אזכיר לך החלטה תמוהה שלכם בנושא של היישוב אדם, 5 קילומטרים ממזרח לשכונת נווה-יעקב.

דוד מנע: משרד הבינוי והשיכון חתם על חוזה עם אחת החברות, שאינני רוצה לפרט את שמה כאן בכנסת, ולפי החוזה הזה תבנה החברה 178 יחידות דיור ביישוב אדם.

דוד מנע: הבנייה עוד לא החלה.

דוד מנע: הודעת ההקפאה הפתיעה אפילו את אנשי החברה.

דוד מנע: הרי היתה החלטה ממשלתית מפורשת, שלא מקפיאים את הבנייה בירושלים רבתי.

דוד מנע: עובדה שביישובים ביתר ומעלה-אדומים, הממוקם ממזרח ליישוב אדם, ממשיכים את הבנייה.

דוד מנע: ביישוב אדם מקפיאים את הבנייה.

דוד מנע: מדוע?

אריאל שרון: אני אגיד לך מדוע, כי זה צריך לשמש – – – דה-פקטו היום בירת פלשתין שבדרך, וצריך להשאיר פתח אל ירושלים, זה העניין.

דוד מנע: הוצאת לי את המלים.

רן כהן: לא, זה גם כדי שתוכל להתפרץ ולכבוש את ירדן – – –

טלב אלסאנע: – – –

דוד מנע: או מעבר לרמת-רחל, כמובן.

רן כהן: – – –

דוד מנע: והקרקעות שדיברו עליהן קודם, שלקחו לכם אנשי הקיבוצים, אקרית, בירעם, איפה הם?

דוד מנע: איפה קיבוץ ברעם?

דוד מנע: ביישוב אדם הבנייה הוקפאה.

דוד מנע: מדוע?

דוד מנע: הלכו אנשי החברה למשרד הבינוי והשיכון, ואמרו להם: הבנייה הוקפאה משיקולי מדיניות גבוהה.

דוד מנע: זה הדבר שהתכוון אליו השר לשעבר שרון.

דוד מנע: ולכן זו החלטה תמוהה.

דוד מנע: ההחלטה שהתקבלה בנושא של הקפאת הבנייה היא החלטה מבולבלת, החלטה פופוליסטית של הממשלה בימים הראשונים להקמתה.

דוד מנע: אני קורא לכולנו לעשות רביזיה בהחלטה הזו.

דוד מנע: אני מציע לחשוב מחדש על הנושא הזה, לבטל או להפשיר את ההקפאה ולפרוס אותה על פני שנים רבות יותר, כדי למנוע את הצורך לשלם לקבלנים פיצויים יותר מהכספים שייחסכו, ולחדש את הבנייה, שהקפאתה הביאה לפיטוריהם של קרוב ל-8,000 עובדים.

דוד מנע: 8,000 עובדים פוטרו בגין הקפאת הבנייה הזו.

דוד מנע: אם כן, גם בנושא התעסוקה, גם בנושא הבנייה אני מציע לעשות רביזיה בהחלטה ולחדש את הבנייה בכל תחומי ארץ-ישראל.

רן כהן: – – –

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: רשות הדיבור לחבר הכנסת רפאל אדרי, ואחריו – לחבר הכנסת רפאל איתן.

דן תיכון: אם הממשלה איננה, אני מבקש להפסיק את הדיון.

רן כהן: כולם מוזמנים לפתיחה של בית-המשפט העליון.

דן תיכון: אדוני מזכיר הכנסת, לא יכול להיות שיש חברי כנסת טובים יותר וחברי כנסת טובים פחות.

דן תיכון: כולם מוזמנים.

דן תיכון: אז אם הולכים, כולם הולכים.

דן תיכון: הממשלה איננה, אני מציע להפסיק את הדיון.

דן תיכון: נמשיך אותו מחר.

גדעון שגיא: נמשיך אותו מחר.

דוד מנע: כדאי לך, חבר הכנסת אדרי, מחר יהיה כאן ערוץ-2.

דן תיכון: – – – ותפסיקו את הדיון.

ענת מאור: יש עוד מצבים שבהם הדיון נמשך גם כששר איננו באולם.

ענת מאור: אם חברי הכנסת הרשומים לרשות הדיבור מתכוונים ללכת לחנוכת בית-המשפט, ניענה לפנייתם.

דן תיכון: כן, הם מתכוונים ללכת לחנוכת בית-המשפט ומוחים על מה שקורה כאן.

דן תיכון: ממשלה גדולה כזו היתה יכולה להגיד לסגן השר – – –

רן כהן: – – –

טלב אלסאנע: – – –

ענת מאור: אז יינתן הזמן, אבל זה יהיה בשבוע הבא, לא מחר.

דן תיכון: גברתי היושבת-ראש, כאן נעשה מעשה לא יאה.

דן תיכון: היה כאן סגן השר, השיב וברח.

דן תיכון: היה כאן שר החוץ, שמע והלך.

דן תיכון: ונשארים כאן האנשים.

דן תיכון: אל מי הם ידברו?

דן תיכון: אל מי את חושבת שצריך לדבר עכשיו אם לא לממשלה?

דן תיכון: מה פירוש הדיון הזה?

ענת מאור: חבר הכנסת דן תיכון, אתה מכיר את המצב כשמדברים אל הממשלה שאין לה נציג.

ענת מאור: אני חוזרת: אם הדוברים מעוניינים ללכת לחנוכת בית-המשפט העליון – – –

דן תיכון: הם לא מעוניינים, הם מעוניינים שלא לדבר עכשיו.

ענת מאור: זה לא נימוק, אני מצטערת.

גדעון שגיא: ובלבד שהדיון יימשך מחר לפני-הצהריים.

ענת מאור: הוא לא יימשך מחר לפני-הצהריים, כי יש סדר-יום.

רפאל אדרי: הוא יימשך בשבוע הבא.

דן תיכון: אנו מבקשים לחדש את הדיון ביום שני הבא בשעה 16:00.

ענת מאור: בשבוע הבא, בשעה שנשיאות הכנסת תחליט עליה.

דן תיכון: נא להעביר את בקשתנו ליושב-ראש הכנסת.

ענת מאור: מקובל.

ענת מאור: הישיבה נעולה.