ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 37, 1992-12-15 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת, יום שלישי, כ' בכסליו התשנ"ג, 15 בדצמבר 1992.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש קודם למסור הודעה, שעל פניה היא פרוצדורלית, אבל היא מבטאת תוכן ומורכבות של מצב, ואחר כך אנחנו נעבור לסדר-היום.

שבח וייס: הישיבה הזאת נועדה לבטא את רחשי לבה של הכנסת ואת רחשי לבו של העם סביב הפרשה ההירואית של אוניית המעפילים "אגוז".

שבח וייס: היא היתה אמורה להיפתח בדבריו של ראש הממשלה, ואחר כך יישאו את דברם חברי הכנסת נציגי סיעות הבית.

שבח וייס: בינתיים נתבשרנו בבשורה המרה של רצח נסים טולדנו, וראש הממשלה מתכוון לשלב בהודעתו, כמובן, גם התייחסות לאסון הנורא הזה.

שבח וייס: אנחנו חשבנו שגם בעניין זה חברי הבית צריכים להתבטא.

שבח וייס: ועל כן, בישיבה דחופה של נשיאות הכנסת, שזימנתי לפני דקות אחדות, על דעת כל הנשיאות, אנחנו החלטנו את ההחלטה כלהלן, ואני משוכנע שהכנסת תכבד אותה: אנחנו נתחיל בדיון המקורי, כפי שאכן היה צריך להתקיים.

שבח וייס: הודעת ראש הממשלה תהיה משותפת.

שבח וייס: אחרי הדיון המקורי, אשר בו נבטא את רחשי הלב שלנו בעניין הראשון, של ספינת המעפילים "אגוז", כל אחד על-פי דרכו, רגשותיו ומחשבותיו, נעשה הפסקה קלה, ונקיים סבב שני של דיון באמצעות הודעות סיעות בנושא השני.

שבח וייס: בכך נאפשר לעשות את שני הדברים יחד.

שבח וייס: חשבנו שצריך להפריד, אם כי יש גם איזה קשר עמוק בתחתית הדברים, כי חשבנו שהדיון הראשון יישא אופי של אחווה רחבה מאוד, והדיון השני, לצד האחווה וההזדהות והבעת הצער הנורא למשפחה על האסון, בוודאי יהיו בו גם היבטים שישקפו חילוקי דעות ועמדות פוליטיות שונות.

שבח וייס: אני אפילו מבקש שלא לעשות זאת בדיון.

שבח וייס: אני מודיע לכם, שההחלטה התקבלה בנשיאות פה-אחד, ונדמה לי שבנסיבות שנוצרו זאת החלטה נכונה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו מקיימים היום דיון בפרשה ההירואית של ספינת המעפילים "אגוז".

שבח וייס: אתמול הובאו לקבר ישראל חלק מקורבנות אותה טרגדיה, ברוב עם ובהשתתפות ראשי קהל, ובעיקר בהשתתפות המשפחות, אשר עבורן היה זה יום מתעתע, יום של שוב הטרגדיה לפתח ביתם, וכפי שביטאו את זה המשפחות ובני המשפחות, כל משפחה על-פי דרכה, גם יום של הקלה מסוימת; יהיה להם קבר כאן, בירושלים בירת ישראל, אותה ירושלים שהמעפילים חתרו להגיע אליה, קבר שיוכלו לעלות אליו ביום הזיכרון, להזדהות ולהתאבל.

שבח וייס: לו זכו מעפילי הספינה "אגוז" להגיע לארץ הזאת והיו חיים אתנו היום, היו רואים לנגד עיניהם חלום מתגשם של מדינה חופשית, משגשגת, קולטת עלייה; מדינה שבה קהילת יוצאי צפון-אפריקה, וקהילת מרוקו באופן מיוחד, מהווה חלק חשוב כל כך של אוכלוסיית הארץ; מדינה שבה יוצאי מרוקו הם חלוצי הבנייה, חברים בקיבוצים, שותפים מרכזיים בבניית תנועת המושבים המתחדשת, בוני ערי פיתוח; מדינה שבה יוצאי קהילתם משמשים בתפקידים דתיים מרכזיים, שותפים לניהול המדינה והדמוקרטיה שלה, חברים במוסדות ציבור, ראשי קהל, מזכירי מועצות פועלים, ראשי מועצות מקומיות, ראשי מועצות אזוריות, ראשי ערים, חברי כנסת, חברי הנהלת הסוכנות, חברי ממשלה; מדינה שבה נציגים בולטים ונבחרים של קהילתם תפסו עמדות מרכזיות בניווט מדיניות הפנים והחוץ של ישראל כשרי פנים, כשרים לאיכות הסביבה, כשרי דתות, כשרים לקליטת העלייה, כסגן ראש ממשלה ושר החוץ; מדינה שבה הם שותפים מרכזיים אהודים בבניית כל מוסדותיה, וכאמור, ממשיכים את סגנונם ואת מסורתם, ממשיכים לשרת בכהונות ובתפקידים של כלי קודש, לטפח את הדת ואת סגנונם המיוחד; מדינה שבה בתוך פרק זמן קצר יחסית התגברנו על הקשיים של המעורבות המשותפת, התגברנו על משברים של סכנת קרע, ולעתים תהום, ויצרנו אווירה של אחווה, של אהדה הדדית, של הבנה, של שיתוף מלא בחיים הציבוריים, בחיים השלטוניים, באקדמיה ובכל מקום.

שבח וייס: וגם כאשר יש בעיות על רקע של פערים מסוימים, אנחנו פותרים אותן באחווה רבה ובאופן הקונסטרוקטיבי ביותר.

שבח וייס: אני אומר זאת למשפחות שיושבות אתנו פה, לקהל הגדול של קהילת יוצאי צפון-אפריקה, הקהל הנפלא הזה שהוא חלק כל-כך מרכזי וכל-כך גרעיני בחברה הישראלית ובמדינת ישראל.

שבח וייס: אני מקווה שאני מבטא בכך את רחשי לבה של הכנסת כולה.

שבח וייס: אני מזמין את ראש הממשלה לשאת את דברו.

שבח וייס: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

שבח וייס: ועל הבאתם לקבורה של חללי ספינת המעפילים "אגוז"

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המאבק על חיינו כאן, המלחמה על הרצון לתקוע יתד בארץ זו, לחיות ככל האדם, תבע מאתנו היום קורבן נוסף:

יצחק רבין: רב-סמל ראשון של משמר הגבול נסים טולדנו נרצח היום בידי שפלי אדם, חיות הטרף של ארגון ה"חמאס".

יצחק רבין: גופתו נמצאה בשעות שלפני הצהריים בכביש מירושלים ליריחו, לאחר שנחטף לפני יומיים בדרך ההולכת אל מקום עבודתו, בסיס משמר הגבול בלוד.

יצחק רבין: ממשלת ישראל הצהירה על נכונותה ליצור קשר להידברות עם החוטפים.

יצחק רבין: הרצח מוכיח את צדקת תביעתנו לקבלת הוכחה שהחטוף עדיין בחיים כתנאי להידברות.

יצחק רבין: הרצח מוכיח כי מדובר במרצחים נתעבים שלא היתה להם כוונה להידבר.

יצחק רבין: רב-סמל ראשון טולדנו נרצח חרף הבעת הנכונות של מדינת ישראל להידבר עם חוטפיו.

יצחק רבין: בשמכם, בשם כל אזרחי ישראל, אנו שולחים היום תנחומינו למשפחת טולדנו, שנשאה עד כה את דאגתה וכאבה הנורא בכבוד הראוי לכל הערכה והוקרה.

יצחק רבין: לבנו היום עם המשפחה האבלה על מות היקר להם, ולכולנו.

יצחק רבין: כנסת נכבדה, הכאב הנורא על מותו של נסים טולדנו לא ימנע מאתנו להמשיך בדרך אשר בחרנו ללכת בה.

יצחק רבין: אנחנו בונים כאן עם ומדינה ובית.

יצחק רבין: אנחנו מעניקים מקלט ליהודים שנרדפים מסיבה אחת בלבד: הם יהודים.

יצחק רבין: הלב כואב היום, אך אלה הדברים שיש לי לומר לכל הקמים עלינו.

יצחק רבין: אנחנו ניפגע, נשלם מחיר, ננשוך שפתיים ונמשיך, ואנחנו ננצח.

יצחק רבין: אין לטרור סיכוי נגדנו.

יצחק רבין: דבר לא יזיז אותנו מפה.

יצחק רבין: לא אבן, לא בקבוק תבערה ולא סכין, לא "חמאס" ולא "חזית עממית" ולא "פתח", לא אחמד יאסין, לא אחמד ג'יבריל ולא יאסר ערפאת.

יצחק רבין: אנחנו כאן, וכאן נחיה עד עולם.

יצחק רבין: חברי הכנסת, יש לנו דרך אחת והיא מתפצלת לשתיים: החתירה לשלום ומלחמת חורמה בטרור.

יצחק רבין: למרות הכאב היום אנו מוסיפים לדבוק בעשיית השלום.

יצחק רבין: אין בכוונתנו לחדול מן השיחות המתקיימות בימים אלה בוושינגטון.

יצחק רבין: בכוונתנו להגיע לשלום.

יצחק רבין: אנו מוסיפים להאמין כי הפתרון המדיני הוא זה שיקנה שלום לנו ולסובבים אותנו.

יצחק רבין: אנו גם יודעים ומשוכנעים כי הרצח היום, כמו כל מעשי הטרור בעת האחרונה, כוונתם כפולה: להרוג יהודים וישראלים ולהרוג את השלום, למנוע את המשך המשא-ומתן לשלום, לטרפד כל נכונות, לסגור כל סדק, לנעול כל דלת בפני השלום האפשרי.

יצחק רבין: בצד החתירה לשלום, אין בדעתנו לחדול מן המלחמה בטרור.

יצחק רבין: אנחנו ממשיכים ללחום בו, כאילו אין משא-ומתן לשלום.

יצחק רבין: הלילה עצרו כוחות הביטחון למעלה מ-1,200 חשודים כחברי ארגון ה"חמאס", לרבות ההנהגה של ה"חמאס" ביהודה, בשומרון ובעזה.

יצחק רבין: בכוונתנו להמשיך ולפגוע ללא רחם, במסגרת החוק, בארגון, בחבריו ובסייעניו.

יצחק רבין: לא נרפה לרגע מן המאמץ לתפוס את רוצחיו של רס"ר טולדנו, כמו גם אנשי הרצח והטרור האחרים.

יצחק רבין: ההנחיות לכוחות צה"ל ולזרועות הביטחון האחרות אינן ניתנות לשום פרשנות: עליהם להכות בטרור, במרצחים ובשולחיהם.

יצחק רבין: זו שעה כאובה, רגעים קשים.

יצחק רבין: עלינו, הציבור בישראל, על כל אחת ואחד מאתנו מוטלת החובה לנשוך שפתיים ולהמשיך, לגלות איפוק, לנצור את הכאב ולא להיתפס לפאניקה ולאלימות, לאי-סדרים ולתוהו-ובוהו בתוככי ישראל.

יצחק רבין: זה מה שאויבינו רוצים שיקרה, וחובתנו למנוע זאת.

יצחק רבין: חברי הכנסת, חוט של דם, ברית של כאב קושרת היום בין נסים טולדנו לבין רפאל בן-הרוש, זיכרונם לברכה.

יצחק רבין: ברית הדמים נמתחת מהעיר סאלי שבמרוקו, מחוז חייה של משפחת בן-הרוש, ללוד, שם כואבת משפחת טולדנו את צער נפילת אבי המשפחה.

יצחק רבין: נסים טולדנו ורפאל בן-הרוש, בנים למשפחות נפלאות, יוצאי הקהילה היהודית המפוארת של מרוקו, שלא הכירו זה את האחר – והם נפגשים היום כאן, בסיפור הבלתי נגמר של התקומה היהודית והישראלית: רפאל בן-הרוש אבד במצולות ים ושילם בחייו על רצונו להיות ישראלי.

יצחק רבין: נסים טולדנו שילם בחייו כיוון שהיה ישראלי.

יצחק רבין: אתמול, בהר-הרצל בירושלים, אמרתי כי סיפור מעפילי "אגוז" הוא הסיפור העצוב, הכאוב והמפואר של קורות עם ישראל בעת החדשה, ניסיונותיו לשוב לארצו ומאבקי הדמים על חייו.

יצחק רבין: האנשים שירדו למצולות גוללו בחייהם, כמו גם במותם, את החלומות היפים ואת הניסיונות המרים, את החזון ואת השבר, את הרצון העז ואת הקורבן של העם היהודי לחזור לביתו, לחיות.

יצחק רבין: החתירה לארץ-ישראל של מאות ואלפים, בדרך-לא-דרך, אחרי השואה ולפני קום המדינה ומייד לאחר הקמתה, היא פרק מפואר בהיסטוריה של עם ישראל.

יצחק רבין: אתמול הגיע לקצו עוד סיפור מופלא בספר הגבורה וההעפלה, ויחד אתכם, חברי הכנסת, אנו מצדיעים למתים שכה רצו להיות חלק מהמעשה הציוני.

יצחק רבין: זה מעמד כואב, אבל גם מעמד של תודה.

יצחק רבין: אנו חבים אותה לרבים.

יצחק רבין: בשם הממשלה, בשם המשפחות, בשם אזרחי ישראל, תודה למלך חסן השני, מלך מרוקו, על המחווה האנושית ביותר למשפחות; תודה לשרי ישראל ולאישים בארץ ובמרוקו, אשר הטו שכם במשך שנים וסייעו לנו להביא אחים ואחיות למנוחה אחרונה; תודה לאנשי הקהילה היהודית במרוקו ולראשיה, שכמה מהם נמצאים אתנו כאן ועכשיו, על הרצון הטוב והסיוע והעזרה בעצה טובה ובמעשה; תודה לאנשי הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית; תודה לארגונים ולאישים השונים, בעיקר מקרב יוצאי מרוקו, ובראש ובראשונה – תנועת "ביחד" וראשיה, ובעיקר סם בן-שטרית; תודה לבני משפחות "אגוז" על הסבלנות, האיפוק והכבוד.

יצחק רבין: ותודה מקרב לב לשליחי מדינת ישראל, אשר חירפו נפשם במשך שנים, ימים ולילות, ללא הפוגה, והעלו את יהדות מרוקו לארץ אבותינו.

יצחק רבין: ולכם, בני משפחות חללי "אגוז", יקיריכם מצאו כאן מנוחה אחרונה.

יצחק רבין: אין מרפא לכאבכם, ואנו יודעים היטב כי השנים החולפות אינן מקהות אותו.

יצחק רבין: אנו יודעים היטב, כי מלים אינן יכולות לנחם, ואולי תהיה נחמת

יצחק רבין: כם בידיעה, כי סיפור "אגוז" היה ויהיה חלק חשוב מן ההיסטוריה של שיבת ציון, פרק באפופיאה על ההעפלה, ההתיישבות והביטחון, ושמותיהם של רחל בן-לולו וז'קלין בן-הרוש ומאיר אזולאי, עם שמותיהם של אלה שהובאו לקבורות ושל אלה שטרם נמצאו במצולות ים, יהיו חלק מאותם נכסי צאן ברזל, שעליהם נחנך ונעמיד דורות.

שבח וייס: אני מודה מאוד לראש הממשלה על דבריו.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת דוד לוי.

שבח וייס: בבקשה, אדוני.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת רפאל אדרי.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, זה יום עצוב וכואב לעם ישראל כולו, יום שבו אבדה התקווה לראות את איש הביטחון נסים טולדנו, השם ייקום את דמו, חוזר הביתה אל משפחתו, אל ילדיו.

דוד לוי: יום של התפכחות חייב להיות לנו יום זה, בראותנו מה המרצחים האלה, חיות טרף אלה, עוללו לאדם שאותו חטפו בלבה של ישראל, בעיר לוד.

דוד לוי: יום התפכחות צריך להיות לממשלת ישראל.

דוד לוי: צר לי, אדוני ראש הממשלה, כי נזקקים היינו למקרה הכאוב הזה כדי לעשות את מה שנעשה אתמול והיום, במילוי התפקיד המחייב את הממשלה – לשמור על ביטחון המדינה ועל ביטחונם של האזרחים.

דוד לוי: היום אתה מבשר לנו, כי נעצרו 1,200 פעילי "חמאס".

דוד לוי: היכן הייתם?

דוד לוי: בוודאי ידעתם היכן הם, מדוע המתנתם?

דוד לוי: מדוע צריך היה להמתין עד אשר קרה מה שקרה?

יצחק רבין: איפה אתם הייתם?

יהושע מצא: זה קרה בזמנך.

שבח וייס: רק רגע, חבר הכנסת לוי.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: תן להם טלוויזיות צבעוניות.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, תקשיב לי.

שבח וייס: שקט שיהיה פה, אל תגיבו.

יהושע מצא: למה לא הפרדתם?

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, תקשיב לי.

שבח וייס: אני הסברתי בראשית הישיבה הזאת את מטרתה.

יהושע מצא: למה לא הפרדתם את הדיון?

שבח וייס: תקשיב לי.

שבח וייס: הודעתי, על דעת הנשיאות, שהדיונים נפרדים.

יהושע מצא: ראש הממשלה התייחס לשני הנושאים.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא וחבר הכנסת איתן, אתם רוצים שאת הישיבה הזאת אני אפסיק?

מיכאל איתן: לא – – –

שבח וייס: תסלח לי, חבר הכנסת איתן.

שבח וייס: אני מבקש מראש הסיעה, בטובך, לעזור לי כאן.

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: אל תדבר עכשיו, אני מדבר עכשיו.

שבח וייס: תקשיב לי, אני מדבר עכשיו.

מיכאל איתן: אני מדבר אליך בנימוס.

שבח וייס: אני מדבר עכשיו, תקשיב לי.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש מכם בכל לשון של בקשה, זה מצב עדין מאוד.

שבח וייס: ישבנו בנשיאות יחד, על דעת כל הסיעות, והחלטנו על דיון נפרד, לא במקרה.

שבח וייס: אני הייתי מעדיף, לו בסבב הזה כל אחד מהדוברים היה מתייחס לעניין הגדול, ההיסטורי, הראשון.

שבח וייס: ואחר כך אנחנו נותנים הזדמנות לכל סיעה לומר את דברה בכל התקיפות.

שבח וייס: לא נעשה דיון פרוצדורלי עכשיו.

שבח וייס: כינסתי את ישיבת הנשיאות בשעה 15:40, ואני מצטער שאני צריך בכלל לעשות פה דיון.

שבח וייס: אני פונה אליכם בבקשה ובתביעה, בגלל גודל השעה וגודל העניין, גם אם מישהו מכם חושב שראש הממשלה היה צריך לשאת שני נאומים, אני מודיע לכם שוב: כאשר אנחנו נסיים את ההתייחסות לעניין הראשון, הגדול, הנורא והעצוב, תהיה הפסקה של חמש דקות, ויתחיל דיון שני, נוקב ככל שיהיה.

שבח וייס: ראש הממשלה יישאר אתנו.

שבח וייס: אם יהיה צורך, הוא גם יגיב.

שבח וייס: לכבודם של האורחים כאן, לכבודה של הנשיאות כולה, שהחליטה על דעת כל מרכיביה, ולכבודו של הבית, אנא, אל תיכנסו גם לדיון פרוצדורלי כרגע.

שבח וייס: גם אם יש בעיה, נברר אחר כך, נקיים את החלק הראשון, שבו יש לנו מידה רבה ומוחלטת של אחווה.

שבח וייס: הפסקה קטנה – ואחרי זה דיון, נוקב ככל שיהיה.

שבח וייס: אני מבקש שלא לקיים דיון פרוצדורלי עכשיו, חבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: עם כל הכבוד, אתה הצגת את עמדתך.

מיכאל איתן: סיעת הליכוד ביקשה להפריד בין הנושאים, ומי שלא הפריד בפועל היה ראש הממשלה.

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, סיעת הליכוד לא קיימה אתי בנושא זה משא-ומתן, כי לא היה זמן.

שבח וייס: הדברים כולם הונחו בשניות האחרונות שלפני השעה 16:00.

שבח וייס: קרו דברים.

שבח וייס: החלטנו, בתחושה שלנו, על הפרדת הדיון.

שבח וייס: אם יש בעיה של איחוד האירועים על-ידי ראש הממשלה, גם על זה אפשר להתגבר.

שבח וייס: יהיה דיון נפרד.

שבח וייס: אומר לכם שוב, ביקש ממני ראש סיעתכם, ואני מכבד את ראש הסיעה, חבר הכנסת משה קצב, שחבר הכנסת דוד לוי ישלב בדבריו גם הערה בעניין זה.

שבח וייס: אמרתי לו: בבקשה.

שבח וייס: אמרתי לו גם: אנא, בקיצור, כי יהיה דיון נפרד ויהיה לכם דובר נפרד.

שבח וייס: במבט עיניים הסכמנו שכך יהיה.

שבח וייס: לא העליתי על דעתי שתפריעו לדבריו, גם לא חשבתי שאנחנו נעשה מין מיזוג כזה שיגרום לקריאות הביניים.

יהושע מצא: ראש הממשלה דיבר.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, מספיק כבר אתך, אתכם, אתנו.

שבח וייס: גמרנו את הדיון הזה.

שבח וייס: לכבודו של הבית, אני מבקש מכם, נמשיך ונקיים דיון נפרד.

שבח וייס: אני פונה גם לראשי הסיעות לסייע לי.

שבח וייס: אני לא יכול להיות כל הזמן מדריך של כל סיעה ושל כל חבר כנסת.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, במשך חודשים שאלנו את עצמנו, האם הממשלה, לנוכח מה שקורה, לנוכח המועקה בעם, לנוכח הדאגה שכל אחד פוגש בכל מקום, קולטת את רחשי לבו של העם?

דוד לוי: האם היא מבינה מה שקורה?

דוד לוי: לצערי הרב, אני חייב לומר שתחושתי היא, על-פי הצהרותיה, שהיא מנותקת מן העם בדבר הרגיש ביותר לקיומנו בארץ הזאת.

דוד לוי: היינו עדים להתבטאויות של שרים.

דוד לוי: היינו עדים להצהרות מתוך הממשלה, הבאות להסביר לנו, שככל שנתקדם לשלום הרי צריך לצפות שיוגבר הטרור.

דוד לוי: איזה מין דבר הוא זה?

דוד לוי: מה באתם לחנך אותנו כאן?

דוד לוי: האם ככל שייפלו יהודים אנחנו צריכים בעצם לומר שאות וסימן הוא כי אנחנו מתקדמים לשלום?

דוד לוי: הרי אין ולא כלום בין זה לבין התהליך המדיני, שאף הוא תקוע.

דוד לוי: אני חושש מאוד שלצד הפגיעה במורל הלאומי יש גם סכנה כי תהליך השלום ירד לטמיון וכל מה שעשינו במשך חודשים, כדי להביא לגיבוש התהליך הזה, אף הוא ייפגע ותיווצר אכזבה.

דוד לוי: אינני יודע אם הממשלה יודעת מה היא רוצה.

דוד לוי: אינני יודע אם יש לה דרך או אבדה לה הדרך; אינני יודע.

דוד לוי: יש סימני שאלה רבים, יש תמיהות.

דוד לוי: ההצהרות על סוריה משתנות כל שני וחמישי.

דוד לוי: נותנים לנו תחושה שהנה, הנה, אנחנו מתקדמים עם הפלשתינים ויש רק בעיה עם אלה שרוצים לטרפד את תהליך השלום.

דוד לוי: ומסווגים ועושים את ההבחנה, באותו רגע ובנשימה אחת, בין ארגוני טרור מתונים לבין ארגוני טרור קיצוניים.

דוד לוי: אני חייב לומר, אדוני ראש הממשלה, גם את ההבחנה שלך לאמור, שזה עתה אנחנו עדים לשינוי, כי הטרור פוגע רק בלובשי מדים.

דוד לוי: צריך לעשות מין מאזן, שהוא בעצם מאזן כאוב, מאזן שילמד אולי את אלה הטוענים כך, כמה אזרחים נפלו בחבל-תענך, בגוש-קטיף, בבקעת-הירדן.

דוד לוי: וכי נקבל את הגישה שרק בלובשי מדים פוגעים?

דוד לוי: האם אין זה מתן איזו לגיטימציה של מלחמת שחרור, שאלה שאנחנו לא מנתקים אותם, הם לא פוגעים באזרחים?

דוד לוי: מה באה התבטאות זו לומר?

דוד לוי: ויש הדיבורים בימים אלה, ותהיה הדעה הפוליטית אשר תהיה לגבי שטח זה או אחר בארץ-ישראל.

דוד לוי: אנחנו יודעים את עמדתכם.

דוד לוי: אבל בימים אלה, מתוך הממשלה, נשמעים קולות.

דוד לוי: האם זה הזמן לצאת מעזה, לעזוב את עזה וייטב לנו?

דוד לוי: האם זה לא נקלט ככניעה?

דוד לוי: האם זה לא נקלט – הנה הממשלה בפני שבירה?

דוד לוי: בעוד ראש הממשלה אומר שנעשה מאמץ עילאי לקדם את תהליך השלום, סיעה בממשלה אומרת שהיא בעד מדינה פלשתינית בראשות אש"ף, ובעצם רמת-הגולן שייכת כולה לסוריה וההתיישבות בה היא טעות.

דוד לוי: מה באה ההודעה הזאת לשרת?

דוד לוי: ממי היא נשמעת, מתוך הממשלה?

דוד לוי: איך אפשר להצליח, אפילו מינימום שבמינימום, כשמתוך ממשלת ישראל נשמעים קולות כאלה?

דוד לוי: אתם מאבדים את האמינות, גם עם הפרטנרים למשא-ומתן, כי העליתם את הציפיות מעלה מעלה.

דוד לוי: ולא רחוק היום שבו תעמדו, אם תעמדו על המינימום שבמינימום, ותואשם אתה, מר יצחק רבין, כמי שמטרפד את השלום, משום שהציפיות שאתם מעלים מביאות את התהליך הזה למבוי סתום.

דוד לוי: צר לי, צר לי עד מאוד, כי בפרק זמן כל-כך קצר הממשלה הזאת איבדה את דרכה, נכנסה לייאוש ואיננה יכולה לדאוג, על-פי הרכבה והצהרותיה, לאינטרס האמיתי של מדינת ישראל ולביטחון אזרחיה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אעשה כמצוותך ואעבור לנושא שהיה על סדר-יומנו.

קריאות: – – –

דוד לוי: כן, כן, אנחנו ביקשנו לדבר על שני הנושאים, רשמית, כפי שראש הממשלה עשה.

שבח וייס: חברי הכנסת, בואו לא נחזור לדיון הפרוצדורלי, נברר אחר כך.

שבח וייס: תרשו לי לגלות את הגמישות המצומצמת.

שבח וייס: בואו נתרסן.

משה קצב: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אל תעורר את זה מחדש.

שבח וייס: חברים, יש לנו 400 אורחים פה.

שבח וייס: אל תעוררו זאת מחדש.

שבח וייס: הציבור צופה בנו.

שבח וייס: אל תעוררו את הנושא הפרוצדורלי מחדש.

שבח וייס: גמרנו.

שבח וייס: קצת ריסון ואיפוק.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בני משפחות הנספים מספינת "אגוז", 32 שנה חלפו מאז אותו יום מר ונמהר שבו נספו במצולות ים 43 נשים, גברים וטף, מעפילי ספינת "אגוז" שעשו את דרכם ממרוקו אל מולדתם, ארץ-ישראל.

דוד לוי: עצמות 22 מבניהם נטמנו אתמול בהר-הרצל לצדם של גדולי האומה, של גיבורי הארץ הזאת ומגיניה.

דוד לוי: האחרים נותרו עדיין במצולות ים ולא הובאו לקבר ישראל.

דוד לוי: שרידיהם לכודים בין המצרים ורוחם מרחפת על המים.

דוד לוי: אל הספינה הזאת, אדוני היושב-ראש, הם הגיעו מדרך ארוכה, בחשכת ליל ובקור.

דוד לוי: שמחת העלייה חיממה את לבם והתגשמות חלומם היתה למגדלור שהאיר את דרכם.

דוד לוי: הם המתינו בחוף, לא שאלו שאלות; שקטים וממושמעים צעדו הם אל הספינה.

דוד לוי: איש לא שיער אותה שעה כי ספינה זו, שאמורה היתה להביא אותם אל חוף מבטחים, תהפוך בחלוף שעות ספורות למלכודת מוות.

דוד לוי: לעולם לא נדע את אשר אירע בירכתי הספינה הזאת לאחר שננטשה על-ידי הקברניט הספרדי ושני חבריו.

דוד לוי: אנו יכולים רק לשער בדמיוננו את עוצמת האימה הנוראה של הורים וילדים, לכודים בלב ים, ואין מושיע ואין מציל, מנותקים מן העולם.

דוד לוי: אין מי שיקלוט גם את זעקתם, את קריאת "הצילו".

דוד לוי: יש שאלות שעלו, שאנחנו לא רק יכולים אלא חייבים להציג אותן.

דוד לוי: על שאלות אלו דרושות תשובות.

דוד לוי: היתה ועדת חקירה, היה דוח עם המסקנות.

דוד לוי: אדוני ראש הממשלה, הגיעה העת לפרסם את הדוח הזה, אשר לפרק הזה, ואני לא עושה הכללות.

דוד לוי: אני יודע במה מדובר.

דוד לוי: אבל בעניין הזה שלהם, במנותק מן המכלול, מן הדין כי יפורסם, למען בני המשפחה, למען נדע כולנו את האמת.

דוד לוי: יש גם לעשות על מנת להביא לחיפוש הספינה כדי למצוא את הנותרים ולהביא אותם לקבר בארץ חלומותיהם, שאליה לא הגיעו בחיים.

דוד לוי: זאת חובתנו כלפי עצמנו, כלפי בני המשפחות.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, הם היו שייכים לעדה גדולה, עדה שורשית, עדה בעלת ערכים ציוניים אמיתיים.

דוד לוי: העדה הזאת נטשה את הכול בהיוודע הבשורה כי הנה קמה מדינת ישראל.

דוד לוי: הם נטשו את הכול מאחוריהם, והלכו בדרך-לא-דרך – אלפים, נחשולים שהלכו והתרחבו בעלייה לא לגלית.

דוד לוי: הייתי בשורות האלה, אף אני עברתי במצר גיברלטר, אף אני עליתי עם בני משפחתי בעלייה הזאת, שהיא פרק מפואר בתולדות שיבת ציון.

דוד לוי: גם אני עברתי בספינה, עם רבים, את מצר גיברלטר.

דוד לוי: בהגיעי, אדוני היושב-ראש, אל הממשלה, עשיתי את הדבר שנראה היה לי טבעי לעשותו כחוב של המדינה כלפי העלייה הזאת וכלפי הקורבנות האלה, שלא זכו למה שאנחנו זכינו; לפחות הכרה של המדינה – כי לא היתה; יום זיכרון לאלה – לא היה.

דוד לוי: הבאתי בשנת 1980, ב-28 בדצמבר 1980, בממשלת הליכוד הראשונה בראשותו של מנחם בגין, את הצעת ההחלטה אשר התקבלה לאמור: הכרה ממלכתית לחללי הספינה "אגוז" וגם קביעת יום ההעפלה ולוחמי המחתרות מצפון-אפריקה.

דוד לוי: ואכן החליטה הממשלה, על-פי הצעתי, פה-אחד – א.

דוד לוי: בדבר מתן הכרה ממלכתית לחללים, מ"ג המעפילים, במלאות 20 שנה לטביעתה של הספינה "אגוז" במצר גיברלטר; ב.

דוד לוי: קבעה את יום כ"ג בטבת כיום ההעפלה ולוחמי המחתרות מצפון-אפריקה.

דוד לוי: נעשה כאן דבר שהיה מובן מאליו, אבל 20 שנה שום ממשלה בישראל לא הכירה בפרק המזהיר הזה, עד אשר באה ממשלת הליכוד, ולמען האמת, לשמחתנו, המבצע הזה אכן התבצע בימים האלה.

דוד לוי: לא שקטנו, עשינו את המוטל עלינו, במרוצת השנים, עם המשפחות, גם בפגישות ובאמצעות שליחים, אשר עזרנו כי יגיעו לשם וידברו עם גורמים מרוקניים ולאחר מכן גם עם גורמי שלטון במרוקו, על מנת שתינתן האפשרות כי המבצע הזה יקוים ויתגשמו משאלות לבנו כולנו לגבי הבאת עצמותיהם של חללי "אגוז" לקבורה בישראל.

דוד לוי: אנו כולנו עם המשפחות, אנו כולנו חשים ביום זה, כי נעשה אשר צריך היה לעשות מזמן.

דוד לוי: המלך נתן את הסכמתו – אם כי זה אמור היה להתבצע פעמים מספר, ומסיבות שונות הדבר נדחה – נעשה צדק, ואנו מכירים תודה למלך חסן השני, מלך מרוקו.

דוד לוי: תודה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת דוד לוי.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת רפאל אדרי.

שבח וייס: אחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

שבח וייס: חברי הכנסת, תשתדלו להקפיד על הזמן.

שבח וייס: במקרה של דיון כזה אינני רוצה להחמיר.

שבח וייס: כל אחד ירסן את עצמו.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, קשה לעבור לסדר-היום בלי לומר שני משפטים על הרצח המתועב.

רפאל אדרי: אי-אפשר לעבור לסדר-היום בלי להביע את רחשי הלב של העם על הירצחו של רס"ר נסים טולדנו.

רפאל אדרי: אי-אפשר לעבור לסדר-היום בלי לגנות את הרצח המתועב ואת האכזריות של מוגי הלב.

רפאל אדרי: האחראים לכך צריכים לדעת, שהם ושולחיהם באשר הם ייתנו את הדין וישלמו את המחיר.

רפאל אדרי: למשפחת טולדנו אין ניחומים בפינו על כאבה הנורא.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, מעל דוכן זה, בכנסת ישראל, המסמלת יותר מכול את עצמאותו ואחדותו של עם ישראל, אני מרכין ראש בפני 43 הנשמות הטהורות שנטרפו בלב ים ולא יכלו לממש את תפילתן הקבועה, עתיקת היומין: "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים".

רפאל אדרי: לאחר 32 שנה, במחווה הומניטרית עמוקת שורשים של חסן השני, מלך מרוקו, בפעולתם המתמדת ארוכת השנים של אישים רבים, ברוכים וגדולי אמונה, ובסיוע המכריע של ראש הממשלה, מר יצחק רבין, של ראשי הקהילה ממרוקו, הנמצאים אתנו כאן היום, שעשו כמיטב יכולתם, זכו 22 מטבועי "אגוז" להגיע לקבר ישראל בהר-הרצל בירושלים עיר הקודש, ולאחד סביבם את כל העם בישראל.

רפאל אדרי: נזכור את המעפילים, שספינת גאולתם הפכה לספינת אסונם, ירדו עמה למצולות ולא זכו להיקבר באדמת ישראל.

רפאל אדרי: אתמול עמדנו במעמד מקודש בהר-הרצל שבירושלים ופרענו חוב של כבוד ל-22 מנספי ספינת המעפילים "אגוז" בהביאנו אותם למנוחת עולמים באדמת הקודש, בארץ-ישראל, ארץ כיסופיהם.

רפאל אדרי: גיבורים אלה, שרגש האחווה הלאומית וההזדהות עם העם היהודי היו חלק בלתי נפרד מחייהם, ומסרו נפשם על ארץ-ישראל, נמנים עם כל שאר קדושי האומה, שמסרו חייהם בדרך ציונה ולמען ציון.

רפאל אדרי: בהקרבתם, במאבקם ובמותם קידשו את החיים.

רפאל אדרי: כנסת ישראל משתתפת בצערן של המשפחות ששכלו את יקיריהן.

רפאל אדרי: מי ייתן והמעמד מלא ההוד וההדר שאיחד אותנו אתמול בהר-הרצל ומאחד אותנו היום יהיה להם לנחמה פורתא.

רפאל אדרי: זה הזמן וזה המקום להזכיר לעצמנו ולכל העם בישראל מהיכן שאבה יהדות מרוקו את תעצומות הנפש, את האמונה התמימה ואת אהבת ישראל, שאפיינו את מעפילי "אגוז" וגרמו לעלייתם ההמונית של יהודי מרוקו ולהתיישבותם בכל אתר ואתר שהמדינה נזקקה להם בו.

רפאל אדרי: חיי הקהילה המסודרים, הבנויים על עקרונות העזרה ההדדית; פסיקת הרבנים, שהיו קשובים למצוקת העם וידעו להחדיר את עקרונות הסובלנות והמתינות; הקשר הרצוף ואף המתמיד עם ירושלים וארץ-ישראל על-ידי שליחים ועולים בכל התקופות ובכל הזמנים – כל אלו ביחד גרמו לכך, שעם הקמתה וארגונה של התנועה הציונית, ובעיקר ערב הקמתה של מדינת ישראל, קמו תנועות נוער, חובבי השפה העברית, מועדונים להגנה עצמית, ובאווירה משיחית פרצו כל שער, ובדרך-לא-דרך, כשאמונתם היא דגלם, באו לארץ לבנות ולהיבנות בה.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, קהילה עתיקת יומין זו שורשיה נעוצים עוד בימי בית-שני, ויש אף מסורת הקושרת את הגליית עשרת השבטים לתחילת התיישבותה של הקהילה היהודית במרוקו.

רפאל אדרי: כפי שהכיסופים לציון לא פסקו מעולם, כך גם העלייה ממרוקו לארץ-ישראל לא פסקה, ובכל דור ודור נמצאו אותם נועזים שנשאו את דגל העלייה לארץ-ישראל.

רפאל אדרי: זה הזמן וגם המקום להעלות על נס את פועלן של תנועות הנוער הציוניות והחלוציות, איחוד הבונים, דרור, בית"ר, בני עקיבא והשומר הצעיר, שהתסיסו את חיי הקהילה והכשירו אותם מדריכים שלאחר מכן היוו את הבסיס וההנהגה של המסגרת.

רפאל אדרי: יש לברך על כך שראשי ממשלות ישראל דאז, דוד בן-גוריון ומשה שרת, זיכרונם לברכה, ראו את הנולד והטילו על ראשי "המוסד" את המשימה הקדושה של הקמת המסגרת והדאגה, עם הסוכנות, לרציפותה והתמדתה של העלייה ממרוקו.

רפאל אדרי: שתי ספינות מעפילים, "יהודה הלוי" ו"שיבת ציון", סימנו את ראשית תקופת ההעפלה המסיבית ממרוקו לארץ-ישראל, בדרכים שונות ולפעמים אף מסוכנות מאוד.

רפאל אדרי: גברים, נשים וטף שכל משאת נפשם היתה להגיע לארץ-ישראל, שאיפה אשר נבעה מתוך אמונתם והכרתם הציונית.

רפאל אדרי: הגיבורים הללו לא נרתעו מהסכנות שארבו להם ביבשה ובים, והכול כדי להגשים את חלומם.

רפאל אדרי: אנו חייבים לדאוג לכך, שהדור המתחנך בארץ יספוג לתוכו אותם ערכים שעיצבו את יהודי מרוקו ונתנו להם את החוסן, את הפתיחות האנושית ואת האמונה העמוקה בנצח ישראל.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, ברשותכם, חברי הכנסת, לחזור ולברך את ראש ממשלת ישראל, מר יצחק רבין, על שזכה במצוות העלאתם של טבועי "אגוז".

רפאל אדרי: אני רוצה להודות מעל דוכן זה ולברך את כל אותם שליחי מצווה רבים בארץ ובחוץ-לארץ, שפעלו ללא ליאות ולא נחו ולא שקטו עד תום המשימה.

רפאל אדרי: אני מבקש לשלוח מכאן את תודת העם בישראל ואת הערכתנו לחסן השני, מלך מרוקו, שהוכיח פעם נוספת את אומץ לבו ואת תכונותיו ההומניות.

רפאל אדרי: מי ייתן והבאת מעפילי "אגוז" לקבר ישראל בירושלים תפתח פרק חדש ביחסינו עם העולם הערבי ותפיח תקווה חדשה בתהליך השלום שאליו כולנו שואפים.

רפאל אדרי: אתמול, בהר-הרצל, חווינו את אחדות הגורל היהודי, את אחדותו של העם היהודי.

רפאל אדרי: מי ייתן ונדע לנצל שעת רצון זו להמשיך בבנייתה ובפיתוחה של המדינה, בכבוד הדדי, בסובלנות ובאהבת ישראל.

רפאל אדרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת רפאל אדרי.

שבח וייס: רשות הדיבור לחברת הכנסת נעמי חזן, ואחריה – לחבר הכנסת אליעזר זנדברג.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, זה יום קשה לכולנו.

נעמי חזן: היום אנחנו מבכים פעם נוספת קורבן של מעשה טרור.

נעמי חזן: אנחנו מבכים, עם משפחת טולדנו, את מות יקירם.

נעמי חזן: אנו מאוחדים, כל אזרחי מדינת ישראל, בסלידה העמוקה שאנו חשים נגד כל מעשה טרור באשר הוא.

נעמי חזן: חברות וחברי הכנסת, אנו מאוחדים כולנו בניסיון הכן למנוע גם בעתיד מעשים מהסוג הזה.

נעמי חזן: וכמו בכל יום של אבל, האבל שלנו מהול גם בתקווה, כי אנו גאים לא רק בעמידה האיתנה שלנו נגד הטרור, אבל גם ביכולת שלנו, כולנו, ובמיוחד של תושבי העיר לוד, להתנהג באיפוק, בכבוד, ולהראות שיש גם דרך אחרת לחיות חיים ביחד במדינה הזאת.

נעמי חזן: היום, אחרי שנים רבות, אנחנו באים לכבד את זיכרונם של חללי ספינת "אגוז".

נעמי חזן: כולנו חיכינו – ובני משפחות יקרים, אתם חיכיתם שנים רבות מדי – כדי לציין את האירוע הזה.

נעמי חזן: והאירוע הזה הוא באמת אירוע משמעותי גם לכם במישור האישי, ואם מותר לי לומר, גם לכל אזרחי מדינת ישראל ששותפים אתכם אישית בציון הבאתם לקבורה של חללי ספינת "אגוז".

נעמי חזן: אבל האירוע הזה משמעותי גם משום שהוא מציין את האפשרויות הטמונות בתהליך השלום ובקידום תהליך השלום.

נעמי חזן: הציונות המפוארת של יהדות מרוקו זוכה פעם נוספת לאות כבוד.

נעמי חזן: ברור לחלוטין שלא היה אפשר להביא לקבורה את חללי הספינה ללא שיתוף פעולה בין ממשלת ישראל ובין ממשלת מרוקו, וכמובן גם של ארגונים יהודיים בתפוצות, ובראשם קהילת יהודי מרוקו.

נעמי חזן: וכך שוב – אבל המהול בתקווה.

נעמי חזן: ציון האירוע הזה הוא משמעותי גם מטעמים מדיניים.

נעמי חזן: כי ללא תהליך שלום לא היה אפשר להגיע לאותו הסדר שהחזיר את עצמותיהם של חללי "אגוז" לקבורה בציון; ללא תהליך השלום לא היה אפשר אתמול ובימים אלה לשנות את מעמדה של מדינת ישראל במזרח התיכון.

נעמי חזן: ואותו שינוי מעמד אנחנו מציינים גם היום, ביום אבל זה.

נעמי חזן: ואולי, חשוב מכול: החזרת עצמותיהם של חללי הספינה "אגוז", אדוני היושב-ראש, מסמלת בפעם הראשונה, למיטב זיכרוני, את הכרתה של ממשלה ערבית במפעל הציוני, בציונים וברצונם של ציונים לעלות למדינת ישראל.

נעמי חזן: וכאן יש שינוי מהותי מכל מה שהיה מוכר לנו בעבר.

נעמי חזן: אנחנו מציינים היום שני מסלולים, לדאבוני הרב; מסלול אחד של טרור ומסלול שני של תקווה.

נעמי חזן: בכך שנכבד את זכרם של החללים, נמשיך ונתמיד במסלול התקווה.

נעמי חזן: תודה.

רפאל אדרי: תודה לחברת הכנסת נעמי חזן.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי מבקש אני להביע תנחומים והשתתפות בצערה של משפחת טולדנו, השתתפות בצער שהוא בעצם צער של כל עם ישראל ושל מדינת ישראל כולה.

אליעזר זנדברג: מפאת כבודו של הנרצח אני אישית סבור, כי מן הראוי להפריד את הדיון ולקיימו לאחר מועד הלוויה.

אליעזר זנדברג: צר לי שלא כך הדבר.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, בחודש ינואר 1961 עזבו יהודים את ביתם שבמרוקו בדרכם להגשמת חלומם הציוני.

אליעזר זנדברג: זקנים, גברים, נשים וטף הוסעו 800 קילומטרים וצעדו שעתיים בדרך סלעית.

אליעזר זנדברג: מחופו של הים התיכון הועלו על ספינה אשר פעמים רבות בעבר עשתה דרכה באותם מים – הספינה "אגוז".

אליעזר זנדברג: סופם הטרגי של המעפילים קטע חלום באבו.

אליעזר זנדברג: היה זה חלום משותף לכל היהודים הציונים של מרוקו אשר עזבו בית ומקום פרנסה לא בשל אנטישמיות גוברת או פרעות אלא בשם האידיאל הציוני.

אליעזר זנדברג: הם ביקשו לעלות ולשוב אל המולדת הישנה, אל ארץ-ישראל.

אליעזר זנדברג: אתמול הגיע לסיומו מסעם של 22 מבין מעפילי "אגוז" אשר נספו בצדו האחר של אגן הים התיכון.

אליעזר זנדברג: הללו הובאו למנוחת עולמים באדמת המולדת שאליה כה נכספו להגיע.

אליעזר זנדברג: למן האסון ועד עתה נעשו ניסיונות להעלות ארצה את ארונות הנספים.

אליעזר זנדברג: כמובן, מדובר בניסיונות בדרכים שונות, אך לכולם היתה מטרה זהה – מטרה אנושית ומטרה ציונית.

אליעזר זנדברג: והנה, התפרסמה ביום שישי האחרון כתבתו של יוסי ברמורה בעיתון "כלבו".

אליעזר זנדברג: הכתבה חושפת לראשונה דוחות שנכתבו בשנת 1986 על-ידי סם בן-שטרית, יושב-ראש תנועת "ביחד", לראש הממשלה דאז שמעון פרס.

אליעזר זנדברג: אני מבקש לצטט קטעים מתוך הדוח הראשון והדוח השני כפי שפורסמו ביום שישי האחרון.

אליעזר זנדברג: מתוך דוח מס' 1, שליחות למרוקו – 14-5 בספטמבר 1986, מוגש לראש הממשלה מר שמעון פרס: "לאחר מכן – במהלך שיחתי עם מר גדרה, יועצו של המלך חסן – מסרתי המכתב שבידי והוספתי בעל-פה: 'אם ברצוננו לחזק את מגמות השלום, הרי יש לחזק את עושיו, והם המלך חסן השני, שהיענותו החיובית לפנייה תזכהו באהדת העולם היהודי והעולם הנאור, והיא תחזק את הקשר והזיקה של יוצאי מרוקו בישראל למר פרס'.

אליעזר זנדברג: מר גדרה השיב: 'אני סבור שאין כאן שום בעיה.

אליעזר זנדברג: עלינו לעשות זאת בהקדם, ולסייע למר פרס'.

אליעזר זנדברג: הדגשתי כי חשוב שהדבר יתבצע לפני 31 באוקטובר 1986, עת הרוטציה בראשות ממשלת ישראל".

אליעזר זנדברג: מתוך הדוח השני: "מרסיי, 14 בספטמבר 1986, שעה 19:10.

אליעזר זנדברג: אני בעלייה למטוס חזרה ארצה.

אליעזר זנדברג: ניגש אלי סגן קונסול ישראל במרסיי ומסר לי את ההודעה שמלשכת ראש הממשלה בירושלים מוסרים שעלי לחזור לארץ שממנה הגעתי זה עתה ולהיפגש בדחיפות עם ג'" – אותו גדרה.

אליעזר זנדברג: למחרת היום נפגש בן-שטרית עם גדרה בשעה 10:00 וכך הוא רושם: "גדרה מקבל אותי במעונו ופותח בדברים.

אליעזר זנדברג: 'קיבלתי את מכתבך אלי מ-10 בספטמבר 1986, שכתבת מכאן ובו סיכום שיחותינו.

אליעזר זנדברג: נפגשתי עם המלך ושוב שוחחנו על מכתבו ופנייתו של ראש הממשלה שמעון פרס.

אליעזר זנדברג: תשובת המלך הינה חיובית ואנו מוכנים להיענות לפנייה ולבצעה לפני 31 באוקטובר 1986.

אליעזר זנדברג: אולם, מאחר שאין יחסים דיפלומטיים בינינו לבין מדינת ישראל, הרי שעלינו להרכיב סצנריו קטן'.

אליעזר זנדברג: והוא הוסיף: 'סצנריו זה, עניינו לאפשר פרסום מתאים ולהגדיל בכך את יוקרתו של מר פרס.

אליעזר זנדברג: כי אלמלא הפרסום, ניתן לבצע את זה עוד עתה, מבלי להזדקק לסצנריו זה'".

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, לגיטימי הדבר בעיני שפוליטיקאים ובפרט משופשפים ומנוסים ינסו להפיק הון פוליטי ממעשים שונים שיש להם נגיעה אליהם.

אליעזר זנדברג: אבל היכן עובר קו הגבול בין שימוש לגיטימי לבין שימוש ציני?

רפאל אדרי: אתה יכול לומר לי באיזה עיתון זה התפרסם?

אליעזר זנדברג: עיתון "כלבו".

אליעזר זנדברג: אשמח להמציא לך את המסמך כולו.

אליעזר זנדברג: גם בבית הזה קרו מקרים שבהם חרגו חברי כנסת מגבול הטעם הטוב בניסיונם לייצר גימיקים תקשורתיים שכל מטרתם היא פרסומם העצמי.

אליעזר זנדברג: לעתים אף מוכנים חברי כנסת להטיל דופי בציבור שלם על היותו גזען לפני שהם בודקים את העובדות לאשורן.

אליעזר זנדברג: אני מקווה שמבצע העלאת ארונותיהם של מעפילי "אגוז" לא היה נגוע בכל אלה, חבל שאינני יכול לומר זאת בביטחון על ניסיונות העבר לפעול בעניין.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת זנדברג.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

רפאל אדרי: אדוני, חבר הכנסת מאיה, האם אתה מדבר בשם סיעת ש"ס?

רפאל אדרי: אני לא רואה זאת ברשימה.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפתח דברי אני רוצה להביע הזדהות עמוקה עם משפחתו של רס"ר נסים טולדנו, השם ינקום דמו, שנרצח על-ידי זדים נתעבים בני עוולה צמאי דמים שרצו לרצוח אותו ואת השלום ואת המדינה והעם, אותה תנועת "חמאס" שכולה חמס ורשעה וכל מאווייה להשמיד את מדינת היהודים.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, דמים בדמים נגעו.

אבנר-חי שאקי: אתמול הבאנו לקבורות 22 מתוך 43 חללי ספינת "אגוז", וכל עם ישראל בארץ ובתפוצות הזדהה עם הכאב של המשפחות שסוף-סוף זכו לראות את יקיריהן מובאים לקבר ישראל.

אבנר-חי שאקי: והנה, יום למחרת נרצח אזרח חף מפשע, שליו, בדרכו מביתו למקום עבודתו, ואך ורק על שום היותו יהודי.

אבנר-חי שאקי: אי-אפשר שלא לקשור את הדברים.

אבנר-חי שאקי: ספינת "אגוז" הסיעה יהודים ממרוקו אל ארץ-ישראל, והם לא זכו להגיע לכאן בחיים.

אבנר-חי שאקי: הם היו, כשאר אלפי ורבבות היהודים שהגיעו ממרוקו לארץ, אוהבי ציון במובן הנעלה ביותר של המושג אהבת ציון, אוהבי ארץ-ישראל במובן הנעלה ביותר של אהבת ארץ-ישראל; אהבה שנבעה מתוך אמונה דתית עמוקה, מן הסידור, ממחזור התפילה, ממסורת אבות.

אבנר-חי שאקי: יהודים רצו לעלות לארץ ולהתיישב בה ללא כל חשבון וללא כל אינטרס, מעבר לעניין של הגעה לארץ-ישראל שהיא חלום דורות, ולמרבה הצער והאסון לא זכו להגיע.

אבנר-חי שאקי: עד היום הנושא הוא בגדר תעלומה.

אבנר-חי שאקי: אולי הגיעה העת לבקש כי אותו חלק בדוח על טיבוע או טביעת "אגוז" יפורסם, כדי שהציבור, המשפחות והעם ידעו עוד.

אבנר-חי שאקי: ואילו מה שקרה היום – רציחתו בדם קר של אזרח יקר וחף מפשע, נסים טולדנו, השם ינקום דמו – מוסיף קורבן נוסף של יהודי-ישראלי שאף הוא מוצאו מאותה מרוקו, מאותה ארץ נפלאה שבה גדל ציבור וחונך על ברכי אהבת הארץ, אהבת המולדת, אהבת התורה.

אבנר-חי שאקי: אם יש משמעות לקשר הנצחי בין עם ישראל, תורת ישראל וארץ-ישראל, הרי יהדות צפון-אפריקה בכללה ויהדות מרוקו בראשה מיצתה וגילמה, ממצה ומגלמת גם היום את עיקרו של העניין, מפני שזהו שילוש או זו שלישייה שאינה ניתנת להפרדה.

אבנר-חי שאקי: ולכן כה רב הכאב על שלא זכו להגיע לכאן ולחיות בארץ.

אבנר-חי שאקי: אבל כבר לימדונו חז"ל, וזה התחיל באברהם אבינו, עליו השלום, כאשר קבר את שרה במערת-המכפלה וכאשר יעקב אבינו במצרים ביקש שיעלו את עצמותיו, ויוסף הצדיק גם הוא ביקש להעלות את עצמותיו, מפני שיהודי שלא זכה להגיע בסוף חייו לארץ התפלל שעצמותיו לפחות תזכינה להיטמן בארץ.

אבנר-חי שאקי: ואומנם, זכו טבועי "אגוז" להיקבר אתמול בארץ-ישראל, בירושלים עיר הקודש, ליד גדולי האומה, ליד אבות האומה.

אבנר-חי שאקי: ואולי נכון הדבר, מעבר למה שהיינו עדים לו לפני כמה דקות, לחפש דווקא את המאחד שבאירועים הללו.

אבנר-חי שאקי: העלאת עצמותיהם של קורבנות "אגוז" ונפילתו הטרגית של נסים טולדנו, השם ייקום דמו, הן רצף אחד.

אבנר-חי שאקי: אלה, כמוהו, רצו בסך הכול לחיות בישראל, לחיות כיהודים גאים.

אבנר-חי שאקי: זאת הציונות במיטבה, זאת הציונות היפה ביותר של אוהבי ציון, שבשבילם ציון היא חלום דורות המתגשם.

אבנר-חי שאקי: ולמרבה הצער, למעלה מ-100 שנים, אויב עקשן ואכזרי איננו מסכים לראות בנו ישות לגיטימית באזור הזה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אין פה שר של הממשלה.

שאול יהלום: האם זה בסדר?

רפאל אדרי: שר האוצר נמצא כאן.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, יש שני שרים באולם.

שאול יהלום: אבל צריך שהשרים גם יקשיבו לדיון.

דן תיכון: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, גם לשר מותר לשבת במקום אחר.

רפאל אדרי: נמצאים כאן שני שרים.

רפאל אדרי: אני מבקש מהם לשבת.

רפאל אדרי: אני מסכים אתכם שזה דיון חשוב מאוד, ואני מבקש את תשומת הלב של כולנו.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, העלייה ממרוקו לארץ-ישראל נמשכה בכל הדורות.

אבנר-חי שאקי: רבי חיים בן-עטר, זכר צדיק לברכה, בספרו "אור החיים", קורא לירושלים "מקום השכינה, עיר החביבה על אלוהי העולם".

אבנר-חי שאקי: והוא מוסיף ואומר: "אין לך מקום שייקרא טהור זולתי הארץ הקדושה", ו"אין לשמוח אלא בישיבת הארץ".

אבנר-חי שאקי: זה סוג אהבת הארץ שהנחיל רבי חיים בן-עטר ליהודי מרוקו, ודרכם ליהודי העולם כולו: לא פתרון בעיה אישית, לא פתרון מצוקה מדינית, לא פתרון בעיות כלכליות, לא רדיפה, אלא אהבה לשמה, אהבת הארץ כפי שלמדנו עליה מן האבות עצמם.

אבנר-חי שאקי: עם גירוש הצלבנים התרחב היישוב היהודי בארץ-ישראל וקמה הקהילה המערבית, שלימים נודעה כקהילת יוצאי המערב, או המגרב, היינו יוצאי מרוקו.

אבנר-חי שאקי: חברון, ירושלים, צפת וטבריה, ארבע הערים הקדושות, לכל אחת מהן הגיעו עשרות משפחות ממרוקו ותקעו בהן יתד.

אבנר-חי שאקי: וכך בנו את הציונות המשיחית, הציונות האמיתית הטהורה, שהולידה לימים את הציונות המדינית ההרצליינית.

אבנר-חי שאקי: לאחר כיבוש ארץ-ישראל על-ידי הטורקים רבו בה היהודים יוצאי מרוקו, ובירושלים התפתחה שכונה מרוקנית.

אבנר-חי שאקי: בתקופה זו היה קשר מתמיד של ספינות ושיירות בין ארץ-ישראל למרוקו.

אבנר-חי שאקי: דבר לא ידוע הוא, שהשיירות הללו שבאו ממרוקו בשלב מסוים הכילו בתוכן יהודים ומוסלמים.

אבנר-חי שאקי: היהודים נעצרו בארץ, והמוסלמים המשיכו כדי למלא את מצוות החאג' המוסלמית שלהם.

אבנר-חי שאקי: כלומר, היתה תקופה של אחווה בין יהודי מרוקו לבין מוסלמי מרוקו, דבר שאולי יכול לבשר המשך פורה.

אבנר-חי שאקי: זה המקום להודות למלך מרוקו חסן השני על המעשה הנדיב, האדיב, האציל, הנכון, היפה הזה.

אבנר-חי שאקי: מפני שדווקא בעיצומם של ימים, כאשר ניסיונות השלום, מצדה של ישראל לפחות, הם הכנים ביותר במזרח התיכון כולו, ואין לי צל של ספק שאין מי שיחלוק על כך, שאין יהודי בישראל ואין אזרח בישראל, אזרח חושב ויהודי חושב, שאינו רוצה בשלום עם ערביי האזור וערביי הארץ – דווקא בימים אלה חשוב לראות מופת של התנהגות, המעיד על רצון לראות בהצלחת תהליך זה.

אבנר-חי שאקי: ידוע לנו כי מלך מרוקו מאותת כבר שנים רבות על רצונו לשמש גורם מקדם של היחסים בין ישראל לבין הערבים, בין ישראל לבין מדינות ערב.

אבנר-חי שאקי: במעשה הנכון הזה שעשה חסן מלך מרוקו, שעליו יש לו תודה של כל אזרחי ישראל ללא יוצא מן הכלל, הוא תרם תרומה מסוימת לאותו מאמץ שיטתי ועקשני של הגעה אל השלום.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה לומר מלים מעטות על הטרגדיה הנוראה של היום.

אבנר-חי שאקי: אני מצטער על כך שראש הממשלה איננו, אבל מצויים כאן שרים אחרים ואליהם אני פונה.

אבנר-חי שאקי: צריך לחזק את תחושת הביטחון של אזרחי ישראל.

אבנר-חי שאקי: היא נחלשה לאחרונה.

אבנר-חי שאקי: אמרתי זאת למר רבין לפני ימים מעטים.

אבנר-חי שאקי: לא ייתכן שהרוב בישראל ירגיש מיעוט, והמיעוט בישראל ירגיש רוב.

אבנר-חי שאקי: זה לא הגיוני.

אבנר-חי שאקי: לא ייתכן שיהודים לא ירגישו בטוחים בארצם, ביום ובלילה, בעיר ובכפר, בצפון, במרכז ובדרום.

אבנר-חי שאקי: זו ארצנו, זו מולדתנו.

אבנר-חי שאקי: כל הטרור הזה, כל החרבות האלה, כל הסכינים ובקבוקי התבערה וכל האמצעים להרתיענו – לא יועילו.

אבנר-חי שאקי: ה"חמאס" המרושע הזה, ש-1,200 מאנשיו נעצרו, אי-אפשר שלא לצפות ולייחל שהם יבואו על עונשם, שהם יגורשו, שתימצא דרך לרסן אותם, לרסן את ההשתוללות הטרוריסטית הארורה הזאת.

אבנר-חי שאקי: אזרחי ישראל אוהבים שלום, רוצים שלום, צמאים לשלום, כמהים לשלום, מתפללים לו בוקרם, צהרם וערבם, חולם ושבתם ומועדם, יומם ולילם.

אבנר-חי שאקי: אין כעם הזה אוהב שלום.

אבנר-חי שאקי: ולכן הכרחי שממשלת ישראל תנקוט את הצעדים הנדרשים, אפילו כאלה שטרם נוסו, כל עוד הם במסגרת החוק, כדי לבלום ולשבור את הזרוע הרצחנית הטרוריסטית הזאת.

אבנר-חי שאקי: אמרתי: דמים בדמים נגעו.

אבנר-חי שאקי: בדמייך חיי, בדמייך חיי, נאמר על העם הזה.

אבנר-חי שאקי: מותר לנו להתפלל לאלוהי מרום, שיתחשב בכמות העצומה של דמים שכבר נשפכו על הארץ הזאת ועל רצונו של העם הזה לחיות בשלום במולדתו.

אבנר-חי שאקי: טבועי "אגוז", שנטמנו אתמול בהר-הרצל, והנרצח הקדוש, שטרם נקבר, נסים טולדנו, השם ייקום דמו, בקשו במרומים כי אלוהי מרום יביא לארץ הזאת את השקט והשלווה והשלום שכולנו נכספים להם, מתפללים להם ומייחלים להם כל הימים.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת אבנר חי שאקי.

רפאל אדרי: אני מבין שסיעת ש"ס מוותרת על רשות הדיבור; אינני רואה אותם, ולא רשום אצלי מי ידבר מטעמם.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם יוסף שפירא, בבקשה.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת תופיק זיאד.

אברהם שפירא: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הדיון על הרצח הנפשע של נסים טולדנו, זיכרונו לברכה, יהיה אחרי הדיון על טבועי ספינת "אגוז", אבל היות שהמת עוד מוטל לפנינו חייבים להביע קודם כול תנחומים למשפחה ולהגיד שאנחנו צריכים לעשות חשבון נפש – עם מי אנחנו הולכים לעשות שלום.

אברהם שפירא: יהדות מרוקו המעטירה חתמה אתמול פרק נוסף בספר החיים שלה.

אברהם שפירא: מעפילי הספינה "אגוז", שטבעו במצולות ים בדרכם לארץ-ישראל, הובאו למנוחת עולמים באדמתה של ארץ-ישראל, בירושלים.

אברהם שפירא: לא היה אפשר שלא להתרגש אתמול ולראות כיצד רבבות מהיהודים יוצאי מרוקו כואבים את כאבם כאילו הדבר קרה אך תמול שלשום.

אברהם שפירא: למראה עדת יוצאי מרוקו אי-אפשר שלא להביע התפעלות מדבקותם במורשת ישראל.

אברהם שפירא: העדה הצטיינה מאז ומעולם בשמירת תורה ומצוות, במתן כבוד לחכמי התורה, בקיום מורשת אבות מדור דור ובטיפוח לימוד התורה.

אברהם שפירא: חיי הקהילה היהודית במרוקו היו ספוגים באווירה של תורה, באווירה של יהדות.

אברהם שפירא: זה הרגש שהעמיק בקרבם את האהבה הגדולה לארץ-ישראל.

אברהם שפירא: מורי ורבותי, ללא תורה, ללא יהדות, ללא אמונה, אין קיום לאהבת ארץ-ישראל.

אברהם שפירא: אהבת ארץ-ישראל שלא ניזונה מערכי היהדות אין בה שום ייחודיות.

אברהם שפירא: יהודי מרוקו העמידו מתוכם חכמי תורה שהיו מורי דרך לבני קהילתם.

אברהם שפירא: קרה דבר נורא ליהודי מרוקו: כאשר הם עלו בהמוניהם לארץ-ישראל היו גורמים שהחליטו לגזול מהם את הערכים שהביאו עמם מהבית הישן והספוג יהדות שורשית, ובמקום ערכי הנצח נתנו להם ערכים חולפים, ללא תורה, ללא מצוות, ללא אמונה.

אברהם שפירא: כך פגעו לא רק בנשמתם אלא גם בייחודם.

אברהם שפירא: בכך נטלו מהם את הנשמה היתירה ושברו את המרקם המשפחתי, שהיה לתפארת ולדוגמה להרבה עדות בישראל.

אברהם שפירא: אנו חייבים להביע תודה למלך מרוקו, שעשה הבחנה בין הנושא הפוליטי לבין העניין המשפחתי והבין את החשיבות הגדולה שבהעלאת העצמות לישראל.

אברהם שפירא: אי-אפשר שלא להביע ברכת יישר-כוח לרב הראשי לצה"ל ולאנשי הרבנות הצבאית, שעמלו על זיהוי הנפטרים והעברת הארונות לישראל כדין ועל-פי ההלכה.

אברהם שפירא: בהזדמנות זו נפנה קריאה לשליטי מדינות ערב, שילכו בדרכו של המלך חסן וידעו לשמור על בתי-הקברות היהודיים שבתחומי ארצותיהם.

אברהם שפירא: שמירה על בתי-הקברות היא לא רק עניין דתי אלא גם, בראש ובראשונה, נושא הומני שאין כמוהו.

אברהם שפירא: תודה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת אברהם יוסף שפירא.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת תופיק זיאד, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

תופיק זיאד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מגנה בכל לשון של גינוי את הרצח הנתעב של נסים טולדנו.

תופיק זיאד: לא תיארתי לעצמי בכלל שהפרשה הזאת תגיע לסוף טרגי כזה.

תופיק זיאד: רצח של בן אדם הוא פשע מתועב, אבל רצח של בן-ערובה הוא, לפי דעתי, הרבה יותר מתועב, ולא חשוב מהו הדחף.

תופיק זיאד: מבחינה אחרת יש לראות בכך סימפטום אחד מהרבה סימפטומים של העדר השלום ושל כל המצב המסובך בסכסוך הישראלי-הפלשתיני.

תופיק זיאד: אבל אני רוצה להוסיף, שאני רואה בפשע הזה קודם כול פשע נגד העם הערבי הפלשתיני ונגד העניין הצודק שלו.

תופיק זיאד: אני שולח את מיטב התנחומים שלי, מקרב הלב, למשפחה.

שאול יהלום: גם לפלשתינים?

רפאל אדרי: אני מבקש.

תופיק זיאד: בקשר לספינה "אגוז", אני מביע את הסיפוק שלי על הצלחתו של המבצע להביא לקבורה את עצמותיהם של קורבנות "אגוז", שטבעו בשנת 1961.

תופיק זיאד: אני מברך את המשפחות ואת כל הנוגעים בדבר על הסוף של אסון אנושי קשה.

תופיק זיאד: אני רוצה לציין בסיפוק רב את עמדתה של ממשלת מרוקו ואת עמדתו של המלך חסן.

תופיק זיאד: לפי דעתי, הם נתנו דוגמה בהתייחסות האנושית, קודם כול בקבורת הקורבנות אז במרוקו, בשמירה על הקברות שלהם, בהקצאת חלקת אדמה לתקופה של יותר מ-30 שנים וגם בהגשת כל הסיוע האפשרי להצלחת המבצע הזה.

תופיק זיאד: מבחינה אחרת אני רוצה לציין שבפני המוות, בפני הקורבנות של אסון טבע בן-אדם יכול רק להרכין את הראש שלו, אבל נוסף על אסונות הטבע יש אסונות שהם תוצאה של מעשי ידי אנשים, מעשי ידי בני-אדם, ואני מתכוון קודם כול לקורבנות המלחמות.

תופיק זיאד: מלחמות הרי קיימות, התקיימו וממשיכות להתקיים בכל רחבי העולם.

תופיק זיאד: רבים האנשים, מיליונים, שלא יודעים איפה קבורים יקיריהם, ואני מדבר מבחינה כללית, אבל יש משהו שקשור בנו בצורה ישירה.

תופיק זיאד: אני בן העם הערבי הפלשתיני, אני אזרח ישראלי ואני בן-אדם.

תופיק זיאד: אני חושב שהעם הערבי הפלשתיני סבל במשך עשרות בשנים ועדיין סובל.

תופיק זיאד: הוא נאבק למען החירות שלו, ומבניו נפלו רבים שזכותם להיקבר במולדת שלהם, אבל עדיין לא הצליחו ולא מצליחים להגשים את הדבר הזה.

תופיק זיאד: אני חושב שעל ממשלת ישראל להתייחס לנושא הזה בצורה אנושית המקובלת על בני-האדם.

תופיק זיאד: מדינות ערב, ובמיוחד מרוקו, מצרים, סוריה, לבנון, החזירו הרבה גופות של יהודים כדי שייקברו בישראל.

תופיק זיאד: אני חושב שעל ממשלת ישראל גם כן להתנהג בצורה זו, בצורה המתאימה הזאת.

תופיק זיאד: המלך חסן השני והממשלה המרוקנית נענו לבקשתם של ראש הממשלה מר רבין ושר החוץ מר שמעון פרס בקשר למבצע הזה, ואני חושב שהעיתוי הוא לא מקרי.

תופיק זיאד: המלך חסן הביע את הנכונות שלו, אחרי הבחירות האחרונות, ואני חושב שזו היתה מחווה לממשלה החדשה ועידוד למאמצי השלום, במטרה לקדם את עניין המשא-ומתן.

תופיק זיאד: אני רוצה לצטט את הצהרתו של המלך חסן, שפורסמה בעיתון "הארץ" ב-8 ביולי שנה זו, כלומר ימים ספורים לאחר הבחירות.

תופיק זיאד: וכך אמר: "קיומה של ישראל כבר אינו בעיה בעבור שום מדינה ערבית.

תופיק זיאד: העולם הערבי אמר ואישר זאת כמה פעמים.

תופיק זיאד: קחו את החלטות ועידת-פס מנובמבר 1981.

תופיק זיאד: הן היו ברורות.

תופיק זיאד: אבל איזו ישראל?

תופיק זיאד: באיזה גבולות?

תופיק זיאד: מובן מאליו שעל כך נדון.

תופיק זיאד: אבל הישות הישראלית, העם הישראלי, הסוברניות הישראלית, הביטחון הישראלי, הוכרו על-ידי העולם הערבי.

תופיק זיאד: "הדבר הקשה ביותר כבר הוגשם – כל הצדדים יושבים סביב שולחן אחד.

תופיק זיאד: עתה אנשים יכולים להתקשר זה לזה, לכתוב זה לזה.

תופיק זיאד: זה מאוד חשוב.

תופיק זיאד: היה מחסום פסיכולוגי.

תופיק זיאד: מחסום זה אינו קיים עוד.

תופיק זיאד: אני לא רואה מדינה ערבית שתגיד לא אם ישראל תגיד כן.

תופיק זיאד: " ועכשיו להיסטוריה: עד לסכסוך הישראלי-הפלשתיני, הישראלי-הערבי, היחסים בין שני העמים, הערבי והיהודי, במשך מאות בשנים היו יחסים נפלאים.

תופיק זיאד: קשה היה אפילו להבדיל בין ערבי לבין יהודי; לא בהתנהגות, לא בשפה, לא במנטליות ולא בכל שטח אחר.

תופיק זיאד: האם אפשר שזה יחזור?

תופיק זיאד: זה יחזור.

תופיק זיאד: נגמור עם הסכסוך הזה, הנמשך עשרות בשנים.

תופיק זיאד: נגמור את הסכסוך, נגמור את המלחמות, נכיר זה בזה.

תופיק זיאד: שום צד לא יכול לחסל את הצד השני.

תופיק זיאד: ואם אי-אפשר לחסל, בואו נכיר בזכויות הלגיטימיות של שני הצדדים.

תופיק זיאד: אז יהיה לנו זמן, לא להילחם זה בזה אלא להילחם באסונות הטבע, להילחם יחד למען שגשוגו של האזור הזה.

תופיק זיאד: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, חבר הכנסת תופיק זיאד.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, השר שטרית, שנשאר לפליטה באולם מממשלה של 17 שרים כדי לחלוק כבוד לחללי "אגוז" – חזקה עלי מצוות הנשיאות להפריד את הדיון בנושא "אגוז" מנושא רציחתו של רס"ר נסים טולדנו, השם ייקום דמו.

רחבעם זאבי: אדבר כעת רק על "אגוז", אף שקשה לי הדבר, ואני כואב עם המשפחה ועם כל בית ישראל את רציחתו בידי זדים.

מיכאל איתן: ראש הממשלה לא קיבל על עצמו את המגבלה הזאת.

רחבעם זאבי: הוא ראש ממשלה.

רחבעם זאבי: אתמול הובאו לקבורה בירושלים 22 חללי ספינת המעפילים "אגוז".

רחבעם זאבי: הם חתרו להגיע לציון ולחיות בה, אבל הם הגיעו לירושלים באיחור של 32 שנים כשהם דוממים ומתים, ועדיין לא הגיעו חבריהם לגורל, מעפילי "אגוז" שצללו לתהומות הים בשערו המערבי של הים התיכון.

רחבעם זאבי: ספינת המעפילים "אגוז" מסמלת את ההעפלה והחתירה של היהדות מארצות המגרב לעלות לארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: משום מה, זכו העלייה וההעפלה של יהודי מזרח-אירופה, תימן ובבל לכיסוי תקשורתי וספרותי נרחב וענף, בעוד עלייתם של היהודים ממרוקו, מאלג'יר ומתוניס נשארה עלומה ובלתי חשופה.

רחבעם זאבי: יהודי המגרב, שהיו תחת שלטון ערבי ולפני כן תחת שלטון צרפתי, ידעו לשמור על מסורת ישראל ועל דת ישראל, לעתים בסביבה עוינת ולעתים בסביבה אדישה וסובלנית.

רחבעם זאבי: מלחמת השחרור שלנו, או כפי שכונתה בפי הערבים – "שואת פלשתין", השפיעה גם על יחס העמים הערביים בצפון-אפריקה למיעוט היהודי שחי בקרבם.

רחבעם זאבי: כאשר הם זכו לעצמאות מהמעצמות הקולוניאליות, החלו רדיפות ופרעות ביהודים.

רחבעם זאבי: שני הגורמים הנ"ל – הקמת מדינת ישראל ורדיפות היהודים בארצות אלה – דחפו ועודדו את העלייה לארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: מי שביקר באותן שנים בגטאות היהודים בערי המגרב, שנקראו בשם מלאח, פגש קהילות יהודיות תוססות וגאות שמקיימות אורח חיים יהודי, לעתים בתנאי דלות ועוני במאבק על הקיום.

רחבעם זאבי: מי שיצא אל הכפרים בהרי האטלס, פגש שם יהודים הרריים והתפלא כיצד הם הצליחו לשמור על יהדותם במקומות נידחים.

רחבעם זאבי: אל הקהילות האלה הגיעו שליחי העלייה, אנשי המוסד לעלייה, תוך כדי סיכונים והרפתקאות, ועשו את מלאכת הקודש של קיבוץ נידחי ישראל ושילוחם לארץ מולדתם.

רחבעם זאבי: בתוך המעשה הקדוש הזה קרו גם תקלות, ואחת מהן היא טביעתה של "אגוז".

רחבעם זאבי: עכשיו באים שוחטי "הפרות הקדושות" ומלינים וטוענים שלוש טענות: א.

רחבעם זאבי: מדוע טבעה "אגוז"?

רחבעם זאבי: ב.

רחבעם זאבי: מדוע לא הובאו גוויותיהם של הטובעים שנמצאו כבר לפני שנים?

רחבעם זאבי: ג.

רחבעם זאבי: מדוע אין מחפשים אחרי יתר הטובעים במצולות הים התיכון, כדי להביא גם אותם לקבר ישראל?

רחבעם זאבי: מסופקני אם יש תשובה בדוקה ואחראית בדבר סיבת טביעתה של "אגוז".

רחבעם זאבי: ייתכן שיכולנו לתבוע ממלך מרוקו את המחווה הזאת לפני שנים, על סמך הקשרים שהיו עמו והסיוע שנתנו לו בתחומים שונים.

רחבעם זאבי: בטוחני שעכשיו יפנו לחפש את הנעדרים, אם רק יתאפשר הדבר.

רחבעם זאבי: עם העלאת עצמותיהם של נעדרי "אגוז" זכו חלק ממשפחות "אגוז" לראות את יקיריהם מובאים לקבר ישראל בירושלים, ויש בך הקלה פורתא לכאבן.

רחבעם זאבי: אנחנו מציעים שהכנסת תביע בהזדמנות הזאת את הוקרתה ליהדות מרוקו על חלקה בעלייה ובבניין הארץ, לאנשי המוסד לעלייה, שפעלו בחשאי להעלאת יהודים, למלך חסן השני, שהרשה את העברת השרידים לישראל, ולממשלת ישראל, שפעלה למען כך.

רחבעם זאבי: תודה.

רפאל אדרי: תודה, אדוני, חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כאדם, כאזרח וכבן העם הפלשתיני, אני רוצה בראשית דברי לגנות את הרצח המתועב של רס"ר נסים טולדנו, אשר נרצח בצורה אכזרית, שאין למצוא לה שום הצדקה ושום הבנה.

עבד-אלוהב דראושה: אלה שרצחו אותו פגעו קודם כול באינטרסים של העם הפלשתיני, במרקם היחסים העדין בין שני העמים ובסיכויי קידום תהליך השלום באזור.

עבד-אלוהב דראושה: מכאן אני רוצה לשלוח תנחומים כנים למשפחת טולדנו בלוד, לעם בישראל, ולומר שאנחנו, אזרחי המדינה, ואני מאמין שהרוב המסיבי של העם הפלשתיני, מגנים את הרצח ושותפים בצער של המשפחה ושל כל העם בישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להפנות את דברי גם לציבור בלוד, שחלקו יצא מכליו לאחר הסתה של קומץ מתפרעים שבאו מירושלים, ובראשם עמדו אנשי תנועת "כך", שבאו להסית את תושבי לוד היהודים נגד תושבי לוד הערבים בצורה לא מובנת, כאשר האוכלוסייה בלוד שותפה לצער ומגנה את הרצח.

עבד-אלוהב דראושה: ואני רוצה לברך את פרנסי העיר, ובמיוחד את ראש עיריית לוד, מר מקסים לוי, אשר עמד איתן נגד התופעה הגזענית וניסה, עם כוחות המשטרה, למנוע את המתקפה האכזרית נגד תושבי שכונת-הרכבת והאוכלוסייה הערבית בלוד.

עבד-אלוהב דראושה: ביום כזה כולנו צריכים להתאחד נגד פשעים, נגד רצח ונגד שפיכות דמים, ואל לאיש להוסיף מכאובים על הכאב.

עבד-אלוהב דראושה: ביום זה, כאשר אנחנו מקיימים את הדיון בהעלאת חללי הספינה "אגוז" לקברם במדינת ישראל, הרשו לי לומר לכם שאני אישית ורבים כמוני הרגשנו נחת שחללים אלה מובאים לקבורה מסודרת בצורה דתית ובצורה לאומית היאה להם.

עבד-אלוהב דראושה: ואני רוצה לשלוח מכאן את מיטב הברכות למלך חסן השני, מלך מרוקו, אשר הוכיח שוב שהוא אדם שניחן בתכונות של הומניטריות ואנושיות, היאות למנהיג ערבי הרואה למרחוק, אשר הוכיח גם בשנים קודמות את שאיפתו הכנה לקרב לבבות, לפעול לקידום תהליך השלום ולהפגיש יהודים וערבים ביחד.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לציין גם את התפקיד שהוא מילא בוועידת-פאס שהיתה בשנת 1981, כאשר העולם הערבי כולו הכיר בזכות מדינת ישראל להתקיים על בסיס גבולות 1967 והביע נכונות להגיע להסכם של שלום אמיתי עם מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: כמו-כן רוצה אני להזכיר את התפקיד שהוא מילא על-ידי מתן אפשרות למנהיגים ישראלים ומצרים להיפגש על אדמת מרוקו כדי להגיע אחר כך להסכם שלום בין ישראל לבין מצרים.

עבד-אלוהב דראושה: המלך ממשיך לפעול כדי לקדם את סיכויי השלום באזור, ואני יודע שהוא פועל נמרצות כדי להביא ישראלים ופלשתינים ביחד למפגשים על אדמת מרוקו.

עבד-אלוהב דראושה: הוא מנסה לדרבן את תהליך השלום, ועל כך נתונה תודתנו למלך מרוקו.

עבד-אלוהב דראושה: ומכאן אני רוצה להציע הצעה, שחברי כנסת, יהודים וערבים, יצאו במשלחת משותפת למרוקו כדי להיפגש עם המלך, קודם כול, להודות לו על הגישה ההומנית וגם לבקש ממנו להאיץ את פעילותו לקידום תהליך השלום באזור, להפגיש פלשתינים מאש"ף עם חברי כנסת מישראל, להפגיש מנהיגים פלשתינים ומנהיגים ישראלים, בכלל זה שרים, ואם יצליח – ואני תקווה שיוכל להצליח – להפגיש את ראש ממשלת ישראל, מר יצחק רבין, עם מנהיג אש"ף, מר יאסר ערפאת, על אדמת מרוקו, כדי לנסות לקדם את תהליך השלום ולהביא לתפנית אמיתית במאמצים לקידום התהליך.

עבד-אלוהב דראושה: לצערי הרב, אנחנו עדים היום לקיפאון מתמשך ולעיכובים מתמשכים המדרבנים את הקיצונים משני הצדדים לפעול כפי שהם פועלים, וההוכחה היתה אתמול.

עבד-אלוהב דראושה: הקיפאון מביא לקורבנות בשני הצדדים, יהודים נופלים וערבים נופלים, ישראלים נופלים ופלשתינים נופלים, וכל הקורבנות הללו רק מעיבים על תהליך השלום, פוגעים במשפחות ופוגעים בסיכויי תהליך השלום האמיתי.

עבד-אלוהב דראושה: אני קורא לממשלת ישראל להגמיש עמדות, להבין שקשיחות יתר, המתאפיינת היום במשא-ומתן, רק מגבירה את הקיצוניות בקרב הפלשתינים ומחלישה את ההתמתנות, מחלישה את אש"ף, העומד היום בצורה גלויה בראש המחנה הפלשתיני המתון, ועיכובים וקשיים נוספים בתהליך המשא-ומתן יגבירו את האכזבה בין הפלשתינים וידרבנו לקיצוניות.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, ביום הזה, כאשר מצד אחד אנחנו מביעים צער, מרירות וכאב על אותו קורבן, רס"ר נסים טולדנו, זכרו לברכה, אשר נרצח אתמול, ומצד אחר אנחנו מביעים שביעות רצון על העלאת החללים של "אגוז", שני המקרים הללו צריכים לדרבן את כולנו, את מחנה השלום היהודי-הערבי, את מחנה השלום הישראלי-הפלשתיני, לפעול נמרצות כדי לשים קץ לשפיכות הדמים, כדי להביא לסיום המאבק הכאוב הזה בין שני העמים.

עבד-אלוהב דראושה: ואני מאמין שניתן להגיע להסכם שלום שיבטיח את הזכויות של שני העמים, הישראלי והפלשתיני, היהודי והערבי.

עבד-אלוהב דראושה: יש מקום לכולנו לחיות כאן כבני-אדם, כבני אנוש, לנו ולילדים שלנו.

עבד-אלוהב דראושה: את האמונה הזאת נוכל לחזק על-ידי פעילות מאומצת יותר, של כולנו, מכל מחנות הבית הזה, משני העמים, כדי להביא להסכם שלום שיתבסס על הכרה הדדית בזכויות שני העמים, במדינה ובאזור כולו.

עבד-אלוהב דראושה: תודה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

רפאל אדרי: אני חושב שהצעתך בקשר למשלחת הכנסת היא הצעה מעניינת.

רפאל אדרי: הנושא הזה יבוא בוודאי לנשיאות ויידון, ועל התוצאות נודיע.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה בניזרי.

רפאל אדרי: בבקשה.

עמנואל זיסמן: – – –

רפאל אדרי: הוא אחרון.

עמנואל זיסמן: בכל זאת ש"ס משתתפת בדיון הזה.

רפאל אדרי: אני שמח.

רפאל אדרי: הם לא היו כאן בזמן.

עמנואל זיסמן: קודם הם אמרו שהם לא משתתפים.

רפאל אדרי: הם לא היו כאן באולם.

שלמה בניזרי: חברי ש"ס נתקעו בשלג.

שלמה בניזרי: מה יעשו?

רפאל אדרי: "פורס מז'ור", זה בסדר.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אומנם כתוב: אין מנחמים את האדם כשמתו מוטל לפניו, אבל אני רוצה להביע את הצער העמוק והעצום על רציחתו של נסים טולדנו, השם ייקום דמו.

שלמה בניזרי: ודאי שיש מקום לומר את הדברים.

שלמה בניזרי: כנסת נכבדה, לפני כאלפיים שנה יצא עם ישראל לגלותו, גלות קשה ומרה, שהתארכה יותר מכל הגלויות שקדמו לה.

שלמה בניזרי: במשך כל אותן אלפי שנים השתוקק עם ישראל לחזור לארצו, למולדתו, כדי להתאחד ולהתלכד ולהיות עם אחד, עם חופשי בארצנו, לא, חלילה, חופשי מתורה ומצוות, כמאמרם של אנשים מסוימים, אלא חופשי מעול הגויים שהצרו את דרכנו, דרך התורה, מאוחד בקיום התורה והמצוות.

שלמה בניזרי: את ההרגשה הזו של הערגה והכמיהה לארץ הקודש היטיב להגדיר לפני כאלף שנה ריה"ל, רבי יהודה הלוי, באומרו: "לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב".

שלמה בניזרי: כלומר: גשמית, הם הרגישו וחיו את הגולה, אך נשמתם השתוקקה לארץ הקודש, ארץ האבות הקדושים.

שלמה בניזרי: כמיהה זו שנמשכה אלפי שנים החלה להתגשם בימינו, בקום המדינה.

שלמה בניזרי: כשאך נודע ליהודי העולם על קום המדינה היהודית, החלה נהירה עצומה מכל קצוות תבל, כשבפיהם משאלה אחת, והיא: ארץ-ישראל, ארץ הקודש.

שלמה בניזרי: ספינת "אגוז" היא אחת הדוגמאות הנפלאות המראות בעליל את רצונם העז של יהודי מרוקו לעלות לארצנו.

שלמה בניזרי: אחד הסיפורים המזעזעים מספינת "אגוז" הוא סיפורם של אותו חתן ואותה כלה שהוצאו בליל חופתם ועלו על הספינה בדרכם האחרונה למצולות ים.

שלמה בניזרי: עמנו שאף לעלות לארצו כדי לחיות כאן בשלום ובשלווה, וכמובן, על-פי דרך התורה.

שלמה בניזרי: אך לצערנו הרב, רבים קמים עלינו לכלותנו ומנסים למנוע מאתנו את התגשמות חזון הנביאים, וזאת בדרכים שפלות ונוראות.

שלמה בניזרי: ומעשה הבאתם לקבורה של חללי ספינת "אגוז", ובמקביל – רציחתו של רס"ר נסים טולדנו, השם ייקום דמו, מראים בעליל את רצונם ושאיפתם של הקיצונים באויבינו לחסלנו.

שלמה בניזרי: אך את עם ישראל לא יוכל שום כוח בעולם להכניע, וזאת לא בגלל כוחנו או עוצמתנו הצבאית, אלא בזכות ובגלל הבטחתו של בורא עולם, של הקדוש-ברוך-הוא, שהבטיחנו ששום אומה בעולם לא תצליח להכניענו.

שלמה בניזרי: ייחודו של עם ישראל לאורך כל ההיסטוריה היה התורה הקדושה.

שלמה בניזרי: כמו שכבר אמר לפני כאלף שנה הרב סעדיה גאון, כי אין ישראל אומה אלא בתורתם, תורה שבכתב ותורה שבעל-פה, הם ששימרונו בתור עם יהודי, ולא שום דעה נכזבת אחרת או כוח אחר, ותורתנו זו היא שתמשיך בשמירה עלינו, הן גשמית והן רוחנית.

שלמה בניזרי: אני תפילה לה', שחללי הספינה "אגוז" לא נפלו לשווא אלא הם חלק מהמאבק על ארצנו ועל יהדותנו; וכן רציחתו של רס"ר נסים טולדנו, השם ייקום דמו, לא תהיה לריק, אלא תהיה נדבך נוסף לחיזוק עמדתנו, שאנו זקוקים למדינה משלנו, שתשמרנו פיסית ורוחנית.

שלמה בניזרי: תודה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת בניזרי.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אם אני יכול לסכם את הדיון, הוא היה דיון מרגש, דיון שאיחד את כל חלקי הבית, על כל סיעותיו.

רפאל אדרי: הוא גם הוסיף אור לעלייה ולהעפלה של יהדות מרוקו, ותם כאן פרק נוסף בתולדות הקמת מדינת ישראל.

רפאל אדרי: אני מכריז על הפסקה של חמש דקות.

רפאל אדרי: הדיון יתחדש בהודעתו של ראש הממשלה בדבר חטיפתו ורציחתו של רס"ר נסים טולדנו, זיכרונו לברכה.

רפאל אדרי: תודה לחברי הכנסת.

אלי גולדשמידט: ראש הממשלה כבר מסר את הודעתו.

רפאל אדרי: סליחה, ראש הממשלה מסר כבר את הודעתו.

רפאל אדרי: אנחנו נמשיך בדיון בדבר חטיפתו ורציחתו של רס"ר נסים טולדנו.

רפאל אדרי: ראשון הנואמים יהיה חבר הכנסת משה קצב.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אורי אור.

רפאל אדרי: (הישיבה נפסקה בשעה 17:53 ונתחדשה בשעה 18:02.

רפאל אדרי: )

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנחנו פותחים את הישיבה.

רפאל אדרי: הנושא הוא: דיון בדבר הודעת ראש הממשלה על דבר חטיפתו ורציחתו של רס"ר נסים טולדנו, זיכרונו לברכה.

רפאל אדרי: ראשון הנואמים – חבר הכנסת משה קצב, ואחריו – חבר הכנסת אורי אור.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העם כולו מביע את תנחומיו למשפחת טולדנו, ושאט נפש ממעשה הרצח השפל והאכזרי.

משה קצב: פעם נוספת הוכיחו לנו ארגוני המחבלים, כי אין להם אותם סטנדרדים שעם ישראל מקדש אותם.

משה קצב: הנורמות שעל-פיהן פועלים ארגוני המחבלים אין להן מקום בחברה האנושית; מעשה חטיפה שפל, מעשה רצח זוועתי מעורר חלחלה וחרדה.

משה קצב: אף-על-פי-כן, בשעה זו כולנו מאוחדים מאחורי היגון שפקד את עם ישראל ואת אזרחי ישראל.

משה קצב: אין בדעתנו לקרוא להפסקת המשא-ומתן לשלום.

משה קצב: עם ישראל שואף, משתוקק, מתפלל להשגת שלום עם ארצות ערב.

משה קצב: אבל אנחנו חייבים לומר גם היום, בשעה הזו, לארצות ערב, למנהיגים, לעמים ולארגוני המחבלים: ביטחון ישראל הוא צורך להבטחת השלום.

משה קצב: ביטחון למדינת ישראל הוא צורך להבטיח את קיום השלום לאורך זמן, את יציבותו ואת היותו שלום ממשי.

משה קצב: ללא הבטחת ביטחון למדינת ישראל השלום לא יהיה יציב, לא יהיה אמיתי ולא יהיה קבוע.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עם כל הכאב על מעשה הרצח, אנחנו חייבים לומר לראש הממשלה ולממשלה הזו: תפסיקו לנהל מדיניות לא מפוכחת.

משה קצב: תתחילו לנהל מדיניות ריאליסטית.

משה קצב: תתפכחו מאותן אשליות שאתם מטפחים לעצמכם.

משה קצב: תתנערו מאותה אסטרטגיה מוטעית, שאיננה מקרבת אתכם לעמדות ארגוני המחבלים וארצות ערב.

משה קצב: אתם, ראש ממשלת ישראל וחברי הממשלה, מצויים באותה נקודה אשר בה אנחנו, אנשי הליכוד, הפסקנו את המשא-ומתן המדיני בעקבות תוצאות הבחירות לפני חמישה חודשים.

משה קצב: כל המחוות של הממשלה הזאת, החד-צדדיות, כל הוויתורים, ארצות ערב וארגוני המחבלים נתנו להם רק פירוש אחד – חולשה וחוסר תבונה מדינית.

משה קצב: הם לא קיבלו את האיתותים שלכם, כפי שאתם רציתם לקוות.

משה קצב: הם לא הבינו מדוע אתם מנהלים משא-ומתן עם אסירים ביטחוניים שיושבים בבתי-כלא על מעשי רצח רק משום שהם שבתו כדי לשפר את תנאי המאסר שלהם.

משה קצב: הם אינם מבינים איזו תבונה מדינית יש בהחלטה פזיזה להקפיא את ההתנחלויות בלי להמתין אפילו לקבל תמורה, גם אם יש לכם כוונה לעשות את זה.

משה קצב: הם לא מבינים מדוע לפני ארבעה חודשים החלטתם לבטל צווי גירוש נגד 11 מראשי המסיתים והמחבלים – החלטה שקיבלה ממשלת ישראל הקודמת, ואתם החלטתם לבטל אותה, עם כל הקשיים, עם כל הצורך לנקוט מאבק משפטי כדי להוכיח את הצורך בהפעלת צווי הגירוש.

משה קצב: הם אינם מבינים מדוע אתם מבטלים את האיסור על מפגשים עם אש"ף.

משה קצב: איזו פזיזות, איזו תבונה יש בביטול האיסור על מפגשים עם אש"ף?

משה קצב: מדוע האיתות הזה לארצות ערב, לארגוני המחבלים, שאתם מתרפסים בפניהם, מתבטלים בפניהם, מוכנים למחוות חד-צדדיות?

יורם לס: האם ניפגש עם ה"חמאס"?

יורם לס: עם מי להיפגש?

משה קצב: עם כל הכבוד לך, חבר הכנסת יורם לס, תתפכח, טול קורה מבין עיניך.

משה קצב: תראה מה מתחולל ברחוב.

משה קצב: תפסיק להגן על ארגוני המחבלים.

משה קצב: תתפכחו מהאשליה הזו.

משה קצב: המדיניות שלכם היא מדיניות כושלת, שלא הובילה אתכם לשום מקום.

משה קצב: המדיניות הזו הביאה הרס.

משה קצב: מעשי הטרור גברו, תוצאה ישירה של המדיניות שלכם.

משה קצב: לא בן-גוריון נהג כך, לא לוי אשכול נהג כך, לא גולדה מאיר נהגה כך, לא מנחם בגין, זיכרונו לברכה, נהג כך, ולא יצחק שמיר, ייבדל לחיים ארוכים.

משה קצב: בפעם הראשונה ארגוני המחבלים מאמינים, שעל-ידי מעשי טרור ורצח יוכלו להשיג ויתורים מדיניים מממשלת ישראל.

משה קצב: אדרבה, תוכיחו להם שאתם לא מוותרים.

עמנואל זיסמן: מחוות כן, ויתורים לא.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש.

רפאל אדרי: שאלתם, אפשרתי קריאת ביניים.

רפאל אדרי: זה מספיק.

רפאל אדרי: אני מבקש לאפשר לנואם להמשיך.

רפאל אדרי: בבקשה.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, מאז החלה הממשלה הזאת לכהן גברו מעשי הטרור, השימוש בנשק חם הוא בהיקף חסר תקדים וגברו מעשי הירי, הטלת בקבוקי התבערה והנחת מטעני הצד.

משה קצב: לא היה שימוש כל כך תכוף, בהיקף כל כך גדול, מאז פרצה האינתיפאדה לפני כחמש שנים.

משה קצב: בחודשים האחרונים היה היקף השימוש בנשק חם רחב יותר מאי-פעם.

משה קצב: תמיד אמרו גורמי הביטחון, בכל הדיונים שהתקיימו מאז פרוץ האינתיפאדה: אם ארגוני המחבלים ישתמשו בנשק חם – זה כבר מצב מלחמה, זה כבר מצב חדש, זה כבר לא יידוי אבנים, זה כבר לא שביתות ולא הפגנות, אז אנחנו נדע לטפל כפי שיהיה צריך, כדי לדכא את השימוש בנשק חם.

משה קצב: והנה, יש שימוש בנשק חם.

משה קצב: מה עושה הממשלה כדי לעצור את התהליך המסוכן הזה?

משה קצב: אין לנו שום ספק שיש קשר ישיר בין מדיניות הממשלה לבין אותן התפתחויות חמורות וקשות.

משה קצב: אנחנו קוראים בשעה זו לראש הממשלה: תאזור אומץ, אדוני ראש הממשלה, תשנה את האסטרטגיה, תשנה את הגישה, תשנה את המדיניות, תנקוט גישה יותר ריאליסטית, יותר מפוכחת, תנקוט יד חריפה כדי להוכיח לארגוני המחבלים שמעשי הטרור לא יביאו אותך לוויתורים נוספים.

משה קצב: תוכיח להם שהוויתורים והמחוות שעשית בחודשים האחרונים לא קידמו אותם במאומה.

משה קצב: תנקוט צעד מיידי, אדוני ראש הממשלה.

משה קצב: תקבל עוד הלילה החלטה להוציא לפועל את ההחלטה של שר הביטחון הקודם, של הממשלה הקודמת, לגרש מייד את 11 המסיתים, ראשי ארגוני המחבלים, שעדיין מסתובבים חופשי.

משה קצב: זה טוב לתהליך השלום, כיוון שהם יפסיקו לחבל בתהליך השלום.

משה קצב: זה טוב כדי להבטיח ביטחון לאזרחי ישראל, כיוון שהם לא יסיתו למעשי רצח.

משה קצב: ואולי זה גם טוב להם, כיוון שאם לא כן, הם ייכנסו מהר מאוד לבתי-כלא ישראליים.

משה קצב: מוטב שיסתובבו חופשי מעבר לגבול ולא כאן.

משה קצב: אדוני ראש הממשלה, במשך שמונה השנים האחרונות כיהנת ואתה מכהן כשר שש שנים.

משה קצב: מותר לנו, כאזרחי ישראל, לדרוש ולתבוע ממך: תבטיח ביטחון אישי לאזרחי ישראל, תבטיח שמעשי הטרור לא יגיעו להיקפים כל כך רחבים כפי שהיו.

משה קצב: אנחנו נאלצים, אדוני היושב-ראש, בכאב, להביע בשבוע הבא אי-אמון בראש הממשלה ובשרי ממשלתו.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה.

שבח וייס: בבקשה, רק בקיצור.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, הכנסת הבינה ברורות, גם מהדיון בוועדת הכנסת, שיהיו שני דיונים נפרדים.

יהושע מצא: עם ישראל ציפה שראש הממשלה ימצא לנכון למסור את ההודעה על הרצח המזעזע לא בתוככי המעשה של אזכרת חללי "אגוז".

יהושע מצא: האם זו לא הסתתרות מאחורי המעשה הזה?

יהושע מצא: אני חושב שרשאי ראש הממשלה להיות פה, והוא חייב להיות פה כדי למסור הודעה לכנסת ולעם.

יהושע מצא: אני חושב שההסתתרות הזאת היא לא במקומה.

יהושע מצא: איפה ראש הממשלה?

יהושע מצא: זאת השאלה שלי.

קריאות: הוא מסר.

שבח וייס: חברי הכנסת, תנו לי להבהיר.

יהושע מצא: היושב-ראש אמר והודיע מפורשות שתימסרנה שתי הודעות ויהיו שני דיונים.

יהושע מצא: יצאנו להפסקה.

יהושע מצא: למה ראש הממשלה מתחמק מהנושא הכאוב הזה?

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, אמסור אינפורמציה ולא יהיה כאן דיון בלי אינפורמציה.

שבח וייס: אני רוצה למסור את הדברים בדיוק על-פי הסדר שלפיו הם התרחשו, ברשותכם.

שבח וייס: זה יהיה קצר מאוד.

שבח וייס: אני בטוח שיהיה בינינו ויכוח.

שבח וייס: אבל לפחות בעניינים שהם בתחום העובדות – אני רוצה שנצמצם את הוויכוח.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני משיב לך ובאמצעותך לכל הנוכחים כאן.

שבח וייס: ראשית, ההתפתחויות היו בקצב דרמטי, ולא באשמתנו.

שבח וייס: שנית, אתמול בישיבת הנשיאות היו לנו שבע או שמונה הצעות דחופות לסדר-היום בנושא החטיפה.

שבח וייס: היה דיון בנשיאות.

שבח וייס: בהרכב מלא של הנשיאות, על דעת כל חבריה, התקבלה שם הצעתו של ידידי, סגן יושב-ראש הכנסת, דב שילנסקי, שלא לאשר את הדחיפות מן הסיבה הבאה – – –

יוסי שריד: – – –

שבח וייס: אני צריך להסביר זאת, כי אחר כך יהיו 23 שעות של דיונים בעיתונות.

שבח וייס: אני רוצה להסביר זאת, חבר הכנסת שריד.

שבח וייס: חברים, אני לא מצטדק ולא מתנצל.

שבח וייס: אני מסביר.

שבח וייס: חשוב שנדע זאת.

שבח וייס: מצדי, אם הבעיה היא שמשדרים את הדברים – אפשר לסגור את הטלוויזיה, אם זו הבעיה.

שבח וייס: אני רוצה להסביר את הדברים.

שבח וייס: השיקול היה, שאם עדיין מתקיים משא-ומתן ואם עדיין יש סיכוי שהוא בחיים – חשוב שהכנסת בינתיים לא תעסוק בנושא.

שבח וייס: אנחנו קיבלנו פה-אחד את השיקול הזה ואמרנו שממילא ביום שני צפויות הצעות אי-אמון וכל השאלות של ביטחון הפנים תידונה אז בכל חומרתן, על-פי הפרוצדורות הפרלמנטריות המקובלות.

שבח וייס: זה פרק א'.

שבח וייס: פרק ב' – היום, אחרי שנודע האסון הנורא והרצח המתועב הזה, התחילו לזרום שוב הצעות דחופות לסדר-היום.

שבח וייס: כבר היו לנו, עם ההצעות של אתמול ועם ההצעות של היום, הרבה הצעות, לא משנה כמה.

שבח וייס: זימנתי באופן דחוף, בזמן שנותר לי, ותוך כדי ישיבה של ראשי ועדות שעסקה בעניין אחר, את הנשיאות, בשעה 15:30, והצעתי הצעה.

שבח וייס: בגלל הנסיבות, מפני שהיו לנו פה 500-400 אורחים, וגם כל הקהל שצופה בנו ידע שהדיון נועד לנושא של הספינה "אגוז", כשפה יש באמת רגשות משותפים של כל העם – לא רציתי שהדיון יהיה משולב.

שבח וייס: לכן הצעתי, חבר הכנסת שילנסקי הציע וחבר הכנסת רפי אדרי הציע, שיהיו שני דיונים נפרדים, אבל היום, בגלל גודל העניין.

שבח וייס: כדי שלא להסתבך בשאלה מי הציע הצעה דחופה וכן הלאה, ביקשנו שזו תהיה הודעה, דיון סיעתי, וביקשתי מיושב-ראש ועדת הכנסת להחליט על הפרוצדורה, איזה דיון סיעתי יהיה.

שבח וייס: כל זה בתוך שניות, בתוך דקות, כשבשעה 16:00 כבר היו פה כל האורחים וכל הנושא היה צריך להיות על סדר-היום.

שבח וייס: זה היה ממש עד לשנייה האחרונה.

שבח וייס: אני הייתי סבור שצריכים להיות שני דיונים נפרדים לחלוטין, וזו היתה דעת הנשיאות: הודעת ראש הממשלה, דיון על פרשת "אגוז"; הודעת ראש הממשלה, דיון בפרשה אחרת, עם הפסקה של עשר דקות.

שבח וייס: ראש הממשלה הגיע לבניין שלוש-ארבע דקות לפני השעה 16:00, בגלל המאורעות.

שבח וייס: הרי אתם ודאי מבינים מה מוטל עליו בשעות כאלה.

שבח וייס: הנאום כבר היה מוכן ומלוכד על-פי השקפתו, לדעתי, בלי שום כוונה רעה וכן הלאה.

שבח וייס: ואז, ראש הממשלה אמר: תראו, אני את נאומי אנאם, תהיינה פה הודעות סיעות ודיון, ועד אז תהיה לי אינפורמציה נוספת על העניין; כך, תוך כדי הדיון או בסופו אודיע את ההודעה הנוספת ואסכם אותו.

שבח וייס: בנסיבות שנוצרו, נדמה לי שלא צריך לייחס כוונות רעות לאיש.

שבח וייס: אני שוב מציע לכם, אני חושב שהנשיאות החליטה נכון בזה שהיא החליטה לקיים היום את הדיון.

שבח וייס: אני מבין את הבעייתיות של המיזוג.

שבח וייס: על כן, כאשר ראש סיעת הליכוד, חבר הכנסת משה קצב, העביר לי פתק שהוא מבקש שהנואם הראשון, במקרה זה חבר הכנסת דוד לוי, יתייחס – אמרתי לו: כן, ובקיצור, כי ממילא יהיה עוד סיבוב.

שבח וייס: הוא לא עשה זאת בקיצור, ואני לא הפסקתי אותו.

שבח וייס: בנסיבות האלה אני מציע לכם, וברוח טובה, לראות את הדחיסות של האירועים.

שבח וייס: אנחנו מקיימים עכשיו דיון.

שבח וייס: אני מניח שראש הממשלה שומע אותו.

שבח וייס: יש לו בוודאי גם משהו לעשות.

יהושע מצא: האם זה טבעי שהוא לא יושב פה?

לימור לבנת: למה ראש הממשלה לא כאן?

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, תרשה לי רגע.

שבח וייס: שמעתי אותך בסבלנות.

אברהם-בייגה שוחט: מר שמיר לא היה פה ארבע שנים.

שבח וייס: אדוני שר האוצר, תעזבו את זה עכשיו.

שבח וייס: חברת הכנסת לימור לבנת, יש לי פתרון.

שבח וייס: מדוע אנחנו צריכים להחריף את הדברים?

שבח וייס: – יש לנו די עימותים בינינו, זו דרכו של עולם, אנחנו פרלמנט דמוקרטי, ונעשה אותם.

שבח וייס: הדיון יימשך.

שבח וייס: מייד אברר אם ראש הממשלה יכול להיות פה.

שבח וייס: אם לא, הוא בבניין ובוודאי הוא שומע, ואין לי ספק שתהיה התייחסות שלו לעניין.

שבח וייס: אני אתבע זאת ממנו, והוא גם רוצה להתייחס.

שבח וייס: בינתיים מצטברת עוד אינפורמציה, אולי ההודעה שלו תהיה עשירה בפרטים נוספים.

שבח וייס: אני רוצה להציע לך, חבר הכנסת זאבי, במקום שנבזבז אנרגיות על ויכוח פרוצדורלי – ההערה הושמעה, היא רצינית, איש לא מזלזל בהערה, נמשיך בדיון.

שבח וייס: מייד אברר לגבי ראש הממשלה באיזה שלב הוא, אני משוכנע שגם בחדרו הוא שומע את הדיון, ונמשיך בדיון הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, בקיצור רב.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אין לי טענות כהוא-זה נגד הנשיאות.

רחבעם זאבי: גם בישיבת ועדת הכנסת קיבלתי כאקסיומה את העובדה, שראש הממשלה החליט לתת הודעה משותפת.

רחבעם זאבי: אבל ראש הממשלה צריך לדעת שאצלנו, בספסלי האופוזיציה, זה מתפרש כבריחה מפני דיון מסודר בבעיה ביטחונית חשובה וכואבת.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, בהכירי את ראש הממשלה, אני רוצה להניח שזה לא כך.

שבח וייס: אני אעשה הכול כדי שגם הוא יבהיר שזה לא כך.

יהושע מצא: אתה מכיר גם את שר הביטחון?

שבח וייס: אני מכיר את שניהם היטב.

שבח וייס: אני גם יודע שהם משוחחים ביניהם הרבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מזמין את חבר הכנסת אורי אור; אחריו – חבר הכנסת יוסי שריד.

שבח וייס: בבקשה.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני דווקא לחבר תחילה את דברי לדיון הקודם בטקס שהיה וצוין היום – של העלאת עצמותיהם של אנשי "אגוז" שטבעו.

אורי אור: יש קשר בין המלחמה בטרור ובין הבנת הפרספקטיבה של הדורות שבונים ומחדשים את מדינת ישראל ב-100 השנים האחרונות.

אורי אור: כשהורי עלו לארץ, היו פה בין 300,000 ל-400,000 איש.

אורי אור: דרך סיפורם של יהודי מרוקו, וכל גלויות מזרח-אירופה שעלו לכאן, והיום, עם קליטת יהודי ברית-המועצות ואתיופיה – עברנו את 4 מיליוני התושבים.

אורי אור: זה מראה שמדינת ישראל מנצחת במלחמה בטרור.

אורי אור: אבל במלחמה הזאת דרושה פרספקטיבה ודרושה מנהיגות אחראית, שמבינה ויודעת במה ואיך נלחמים.

אורי אור: לדעתי, וזה עלה בשבוע האחרון ובשבוע הקודם, כשדיברנו על חמש שנים לאינתיפאדה, חשבתי אז שאין ויכוח בין סיעות הבית על הצורך להילחם בטרור.

אורי אור: יש ויכוח בינינו על הפתרון, על הדרך – איך להגיע לפתרון המדיני.

רחבעם זאבי: הממשלה שוב לא מיוצגת.

רחבעם זאבי: אין נציג הממשלה ששומע אותך.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, כשאני הייתי סגן יושב-ראש הכנסת בקדנציה הקודמת, והיו לי הערות כאלה, ואני הייתי איש אופוזיציה, אמרתי תמיד: לכנסת יש קיום אוטונומי.

שבח וייס: הממשלה נמצאת, חייבת להימצא, זה חשוב מאוד, אבל אנחנו נמשיך בעבודתנו בכל מצב.

משה קצב: אני זוכר איך בקדנציה הקודמת הפסקתם דיונים כאשר חברי ממשלה לא היו.

שבח וייס: אני לא.

שבח וייס: אבל אנחנו מנסים לגייס אותם.

עמנואל זיסמן: שר האוצר פה.

שבח וייס: יש שר ויש סגן שר באולם.

אורי אור: לאחר ששמעתי את חבר הכנסת קצב ואת חבר הכנסת שרון, לפעמים נראה לי שהם מתחילים להתמקח אתנו איך נלחמים בטרור.

אורי אור: אפשר לחשוב שצה"ל ושירותי הביטחון השתנו בחמשת החודשים האחרונים.

משה קצב: תפסיקו לערב את צה"ל בוויכוח הפוליטי.

משה קצב: מדברים על הממשלה, מדברים על שר הביטחון.

עמנואל זיסמן: – – –

מיכאל איתן: – – –

אורי אור: חבר הכנסת קצב וחבר הכנסת איתן, הרי אנחנו מקשיבים לכם בעניין רב.

אורי אור: אפשר להבין מדבריכם, שהממשלה אשמה בפעולות הרצח הנתעבות שהיו לאחרונה.

אורי אור: אפשר לחשוב שצה"ל נלחם פחות טוב בטרור.

אורי אור: אני רוצה לומר באחריות רבה מאוד: המלחמה בטרור היתה גם בזמן הממשלה שלכם, היתה גם בזמן ממשלת האחדות, והיא ממשיכה היום.

אורי אור: בזה לא השתנה דבר.

מיכאל איתן: – – – אל תעשה השוואות.

מיכאל איתן: אל תתחשבן.

מיכאל איתן: למה אתם עושים את זה היום?

מיכאל איתן: ביקשנו להפריד את הדיון, לא הסכמתם.

עמנואל זיסמן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זיסמן, היום, בדיון בוועדת הכנסת – אסור לגלות מה היה – אחד מחברי הכנסת טען, שהפרעות ליושב-ראש הם דבר בלתי נסבל, ואתה מכיר אותו אישית כאשר אתה מסתכל בראי.

שבח וייס: בבקשה להמשיך.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המלחמה הזאת היא מלחמה קשה, היא ארוכה, וצריכה מדינת ישראל להבין שזאת מלחמה כמו מלחמת השחרור, והיא חלק ממלחמת השחרור.

אורי אור: זה כמו מלחמת יום-הכיפורים, היא רק ארוכה יותר, היא קשה יותר, והיא דורשת משאבים טובים לא פחות ואף יותר.

אורי אור: זאת מערכת שצה"ל, מדינת ישראל ושירותי הביטחון צריכים להקדיש לה, ואני יודע שהם עושים את זה, את מיטב האמצעים, את מיטב המוחות ואת הכוחות המתאימים.

אורי אור: אני בכלל לא מאמין – וגם זה עולה הרבה בסיעות האופוזיציה: בואו ננקוט יד חזקה.

אורי אור: אינני מאמין ביד חזקה או ביד חלשה.

אורי אור: אני מאמין בראש חכם, שמפעיל את הידיים בהתאם למצב, בהתאם לנתונים ובהתאם למודיעין שיש לו.

אורי אור: צריך ראש, ולא רק ידיים, ואני מאמין שזאת הדרך להילחם בטרור.

אורי אור: חלק מהאנשים זורעים פתרונות מהירים, והם פתרונות שווא.

אורי אור: אין פתרון של עכשיו – מחר לא יהיה טרור, וכל אלה שאומרים: תגרשו – יכולתם לגרש.

אורי אור: למה לא גירשו אותם אנשים?

אורי אור: חיכו ולבסוף בוטלו הגירושים.

אורי אור: אני רוצה לחדד ולומר, שהוויכוח פה אסור שיהיה על המלחמה בטרור.

אורי אור: ומה שאמר חבר הכנסת איתן, שכביכול הצעדים שעשתה הממשלה כלפי השיחות ותוך כדי השיחות הם שהשפיעו על ה"חמאס", זה עורבא פרח.

אורי אור: ה"חמאס", שנים רבות, לפני היותו "חמאס", בהיותו "האחים המוסלמים", בהיותו תנועות קנאים, הטיף לרצח יהודים, והוא פועל כנגד כל הסדר, לא רק בעזה, לא רק ביהודה ובשומרון, אלא גם בשטח מדינת ישראל, ויש לנו אתו מלחמה קשה מאוד.

אורי אור: אין שום קשר בין המחוות שנעשו וצוינו פה לא מזמן לבין פעילותו של ה"חמאס".

אורי אור: המלחמה ב"חמאס" ובטרור כולו, ואין זה משנה אם זה "פתח", ואין זה משנה אם זו "החזית הדמוקרטית", או ה"חמאס" – הטרור הזה, אם לא נצליח, לא ייתן לנו לא שיחות, לא בחירות ביהודה ובשומרון ולא הסדר ראשוני, שום דבר הוא לא ייתן לנו.

אורי אור: אלה הנקודות שצריך לחדד אותן, ולצערי הרב, כל פעם מנסים ומכניסים את זה כחלק מהוויכוח הפוליטי.

אורי אור: הם אינם חלק מהוויכוח הפוליטי, ושמחתי לשמוע את חבר הכנסת קצב שאמר: נמשיך בשיחות למרות פעולות הטרור.

אורי אור: אני רוצה לומר פה היום, ואני מניח שאומר זאת גם בשבוע הבא כאשר תועלינה הצעות האי-אמון, שגם יציאה מעזה, שאותה מציעים כמה אנשים, היא פתרון שאיננו פתרון.

אורי אור: זה יחזק את ה"חמאס" – הוא ישתלט על עזה ומהר מאוד יגיע לאשקלון, ואם לא יהיה פתרון, יגיע גם ליהודה ולשומרון.

אורי אור: הדרך היחידה שאני רואה פה, ואני מקצר בדברי משום שעלי לסיים, היא להמשיך ולהילחם בטרור הזה עם כל האמצעים שיש לממשלה.

אורי אור: ההוראות קיימות, הצבא והכלים נמצאים.

אורי אור: זו מלחמה ארוכה, סיזיפית וקשה.

אורי אור: יהיו בה הצלחות, ויהיו בה גם כישלונות.

אורי אור: אני מקווה מאוד שדרך ההצלחות תהיה מעתה נחלתנו יותר מאשר דרך הכישלונות.

אורי אור: אני רוצה להצטרף לכל אלה שהביעו את רגשי השתתפותם של הכנסת ושל כל עם ישראל למשפחת טולדנו.

אורי אור: אני מאמין ומקווה שאנשים בארץ מבינים שכל פעילות יהודית שאיננה דרך הממשלה, שאיננה דרך המשטרה או הצבא היא הדרך שבה רוצה הטרור.

אורי אור: את זה הוא רוצה.

אורי אור: זה יגביר את הפילוג, זה יגביר את השנאה, והאור הזה של הסדר, שחשוב שילווה את המלחמה בטרור, עשוי לכבות.

אורי אור: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אורי אור.

שבח וייס: חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה; אחריו – חבר הכנסת פנחס בדש.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמה וכמה שבועות לא נזדמנתי אל הדוכן הזה ולא השמעתי דברים, כי אולי לא היה לי דבר חשוב לומר.

יוסי שריד: אבל היום אני מרגיש צורך נפשי עמוק לעלות אל הדוכן ולומר כמה דברים, ובראש ובראשונה לומר דברים של הזדהות והשתתפות בצערה ובאבלה הכבד של משפחת טולדנו על רצח נסים טולדנו, זיכרונו לברכה; השתתפות בצער המשפחה, הקרובים, הידידים, המכרים, תושבי העיר לוד וראש עיריית לוד, מקסים לוי, שלא בכדי אני מזכיר גם את שמו כאן היום מתוך הוקרה.

יוסי שריד: אני רוצה לומר למשפחת טולדנו, שבשעה הקשה הזאת, קשה משאול, וביום המר והנמהר הזה אנחנו מרגישים כולנו שנפשנו קשורה בנפשה של המשפחה, והנפשות דואבות.

יוסי שריד: אני רוצה גם לומר, שאנחנו משתתפים לא רק בצער ולא רק באבל.

יוסי שריד: אנחנו משתתפים גם בזעם.

יוסי שריד: כן, כולנו זועמים.

יוסי שריד: השאלה היא רק מה אנחנו עושים בזעם הזה.

יוסי שריד: זעם הוא חומר מאוד מסוכן.

יוסי שריד: הוא יכול להיות חומר הרסני.

יוסי שריד: הוא יכול להרוס הכול.

יוסי שריד: אבל בחמת זעם, אני אומר, אפשר גם לבנות דברים מופלאים.

יוסי שריד: על נסים טולדנו, זיכרונו לברכה, אפילו אי-אפשר לומר את המאמר התנ"כי "ידך לא אסרות ורגליך לא לנחשתים הגשו", כי ידיו היו אסורות ורגליו בנחושתיים הוגשו, והוא נפל כנפול לפני בני עוולה.

יוסי שריד: לא הייתי עולה אל הדוכן הזה לנהל פולמוס פוליטי מפלגתי אלמלא מצאו חברי מן הליכוד לנכון לומר גם ביום המר הזה דברים שכל כולם התנצחות והתנגחות פוליטית.

יוסי שריד: נאמר כאן, בין השאר, שבגלל המחוות קרה מה שקרה; המחוות קראו לפורענות.

יוסי שריד: ואני רוצה להזכיר לכולנו, גם לאנשי הליכוד – והייתי יכול להזכיר הרבה דוגמאות, אבל כאשר מדובר בדוגמאות דם אינני מונה אותן כרוכל – רק דוגמה אחת, את דוגמת גלעד.

יוסי שריד: באישון לילה, אסון איום ונורא: שלושה חיילים, חיילי צה"ל, נטבחו על-ידי אנשי "חמאס".

יוסי שריד: זה לא היה בתקופתה של הממשלה הזאת.

יוסי שריד: זה לא היה בגלל מחוות.

יוסי שריד: לא היו מחוות, והיה רצח.

יוסי שריד: אז מה אתה אומר טול קורה?

יוסי שריד: טלו אתם קורה.

יוסי שריד: ניטול אנחנו כולנו קורה, והקורה הזאת משוחה בדם.

יוסי שריד: ואנחנו כולו מהלכים על הקורה הזו בלוליינות עצומה.

יוסי שריד: וכאשר חבר הכנסת קצב אומר: שמעי, שמעי הממשלה; ראי הממשלה מה קורה ברחובות.

יוסי שריד: אני זוכר את הרחובות, אני זוכר את הרחובות בבת-ים לאחר שהילדה הטובה ההיא נרצחה באמצע היום ובאמצע העיר, באמצע התאונה שלכם.

יוסי שריד: אז מה זה "מה קורה ברחובות" – – –

משה קצב: מעולם לא היה שימוש כל כך נרחב בנשק חם.

יוסי שריד: אני חושב שמבחינתו של הקורבן, אין הבדל באיזה נשק הוא – – –

לימור לבנת: באותה אספה בבת-ים אמר רבין שהוא יפסיק את הטרור.

מיכאל איתן: – – – אמרתם שארנס מזמין את הפיגועים האלה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שריד, רגע, בבקשה, אתה תקבל את כל הזמן המגיע לך.

שבח וייס: חברי הכנסת, חבר הכנסת מיכאל איתן.

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני קורא אותך לסדר.

שבח וייס: חבל שבדיון כזה אני צריך לעשות זאת.

יוסי שריד: עכשיו אני רוצה לשאול את המובן מאליו: מי רצח, מי הם בני העוולה שרצחו את נסים טולדנו, זיכרונו לברכה?

יוסי שריד: רצחו אותו אנשי ה"חמאס".

יוסי שריד: ואני רוצה לשאול: מי הם בני העוולה האלה, אנשי ה"חמאס"?

יוסי שריד: זה ארגון קנאי, קיצוני, פנאטי, רצחני, חלק בלתי נפרד מן הפונדמנטליזם האסלאמי, שלא רק לנו יש מאבק עד חורמה בגילוי הפורענות הזה.

יוסי שריד: אני רוצה לשאול שאלה שלישית, ואתם יודעים את התשובה: מה ה"חמאס" רוצה לאמיתו של דבר?

יוסי שריד: הוא רוצה רק דבר אחד: הוא רוצה לשבור את השלום ולקעקע אותו.

יוסי שריד: ונניח שיש משהו בדבריכם, אני רוצה לשאול למה דווקא עכשיו בני העוולה האלה מגיחים מן המאורות, ולמה דווקא עכשיו פגיעתם קשה ורעה עד כדי כך?

יוסי שריד: יש על זה תשובה: כי עכשיו בפעם הראשונה, בניגוד לימים שלכם, יש סיכוי אמיתי לשלום, והסיכוי הזה מעביר אותם על דעתם, הסיכוי הזה משגע אותם.

מיכאל איתן: רק שלא ישגע אותך.

יוסי שריד: הסיכוי הזה משגע אותם, ולכן באמת יש סכנה.

יוסי שריד: אני אומר כאן הערב, ולא קל לי לומר את זה, שיכול מאוד להיות שזו לא הפורענות האחרונה.

יוסי שריד: כי הממשלה הזאת היא באמת האויבת של ה"חמאס", כשם שה"חמאס" הוא האויב של הממשלה הזאת.

יוסי שריד: הממשלה הקודמת לא היתה האויבת של ה"חמאס", משום שה"חמאס" ידע שאין תקווה, ה"חמאס" ידע שהמבוי סתום, ה"חמאס" ידע שאין מה לדאוג, ה"חמאס" ידע שהביצה היא ביצה והמדמנה היא מדמנה ואין סכנה לייבש את המדמנה הזאת.

לימור לבנת: – – –

יוסי שריד: עכשיו הוא מודאג מאוד, משום שיש סכנה שמייבשים את המדמנה ולא יהיה ל"חמאס" מקום לקנן בו.

מיכאל איתן: – – –

יוסי שריד: מנוי וגמור אתנו לייבש את הביצה, משום שרק כך נייבש את ה"חמאס".

יוסי שריד: אני בעד כל עונש – – – אדוני היושב-ראש, אני עומד לסיים מייד.

שבח וייס: פניתי לחבר הכנסת איתן, לא אליך.

לימור לבנת: – – –

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר בפעם השנייה.

יוסי שריד: אני בעד כל עונש.

יוסי שריד: אני אומר זאת בנוכחות ראש הממשלה.

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: בשביל מה אתה צריך את זה, חבר הכנסת מיכאל איתן?

שבח וייס: אתה באמת רוצה לגרום לכך שאני אוציא אותך, הוצאה ראשונה שלי בחמש שנות ישיבתי פה בכל מיני תפקידים?

יוסי שריד: אני אומר באוזני ראש הממשלה, שאני בעד העונשים החמורים ביותר על אנשי ה"חמאס", כי אנשי ה"חמאס" מוכרחים לשלם ביוקר רב, מחיר כבד וקשה על מה שקרה.

יוסי שריד: עכשיו אני רוצה להגיד מה הם בעיני העונשים הכבדים ביותר על ה"חמאס".

יוסי שריד: העונש הכי כבד על ה"חמאס" הוא להמשיך בתהליך השלום.

יוסי שריד: אני לא מכיר עונש כבד יותר על ה"חמאס".

לימור לבנת: – – –

חנן פורת: לסגת מעזה.

יוסי שריד: יש עונש כבד עוד יותר ל"חמאס", ואני בעדו – להאיץ את תהליך השלום.

יוסי שריד: אם אמרתי קודם לייבש את הביצה, אי-אפשר לייבש את הביצה באטיות כזאת, צריך לייבש אותה במאמץ הרבה יותר ניכר; אני לא אומר באחת, כי אולי אי-אפשר לייבש באחת, אבל באחת ובשתיים.

יוסי שריד: אמרתי קודם, אפילו בחמת זעם לייבש אותה.

לימור לבנת: איזו דיאלקטיקה זו?

שבח וייס: בבקשה, אל תפריעו, הוא כבר מסיים.

לימור לבנת: העונש של ה"חמאס" הוא שניסוג מיהודה ומשומרון.

יוסי שריד: יש לי עוד עונש ל"חמאס", זה עונש קשה מנשוא מבחינתם.

יוסי שריד: העונש הזה הוא לשמור על הממשלה הזאת מכל משמר – –

יהושע מצא: זה בטוח.

יוסי שריד: – – משום שזו הממשלה השקולה והמתונה, ולכן היא אויבתו של ה"חמאס", ולכן אנחנו נעניש את ה"חמאס" גם בקיומה של הממשלה הזאת, למרות כל הקשיים.

משה קצב: זו ממשלה תלושה.

יוסי שריד: יש לי עוד עונש ל"חמאס".

לימור לבנת: אני רוצה להבין את העונש הזה ל"חמאס".

שבח וייס: חברת הכנסת לימור לבנת, יש גבול לקריאות הביניים.

יוסי שריד: והעונש של ה"חמאס" הוא לחזק את המתונים מקרב הפלשתינים.

יוסי שריד: משום שאם אמרתי קודם, שהאויב הכי גדול של ה"חמאס" הוא הממשלה, ל"חמאס" יש עוד אויב אחד גדול, והאויב הגדול הוא המתונים מקרב הפלשתינים, אלה שמבקשים שלום.

יוסי שריד: לכן אנחנו צריכים לחבור יחד עם מתוני הפלשתינים.

אברהם הירשזון: את אלה רוצחים ברחובות.

אמנון רובינשטיין: – – –

שבח וייס: אדוני השר, לא מקובל.

יוסי שריד: ונאמר את המלה המפורשת: אנחנו צריכים לחבור עם אש"ף.

יוסי שריד: אש"ף הוא האויב הגדול ביותר של ה"חמאס".

יוסי שריד: יחד עם המנהיגות הפלשתינית המתונה אנחנו צריכים לעשות כל שיש לאל ידנו, ורק כך נוכל למגר את ה"חמאס" כדי לבער ולעקור אותו מן השורש.

משה קצב: מה עם המסיתים?

יוסי שריד: אומר דבר מרחיק לכת: אני בעד גזר-דין מוות ל"חמאס", אבל יש רק גזר-דין מוות אחד ל"חמאס", והוא השלום.

יוסי שריד: השלום הוא גזר-דין המוות של כל הפנאטים, המשוגעים והרוצחים.

לימור לבנת: למה אתה כל כך קשוח?

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי שריד.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת פנחס בדש, ואחריו – את חבר הכנסת חנן פורת.

שבח וייס: הוקצו לך ארבע דקות.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני משתתף בצערה של משפחת טולדנו על הירצחו של אבי המשפחה נסים, זיכרונו לברכה, בידי מרצחים אכזרים חסרי מצפון.

פיני בדש: חבר הכנסת יוסי שריד, הטענות לגבי הממשלה הקודמת היו שהיא לא עשתה די למען השלום, ולכן יש התגברות של הטרור.

פיני בדש: עכשיו אתה טוען, שמשום שכרגע יש משא-ומתן לשלום יש התגברות של הטרור.

פיני בדש: אתם סותרים את דבריכם.

פיני בדש: הרצח האכזרי הזה מאפיין את פרצופם האמיתי והאכזרי של אנשי ה"חמאס" ושל שאר ארגוני המרצחים, המתיימרים כביכול לייצג את הפלשתינים במשא-ומתן לשלום.

פיני בדש: בחודשים האחרונים אנו עדים להתגברות הטרור והרצח הן ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה והן בתוך תחומי "הקו הירוק".

פיני בדש: חבר הכנסת שריד, בניגוד למה שאתה אומר, אני חושב שהתגברות זו של הטרור נובעת מהמדיניות המתרפסת והחנפנית של הממשלה הזאת בפני הערבים ובפני מרצחים ופורעי חוק, שהתבטאה בשחרור של 800 מחבלים ממעצר, בשיפור לאין ערוך בתנאי המעצר של המחבלים העצורים ובכניעה לכל דרישותיהם אחרי שביתת הרעב המדומה שלהם.

פיני בדש: מחוות אלה אפשרו למחבלים בכלא לנהל ולהגביר מתוכו את האינתיפאדה, ובכך לגרום לגל טרור שלא ידענו כמותו בעבר.

פיני בדש: מעשי רצח בחבל-תענך, מעשי רצח בגוש-קטיף ובגבולות "הקו הירוק" – זה שיא הכישלון הביטחוני של ממשלה זו.

פיני בדש: שיא הכישלון הביטחוני של ממשלה זו הוא חטיפתו ורציחתו האכזרית של רס"ר נסים טולדנו, זיכרונו לברכה, במרכזה של עיר שנמצאת במרכז מדינת ישראל.

פיני בדש: מקרה רצח אחרון זה צריך לפקוח את עיני הממשלה הזו למתרחש ולרחשי הציבור, הדורש להוריד את כפפות המשי מהידיים ולהתייחס לאינתיפאדה כלמלחמה לכל דבר, לתת לצה"ל גיבוי מלא ולשנות את הוראות הפתיחה באש.

פיני בדש: יש לגרש מהארץ, ומייד, את כל 1,200 עצורי ה"חמאס", שעליהם הכריז ראש הממשלה מעל במה זו שנעצרו ביומיים האחרונים, ולגרש גם את כל המשפחות – – –

יצחק רבין: עוד 400 בחודשיים האחרונים.

פיני בדש: 1,400 זה עוד יותר טוב.

פיני בדש: – – – ולגרש את כל המשפחות שילדיהן מיידים אבנים ומשליכים בקבוקי תבערה על כוחות הביטחון.

פיני בדש: כמו כן יש לסגור כבישים ראשיים ולהפסיק אספקת חשמל לכפרים שמהם נעשים מעשי טרור.

פיני בדש: חבר הכנסת טמקין, אני יודע שזה מרגיז אותך.

פיני בדש: יש לנהל מלחמה מתמדת ביום ובלילה כנגד המחבלים בכל מקום ובכל יישוב ערבי ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה.

פיני בדש: לא ייתכן מצב, שכוחות צה"ל נמנעים מלהיכנס ליישובים שיש חשש של שליטת מחבלים עליהם, ומאפשרים להם להצטלם בראש חוצות עם כלי נשקם בידיהם ולהוציא להורג חשודים כמשתפי פעולה בצהרי היום ולעיני כול.

פיני בדש: אני דורש להעמיד מייד לדין בבית-משפט צבאי את השיח' יאסין, ראש ה"חמאס", העצור על תכנון מעשי רצח רבים, וביניהם רצח החיילים סספורטס וסעדון, זיכרונם לברכה, ולמצות עמו את הדין גם אם צריך לתת גזר-דין מוות.

פיני בדש: לסיום דברי, אני קורא מעל במה זו לראש הממשלה למנות מייד שר ביטחון במשרה מלאה, שישקיע את כל זמנו ומרצו בהחזרת הביטחון ובהרגעת התושבים החרדים מהמצב המידרדר.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת חנן פורת, ואחריו – לחבר הכנסת שלמה בניזרי.

שבח וייס: לרשותך שמונה דקות; סליחה שאני מזכיר את הזמן, אבל כשאני רואה חברי כנסת שעולים עם נאום כתוב אני חייב לעשות זאת.

יצחק רבין: – – –

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, לא רק שתהיה לך הזדמנות לומר דברים, אלא אנחנו מצפים שתאמר דברים.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת חנן פורת.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון, הימים ימים של ערב חנוכה, ובכל זאת נס לא קרה לנו, ונסים טולדנו, אחינו, עצמנו ובשרנו, איננו אתנו.

חנן פורת: ואנו, אנה אנו באים?

חנן פורת: לבנו בוכה עם המשפחה השכולה ומבקש תנחומים.

חנן פורת: אך היום לא די בבכי, ואין תנחומים ללא הסקת מסקנות.

חנן פורת: אדוני ראש הממשלה, לא הגענו לקץ הימים, אבל בפרשת הדמים האחרונה דומה שהגענו לפרשת דרכים.

חנן פורת: ואני שואל את עצמי: אימתי תבוא ההכרה לממשלה ולזה שעומד בראשה שהגענו לפרשת דרכים במלחמה בטרור?

חנן פורת: היו ימים שבהם נאמר:

חנן פורת: לכשיתחיל הטרור לשאת אופי של שימוש בנשק חם בתדירות גוברת והולכת, או-אז לא תהיינה עוד ידינו אסורות.

חנן פורת: הנה, היום ואתמול ושלשום, דבר יום ביומו, יריות, לעתים פוגעות ולעתים פחות.

חנן פורת: פרשת החטיפה האחרונה, וביום לפני כן, שלוש פעמים ניסיונות פיגוע בנשק חם בחברון.

חנן פורת: פעם ניצלים בנס, ופעם משלמים מחיר דמים.

חנן פורת: וארגוני הטרור, לתשומת לבו של חבר הכנסת יפה הנפש יוסי שריד, מתחרים ביניהם.

בנימין טמקין: עדיף מלהיות מכוער נפש.

חנן פורת: ארגוני הטרור מתחרים ביניהם מי יגבה מאתנו מחיר דמים גבוה יותר; חוליית "הנשר האדום", למי היא שייכת?

חנן פורת: "נשרי המהפכה", הלוא הם הזרוע הצבאית של ה"פתח".

חנן פורת: ושמעתי את נציג המשתתפים עמנו בשיחות השלום, כשהוא נשאל על-ידי אחד מכתבי הרדיו: האם אינך רואה ש"חמאס" הפך להיות דומיננטי בזמן האחרון והוא נוטל את הבמה?

חנן פורת: תשובתו לא היתה: הם במלחמה ואנחנו במשא-ומתן לשלום.

חנן פורת: אלא הוא החל למנות אותם מקומות שבהם "פתח" והזרוע הצבאית שלו היו שותפים במעשי הרצח.

חנן פורת: לתשומת לבם של מי שמבקשים לעשות הבחנה בין דם לדם.

חנן פורת: בפרשת הדרכים הזאת, אדוני ראש הממשלה, בלי לקבוע דברים על חטאי העבר ובלי להכות על החזה על חטאי העבר – צריכה להיות הכרעה.

חנן פורת: מוכרח להיות שינוי פאזה.

חנן פורת: ואני רוצה לומר ולהזהיר, שאם ממשלת ישראל, ואתה העומד בראשה, לא תתעשתו ולא תנקטו צעדים בלתי שגרתיים שמתחייבים ממה שהולך ונוצר, ממה שהולך ומתחולל, תהיה אווירה של פחד ואימה ברחובותיה של מדינת ישראל.

חנן פורת: וצדקת כשאמרת שיש צורך לשמור על איפוק והבלגה.

חנן פורת: אבל ראה, העם הזה, במציאות הזאת המצטברת והולכת, הגיע למצב שבו סף הרגישות שלו לסבל, ובמיוחד מתוך הכרה שזה יכול להיות אחרת, סף הרגישות הונמך כל כך.

חנן פורת: ואני חרד מאוד שאם לא הערב בלוד, או מחר או מחרתיים, אנחנו נהיה עדים מצד אחד לאנשים שפוחדים לשלוח את ילדיהם ברחובות תל-אביב, רמת-גן, ובוודאי בלוד ורמלה, לשחק ברחוב, ומצד שני נהיה עדים לחמומי מוח, שמנסים לפגוע בערבים חפים מפשע.

חנן פורת: והאנרכיה תשתולל.

חנן פורת: בידכם הדבר.

חנן פורת: צריכים לנקוט כאן שורה של צעדים, ובראש ובראשונה – ואל תזלזל בדבר – גירושם של כל אלה מפעילי ה"חמאס" שאתה יודע והשב"כ מצביע עליהם כאחראים להסתה ולפעולות הטרור.

חנן פורת: בצדק אמרת שעצרו רבים.

חנן פורת: אבל כל אחד שואל את עצמו: ומה יהיה מן המעצר הזה?

חנן פורת: הלוא כמו רוכסן, כמו יו-יו, עולים ויורדים, סוגרים ופותחים.

חנן פורת: צריכה להיות פה הכרה נחרצת, שמי שמסית לטרור, אין לו מקום פה.

חנן פורת: אין לו מקום בארץ-ישראל, לבל תרקיב כל ההוויה הפלשתינית עד תום.

חנן פורת: אני רוצה להבין, מה פירושו של דבר ששאלו את ראש ה"חמאס" או את האחראי לארגון ה"חמאס" והוא השיב כך ואחרת?

חנן פורת: אם אנחנו יודעים מי האיש, אם אנחנו יודעים מי הצמרת של ההנהגה, וה"חמאס" כבר מזמן הוצא מחוץ לחוק, מדוע צריך להמתין לשעה הקשה הזאת?

חנן פורת: אני רוצה להוסיף ולומר, אדוני ראש הממשלה: ה"חמאס" הזה יש לו שלוחות, יש פה קשר סעודי.

חנן פורת: אני קורא מתוך עיתון "על המשמר", לא פחות, שמציין כי רדיו ריאד התייחס לפעולה בעזה שבוצעה על-ידי אותה כנופיה של עז אל-דין אל-קאסם השייכת ל"חמאס", ואשר נהרגו בה שלושה חיילי צה"ל.

חנן פורת: תחנת השידור של סעודיה שיבחה את הפעולה והגדירה אותה כאמיצה.

חנן פורת: אבל לא זו בלבד.

חנן פורת: אם נבחן ונשאל מי מממן את ה"חמאס" – מאז מלחמת-המפרץ יש לסעודיה חלק נכבד במימון ה"חמאס".

יצחק רבין: עוד לפני כן.

חנן פורת: עוד לפני כן.

חנן פורת: וזה הקשר הסעודי וקשר השתיקה האמריקני.

חנן פורת: אנחנו צריכים לשבור את קשר השתיקה הזה.

חנן פורת: אדוני ראש הממשלה, יש צורך בגירושם של המסיתים, ראשי ארגוני ה"חמאס".

חנן פורת: אם צריך 50 אז 50, אם 100 – 100, ואם 200 – 200, אלה שהשב"כ יצביע עליהם באופן ענייני, בלא פחד מתגובה אמריקנית.

חנן פורת: כן, אני אומר את זה למרות האי-נוחות שבאמירה.

חנן פורת: צריכות להיות הוראות לפתיחה באש, המאפשרות לחיילי צה"ל ולצלפים לפגוע בכל איש האוחז בנשק מקרב ארגוני הטרור.

חנן פורת: היום זה איננו כך.

חנן פורת: קיבלתי דיווחים מחיילים שחזרו מפעולות בעזה, והם אמרו: לא ניתנה לנו אפשרות לירות, גם כשראינו מחבלים רעולי פנים אוחזים בנשק; עדיין לא מכוונים אותו אבל יורים באוויר, לא ניתנה לנו אפשרות לירות.

חנן פורת: אבל הרי הנשק הזה מחר, אם לא בעוד שעות ספורות, יופנה נגד ערבים ויהודים כאחד.

חנן פורת: יש לקיים פעולה מבצעית שתחייב סגר ותחייב אולי את פינוים של אנשי כלי התקשורת באופן אינטנסיבי ועקבי מהיום, ובמשך הזמן שיידרש, כדי לשנות את ההוויה ולשנות את האווירה, כדי ליצור מצב שבו תהיה תחושה לעם ישראל, ולא רק תחושה סובייקטיבית, אלא גם עם נתונים אובייקטיביים, שנשתנה פה דבר.

חנן פורת: אני רוצה לסיים ולומר, שאם לא נעשה את הדברים האלה, ברוך השם, מדינת ישראל לא תתפורר וצבא-הגנה לישראל לא יתפורר, אף-על-פי שרוחו שפופה, ואנחנו עדים לכך.

חנן פורת: ראה אותה כתבה שבה צילמו את החיילים המסיירים ברחובות עזה.

חנן פורת: ראה את המקומות האחרים שבהם באים הדברים האלה לידי ביטוי.

חנן פורת: ואני שומע אותם גם מבית פנימה.

חנן פורת: יש לי, ברוך השם, שני בנים שנמצאים בסיירת מובחרת, ואני שומע על התחושה הכבדה מאוד שמלווה את חיילי צה"ל.

חנן פורת: ההכרעה היא בידכם.

חנן פורת: צריך לשים נקודה, להציג פרשת דרכים חדשה.

חנן פורת: אם תלך בדרך הזאת, גם אם יהיו לך קשיים מבית, תמצא בנו ובכל המוגדרים היום כאופוזיציה, שותפים נאמנים.

חנן פורת: מפני שביקורתנו אינה ביקורת לשם ביקורת, אלא ביקורת שבאה מתוך כאב וזעם.

חנן פורת: אבל אם לא תלכו בדרך הזאת, לא תוכלו לומר: ידינו לא שפכו את הדם ועינינו לא ראו.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חבר הכנסת שלמה בניזרי – איננו באולם.

סאלח טריף: רשות הדיבור לחבר הכנסת אברהם שפירא, בבקשה.

סאלח טריף: אחרי חבר הכנסת שפירא – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

סאלח טריף: חברי הכנסת, אני מזכיר לכם: מי שאיננו באולם מאבד את תורו.

אברהם שפירא: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבוע אנחנו בפרשת "וישב", וחז"ל אומרים: יעקב אבינו רצה לשבת בשלווה, הוא רצה שלום, קפץ עליו רוגזו של יוסף.

אברהם שפירא: מורי ורבותי, עם פתיחת תהליך השלום, לא עכשיו אלא מאז ועידת-מדריד, יש גל בלתי פוסק של מעשי אלימות בשטחים.

אברהם שפירא: היום נרצח רס"ר נסים טולדנו, ואי-אפשר, בעת שהמת מוטל לפנינו, לעשות חשבונות פוליטיים אלא לראות את האמת, לחפש דרך, כל אחד, ולייעץ לממשלה מה צריך לעשות כדי שנצא מהצרה הזאת.

אברהם שפירא: אין ספק, אסור לנו לראות בפעילות המחבלים בשבועות האחרונים דבר שהתרגלנו אליו.

אברהם שפירא: הטרור הזה אינו נוקט פעילות חבלנית מקומית או נגד מתנחלים.

אברהם שפירא: הוא מגיע ללוד, ואיך אמר יוסי שריד?

אברהם שפירא: – הוא מגיע לבת-ים, הוא מגיע לתל-אביב, הוא מגיע לירושלים.

אברהם שפירא: אני דווקא חושב שאם יצחק רבין הוא שר הביטחון, לא צריך לבקש שהוא ימנה מישהו אחר, אלא אנחנו צריכים ללמוד וללמד את כוחות הביטחון לנקוט דרכים חדשות, דבר שהמדינה הזאת ידעה תמיד לעשות, למצוא דברים שלא חלמו עליהם.

אברהם שפירא: את עונת התפילות, הבקשות לשלום ולדו-קיום, את פרק הדורון, מיצינו.

אברהם שפירא: אני לא רוצה לדבר על מחוות, אבל בעתות חירום אין מקום לחשבונות פוליטיים, ואף-על-פי-כן אי-אפשר להימנע מלומר שיש קשר – וצר לי להגיד, אדוני ראש הממשלה – בין מעשיה של הממשלה ובין המצב הביטחוני, כאשר מעניקים גושפנקה לפגיעה בערכי תורה ומצוות בגלוי ומנסים להשריש בחינוך של ילדי ישראל שהכול מותר, שלא צריך להתחתן, שאפשר לחיות בלי חופה, שאפשר להמיר דת.

אברהם שפירא: אנחנו יודעים: אין ממשלה שיכולה לתפקד בלי שהשם ישמור עלינו.

אברהם שפירא: ההרגשה היא שהממשלה רוצה לעשות את הדבר הטוב ביותר, אבל השכינה נסתלקה ממנה.

אברהם שפירא: אנו חיים בתקופה של הסתר פנים.

אברהם שפירא: כאשר מתרגשות ובאות צרות על יהודים, מומלץ לבדוק את כשרות המזוזות בבית.

אברהם שפירא: זה הדבר הראשון: יש בבית צרות, צריך לבדוק את המזוזות.

אברהם שפירא: בעת האחרונה נתרגשו ובאו צרות על ביתנו הכללי, על המדינה.

אברהם שפירא: אנו מחויבים לבדוק גם פה את כשרות המזוזות, לפשפש במה שמדברים, ויותר – במה שעושים, ולתקן את הטעון תיקון.

אברהם שפירא: זו עת לחשבון נפש.

אברהם שפירא: אנחנו רואים בהפטרה, בעמוס פרק ג', פסוק ו', כתוב: "אם יתקע שופר בעיר ועם לא יחרדו, אם תהיה רעה בעיר וה' לא עשה".

אברהם שפירא: אין ספק שאנו חיים בתקופת חירום.

אברהם שפירא: ההיסטוריה הארוכה של עמנו הוכיחה בעבר כי התרופה הטובה והמועילה ביותר היא לא לחפש עוד שר ביטחון אלא היא תרופת האחדות, תרופה של אמונה בה'.

אברהם שפירא: לא צריך לחפש אנשים, צריכים לתת אחדות ואמונה, כשעם ישראל הוא אחד, ולהגיד: עכשיו אנחנו מתאחדים עם הממשלה לעשות כל דבר לעקור הנגע, וכפי שאמר פה פיני קודם – לגרש אותם מהארץ מייד, אותם 1,400 איש.

אברהם שפירא: גזר-דין מוות – כפי שאמר יוסי שריד – על השלום, לא ירגיע את ה"חמאס".

אברהם שפירא: לא צריך לעשות מוות, צריך לגרש אותם.

אברהם שפירא: גם בימים אלה חייבים אנו להגביר את האחדות, לסלק את הגורמים המכשילים את האחדות ולהביא לעמידה מאוחדת ומגובשת כנגד האויב.

אברהם שפירא: בעוד ימים אחדים נדליק את נרות החנוכה.

אברהם שפירא: נס החנוכה בא להדגיש את ניצחון המעטים על הרבים, הטהורים על הטמאים, הרוחניות על הגשמיות.

אברהם שפירא: לא היה זה נס צבאי בלבד; היתה בראש ובראשונה התגברות של רוח ישראל סבא על תרבות יוון.

אברהם שפירא: גם היום, כשאנחנו עומדים לפני חנוכה, אנחנו זקוקים לנס, שנוכל, בעזרת השם, להדביר את הטרור ולהשיב את השלום לגבולנו.

אברהם שפירא: תודה.

סאלח טריף: תודה רבה, חבר הכנסת שפירא, על העמידה בלוח הזמנים.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה; ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני מבקש להביע את סלידתי ולגנות בכל לשון של גינוי את החטיפה ואת הרצח הנתעב של רס"ר נסים טולדנו, זיכרונו לברכה, ולהביע את השתתפותנו בצערה ובאבלה של משפחתו.

עמנואל זיסמן: חנן, תקשיב.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הרצח הזה מחייב את כולנו לדבר בגילוי לב, באומץ, בנחרצות, בלי היסוס ומשחקי תעתועים למיניהם, לדבר באחריות מקסימלית, בהיגיון, בלי מורא ומשוא פנים.

האשם מחאמיד: החטיפה והרצח שבא בעקבותיה, הרצח הזה, למיטב הבנתי ואמונתי, הוא ניסיון נתעב לרצוח מאבק אנושי, צודק ולגיטימי, של העם הפלשתיני, מעשה שבו יש משום ניסיון לרצוח את הישגי העם הפלשתיני למען השלום הצודק, וודאי שיש בו משום מתן גיבוי לאותם אלמנטים בארץ אשר המלה "שלום" מעוררת חלחלה וצמרמורת בנפשותיהם.

האשם מחאמיד: זה מעשה שיש בו מתן עילה לאותם גורמים אשר לא תישמענה מפיהם אלא המלים תותחים, אש ושנאה, לבטא את דעותיהם הבלתי נסתרות כאשר הם משתמשים במלים: גירוש, תלייה, מוות, דיכוי וכו' ואשר אינם רואים את העולם אלא דרך קני התותחים והרובים.

האשם מחאמיד: לכן, אדוני היושב-ראש, העם הפלשתיני ברובו המכריע, בהבינו את השלכות המעשה המטורף הזה, ואתו כל כוחות השלום בישראל, דוחים ומגנים את המעשה הזה, מגנים את השיטה הזאת מתוך ראייה פטריוטית אמיתית וכנה, רואים במעשה זה ניסיון לטרפד את מאבקו הלגיטימי של העם הפלשתיני למען השלום הצודק; מאבק שלכל הדעות הוא מאבקו של עם השואף לחירות ולחופש מהכיבוש ולעצמאות, ככל העמים החיים על כדור-הארץ.

האשם מחאמיד: על כן, העם הפלשתיני ברובו דוחה מעשים ושיטות כאלה.

האשם מחאמיד: אני דיברתי על גילוי לב וכנות, ואני מרשה לעצמי לומר שאני מטיל ספק בנאמנותם של מבצעי המעשה לעם הפלשתיני ולפתרון אשר יביא קץ לסבלו.

האשם מחאמיד: העם הזה נמצא היום במצור, בסגר, בעוצר, בסבל יומיומי ובמצב של הרעבה המונית כתוצאה מעונשים קולקטיביים.

האשם מחאמיד: העם הזה ביטא את מאבקו בדרך האינתיפאדה כדי לומר לא לכיבוש, כן לשכנות המבוססת על כבוד הדדי, הכרה הדדית וקיום הדדי.

האשם מחאמיד: ודאי שהכיבוש אינו יכול שלא להיות אחראי להמשך שפיכות הדמים ולמעשים מושחתים המשחיתים את הפנים הזכות והיפות של עמי האזור.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, הרצח הזה חייב להוביל לא לשפיכות דמים נוספת כי אם למחשבה יציבה, כנה, אחראית ואמיצה, שאין אלטרנטיבה אחרת אלא חייבים לצאת ממעגלי הדמים ההולכים וגדלים, ששני העמים הם קורבנותיהם.

האשם מחאמיד: חייבים להיות אמיצים ואחראים.

האשם מחאמיד: המשמעות היא שלום, כי האלטרנטיבה האחרת מכוערת, משחיתה, נוראה ודוחה.

האשם מחאמיד: לכן היא נדחית על-ידי כל שוחרי השלום באזור.

האשם מחאמיד: המשך הקונפליקט הוא באר של דם ושנאה שאין לה תחתית.

האשם מחאמיד: השלום הוא הדרך היחידה, הוא המוצא היחיד.

האשם מחאמיד: אין דרך אחרת, אלא להגיע לשלום בין שני העמים, שלום עם העם הפלשתיני על בסיס החוק הבין-לאומי והחלטות האו"ם, על בסיס הכרה בזכויותיו של העם הפלשתיני להשתחרר מעול הכיבוש, להשתחרר משליטה בו בניגוד לרצונו ולהיות עם חופשי בארצו, עם מדינה עצמאית אשר תשקף את שאיפותיו הלאומיות והאנושיות.

האשם מחאמיד: אין דרך אחרת לעצור את שפיכות הדמים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, לצערי, עוד ועוד קורבנות נופלים על המזבח של אל המלחמה והדיכוי, אל הכיבוש והרובה.

האשם מחאמיד: במקום לעשות שלום, ליישם את מאוויי העמים לשלום, מדברים על שלום וטוחנים מים.

האשם מחאמיד: אולם, אדוני ראש הממשלה, לא רק מים טוחנים, כי אם גם דם נטחן.

האשם מחאמיד: כבר עברה יותר משנה מאז ועידת-מדריד, ודורכים במקום.

האשם מחאמיד: אין שום הצעה ישראלית חיובית, אין שום קידום של תהליך השלום, אלא מדברים ומדברים ללא כל תוכן רציני.

האשם מחאמיד: פלשתינים רבים כבר מתייאשים ממה שקרוי תהליך השלום.

האשם מחאמיד: עוד ועוד הם חשים על בשרם את תוצאות המשך הכיבוש.

האשם מחאמיד: ומי נהנה ממצב זה?

האשם מחאמיד: אותם גורמים שכל תהליך השלום אינו אלא קוצים, מחטים וצנינים בעיניהם; אותם גורמים אשר תהליך השלום אינו יקר להם אלא להיפך, מלחמות וכיבוש הם לחמם היחיד, ולתאבונם של אלה אין גבול.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, בגילוי לב, בשעה של צער וכאב, אני אומר:

האשם מחאמיד: הגיע הזמן להידבר ולעשות שלום עם המנהיגות הפלשתינית האחראית, האמיצה ושוחרת השלום המושיטה את ידה לשלום ודוחה מעשים של רצח בשיטה הפסולה שנתגלתה לעינינו היום.

האשם מחאמיד: חייבים לומר בלי מורא, בלי משוא פנים, בלי הססנות, שאש"ף הוא הנציג שמוכן ומסוגל לדבר שלום ולעשות שלום, ולא ללכת סחור סחור ולהסתחרר במקום.

האשם מחאמיד: אין ביטחון כולל, אין ביטחון אישי בלי שלום.

האשם מחאמיד: השלום הוא הערובה לביטחון.

האשם מחאמיד: הכוח והחרב אינם ערובה לשלומו של שום צד ושל שום אדם.

האשם מחאמיד: זו המציאות, ואנו חייבים להיות מציאותיים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני חייב להזהיר מפני מעשי אלימות גופניים ומילוליים, ממעשי פורענות או הענשה קולקטיבית כנגד האוכלוסייה הפלשתינית בשטחים הכבושים.

האשם מחאמיד: שמענו את בשורות האיוב של השיטה הזאת עוד היום, והיא רק תסלים ותרחיב את מעגלי הדמים והשנאה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, דיברו פה על צווי גירוש של אנשים, של מנהיגים, של משפחות.

האשם מחאמיד: הרי כבר היו צווי גירוש בעבר.

האשם מחאמיד: את מי גירשו?

האשם מחאמיד: והיום מבקשים לגרש דווקא את האנשים ששר הביטחון ביטל את גירושם, 11 אנשים.

האשם מחאמיד: אלה אנשים שרוצים שלום עם מדינת ישראל, ואותם מבקשים לגרש.

האשם מחאמיד: אני חייב להזהיר מפני מעשי פורענות ואלימות כנגד האוכלוסייה הערבית בארץ.

האשם מחאמיד: יש לעשות את הצעדים הדרושים כדי למנוע קריאות של "מוות לערבים", כפי שחזינו זאת בעבר ואולי זה התחיל כבר היום.

האשם מחאמיד: אלה דברי נקם פרימיטיביים, אשר יש בהם משום ביטוי של הרס הסדר והדו-קיום במדינה.

האשם מחאמיד: יש לעשות את כל המאמץ הדרוש כדי לסכל כל ניסיון לפגוע באזרחים ערבים במדינה, בפועלים הערבים ובעובדים באתרים השונים ברחבי המדינה.

האשם מחאמיד: ולבסוף, אדוני היושב-ראש, תנחומינו למשפחת טולדנו.

האשם מחאמיד: אך דמי שני העמים קוראים לנו לעצור את מחול השדים הזה ולעשות שלום-אמת כדי לשים קץ לשפיכות הדמים.

האשם מחאמיד: תודה רבה.

סאלח טריף: תודה רבה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

סאלח טריף: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה, ארבע דקות; אחריו – חבר הכנסת טלב אל-סאנע, דובר רשימת המפלגה הדמוקרטית הערבית.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, רס"ר נסים טולדנו, השם ייקום דמו, הוא החלל ה-135 באינתיפאדה.

רחבעם זאבי: ה"חמאס" שואף להשמיד את ישראל ואומר זאת.

רחבעם זאבי: גם הארגונים האחרים שואפים לכך.

רחבעם זאבי: אבל אתם בממשלה מבחינים בין מתונים לבין קיצוניים, אף-על-פי שאין הבדל.

רחבעם זאבי: אלה גם אלה רוצים בהשמדתה של ישראל.

רחבעם זאבי: אבל נלך לשיטתכם: ה"חמאס" קיצוני, הוא רוצה לרצוח את השלום.

רחבעם זאבי: אתם אומרים שהוא רוצה לרצוח את השלום.

רחבעם זאבי: מדוע אינכם לוחמים בו?

רחבעם זאבי: ראש הממשלה אמר שאמש נעצרו 1,200 אנשי "חמאס", ויש עוד 200 אנשי "חמאס" ממחזורים קודמים.

רחבעם זאבי: כלומר, אנחנו יודעים את שמותיהם ואת כתובותיהם של אנשי ה"חמאס".

רחבעם זאבי: מדוע חיכינו עד אתמול?

רחבעם זאבי: מדוע חיכינו?

רחבעם זאבי: האם הממשלה הזו תצווה לגרש עוד הלילה את 1,200 אנשי ה"חמאס" העצורים, או, חלילה, תחכו לחטוף הבא?

רחבעם זאבי: ממשלות ישראל, גם הקודמת, אחראיות להתפתחות הזאת, שחוטפים אינם מפחדים לחטוף ולרצוח.

רחבעם זאבי: מאז 1973 נחטפו 16 ישראלים.

רחבעם זאבי: ב-10 מקרים נתפסו החוטפים-הרוצחים.

רחבעם זאבי: הם נשפטו רק למאסר.

רחבעם זאבי: חלקם שוחררו בעסקת ג'יבריל הזכורה לדיראון.

רחבעם זאבי: אז מה מרתיע את המחבלים מלעשות מעשים כאלה?

רחבעם זאבי: להלן המקרים: דצמבר 1973 – אלי לופו, רוצחיו נתפסו ונשפטו; ינואר 1979 – דוד שמיר, רוצחיו, מחבלים מרפיח, נתפסו ונשפטו; נובמבר 1980 – אבי בלומברג, רוצחיו, מכפר עארה, ישראלים, נתפסו ונשפטו; מאי 1983 – דוד בוקרה, רוצחיו נלכדו; אוקטובר 1984 – משה תמם, רוצחיו נתפסו ונשפטו; יוני 1984 – דוד מנוס, רוצחיו נתפסו; אפריל 1985 – עקיבא שאלתיאל, רוצחיו נתפסו ונשפטו; ספטמבר 1987 – חנוך דנמן, נתפסו שני ערבים ישראלים ונשפטו; החיילים אבי סספורטס ואילן סעדון נרצחו, מי ששלח את הרוצחים היה לא אחר מאשר שיח' יאסין – נתפס ונעצר.

רחבעם זאבי: הנה, ב-10 מקרים תפסנו את הרוצחים.

רחבעם זאבי: מה עשינו להם?

רחבעם זאבי: חלק מהם שוחררו.

רחבעם זאבי: אז אני שואל: מה ירתיע אותם?

רחבעם זאבי: הציעו כאן היום לחזק את המתונים מקרב הפלשתינים.

רחבעם זאבי: האם ידוע לכם, שרוב פעולות הטרור בחודשים האחרונים באו מטעם ה"פתח", שהוא הילד החוקי של אש"ף "המתון"?

רחבעם זאבי: ממשלות ישראל טרם ציוו את צה"ל ואת זרועות הביטחון על חיסול האיתיפאדה ועל הדברתה.

רחבעם זאבי: התשובה הנכונה שהיינו צריכים לבחור בה על הרצח של טולדנו, השם ייקום דמו, היא: א.

רחבעם זאבי: הפסקה לאלתר של השיחות בוושינגטון, שנקראות, בטעות ובשקר, בשם "תהליך השלום"; ב.

רחבעם זאבי: גירוש 1,200 – תרצו, 1,400 – אנשי ה"חמאס" עוד הלילה אל מחוץ לגבולות ארץ-ישראל; ג.

רחבעם זאבי: הוראה לתובעים בבתי-הדין הצבאיים לדרוש עונש מוות למחבלים-רוצחים.

רחבעם זאבי: זה המעט שצריך לעשות מייד, עוד הלילה, ועל שאר דרכי המלחמה בטרור ובאינתיפאדה – בפעם אחרת.

רחבעם זאבי: תודה.

סאלח טריף: תודה רבה לחבר הכנסת זאבי.

סאלח טריף: רשות הדיבור לחבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – לחבר הכנסת יוסף בא-גד.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תרשו לי לשלוח מכאן את תנחומי למשפחת טולדנו, את השתתפותי בצער המשפחה וכן בצער תושבי העיר לוד, יהודים וערבים כאחד.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כל מעשה של רצח הוא מעשה נתעב, אולם רצח של בן-ערובה הוא נתעב פי כמה, ולכן אני מגנה מעשה זה בכל התוקף, ואין לי ספק כי אלה שביצעו מעשה זה לא שמו לנגד עיניהם את האינטרס הפלשתיני.

טלב אלסאנע: אדרבה, האינטרס הפלשתיני הוא אשר נפגע בראש ובראשונה על-ידי מעשה זה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, ימים קשים פוקדים אותנו, יהודים וערבים כאחד, כשדמם של חפים מפשע משני הצדדים נשפך, וזעקות השבר של אמהות, יהודיות וערביות, מהדהדות באוזנינו, על מנת להאיץ במדינאים ובמנהיגים של שני הצדדים למצוא סוף סוף מוצא מהסבך של הבכי וממעגל הדמים שאליו נקלעו שני העמים.

טלב אלסאנע: לעניות דעתי, תכלית אחת למעשה רצח זה, והיא: קטיעת תהליך המשא-ומתן לשלום, הנצחת מעשי האיבה והאלימות וסירוב לתת כל סיכוי למשא-ומתן.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אל לנו לשחק לידיהם של קיצונים ואל לנו לתת לקיצונים מהצד הישראלי לתפוס טרמפ על צערן ועל כעסן של המשפחות האבלות.

טלב אלסאנע: יש להיזהר מכל מעשה בלתי אחראי של ניצול פוליטי של אסונות כאלה, ומי שעושה מעשה כזה משחק באש.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, עלינו לפעול מתוך שיקול דעת רציונלי גם בשעות קשות אלה ולא לפגוע בחפים מפשע מקרב האוכלוסייה הערבית הפלשתינית בשטחים, או לפעול לענישה קולקטיבית, ועל-ידי זה להחטיא את המטרה ולהכניס למעגל התסכול כל אותם גורמים התולים תקוות בתהליך המשא-ומתן לשלום ונותנים סיכוי למשא-ומתן זה.

טלב אלסאנע: ענישה קולקטיבית לא תשרת כל תכלית, ורק תגביר את הזעם והתסכול, תגביר את האלימות ותכניס אותנו למעגל נוסף של דמים.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כולנו זוכרים אותם ילדים אשר יצאו לרחובות עם ענפי זית בידיהם עקב ועידת-מדריד.

טלב אלסאנע: הם עשו זאת מסיבה אחת – כי ניתן להם שביב של תקווה.

טלב אלסאנע: אולם כשהמשא-ומתן מדשדש במקום ולא מתקדם, זה מגביר את התסכול והמרירות ברחוב הערבי ומחזק ומעלה את קרנם של אותם גורמים המתנגדים לתהליך השלום.

טלב אלסאנע: יש לפעול לקידום תהליך השלום, לטפח את התקווה בקרב הגורמים המתונים בצד הפלשתיני ולנקוט צעדים מעשיים בכיוון הנכון, לרבות משא-ומתן ישיר עם הנהגת אש"ף, וזאת לשם שינוי, לאחר כל הרעיונות והשיטות שמוצו כבר על-ידי הימין, בראשות ממשלת הליכוד ובצירוף הימין הקיצוני, לרבות מולדת.

טלב אלסאנע: יש לפעול למען שלום צודק ובר-קיימא.

טלב אלסאנע: הפתרון איננו על-ידי מעשי דיכוי ואלימות, אלא על-ידי צעדים אמיצים בכיוון השלום.

טלב אלסאנע: בלי לשים קץ להמשך הכיבוש לא יהיה קץ לשפיכות הדמים, ובני שני העמים ימשיכו לשלם את המחיר, וקורבנות ייפלו בשני הצדדים.

טלב אלסאנע: הגיעה העת להיענות לקריאתו האמיצה של מנהיג אש"ף, אשר הודיע על נכונותו להיפגש עם ראש הממשלה על מנת להגיע להסכם שלום צודק ובר-קיימא.

טלב אלסאנע: ולבסוף, רצוני לציין כי על משטרת ישראל לפעול בנחרצות ומייד כלפי כל אותם גורמים המנסים להתסיס ולנצל אירוע טרגי זה על מנת להסית נגד ערבים אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

מיכאל איתן: למה אתה לא קורא לזרועות הביטחון לפעול גם נגד הטרור?

מיכאל איתן: אתה אומר: לפעול נגד אלה שמתפרעים.

מיכאל איתן: אני מסכים.

מיכאל איתן: למה אתה לא קורא למשטרה ולזרועות הביטחון לפעול נגד הטרור?

טלב אלסאנע: ציינתי בתחילת דברי, שאני מגנה כל אותם מעשים אלימים, שאינם משרתים את התכלית.

מיכאל איתן: לא "מגנה".

מיכאל איתן: למה אתה לא קורא למשטרה – – –

סאלח טריף: תן לו להשיב לך.

טלב אלסאנע: והמדינה חייבת לפעול במישור של מציאת פתרון, לא בסימפטומים של הבעיה אלא בבעיה עצמה, ואתה יודע ואני יודע מה שורש הבעיה.

טלב אלסאנע: אתם טיפלתם בסימפטומים, והבעיה ממשיכה.

טלב אלסאנע: גם בשנות ה-70 טופל הסימפטום של הבעיה, ולא היה פתרון.

טלב אלסאנע: בלי לטפל בשורש הבעיה ולמצוא פתרון צודק, המקובל על שני הצדדים, לא יהיה קץ לשפיכות הדמים הטרגית הזאת.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חבר הכנסת יוסף בא-גד, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת גונן שגב.

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד ראש הממשלה, על רציחתו השפלה של רס"ר נסים טולדנו, השם ייקום דמו, מתאים לומר את הפסוק באיכה: "על אלה אני בוכיה, עיני עיני ירדה מים, כי רחק ממני מנחם משיב נפשי, היו בני שוממים כי גבר אויב".

יוסף בא-גד: כנסת נכבדה, לא עת התנצחויות.

יוסף בא-גד: אנחנו מוכרחים למצוא את הדרך, מוכרחים להשתלט על המצב.

יוסף בא-גד: ואני רוצה לומר לכם: מחלקים את חברי הכנסת לאוהבי שלום ולמחרחרי מלחמה, ואני מצהיר שאין לך אוהבי שלום יותר מאתנו, הנקראים "הימין הקיצוני"; בוודאי אני יכול לדבר בשם עצמי.

יוסף בא-גד: אנחנו רוצים את השלום, מתחננים לשלום, מוכנים לתת הכול למען השלום, ואני יכול להפתיע אותך, אדוני ראש הממשלה, אני בעד תהליך השלום, אבל – עם "אבל" אחד גדול, והוא שתיקחו את העניינים בידיים.

יוסף בא-גד: אני חושב שממשלת הליכוד לא היתה בסדר בכיוון הזה.

שאול יהלום: מה זאת אומרת, אתה מוכן לרדת מהגולן למען השלום?

יוסף בא-גד: סליחה, לא להפריע.

יוסף בא-גד: אני לא אמרתי לרדת.

יוסף בא-גד: למה אתה מכניס בפי דברים שלא נאמרו?

שאול יהלום: אמרת: הכול.

יוסף בא-גד: סליחה, הכול, תקשיב באיזו מידה, אם תהיה לך קצת סבלנות.

יוסף בא-גד: אני יודע מניסיון, שאם לוקחים פעם אחת את העניינים חזק בידיים, אחר-כך הכול מתנהל על מי-מנוחות.

יוסף בא-גד: אני טוען, אם כאשר היית בחוץ-לארץ, כבוד ראש הממשלה, בתחילת האינתיפאדה, והיתה ניתנת הוראה להעמיד מכונות ירייה ולירות בלי רחמים, כמו שהנשיא בוש עשה בלוס אנג'לס – לערבים זה היה טוב, לא היתה היום בעיית אינתיפאדה.

יוסף בא-גד: במקום אלפי קורבנות היו נהרגים להם רק כמה עשרות.

יוסף בא-גד: לנו היה טוב ולהם היה טוב.

יוסף בא-גד: אני חושב שהמדיניות ההססנית שמתנהלת היום עם הוראות משונות של פתיחה באש, ואומרים לי בוגרים שלי, חיילים: הרב, אנחנו רוצים, אנחנו יכולים, אנחנו מסוגלים, כבלו את ידינו; אנחנו לא יודעים מה לעשות.

יוסף בא-גד: אנחנו מעדיפים: שב ואל תעשה, כי מה שנעשה לא יהיה טוב.

יוסף בא-גד: באנגליה היתה אשת ברזל, דמוקרטית, גברת מרגרט תאצ'ר, שלא התביישה לסגור את התקשורת, לא לתת להיכנס ולמנוע את הדברים, והיא גמרה את זה במהירות.

יוסף בא-גד: לכן אני קורא לך, אדוני ראש הממשלה, למען ביצוע תהליך השלום אני מזדהה עם מה שאמר ראש תנועתנו: הלילה לגרש, לגרש את כל המסיתים, זה בריא להם, בריא לנו.

יוסף בא-גד: אתמול, ברגע שחטפו את רס"ר נסים טולדנו, הצעתי להודיע, שהשיח' אחמד יאסין יועמד מייד לדין כרוצח והתביעה תדרוש דין מוות כרוצח.

יוסף בא-גד: כל אדם שייחטף עבור בן-ערובה כלשהו, יש להעמיד אותו לדין כרוצח ולדרוש את הוצאתו להורג.

יוסף בא-גד: דבר זה ימנע את החטיפות.

יוסף בא-גד: אני מסכם ואומר: אם תהיינה הוראות תקיפות של פתיחה באש, אם יהיה גירוש מסיבי של מסיתים, אם יהיה פינוי של תושבים מכל מקום שבו קורים דברים, זה לטובת הערבים, ואז אפשר יהיה לדבר אתם מתוך עמדה תקיפה למי שייכת הארץ, אם כי אנחנו רוצים גם לדאוג ששני העמים יוכלו להיות יחד.

יוסף בא-גד: אני מקווה שהדברים יילקחו ברצינות, ואולי סוף-סוף נשתלט על הבוקה והמבולקה שהשתלטה עלינו.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: חבר הכנסת גונן שגב, בבקשה.

סאלח טריף: אחריו, אחרון הדוברים, חבר הכנסת אליהו בן-אלישר.

גונן שגב: כבוד היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, כנסת נכבדה, תנחומי למשפחתו של רס"ר טולדנו, קורבן נוסף של ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל.

גונן שגב: שרשרת הרציחות לא החלה עם פרוץ האינתיפאדה.

גונן שגב: רצח יהודים על-ידי תושבים ערבים בארץ-ישראל היה, לצערי, חלק בלתי נפרד מהתחדשות היישוב הציוני בארץ-ישראל.

גונן שגב: התגברות האינתיפאדה ב-200 הימים האחרונים איננה יד המקרה.

גונן שגב: מנהיגי האינתיפאדה אינם מעוניינים בשלום אמת.

גונן שגב: מנהיגי האינתיפאדה אינם מוכנים להשלים עם חידוש ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל.

גונן שגב: מטרתם היא אחת: הרג וגירוש של כלל היהודים מארץ-ישראל.

גונן שגב: כאשר עלתה ממשלת העבודה לשלטון החלו המחבלים בבדיקת גבולות, כמו ילד קטן הבודק מה מותר ומה אסור.

גונן שגב: כשראו אותם מרצחים כי ממשלת רבין מנסה לדבר אתם בדרכי נועם, הושיטו יד, אך לא יד לשלום, אלא יד האוחזת בכלי רצח.

גונן שגב: מתי יבינו אנשי העבודה?

גונן שגב: מתי תתפכחו ותראו, כי פני שכנינו אינם לשלום אלא להשגת הישגים טריטוריאליים בתחפושתם של שוחרי שלום?

גונן שגב: כשממשלת שמיר שלטה, נתנו אנשי מרצ והעבודה הסברים פסיכולוגיים להתגברות האינתיפאדה.

גונן שגב: ההסבר היה: הערבים מיואשים, הערבים חסרי תקווה, הערבים אינם רואים פתח של מוצא או פתרון של שלום ולכן הם משתמשים באלימות.

גונן שגב: ועכשיו יש הסבר חדש: עכשיו רק הערבים הקיצונים נוקטים דרכי טרור, רק הערבים, אותם פלגים אשר אינם מעוניינים בהמשך המשא-ומתן.

גונן שגב: זה תירוץ זול.

גונן שגב: לפי דעתי זה חוסר הבנה של המצב במזרח התיכון, חוסר הבנה של המטרות האמיתיות של האומה הערבית.

גונן שגב: הערבים רוצים מדינה ערבית בכל שטחי ארץ-ישראל.

גונן שגב: הם לא ויתרו ולא יוותרו והם אומרים זאת; רק אתם אינכם מקשיבים.

גונן שגב: הם לא ויתרו לא על חיפה, לא על יפו, לא על לוד ולא על רמלה.

גונן שגב: ערביי יש"ע והערבים הישראלים אינם נבדלים בתפיסותיהם.

גונן שגב: הנפת דגל פלשתין, ציון "יום האדמה", חגיגת יום העצמאות לפלשתין הם ציון תאריכים בעלי משמעות שאתם אינכם רוצים לשמוע ואינכם רוצים להבין.

גונן שגב: אתם עוצמים עיניכם ואינכם רואים שהערבים הם אויב, אויב המנסה לפגוע בנו, אויב שאינו משלים עם הימצאותנו כאן בארץ-ישראל.

גונן שגב: הממשלה הנוכחית צריכה לגרש כל מחבל עם משפחתו הגרעינית.

גונן שגב: יש לגרש כל פעיל אינתיפאדה.

גונן שגב: אותם 1,000 עצירים פעילי ה"חמאס" היו צריכים לעבור את הירדן לכיוון מזרח כבר לפני חודשים.

גונן שגב: מתקני כליאת האסירים צריכים להיות סגורים ומסוגרים ללא ביקורי משפחה וללא אפשרות של העברת ידיעות בין הכלואים לבין עצמם ובין הכלואים לפעילי השטח.

גונן שגב: יש לנקוט יד קשה, ולא, יפרוץ הטרור ויתגבר.

גונן שגב: עלינו להבין כי הערבים הם אויב, אויב אכזר, הנאבק אתנו מבית ומחוץ על אותה פיסת קרקע.

גונן שגב: זכרו: ארץ-ישראל היא ארצנו ואין לנו אחרת.

גונן שגב: אסור לוותר על שעל מאדמת ארץ-ישראל.

גונן שגב: מחוות וויתורים הם מרשם בדוק להתגברות הטרור.

גונן שגב: תודה.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אליהו בן-אלישר, בבקשה, אחרון הדוברים.

סאלח טריף: אחריו ישיב ראש הממשלה.

אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני זוכר שראש הממשלה, לפני שבועות מספר בפורום מסוים, ולגמרי לא בנושא ביטחוני או צבאי או מדיני, אמר שהוא ממש מתפוצץ כאשר הוא רואה את הביורוקרטיה הישראלית.

אני חייב לומר כאן, שאני יושב ומקשיב לחברי הכנסת, בהם כמה עמיתים, שהביעו בצביעות רבה מאוד השתתפות בצערה של המשפחה לאחר שהלכו לתוניס וראו את ראש המחבלים.

אני יושב ומתפוצץ.

הכנסת, נכון, עושה את שלה, היא מדברת.

אבל נדמה לי שהממשלה לא עושה את שלה, היא גם כן מדברת.

לזכותו של ראש הממשלה ייאמר, שהוא לפחות יושב כאן ומקשיב.

אינני יודע אם הוא מתפוצץ או לא, אבל הוא יושב ומקשיב.

אני רוצה לומר לראש הממשלה בהרבה מאוד ידידות ובהרבה מאוד הערכה: הדם הזה של טולדנו שפוך על סף הממשלה שאתה עומד בראשה.

אין ברירה אלא לומר זאת.

לא שלא היה בעבר מקרה של חטיפה או של פיגוע-מיקוח או של חטיפה לשם מיקוח – ודאי שהיה.

הרי כמעט שלא מתרחשים דברים חדשים, אדוני היושב-ראש, במאבק האכזרי הזה.

אבל לא הדחיסות הזאת, הצפיפות הזאת, התעוזה ההולכת וגוברת.

יש מקום להכיר בעובדה הזאת של המחבלים, על ארגוניהם השונים.

מי אומר שזה רק ה"חמאס"?

חבר הכנסת שריד יכול לבוא ולומר בצורה הגיונית, בשיטה של סילוגיזם, שזה ה"חמאס", ושצריך לייבש את מדמנת הסכסוך ולנצח את ה"חמאס" על-ידי עשיית השלום.

בסדר, זו שיטה בפילוסופיה שהיא אנטי היגיון.

רוצה לומר, את פושעי המלחמה לא היה צריך לשפוט בנירנברג והיה צריך לשחרר אותם על מנת שיחיו לראות את אירופה האחרת, ויש האומרים גם את גרמניה האחרת שיראו.

זאת היא הנקמה בהם.

לא להעניש אותם.

לייבש את המדמנה ולא להעניש.

השלום יעניש אותם.

אדוני ראש הממשלה, אין ברירה, אין לנו הרבה זמן.

אלי גולדשמידט: יש הכרח להשוות גם פה לנאצים?

לכל אחד המערכת האסוציאטיבית שלו.

מיכאל איתן: הוא לא עשה השוואה.

בסך הכול אני מדבר על פשעים לא רק נגד העם היהודי.

עמיתי חבר הכנסת, אני לא עושה השוואה עם השואה, אני לא מעלה את השואה.

מיכאל איתן: לא הבנת את דבריו.

משפטי נירנברג, פשעים נגד האנושות, פשעי מלחמה; שם היו גם קציני צבא לשעבר אשר הועמדו לדין ונידונו בעוון פשעי מלחמה.

לא תמיד זה העניין היהודי, אף שגם אותו מותר להעלות; וכן, זה מה שזה מזכיר לי.

מה לעשות?

כמה חברי כנסת פנו אליך וככה זרקו – אגב, בצדק – לגרש.

עשיתם פעולה נכונה.

אתם לא רק שידרתם סיגנלים וסימנים אלא גם ערערתם את הארגון הקרוי "חמאס".

יכול להיות גם שזה היה אולי עוזר לחקירה, יכול להיות.

עשיתם מעשה נכון.

אני יודע שיש בעיות משפטיות סבוכות מאוד.

גם לו רצתה הממשלה לגרש הלילה לא 1,200, לא 1,400 אלא 10 מבין אלה שנאסרו – זה היה כמעט מעשה של קריעת ים סוף.

את כל זה הרי אנחנו יודעים.

אנחנו גם יודעים שאי-אפשר להעמיד מחדש למשפט את השיח' יאסין על מה שהוא כבר נידון עליו; בלתי אפשרי.

אבל אתה כן יכול, בתור ראש הממשלה, להזמין את שר המשפטים שלך, להטיל עליו לכנס את ועדת השרים לענייני חקיקה, להעביר בכנסת עוד הלילה בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית, אפילו כהוראת שעה למקרה הזה, לאשר את גירושם של כל אלה אשר נאסרו בימים האחרונים.

מה היה קורה?

מישהו היה קם נגדנו?

כל שוחרי השלום היו קמים נגדנו?

הרי להיפך, זה היה צריך רק לעודד אותם.

בצורה חוקית, על-ידי כיבוד המערכת המשפטית שלנו, בכלל זה בית-המשפט העליון.

את זה אתה יכול לעשות.

אני יודע את הקשיים, יודע אותם.

חלקם נגרמו על-ידך, חלקם נגרמו על-ידי ממשלות בראשות הליכוד, כאשר שרי הביטחון היו לא מטעם מפלגת העבודה אלא מטעם הליכוד.

אני יודע את כל זה.

ובכל זאת, על כל זה, אם רוצים, אפשר להתגבר.

למה זה היה מוביל, אדוני היושב-ראש ואדוני ראש הממשלה?

זה היה מוביל לא לסיום הטרור, אלא להורדת הפרופיל שלו; לא לעד, לפרק זמן מסוים.

זה האיתות האמיתי, המיידי.

אגב, אינני יודע אם זה לא היה משמח חוגים פלשתיניים מסוימים; יכול להיות שכן.

שלא תהיה שום אי-הבנה, על-ידי גירוש 1,000 או 1,200 אנשים אינני תופס טרמפ על טרנספר.

מצדי, כאשר הטרור יסתיים, אם יסתיים, יוכלו לחזור.

לא זאת הבעיה; לא אוושע עם 1,200 פחות והמשפחות שלהם, 10,000 פחות, כאשר יש למעלה ממיליון וחצי ערבים פלשתינים.

רק כדוגמה.

התסכול איננו נחלת הבית הזה בלבד, בכלל זה חלקים בסיעה שלך.

התסכול הוא נחלת העם; הוא הולך וגובר, הולך ומתפשט.

אני בטוח שאתה רגיש לזה, אני בטוח שאתה ער לכך.

אבל לא רואים את התוצאות של הרגישות הזאת ושל העירנות הזאת במלאכה של הממשלה.

יכול להיות, ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש, שאתה אכן שבוי בידי הרוב בקואליציה שלך, בידי אלה אשר טוענים שהשלום הוא אשר ישים, בסופו של דבר, קץ לטרור.

אני חוזר ומזכיר את מה שאתה עצמך אמרת כל כך הרבה פעמים.

המאבק נגד הטרור לא יכול להיות צבאי בלבד.

הוא חייב להיות בנוי על שתי רגליים, האחת מדינית והאחת צבאית.

מה לעשות, היום שתי הרגליים שבורות, אין לי ברירה אלא לומר את זה.

הרגל הצבאית, אנחנו רואים לאן היא הובילה – למאומה.

אבל, לצערי הגדול, וכאן אני אומר, לצערי הגדול, גם השיטה המדינית, הדרך המדינית, ואתה הלכת הרבה מעבר למה שאי-פעם חשבתי שתרשה כי ממשלתך תלך, גם הדרך המדינית, גם הרגל הזאת היום שבורה.

אתה לא יכול להמשיך ללכת על שתי רגליים שבורות.

לפעמים מדדים על רגל אחת.

יש כאן בעיה.

טוב, אנחנו הגשנו הצעת אי-אמון, כפי שאמר קודם לכן יושב-ראש הסיעה שלי, חבר הכנסת משה קצב, ואנחנו נצביע אי-אמון בשבוע הבא.

אבל לעם – בשעה שאנחנו יודעים מה תהיינה התוצאות של ההצבעה הזאת – מה אתה בא ואומר?

מה תעשה הלילה?

מה תעשה מחר?

מה תעשה בשבוע הבא?

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון, בבקשה.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון היום נועד מלכתחילה להעלות אפופיאה, אפופיאה של יהדות מרוקו בדרכה ללא דרך לישראל.

יצחק רבין: בתוקף הנסיבות הטרגיות שהביאו לחטיפתו ולרציחתו הנתעבות של רב-סמל ראשון נסים טולדנו, נשתלבו הנושאים.

יצחק רבין: ומאחר שממילא יש ביום שני הבא הצעת אי-אמון, ביום זה של כאב לא אעשה חשבון פוליטי עם דברים שנאמרו, שהם רחוקים מכל בסיס עובדתי.

יצחק רבין: לא שאין טרור, לא שאין נפגעים, אבל לייחס אותם כאילו תחילתם עם כינון הממשלה הזאת – אין לזה שחר.

יצחק רבין: והראיה, בשנה זו, כאשר כיהנה ממשלת הליכוד מספר היהודים שנרצחו גדול מזה שמאז כוננה הממשלה.

יצחק רבין: מספר היהודים האזרחים שנרצחו בתקופת כהונת ממשלת הליכוד בשנת 1992 הוא כפול ממספר היהודים האזרחים שנרצחו בעת כהונת הממשלה הנוכחית.

יצחק רבין: המחוות הביאו לכך?

יצחק רבין: כל הדיבורים האלה חסרי השחר אין להם אחיזה במציאות, במציאות הכואבת.

יצחק רבין: חבר הכנסת בן-אלישר, לא שמתי מעולם דמו של חלל ישראלי לפתחו של ראש ממשלה בישראל, כי לא האמנתי ואינני מאמין שהיה, יש או יהיה ראש ממשלה בישראל שלא ירצה לעשות הכול למנוע טרור ולמנוע נפגעיו.

מיכאל איתן: השר בנימין בן-אליעזר אמר לפני הבחירות – – –

שבח וייס: מספיק, חבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: אל תעצור אותי, תן לי להשלים את קריאת הביניים.

שבח וייס: תסלח לי.

שבח וייס: תקשיב רגע אחד למה שאני אומר לך.

שבח וייס: תשב רגע.

מיכאל איתן: אתה תיתן לי להשלים את קריאת הביניים.

שבח וייס: אתה תשב.

יצחק רבין: שב בשקט, שם.

שבח וייס: אני מבקש, אדוני ראש הממשלה.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אין דיון שהדבר לא חוזר על עצמו.

שבח וייס: אני פונה אליך – – –

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: אל תענה לי עכשיו.

שבח וייס: אין פרלמנט בעולם שבו לא מאפשרים לראש הממשלה לדבר.

מיכאל איתן: קראתי קריאת ביניים.

שבח וייס: לא, אתה לא תדבר.

שבח וייס: אקרא אותך לסדר פעם שנייה ושלישית.

שבח וייס: אי-אפשר כך.

שבח וייס: מראשית הכהונה שלי כיושב-ראש אין נאום שאין בו קטיעה שלך, ואני מצטער על כך.

שבח וייס: אתה פרלמנטר ותיק, מנוסה ופעיל מאוד.

שבח וייס: לכן זה במיוחד מעצבן אותי.

שבח וייס: אני מבקש ממך לאפשר לראש הממשלה לדבר, כמו בכל פרלמנט תרבותי בעולם.

מיכאל איתן: זכותי היתה לומר, שפואד אמר שארנס הזמין פיגועים.

יצחק רבין: אני אמרתי?

יצחק רבין: אני לא אמרתי.

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה, כי זו ישיבה חדשה.

שבח וייס: די עם העניין הזה.

שבח וייס: זה לא לכבודך, דרך אגב.

שבח וייס: תשאל את הציבור אם זה לכבודך.

מיכאל איתן: תשמור על כבודי אז יהיה לי כבוד.

שבח וייס: אני שומר.

יצחק רבין: עזוב אותו, עזוב אותו.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אל תתווכח אתי.

שבח וייס: יש לך נאומי ביניים, לדאבוני.

יצחק רבין: חבר הכנסת בן-אלישר, עד לפני חמישה חודשים, במשך שנתיים וחצי כיהנה ממשלת הליכוד.

יצחק רבין: נו?

יצחק רבין: שיניתם את ההוראות בדבר גירוש?

יצחק רבין: עד לפני חמישה חודשים – – –

– – –

שבח וייס: תן לראש הממשלה לדבר.

יצחק רבין: תן לי לדבר.

שבח וייס: הוא הקשיב לך בלי שום הערה.

שבח וייס: הוא ראש הממשלה, בכל זאת, שלך ושלי.

יצחק רבין: עד לפני חמישה חודשים הייתם בממשלה, ומפלגתו של חבר הכנסת חנן פורת היתה שותפה בממשלה.

יצחק רבין: ההוראות האלה של פתיחה באש, מתי הן נכתבו?

יצחק רבין: מתי הוטלו ההגבלות הללו?

יצחק רבין: – בתקופת ממשלת הליכוד, יחד אתך.

יצחק רבין: אני לא בא לבקר, אבל באיזו זכות אתה מופיע כאן?

יצחק רבין: אינכם יודעים את מגבלות החוק?

יצחק רבין: לא אספר, אבל הנה, לפני שבועיים, נתקבל אישור בג"ץ להרוס בית שצו ההריסה לגביו הוצא באוקטובר 1991.

יצחק רבין: אינני יודע בגלל מה, בידי איזו רשות ואיך הוא הוכן.

יצחק רבין: אלו הן מגבלות.

יצחק רבין: עם זאת, אני אומר לחבר הכנסת בן-אלישר שאנחנו הולכים על שתי רגליים איתנות; לא שאין קשיים, לא שלא נערמים קשיים בדרך המדינית, אבל נתגבר על הקשיים.

יצחק רבין: לא שהרגל הצבאית לא נפגעת ולא שותתת דם פה ושם, אבל היא תשיג את יעדה, את היעד הנדרש מהרגל הצבאית, לתת את האפשרות של ביטחון סביר, לא מרבי, מעולם לא היה ביטחון מוחלט, אבל ביטחון סביר למרבית האוכלוסייה; ובעיקר – יכולת וחופש תמרון מדיני לפי החלטות הממשלה.

יצחק רבין: לכן אנחנו נשענים על שתי רגליים.

יצחק רבין: יש קשיים, יש נפגעים, אבל תמיד למדנו ללכת אל מול אלה על שתי הרגליים, הרגל המדינית והרגל הצבאית; וכשרצינו, כשהאמנו, כשגילינו נחישות, וכשהיינו מוכנים לפשרות מרחיקות לכת – ואתה יודע למה אני מתכוון, חבר הכנסת בן-אלישר – גם השגנו שלום.

יצחק רבין: זה יום קשה, כאוב.

יצחק רבין: הוא לא יפגע, עם כל הכאב, בנחישות הממשלה ללכת בדרכה, על שתי הרגליים, המדינית והצבאית.

שבח וייס: אני מודה לראש הממשלה.

שבח וייס: אני מודה לו מאוד.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה למסור הודעה.

שבח וייס: סיעות מפלגת העבודה והליכוד הסכימו ביניהן שלא להביא לפנינו הודעת סיכום.

שבח וייס: אני מניח שכל הסיעות מצטרפות.

שבח וייס: אני חושב שזו החלטה מכובדת, חשובה.

שבח וייס: חרף הוויכוח הקשה בינינו, יש בשעות כאלו מידה רבה של אחדות; אחדות איננה אחידות.

שבח וייס: אני מעריך זאת מאוד, כי בזה אנו רוצים לבטא, אחרי כל הוויכוח ובתוך הוויכוח, את הזעזוע ואת המחאה הקשה של כולנו מול הרצח הנתעב הזה.

שבח וייס: אני מקווה שזה מוסכם עליכם, אדוני יושב-ראש סיעת הליכוד, שאין הודעות סיכום, נכון?

שבח וייס: סוכם?

אלי דיין: אין הודעות סיעות.

שבח וייס: אני מודה לכם מאוד על ההחלטה הזאת.

שבח וייס: אני מודה לכל חלקי הבית.

שבח וייס: אנחנו עוברים לנושא הבא בדיוננו.

מיכאל איתן: מה הוא עשה?

מיכאל איתן: מה הוא יעשה?

מיכאל איתן: האם זו תשובה לעם?

קריאות: – – –

שבח וייס: כך נמסר לי.

שבח וייס: אני מכבד מאוד את ההודעה.

שבח וייס: אני חושב שזה מתאים לקטע שעברנו היום.

שבח וייס: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שבח וייס: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכספים להציג את הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון), התשנ"ג–1992.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אנא, אני מבקש מכם.

שבח וייס: בשבוע הבא יש הצעת אי-אמון.

שבח וייס: אין לי ספק שתוכלו לבטא בעוצמה את העמדות שלכם.

שבח וייס: אני בטוח בכך.

שבח וייס: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

שבח וייס: אין הסתייגויות, תציג את העניין.

גדליה גל: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנני מתכבד להביא לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון), התשנ"ג–1992.

גדליה גל: חוק הלוואות לדיור, התשנ"ב–1992, קובע – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: חברים, לא תדעו איך להצביע.

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, לא תדע איך להצביע.

שבח וייס: תהיינה טעויות.

שבח וייס: חבר הכנסת גונן שגב.

שבח וייס: רבותי השרים, שוחט וצבן, אנא שבו.

שבח וייס: בבקשה.

גדליה גל: חוק הלוואות לדיור, התשנ"ב–1992, קובע שביישובי קו העימות תינתנה הלוואות מוגדלות לדיור כדי לכלול מענק ביטחוני בתוכן, לפי הפרש העלות בין בנייה רגילה לבין בנייה ביטחונית הנדרשת לפי קביעתם של ראש הג"א ושר הבינוי והשיכון.

גדליה גל: כעת מוצע להוסיף הוראה בחוק, שלפיה סכום ההלוואה הביטחונית לכל אחד מסוגי הבנייה הביטחונית ייקבע בכללים.

גדליה גל: כמו-כן מוצע לקבוע בחוק כי ההלוואה תינתן לדירה חדשה בלבד, שכן היא נחוצה רק בשלב הבנייה.

גדליה גל: תחילתו של החוק המוצע תהיה בתחילתו של החוק העיקרי.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה ושלישית.

שבח וייס: אם כן, מכיוון שאין הסתייגויות, אני מבין, אדוני המזכיר, שאני רשאי להצביע בבת-אחת על שני הסעיפים בקריאה שנייה.

שבח וייס: חברי הכנסת, מי תומך, בקריאה השנייה, באישור הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון), התשנ"ג–1992, בשני הסעיפים 1 ו-2?

שבח וייס: כפי שאתם רואים, והנייר מונח בפניכם.

שבח וייס: בבקשה, הצבעה מהירה.

שבח וייס: הצבעה מס' 1 בעד סעיפים 2-1 – 16 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 2-1 נתקבלו.

שבח וייס: בקריאה שנייה יש 16 תומכים, אין מתנגדים ונמנע אחד.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: החוק אושר בקריאה שנייה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לאישור החוק בקריאה שלישית ואחרונה, חוק הלוואות לדיור (תיקון), התשנ"ג–1992.

שבח וייס: מי בעד אישור החוק?

שבח וייס: הצבעה מס' 2 בעד החוק – 16 נגד – אין נמנעים – 1 חוק הלוואות לדיור (תיקון), התשנ"ג–1992, נתקבל.

שבח וייס: 16 תומכים, אין מתנגדים, נמנע אחד.

שבח וייס: אני קובע בזאת שחוק הלוואות לדיור (תיקון), התשנ"ג–1992, כפי שהוצג על-ידי יושב-ראש ועדת הכספים, אושר בקריאה שלישית.

שבח וייס: הודעה למזכיר הכנסת.

ש' יעקבסון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 91), התשנ"ג–1993, שהחזירה ועדת הכספים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ש' יעקבסון: תודה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה להודיע בזאת שישיבת הכנסת תמה.

שבח וייס: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"א בכסליו התשנ"ג, 16 בדצמבר 1992.

שבח וייס: תודה, ישיבה זו נעולה.