ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 18, 1992-11-02 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו פותחים את ישיבת הכנסת, יום שני ו' בחשוון התשנ"ג, 2 בנובמבר 1992.

שבח וייס: הודעה למזכיר הכנסת.

ש' יעקבסון: חברי הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ש' יעקבסון: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (תיקון מס' 4), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת רפאל אלול; הצעת חוק-יסוד: מבקר המדינה (תיקון – הסתדרות העובדים ומוסדותיה), מאת חברת הכנסת לימור לבנת; הצעת חוק הסדרים לשעת-חירום במשק המדינה (תיקון מס' 15), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת שאול עמור; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – גיל חינוך חובה), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת לימור לבנת; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – שבוע הלימודים), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת לימור לבנת; הצעת חוק שמאי מקרקעין, התשנ"ג–1992, מאת חברי הכנסת ח' מירום וא' בורג; הצעת חוק המועצה המשפטית, התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק המפלגות, התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת דוד מנע; הצעת חוק ההתיישנות (תיקון – התיישנות בנזיקין) התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק העונשין (תיקון – חילול יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק העונשין (תיקון – הפסקת היריון), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק גזר-דין מוות למרצחים, התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת שאול עמור; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בשל תשלום למעונות יום), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – פטור ממס לקרקע שאינה זמינה לבנייה), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק שירות לאומי (תיקון – קביעת מועד להפעלת החוק), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – הארכת מועדים), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק שכר שווה לעובדת ולעובד (תיקון – שכר הוגן), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תוספת דחיית קצבה), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (העלאת קצבה לעובדי רשות הרכבות לשעבר),

ש' יעקבסון: התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בתעסוקה (תיקון מס' ), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הרחבת הוראת "עבודה מתאימה"), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק הפסיכולוגים (שכר מינימום למתמחה), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודות ציבוריות ועבודות תשתית למובטלים), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת יוסף ונונו; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – עובדי קבלן), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק שכר בשירות הציבורי ובגופים נתמכים (הגבלה), התשנ"ג–1992, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק לתיקון לשירות המדינה (גמלאות), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת בנימין טמקין; הצעת חוק-יסוד: השלום – מאת חברי הכנסת ח' מירום וא' בורג; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מטרת החינוך), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג.

ש' יעקבסון: תודה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש את הקשבתכם.

שבח וייס: נא לשבת במקומות.

שבח וייס: אדוני סגן השר מאיה.

שבח וייס: לפני הדיון שיתקיים כאן

שבח וייס: היום בארבע הצעות אי-אמון, אני מבקש לקרוא בפניכם חילופי מכתבים השייכים לדיון עצמו, וגם לכמה היבטים חוקיים ואחרים הנוגעים לדיון זה.

שבח וייס: קיבלתי מכתב מאת חבר הכנסת צחי הנגבי: "הנדון: הסכם מרצ-ש"ס-עבודה".

שבח וייס: והרי לפניכם תוכן המכתב: "בסעיפים 13ב(א) ו-(ב) בחוק-יסוד: הממשלה, שנחקק בכנסת הקודמת בעקבות פסיקת בג"ץ, נקבע כי סיעה שעשתה הסכם בכתב בקשר לכינונה של ממשלה או בקשר להבעת אי-אמון בה, תמסור את הנוסח המלא של ההסכם למזכיר הכנסת.

שבח וייס: .." – כאן באות נקודות, הציטוט אינו מלא, ולענייננו אין גם צורך בכך – "לא יאוחר מצהרי היום שלפני הבעת האי-אמון.

שבח וייס: החוק קובע, כי לאחר המועד האמור, לא ייחתם הסכם בעניינים האמורים, אלא אם כן נדחתה ההצבעה.

שבח וייס: סיעות הקואליציה מצויות בשבועות האחרונים במשא-ומתן קדחתני, הפרו" – כמובן, לדעת כותב המכתב – "את מחויבותן זו, וכעת הן מנועות באופן מוחלט מחתימה על מסמך התחייבות הדדית או הסכם כלשהו.

שבח וייס: נודה לך אם תנחה את ראש הממשלה ואת יתר סיעות הקואליציה, שלא להפר את החוק, למרות המצוקה שבה מצויה הממשלה בעקבות המתחים שבין מרכיביה".

שבח וייס: על החתום: צחי הנגבי.

שבח וייס: בעקבות פנייה זו פניתי לשר חיים רמון, השר המקשר בין הממשלה לכנסת, וכתבתי לו: "מכובדי, מצורפת בזה פנייתו של חבר הכנסת צחי הנגבי אלי.

שבח וייס: אודה לך על תגובתך המהירה".

שבח וייס: על החתום: יושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: בתשובה על מכתבי זה קיבלתי מהשר המקשר בין הכנסת לממשלה, השר חיים רמון, את התשובה הבאה: "בתשובה למכתבך, הריני להודיעך: 1.

שבח וייס: לא נעשה ולא נחתם כל הסכם בכתב או בעל-פה בקשר להצבעת האי-אמון הנוכחית".

זו בדיחה.

יהושע מצא: בדיחה טובה.

שבח וייס: נא לא להפריע.

שבח וייס: אלה דברים חשובים.

שבח וייס: בבקשה תקשיבו.

יהושע מצא: זו בדיחה טובה.

שבח וייס: יש לכם דוברים חשובים מאוד בהצעת האי-אמון, תוכלו לשלב גם את ההערות האלה בנאומיהם.

שבח וייס: "2.

שבח וייס: אנו מודעים להוראות סעיף 13ב בחוק-יסוד: הממשלה, על-פיה לאחר המועד של יום אתמול בצהריים, גם לא ניתן לחתום על הסכם בקשר להצעת האי-אמון הנוכחית.

שבח וייס: 3.

שבח וייס: למרות כל אלה, לפנים משורת הדין וכדי להסיר לזות שפתיים, ולהביא דברים כהווייתם לידיעת חברי הכנסת והציבור כולו, מבקשות שלוש הסיעות המרכיבות את הקואליציה את רשותך להפיץ את המסמך המצורף בזאת, אשר כולל הצעות לפתרון המשבר הקואליציוני, כפי שנמסרו לסיעת ש"ס על-ידי החתום מטה ועל דעת ראש הממשלה".

שבח וייס: חתום: חיים רמון.

שבח וייס: כמובן, אפשרתי להניח את זאת על שולחן הכנסת, בתוקף הנסיבות שנוצרו, והמסמכים מונחים לפניכם ולפני הציבור כולו.

דוד מנע: זהו אונס תקנון הכנסת.

חיים קופמן: לא קיבלנו את המסמכים.

דוד מנע: אתם עוקפים את תקנון הכנסת.

שבח וייס: מה?

שבח וייס: זה לא הונח על שולחן הכנסת?

קריאות: לא קיבלנו.

שבח וייס: מתי זה יונח?

שבח וייס: חברי הכנסת, כל הדבר התרחש בשעות האחרונות ממש.

שבח וייס: מסבירים לי שהחומר בשכפול.

שבח וייס: אני מפסיק את הישיבה לחמש דקות.

שבח וייס: החומר יחולק, ונחדש את הישיבה בעוד חמש דקות.

שבח וייס: (הישיבה נפסקה בשעה 16:11 ונתחדשה בשעה 16:14.

שבח וייס: )

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

שבח וייס: אני מתנצל על האיחור בחלוקת החומר.

שבח וייס: הכול התרחש על סף הישיבה ממש.

שבח וייס: יש כמה הצעות לסדר.

שבח וייס: אתן אפשרות להעלות רק שתי הצעות לסדר, אחת מצד מגישי המכתב ואחת מצד הקואליציה.

שבח וייס: אני מבקש לקצר בדברים.

שבח וייס: אני מבקש מחברי הכנסת שלא להפריע.

שבח וייס: אם תהיינה הפרעות, לא אתן אפשרות להצעות לסדר ונתחיל ישר בדיון.

שבח וייס: גם דיון קשה אנחנו צריכים לנהל תוך הקפדה מרבית על הסדרים של הבית.

שבח וייס: חבר הכנסת צחי הנגבי, ואחריו – השר חיים רמון.

שבח וייס: שלוש דקות לכל אחד.

שבח וייס: אני חושב שזה זמן רב.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נדמה לי שתעלול כזה, כפי שעשתה היום הממשלה, כנסת ישראל לא ראתה מאז חוקק חוק-יסוד: הממשלה, המכתיב לממשלה נורמות של התנהגות ביחסיה עם הכנסת ומכפיף אותה לכנסת.

צחי הנגבי: חוק-יסוד: הממשלה קבע במפורש – אני רואה שהשר רמון כבר מעיין בסעיף הרלבנטי, שאליו הסבנו היום את תשומת לבו – הוא קובע במפורש, שכל הסכם בכתב יש להביא בפני הכנסת עד צהרי היום שלפני היום שבו מתייצבת הממשלה להצבעת אי-אמון, קרי: אתמול ב-12:00.

צחי הנגבי: הממשלה לא עמדה בדרישת החוק, לא מכיוון שגילתה רשלנות, או שמא נשכח הדבר מחברי הקואליציה.

צחי הנגבי: פשוט לא יכלו לעשות זאת מכיוון שמועצת חכמי התורה ואותן סיעות הנוגעות בהסכם שהוצג היום לפנינו תחת הכותרת הערמומית "הצעות לפתרון" – לא הסכם, חס וחלילה, לא החלטה, לא הסדר לאחר משבר קדחתני שנמשך שבועות על גבי שבועות, אלא רק הצעות לפתרון שטרם נדונו וטרם לובנו וטרם סוכמו.

צחי הנגבי: הם לא יכלו לעמוד בחוק, לכן החליטו להפר את החוק.

צחי הנגבי: אבל החוק איננו אות מתה, רבותי.

צחי הנגבי: החוק הזה חוקק בכנסת הקודמת בעקבות משבר קואליציוני חריף ביותר, שכולנו או רובנו חווינו אותו, ובעקבות פסיקת בג"ץ ובעקבות קביעת היועץ המשפטי לממשלה, שקבעו במפורש שיש להביא לידיעת הציבור, באמצעות נבחריו, יום לפני הצבעת אי-אמון, את רזי ההסדרים שהביאו לפתרונם של המשברים.

צחי הנגבי: יבוא השר רמון ויגיד: מדובר רק בהצעות, אין כאן הסכם.

צחי הנגבי: על מי אתם באים לעבוד?

צחי הנגבי: הרי במשך חודש שלם כל הפרוז'קטורים היו מכוונים אל חדרי החדרים שבהם טוו וארגו את הרקמה העדינה של ההסכם הזה.

צחי הנגבי: וכולכם התראיינתם ב"ערב חדש", ב"בוקר טוב ישראל" ובכל תוכנית חדשותית על ההסכם הקורם עור וגידים.

צחי הנגבי: אתמול בלילה הושג ההסכם הזה, היום הוא קיבל גושפנקה, ואתם מביאים אותו לכנסת בניגוד לחוק.

קריאות: – – –

שבח וייס: אני מבקש שלא להפריע.

צחי הנגבי: אינני רוצה להאריך.

צחי הנגבי: אני יכול לפרט כאן את כל הוראות בג"ץ, שדן בנושא הזה בעתירה שהוגשה נגד חבר הכנסת דאז שמעון פרס, יושב-ראש מפלגת העבודה דאז.

צחי הנגבי: אומר רק זאת: ההסכם הזה שהופץ היום איננו תקף, ואנחנו נשקול צעדים משפטיים שיוכיחו מכול וכול שאין לו שום משמעות, לא היה ולא נברא ורק משל היה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: השר המקשר בין הכנסת והממשלה, השר חיים רמון, בבקשה.

שבח וייס: עדיין במסגרת הדיון המקדמי.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נדמה לי שחבר הכנסת צחי הנגבי הוא משפטן, והוא יודע שאין שום יסוד משפטי לכל מה שעשה, ואין זה אלא תעלול, תעלול שאיננו מתאים למה שקרה כאן.

חיים רמון: אני אמסור לכנסת ולציבור עובדות כהווייתן.

שבח וייס: מכיוון שאתה תהיה אחד השרים שישיבו, אני מבקש שעכשיו תהיה תמצית ואחר כך הרחבה.

חיים רמון: אדבר בקיצור.

חיים רמון: אני רוצה למסור: עד אתמול בשעה 14:00 לא היה שום נייר שהועבר לסיעת ש"ס.

חיים רמון: הנייר שחולק לכם עכשיו הועבר אתמול בשעה 14:00 כהצעות לפתרון המשבר.

חיים רמון: ואכן היה משבר.

חיים רמון: אני יודע שחלק מכם מצרים על כך שהוא נגמר.

חיים רמון: אבל היה משבר, סיעת ש"ס דנה בהצעות הללו, והיום – – –

יעקב שמאי: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, עכשיו אנחנו שומעים רק הבהרות.

שבח וייס: זה דיון שיש בו המון פרוצדורה.

שבח וייס: כל הפרעה משבשת את הלך המחשבה של הדוברים.

שבח וייס: לכן ביקשתי שלא להפריע לקודמו, וגם לו.

שבח וייס: תשמרו את המרץ להמשך.

חיים רמון: היום בשעה 13:00 לערך הודיע השר דרעי לראש הממשלה, שהוא מקבל את ההצעות הללו.

חיים רמון: מה נאמר?

חיים רמון: אקרא את הסעיף הרלבנטי: לאחר המועד האמור בסעיף קטן (א), לא ייחתם הסכם בעניינים האמורים.

חיים רמון: לא נחתם הסכם בעניינים האמורים.

חיים רמון: מה המשמעות של הסנקציה?

חיים רמון: הסנקציה היא שאין חתימה על הסכם.

חיים רמון: אם אין חתימה של הסכם, הצד השני אומר:

חיים רמון: הסכם לא חתום הוא בהחלט הסכם שאיננו חתום, גם אם נראה אותו כחתום.

קריאות: – – –

דוד לוי: – – –

דוד מנע: את ההסכם שלא חתמו עם דראושה גם כן הניחו על השולחן.

שבח וייס: אדוני השר, רגע אחד.

חיים קופמן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת קופמן, חבר הכנסת דוד לוי, רק שנייה.

שבח וייס: חברי הכנסת, חבר הכנסת מנע, אין הצבעות.

שבח וייס: יש לפנינו ארבע הצעות אי-אמון.

שבח וייס: כל הכלים וכל הפתחים היו פתוחים לפניכם בדרך מסודרת.

שבח וייס: אני מעריך שאלה שהגישו את הצעות האי-אמון, יש להם עניין רב להביא אותן לדיון בבית הזה.

שבח וייס: יהיה מוזר אם הם עצמם יפריעו למהלך.

שבח וייס: יש כאן בירור מסובך, אני יודע.

שבח וייס: בפעם הראשונה יש כאן בדיקה של החוק הזה.

שבח וייס: בנסיבות שנוצרו זה מסובך.

שבח וייס: דברים כאלה בדרך כלל עושים בישיבה קטנה ומצומצמת עם צוות של מומחים.

שבח וייס: אנחנו מנסים באופן תמציתי לנסות לברר את זה עכשיו.

שבח וייס: אם לא תאפשרו את הבירור הזה, לא נוכל לקיים את הדיון.

– – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-אלישר, הבית הזה הוא של כולנו, לא רק של הקואליציה.

שבח וייס: זה גם הבית שלכם.

שבח וייס: אני אאפשר.

שבח וייס: ראיתי הרבה מצביעים.

שבח וייס: לא להפריע לי, בבקשה.

קריאות: – – –

יהושע מצא: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מצא.

שבח וייס: את זה תגידו בנאומים שלכם.

שבח וייס: אני אאפשר לחבר הכנסת דוד לוי להעיר הערה מן המקום, ואנחנו ממשיכים.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, השר חיים רמון אמר לנו – – –

שבח וייס: תיגש, בבקשה, למיקרופון.

דוד לוי: עם כל הכבוד, השר רמון, בהסבירו את המעשה הזה, אומר לכנסת שזה איננו הסכם.

חיים רמון: חתום.

דוד לוי: שאלתי, שהיא לא פחותה מדברתו של ראש הממשלה וממעשיו בעניין זה: האם הוא מתכוון ליישם את הכלול בנייר הזה, והאם השר הנכבד המסביר לנו הוסמך על-ידי ראש הממשלה להתחייב בכל סעיף מהסעיפים הכתובים כאן, המונחים לפנינו על שולחן הכנסת?

דוד לוי: ואם אכן הוא מתכוון לקיים, וחלק ממנו כבר קוים בישיבת הממשלה, לרבות סמכויות הניתנות כעת, שלא היו לפני כן לסגן שר – אם זה לא הסכם, יסביר לנו השר המלומד מהו הסכם.

דוד לוי: הוא נתלה בפורמליות, שזה לא חתום.

דוד לוי: אם התחייבות של השר בשם ראש הממשלה על כל פרט ועל כל סעיף בנייר הזה, והתחייבות של ראש הממשלה לקיים את כל הנייר על כל סעיפיו, אינם הסכם, הסכם מהו?

דוד לוי: אני מבקש ממך, תסביר את הסתירה הזאת.

חיים רמון: אדוני חבר הכנסת דוד לוי, הממשלה הזאת, ראש הממשלה, גם כשאיננו חותם, הוא מקיים, בניגוד לממשלה שאתה היית חבר בה ובניגוד לראש הממשלה שאתה שירתת תחתיו.

דוד מנע: אתם לא תגיעו לקרסוליים של ראש הממשלה הזה.

יהושע מצא: – – –

חיים רמון: ראש הממשלה – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: אם אתם לא רוצים שאענה, אין בעיה.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, חבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, תקשיב לי.

יהושע מצא: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, תקשיב לי רגע.

יהושע מצא: – – –

שבח וייס: קודם תקשיב לי.

יהושע מצא: – – –

אברהם בורג: תדבר בצורה מכובדת.

שבח וייס: רבותי, אני לא אוהב את המלה "מכובדת", ואחרי זה כל מי שאומר "מכובדת", אומר את ההיפך.

שבח וייס: תקשיבו לי רגע.

שבח וייס: אני מבקש מן השר לעסוק בצד הפרוצדורלי בשלב זה שטעון במטען חוקתי מסובך.

שבח וייס: אני מבקש מכם שלא להפריע.

יהושע מצא: בלי שחצנות.

חיים רמון: כל מה שנכתב בנייר שחולק לכם יש בכוונת הממשלה וראש הממשלה לקיים.

חיים רמון: אני חוזר לצד הפורמלי: הסכם בכתב הוא הסכם שיש עליו חתימות של הצדדים.

חיים רמון: זה הסכם בכתב.

חיים רמון: בסעיף 13ב הוטלה מגבלה שאסור לחתום על הסכמים לאחר שעה מסוימת.

חיים רמון: זה מה שנאמר בחוק; לא פחות ולא יותר.

חיים רמון: כל אחד יכול לפרש איך שהוא רוצה.

חיים רמון: אבל הפירוש הדווקני, וכך מפרשים חוק-יסוד, פירוש דווקני, אוסר חתימה לאחר מועד מסוים.

חיים רמון: הממשלה וסיעות הקואליציה עמדו במגבלה של החוק.

חיים רמון: לאחר מועד מסוים איש לא חתם על שום הסכם.

חיים רמון: לכן, אין שום מגבלה לגשת לדיון בהצעות האי-אמון ולהצביע עליהן היום.

משה קצב: זה הסכם או לא הסכם?

שבח וייס: חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לצד הפרוצדורלי.

שבח וייס: גמרנו.

שולמית אלוני: – – –

שבח וייס: השרה אלוני, שרת החינוך והתרבות.

רוני מילוא: זה לעשות צחוק מהעבודה.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, חבר הכנסת רוני מילוא, בואו נתחיל.

שבח וייס: הפנייה הופנתה אלי, תשובת הממשלה ניתנה, היה כאן דיון.

שבח וייס: לדעתי הנושא איננו פשוט, אבל מבחינת הדיון אין כל מניעה להתחיל בו ולקיימו לפי החוק.

יהושע מצא: מה עמדתך?

שבח וייס: ברור לי שיש כאן דיון ראשון בפרשנות של חוק, שנחקק באווירה סוערת שכולנו זוכרים אותה.

שבח וייס: דבר שני, ברור שלמחוקק היו כוונות, למנוע הסדרים מאחורי הקלעים או כפי שזה קרוי – מתחת לשולחן, ולשתף את הציבור ואת נבחריו בהסכמים למיניהם.

שבח וייס: דבר שלישי, ברור לי שאף שהצעות הפתרון אינן חתומות, ועל כן על-פי הפרשנות הדווקנית של החוק הן עדיין לא במסגרתו, הן חשובות מאוד.

שבח וייס: על כן שמחתי שהממשלה הניחה אותו על שולחן הכנסת.

שבח וייס: היה דיון בלשכה, השתתפו בו כל הגורמים שצריכים להשתתף בעניין זה, בכלל זה משפטנינו.

משה קצב: גם היועץ המשפטי?

שבח וייס: ברור.

שבח וייס: אנחנו לא עושים שום מהלך בלעדי הלשכה המשפטית שלנו.

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, אתם יודעים בדיוק מי המשפטנים של הכנסת, ואתם נעזרים בהם יום-יום, ובדרך כלל גם מרוצים מהם, וגם יש לכם סיבה להיות מרוצים.

שבח וייס: על-כן שמחתי שהיתה יוזמה של הממשלה ושל מרכיבי הקואליציה ושל חבר הכנסת שריד והשר חיים רמון וכל אלה שעסקו בעניין, בהסכמת ראש הממשלה בשיחה אתו, להניח את הנייר.

שבח וייס: על העניין של ידיעת הציבור אנחנו עומדים כאן, אף שהחוק איננו מחייב.

שבח וייס: מכיוון שהבטחתם שתעיינו בחוק הזה גם מבחינה משפטית, אנחנו פותחים בדיון.

רוני מילוא: זה לא היה בזמן.

רוני מילוא: אתמול היה צריך להביא את זה.

שבח וייס: אתמול זה לא היה.

יהושע מצא: כמובן.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, יכול להיות שבאיזה שלב זה יתגלגל לוועדה שלך, ואתה הרי משפטן.

שבח וייס: אין לי ספק שהנושא הזה עוד ילובן גם ילובן.

שבח וייס: חברי הכנסת, יש לפנינו ארבע הצעות אי-אמון לממשלה בשל: פעילותה בתחום ביטחון הפנים, מדיניותה הכלכלית ותהליך השלום של הממשלה – מטעם הליכוד; הידרדרות ביטחון הפנים בישראל – מטעם צומת; הצהרותיה, הכרזותיה ומדיניות החינוך של השרה שולמית אלוני – מטעם המפד"ל; הצהרות שרים – מטעם יהדות התורה.

שבח וייס: אני מבקש מכל דובר שלא יחרוג מעשר הדקות.

שבח וייס: עשר דקות עומדות, על-פי הכללים, לרשות הדובר הראשון.

שבח וייס: אני מבקש מאוד מאוד.

שבח וייס: תודה מראש.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת אריאל שרון להציג את הצעת האי-אמון של הליכוד.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאה ימים הם פרק זמן קצר, קצר מדי, מכדי להשיג הישג ממשי כלשהו ולהשלימו.

אריאל שרון: אבל מאה ימים של אי-התחלה בשום נושא חיובי הם פרק זמן ארוך, ארוך מאוד.

אריאל שרון: הביטוי "סדר עדיפויות לאומי שונה", שכבר היה לזרא, אינו נשמע עוד.

אריאל שרון: כנראה גם ממציאיו הבינו שאין במה לנופף, שאין במה להתפאר.

אריאל שרון: כמובן, אי-אפשר שלא לציין פעולות שנעשות; למשל, שיחות השלום.

אריאל שרון: זה חשוב, אלא שזאת התחילו ממשלות הליכוד.

אריאל שרון: גם התהליך הנוכחי התחיל בוועידת-מדריד על-ידי ראש הממשלה מר יצחק שמיר.

אריאל שרון: למשל, הפעלת היחידות המיוחדות.

אריאל שרון: אתם מפעילים, זה טוב, וצריך להפעיל יותר, אלא שהפעלה זו קיבלה דחיפה ותנופה דווקא על-ידי ממשלות הליכוד.

אריאל שרון: למשל, המשך בניית כבישים ומחלפים בדרכי הארץ.

אריאל שרון: טוב שאתם עושים זאת, אלא שאתם ממשיכים את מה שאנחנו התחלנו בממשלת הליכוד.

אריאל שרון: אפילו כביש חדש אחד, מחלף נוסף אחד לא הוספתם.

אריאל שרון: למשל, שיקום שכונות.

אריאל שרון: אני מקווה שאתם ממשיכים את מה שאנחנו התחלנו לפני 15 שנה.

אריאל שרון: טוב שתמשיכו.

אריאל שרון: ממשלות הליכוד הגיעו להישגים גדולים מאוד בתחום זה, אחרי עשרות שנים שבהן אוכלוסיות ערי הפיתוח ושכונות המצוקה שימשו לכם, לשמאל, למטרה אחת בלבד, בשר בחירות.

אריאל שרון: זה הדבר היחיד שזה היה.

אברהם יחזקאל: אתה מומחה לענייני בשר.

אברהם יחזקאל: אתה וענייני בשר – זה הולך ביחד.

שבח וייס: חברי הכנסת, זה מפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת אבי יחזקאל, חשבתי שאתמול הוצאת את כל המרץ בטורניר הפינג-פונג.

שאול יהלום: הוא צודק.

שאול יהלום: למה הוא צועק?

אלי בן-מנחם: אם הוא צודק, לא הייתם יורדים מהשלטון.

שבח וייס: סגן השר, חבר הכנסת אליהו בן-מנחם.

שבח וייס: חברים, האם אתם מעוניינים שזה יימשך עד בלי סוף?

שבח וייס: אני בטוח שחבר הכנסת אריאל שרון מרוצה מאוד מן ההפרעות האלה.

רענן כהן: הוא הזמין זאת.

שבח וייס: טוב, אתם רוצים לומר עוד משהו?

שבח וייס: נא להמשיך.

שבח וייס: אנחנו יכולים לשבת עד אור הבוקר, עד לתחילת הדיון על התקציב.

אריאל שרון: אבל הבה נראה מה אינכם עושים, או עושים בדרך המסכנת את ביטחונה ועתידה של ישראל.

אריאל שרון: בתעסוקה הישגיכם עד כה אפס.

אריאל שרון: עוד ועדה ועוד ועדה והאבטלה גוברת.

אריאל שרון: וניתן לטפל בעניין זה אחרת.

אריאל שרון: בכלכלה הישגיכם בינתיים הם כלום.

אריאל שרון: הורדת האינפלציה היא עדיין פרי מדיניות הליכוד.

אריאל שרון: השקעות חוץ במשק דורכות במקומן.

אריאל שרון: טרם התחלתם בטיפול במפעל נוסף אחד שהטיפול בו לא החל בימי ממשלת הליכוד.

אריאל שרון: את החקלאות אתם מחריבים.

אריאל שרון: הפרטת המשק מתקדמת בצעדי צב.

אריאל שרון: רק נושא אחד, אני מוכרח לציין, מתקדם לכם תוך רתיחה מתמדת – הבורסה התל-אביבית.

אריאל שרון: כאן, אני מודה, כאן הצלחתם.

אריאל שרון: אתם, שהייתם, לפני שנים רבות רבות, כבר לא זוכרים זאת, בוני הארץ, מיישביה, הפכתם את הכלכלה לענף אחד שמצליח, הבורסה.

אריאל שרון: הבטחתם טיפול בעולים.

אריאל שרון: התוצאה – מאומה.

אריאל שרון: סכנה גדולה נשקפת ליהודי חבר העמים.

אריאל שרון: אנחנו רואים את מדורות האש שנדלקות ברפובליקות שונות שם.

אריאל שרון: אנחנו רואים את האנטישמיות שגוברת.

אריאל שרון: אבל אינכם עושים מאומה כדי להזעיק את היהודים ולקרוא להם לעלות לארץ-ישראל.

אריאל שרון: להיפך, שמעתי אחד משריכם אומר: עדיף שנתארגן לפתרונות, ראשית כול.

אריאל שרון: האין זה קול מוכר מהרגעות של ראשי היישוב המאורגן ערב מלחמת העולם השנייה, שהביאו בסופו של דבר לאי-היחלצות היהודים בטרם פקד אותם האסון הנורא?

אריאל שרון: היכן העדפת שכונות המצוקה וערי הפיתוח?

אריאל שרון: בחינוך נוספה שעה.

אריאל שרון: זה טוב.

אריאל שרון: אבל זה קרה גם בסביון וגם בירוחם, גם בהרצלייה-פיתוח וגם בדימונה.

אריאל שרון: בכל המקומות נוספה שעה.

אריאל שרון: שום רגישות חברתית לא הוכחתם בעניין זה.

אריאל שרון: אני יודע, תגידו: וכי ממשלת הליכוד היתה טובה יותר?

אריאל שרון: ומר רבין יאמר: אני ממשיך את מה שממשלות הליכוד התחילו.

אריאל שרון: תשובתי לך, מר רבין: ראשית, כן, ממשלת הליכוד היתה טובה יותר, טובה הרבה יותר.

אריאל שרון: והיתה לי ביקורת נוקבת גם על ממשלות הליכוד.

יורם לס: לא דיברת עם שרים.

יורם לס: איך יכולת לבקר?

יורם לס: הרי אפילו לא דיברת אתם.

אברהם יחזקאל: אתה זוכר את המיקרופונים?

סילבן שלום: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת סילבן שלום.

אריאל שרון: שנית, הרי אתה, מר רבין, באת כביכול לשנות, לשפר.

אריאל שרון: מה לך שתביא דוגמאות מהממשלות הקודמות?

אריאל שרון: הרי באת להביא, כביכול, שינוי בסדר העדיפויות הלאומי.

אריאל שרון: ומה הם השינויים שהבאת?

אריאל שרון: אכן הבאת לשינוי, ממשלתך היא הראשונה מאז הקמת המדינה שאין בתוכניתה להקים השנה אפילו יישוב אחד, לא בגליל, לא בוואדי-עארה – זה כנראה האתנן למפלגות האנטי-ציוניות שנותנות לך רוב חוסם – אבל גם לא בנגב.

אריאל שרון: אתה הפסקת ליישב את הגליל והנגב ביהודים.

אריאל שרון: ועוד שינוי.

אריאל שרון: אתה מביא לעצירת ההתיישבות היהודית בעיר העתיקה ולהפקרת ביטחונה.

אריאל שרון: הממשלה שלך, מר רבין, הופכת יהודים הרוצים לגור בעיר העתיקה לאנשים שדמם מותר.

אריאל שרון: זה סוג השינויים שהבאתם עד כה.

אריאל שרון: אדוני ראש הממשלה, כל הנושאים שהזכרתי חשובים, אבל הדבר החשוב ביותר הוא החיים.

אריאל שרון: כאן כבר שברתם את כל השיאים.

אריאל שרון: מאז מכהנת הממשלה הזאת הלך מצב הביטחון והידרדר.

אריאל שרון: הערבים רוצחים ישראלים, והיהודים מסבירים למה רוצחים אותם.

אריאל שרון: כולם הפכו פרשנים.

אריאל שרון: אני אינני רוצה להסביר למה רוצחים אותנו.

אריאל שרון: פעולות הטרור נעשות על-ידי קיצונים המתנגדים לשלום, אמרתם.

אריאל שרון: אך רוב חוליות המבוקשים שנערך עליהן מצוד הן כביכול של מתונים, אנשי "פתח" וארגונים פלשתיניים אחרים.

אריאל שרון: גם מלבנון לא רק "חיזבאללה" פועל; 60% "חיזבאללה" והשאר ארגוני אש"ף אחרים.

אריאל שרון: לטרור יש היום כתובת, שלא כמו לפני מלחמת "שלום הגליל" – אז היתה בלבנון ממלכת טרור אש"פית עצמאית.

אריאל שרון: היום, אילו רצו הסורים, שלבנון כבושה על-ידם, להפסיק את הטרור, היו מפסיקים מייד, אלא שהממשלה לא דרשה זאת.

אריאל שרון: על זה ענה מר רבין ואמר: בימי הממשלה הקודמת של הליכוד היו פניות של המשלחת שלנו למשלחת הסורית בעניין זה, ומה קרה?

אריאל שרון: אז לא קרה מאומה, כי המשיכו בדיונים כרגיל.

אריאל שרון: אבל אתה באת הרי לשנות.

אריאל שרון: אפילו לא ניסית.

אריאל שרון: הרי לו השתמשת בקלף שבידך, אולי היית מצליח.

אריאל שרון: גם אזור הביטחון היה צריך להיות אחר.

אריאל שרון: הצעתי זאת בעבר, ובלי להיכנס כאן לפרטים – הוא יכול להיות אחר.

יוסי שריד: – – – בלבנון?

אריאל שרון: אם תוסיף לי דקה, אני אשיב לו.

שבח וייס: חבר הכנסת שריד, יש לנו בעיה של זמן.

קריאה: זה לא מעניין?

שבח וייס: ודאי שזה מעניין.

שבח וייס: הכול מעניין.

שבח וייס: כל מה שקורה בבית הזה מעניין וחשוב, אלא שיש לנו פשוט מצוקה של זמן.

שבח וייס: אני מוסיף שתי דקות לחבר הכנסת שרון, גם בגלל ההפרעות וגם כדי להשיב על השאלה של חבר הכנסת שריד, אם הוא ירצה.

שבח וייס: שתיים וזהו.

שבח וייס: שתיים על שתיים.

אריאל שרון: בסוף דברי אשיב לו.

שבח וייס: בסוף עוד שתי דקות.

שבח וייס: אגב, אני רוצה כאן להעיר הערה לגבי הזמנים, גם באוזניו של חבר הכנסת שרון.

שבח וייס: יש לנו כללים מדויקים בנושא הזה – 10 דקות לכל דובר.

שבח וייס: סיעה יכולה במקרים כאלה לבקש מראש, שלדובר הראשון נעניק זמן רב יותר על חשבון דובר אחר, כי הזמן הוא סיעתי.

שבח וייס: למשל, המפד"ל ביקשה, שחבר הכנסת המר, שיציג את הצעת האי-אמון של המפד"ל, ידבר 12 דקות, ועל כן חבר הכנסת שאול יהלום ידבר רק שמונה דקות.

שבח וייס: אני רוצה להודיע לכם על האפשרות התקנונית הזאת.

שבח וייס: שנית, אני כבר פונה לוועדת הכנסת לעסוק בסוגיה זו בהקשרים של אי-אמון בכלל.

שבח וייס: כעת אני אוסיף לחבר הכנסת שרון שתי דקות, אחר כך נראה הלאה.

שבח וייס: לא נוסיף עוד, אבל אם תהיה בקשה מיוחדת בהצעות הבאות, ננהג לפי התקנון.

שבח וייס: חבר הכנסת שרון, נא לתמצת ולסכם את נאומך.

אריאל שרון: לא אכפת לי, שה"חיזבאללה" יירו את ה"קטיושה" האחרונה, אומר נציג הממשלה.

אריאל שרון: זה עניין של יוקרה אצלם, מסביר אלוף במילואים, עסקן מפלגתי, כאילו לפנינו משחק יוקרה של שתי קבוצות ספורט, מעין דרבי מקומי.

אריאל שרון: ה"קטיושה" נועדה להרוג, ולכן היא משוגרת אלינו.

אריאל שרון: האם באמת לא אכפת לנו שהם יירו את ה"קטיושה" האחרונה, שיכולה, חס וחלילה, לגרום לאבדות בנפש, או אולי עלינו להביא לכך, שלא ירצו, או לא יוכלו, לעשות זאת?

אריאל שרון: בירושלים, ביהודה, בשומרון, בחבל-עזה, בתענכים, המצב החריף ללא נשוא.

אריאל שרון: 130 יהודים נפלו מאז תחילת טרור האינתיפאדה, מתוכם 15 יהודים מאז הוחלפה הממשלה, לפני כשלושה חודשים.

אריאל שרון: חיי יהודים הופכים הפקר, ואצלנו כולם מסבירים, פרשנים – הפוליטיקאים, ולצערי גם מפקדים בצה"ל.

אריאל שרון: אומר מר רבין: קל לי היום יותר להילחם בטרור מאשר כאשר הייתי שר הביטחון בממשלת האחדות הלאומית.

אריאל שרון: אדוני ראש הממשלה, אם קל לך יותר, מדוע אינך פועל?

אריאל שרון: תעשה סוף סוף משהו.

אריאל שרון: אני יודע שזה קשה.

אריאל שרון: אני עשיתי זאת, אני יודע איך לעשות זאת.

אריאל שרון: זאת פעולה ממושכת וקשה, אולי היא תארך חודשים, אבל אפשר להצליח בה.

קריאה: ראינו מה עשית בלבנון.

קריאה: גרמת למלחמה ולקורבנות.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

יהושע מצא: תומך הממשלה.

עבד-אלוהב דראושה: אני תומך בממשלה – – –

יהושע מצא: בגלל התמיכה שלך יהודים נהרגים.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, כאשר אני פונה אליך, תקשיב לי, גם אם אתה משוכנע שטיעוניך צודקים.

שבח וייס: סגן השר רן כהן, יש לנו ציפייה מסגני שרים, שינהגו כמו הזרוע המבצעת ולא יפריעו לעבודת המליאה.

שבח וייס: יש ציפייה כזאת.

קריאה: יש הרבה סגני שרים.

שבח וייס: אני יודע.

שבח וייס: לכן חשבתי שיהיה לנו הרבה יותר פשוט במליאה.

רן כהן: סגני שרים הם חברי הכנסת.

שבח וייס: בוודאי.

שבח וייס: אני אמרתי רק ציפייה, לא אמרתי משהו תקנוני, משהו הרבה יותר מהותי מתקנון.

שבח וייס: אני מבקש עכשיו מחבר הכנסת שרון ממש לסיים, אבל ממש.

אריאל שרון: אומרים לנו: אם נפסיק את השיחות, זה יהיה ניצחון לקיצונים.

אריאל שרון: זאת אומרת, חיינו הפכו בעינינו מחיר להמשך המשא-ומתן.

אריאל שרון: לשם מה עלינו לשלם את המחיר?

אריאל שרון: ובכלל, אם אתם צודקים, שגם אם נחתום על הסכם שלום הטרור יימשך על-ידי קיצונים – מי צריך שלום כזה?

אריאל שרון: שלום הוא רק כשיש ביטחון לחיים.

אריאל שרון: כאשר מראש אנחנו מודיעים, ואף נותנים לגיטימציה לכך, שהטרור יימשך, אם מי שאתם דנים אתם לא אחראים למעשי הקיצונים עכשיו ובעתיד, לשם מה בכלל לדון אתם?

אריאל שרון: אולי תחליפו את הפרטנרים למשא-ומתן?

אריאל שרון: אדוני ראש הממשלה, הממשלה בראשותך מנהלת מלחמה כושלת בטרור, חרף הצלחות מקומיות, כי אינכם פוגעים בהנהגת הטרור, שאתה אתם דנים ועליה אתם שומרים, כי אין בכם נחישות כלשהי, וכי אתם שבויים בידי מי שמספקים לכם את הבלוק החוסם, ואין לכם גם זמן.

אריאל שרון: כמה זמן עסקתם בדברי ההבל שבין הגברת אלוני למר דרעי?

אריאל שרון: הרבה יותר מאשר עסקתם בכל השבועות האחרונים בנושא הביטחון.

אריאל שרון: כישלון מלחמתך בטרור, מר רבין, לא יביא שלום, אלא ירחיק שלום, שכולנו כה רוצים בו.

אריאל שרון: מאחר שזה המצב, לממשלה עדיין אין הישג כלשהו, אך כישלונות רבים כבר יש – לממשלה הנוכחית אין זכות קיום אף לא יום נוסף אחד.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מבקש מאוד מיושב-ראש סיעת הליכוד, או מכל יושב-ראש סיעה, להבא לבקש מראש את הזמן, ולא נצטרך להתמקח.

שבח וייס: זה מאוד לא נעים.

קריאה: סומכים עליך, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: לא, יש פה כללים, וצריך להקפיד עליהם.

שבח וייס: אין שום קושי, יש החלטה מ-1984, של ועדת הכנסת, שמאפשרת את המכניזם הזה, והמפד"ל נהגה על-פיו.

שבח וייס: אני מבקש להבא לדאוג שהדברים יהיו מסודרים יותר.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת גונן שגב להביא לפנינו את הצעת האי-אמון מטעם סיעת צומת – הידרדרות ביטחון הפנים בישראל.

שבח וייס: קיבלתי פתק מחבר הכנסת רפול, המזכיר לנו שהיום 2 בנובמבר, יום הצהרת בלפור.

שבח וייס: זה נכון.

שבח וייס: בהזדמנות שמדובר באותה סיעה, אני מזכיר לכנסת איזה יום חשוב אנו עוברים, ויש הזדמנות להתפעם שוב ושוב מכל מה שקרה לנו בין 2 בנובמבר 1917 ל-2 בנובמבר 1992.

גונן שגב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, מבקש אני להגיש הצעת אי-אמון בממשלת העבודה בשם תנועת צומת.

גונן שגב: הידרדרות המצב הביטחוני במאת הימים מאז כוננה ממשלה זו היא ללא תקדים.

גונן שגב: מאורעות הרצח וניסיונות הפגיעה באזרחינו מעידים על אובדן שליטה מוחלט ועל הידרדרות מואצת של הביטחון.

גונן שגב: בשבועות האחרונים בלבד איבדנו 11 מטובי בנינו, אזרחים וחיילים.

גונן שגב: ההרג בוצע בידי מרצחים, המייצגים הנהגה פלשתינית, הנתמכת כלכלית וצבאית על-ידי סוריה, ירדן ומדינות ערב אחרות.

גונן שגב: חלקן יושבות אתנו סביב שולחן הדיונים בימים אלה ממש במטרה, כביכול, להגיע להסדרי קבע.

גונן שגב: מי אשם בהתגברות הטרור?

גונן שגב: מי שולט בארגונים אלה?

גונן שגב: כיצד ניתן לעצור מרצחי אזרחים חפים מפשע?

גונן שגב: האם הצהרת מפלגות הקואליציה, כי חללים אלה הם מחיר השלום המתדפק על דלתנו, נשמעת הגיונית לדוברים עצמם?

גונן שגב: הגורם היחיד להתגברות שלוחת הרסן של הטרור היא מדיניות ממשלת ישראל, מדיניות החוץ ומדיניות הפנים.

גונן שגב: הייתכן לקיים משא-ומתן תחת סחטנות טרוריסטית?

גונן שגב: האם התירוץ הזול של אוכלוסייה בלתי-נשלטת יכול להתקבל על הדעת?

גונן שגב: מי ישלוט מחר באותה אוכלוסייה ערבית כשצה"ל, רחמנא ליצלן, יוצא על-ידי ממשלת רבין מאזורי המחיה שלהם?

גונן שגב: לאיזו דרגה יגיע אז הטרור הפלשתיני?

גונן שגב: כיצד תיראה אותה אוטונומיה שלה אתם מייחלים?

גונן שגב: היום, כשצה"ל בשטח, שורר תוהו ובוהו בכול.

גונן שגב: האוכלוסייה הערבית ביש"ע חייבת להבין, שהטרור אינו משתלם והיא תישא באחריות לכל פיגוע.

גונן שגב: נציגי המשלחת הפלשתינית, נציגי סוריה, לבנון וירדן צריכים להבין, שהמשא-ומתן יופסק לאלתר אם תימשכנה פעולות ההרג המתועבות.

גונן שגב: האמינו לי, הם זקוקים לשלום יותר מאתנו, ואיננו צריכים לשלם עבור השלום כל מחיר, לא טריטוריאלי ולא בחיי אדם.

גונן שגב: ממשלת ישראל חייבת לגרש כל מסית פעיל ומארגן טרור אל מחוץ לגבולות ארץ-ישראל ללא אפשרות חזרה.

גונן שגב: יש להרוס את בתי הנאשמים בפעילות חבלנית עוינת.

גונן שגב: יש לסגור מוסדות חינוך שבהם מתבצעת פעילות של ארגוני המחבלים.

גונן שגב: יש לשנות את הוראות הפתיחה באש ולגרום לכך שהמחבל יחשוב פעמיים לפני שיפעיל נשק חם, כי ידע שמסתכן הוא בחייו, והחייל או האזרח המותקפים ייהנו מזכות הירייה הראשונה.

גונן שגב: רוצה אני לרענן את זיכרונכם ולהזכיר כי בפרוץ האינתיפאדה, לפני כחמש שנים, טען שר הביטחון דאז, כי ערביי יש"ע משתמשים אך ורק בנשק קר, וכי אם יעברו לשימוש בנשק חם, צה"ל יגיב בהתאם.

גונן שגב: שר הביטחון דאז הוא ראש הממשלה ושר הביטחון דהיום, ועתה הזמן לפרוע את השטר, ומאום לא נעשה.

גונן שגב: מדיניות הממשלה בנושא עגום זה של ביטחון פנים מביאה אותי למסמך הכולל מידע חסוי, שהעברתי ליושב-ראש ועדת הפנים, על פעולותיו המוזרות של שר המשטרה השר שחל.

גונן שגב: מקווה אני שהפעולות המבוצעות על-ידו נובעות רק מחוסר הבנת השטח ולא לשם קניית שקט פוליטי.

גונן שגב: כידוע לכול, כלואים בשמונה מתקני כליאה כ-5,000 אסירים ביטחוניים.

גונן שגב: חלקם מהווה את גרעין הפיקוד, הן על המחבלים הכלואים והן על המחבלים שעדיין מהלכים חופשי ומבצעים את פעולות הטרור בשטח.

גונן שגב: מפקד שירות בתי-הסוהר גבי עמיר יצר בשנות עבודתו יחסי כבוד הדדי ומשמעת בין האסירים ובין הסוהרים, כשכללי המשחק היו ברורים ומעוגנים בנוהלי עבודה קבועים ומקובלים על הכול.

גונן שגב: בא שר המשטרה החדש ושבר כללים אלה.

גונן שגב: מר שחל עקף את המפקדים הבכירים בשירות בתי-הסוהר ויצר מערכת קשרים ישירים עם מר כדורה, שהוא דוברם הרשמי של האסירים הביטחוניים.

גונן שגב: לכדורה יש קו טלפון פתוח ללשכת השר שחל, וניתנה לו הרשות להטריד את השר בכל בעיה רצינית, ללא צורך לפנות לפיקוד שירות בתי-הסוהר.

גונן שגב: שר המשטרה, מר שחל, שמלבד היותו דובר ערבית רהוטה, אינו מבין, ככל הנראה, את המצב לאשורו, שיחק לידיהם של מנהיגי האינתיפאדה, יצר מומנטום תקשורתי אדיר לשביתת הרעב שלא היתה ולא נבראה; אני מודיע לכם: שביתת הרעב לא היתה.

גונן שגב: זאת הפעם הראשונה שכללי המשחק נשברו.

גונן שגב: למרות הכרזת שביתת הרעב על-ידי האסירים, הם קיבלו אישור מהשר להשאיר בחדריהם את מוצרי הקנטינה, כמו כן קיבלו נוזלים מועשרים בקלוריות, 1,500 קלוריות ביום, דבר הנוגד את הנהלים שהיו קיימים עד היום.

גונן שגב: לא בכדי לא אושפז שום שובת לאחר 14 ימי צום מדומה.

גונן שגב: מה היתה העילה לפרוץ שביתת הרעב?

גונן שגב: האסירים דרשו 30 דרישות שונות, שחלקן כבר מולאו וחלקן האחר ימולאו על-ידי הוועדה שמינה השר לבדוק את הדרישות.

גונן שגב: אחת הדרישות המוזרות היתה להוציא את האסירים המסוכנים, שידיהם מגואלות בדם, מההפרדה שבה הם נתונים בכלא "ניצן", הפרדה שבאה כדי להגן על הסוהרים, כדי למנוע בריחות וכדי למנוע התססת האסירים האחרים, המתונים כביכול.

גונן שגב: אסירים מסוכנים אלה לא יושבים, חלילה וחס, בצינוק, אלא בתאים מרווחים שבהם טלוויזיות צבעוניות, רדיו, ומאפשרים להם לרכוש מוצרי קנטינה שונים ועוד הטבות שונות.

גונן שגב: אפילו הכתבים הזרים מה-CNN – – –

חגי מירום: שאל את רוני מילוא מי הכניס את הטלוויזיות לחדרים האלה.

רחבעם זאבי: – – –

גונן שגב: אפילו כתבי ה-CNN נדהמו נוכח דרישה מוזרה זאת, ולא אתפלא אם יתברר שגם היא מולאה על-ידי שר המשטרה.

גונן שגב: כמה הטבות שקיבלו אותם רוצחים משר המשטרה לקניית שקט מדומה העמידו אותם במצב טוב מזה של אסירים פליליים המרצים את עונשם בבתי-כלא שונים בארץ.

גונן שגב: לדוגמה: זמני הביקור והטיולים שמהם נהנים המחבלים ארוכים יותר מאלה של האסירים הפליליים.

גונן שגב: מר שחל, מדוע אסירים ביטחוניים זוכים לקיצור תורים לבדיקות רפואיות בבתי-חולים, הטבות שאזרחים מהוגנים אינם זוכים להן?

גונן שגב: מדוע דורש אתה להעביר כל בעיה רפואית לטיפול בבית-החולים?

גונן שגב: האם השירות הרפואי של שירות בתי-הסוהר בראשותו של ד"ר זיגלבוים אינו טוב דיו לאסירים הביטחוניים?

גונן שגב: לצערי, אינני יכול לפרט הטבות נוספות, כדי שלא לפגוע בביטחון הפנים של שירות בתי-הסוהר, אבל חייב אני להציג בפניכם מסמך פקס שהועבר, עקב ההקלות שאותן אינני מציין, בין אגפים שונים, מסמך שמועבר מדי יום ביומו בין מנהיגי האינתיפאדה הכלואים בבתי-הכלא, וזה לא באותו בית-כלא.

יורם לס: יש פקס בתוך החדר?

גונן שגב: יש להם פקס שסידרו להם.

גונן שגב: זה פקס לא חשמלי, זה פקס על פחמים, אבל זה פקס.

גונן שגב: עובדה שהמסר עובר.

שבח וייס: חבר הכנסת יורם לס, זה שווה בירור מדעי.

גונן שגב: תרגום של קטע קטן מתוך המכתב הזה שמועבר בדרכים שהפכו מקובלות.

גונן שגב: הוא עובר מהר יותר מהפקס שאתה מקבל בבית, חבר הכנסת לס.

יורם לס: תדייק.

יורם לס: אתה אולי איש מדע.

יורם לס: אין להם מכשיר פקס בבית-הכלא.

גונן שגב: אמרתי: פקס על פחמים.

גונן שגב: אם זה מה שמטריד אותך, אשריך.

גונן שגב: בתרגום של קטע קטן מאותו מכתב, שלחבר הכנסת לס מפריע שאמרתי שהוא מועבר בפקס, מתייחסים המחבלים לכך שהם צריכים ליצור פגישה במקום כלשהו, ואקרא קטע קטן מפאת קוצר הזמן: "עליכם לרדת אליהם תוך מחלה (התחזות לחולים) ולפגוש אותם בכל האמצעים והדרכים תוך ניצול הקשרים הטובים.

גונן שגב: השיבו לנו על כך – חבריכם".

גונן שגב: הפקס גם עובד חזרה, חבר הכנסת יורם לס.

גונן שגב: מקווה אני שוועדת הפנים תדון בנושא ותדרוש לתקן את הטעויות הרות האסון שעשה שר המשטרה, טעות שכבר הביאה להתרופפות המשמעת אצל האסירים הביטחוניים, טעות שתגרור ניסיונות סחיטה נוספים, שתקל מאוד על גרעין המפקדים לשלוט על הנעשה בשטח ותגביר את מעשי הטרור.

גונן שגב: פונה אני דווקא אליכם, חברי הכנסת של מפלגת העבודה, ומבקש מכם מעט יושר ציבורי.

גונן שגב: הצדיקו את האמון שנתנו בכם.

גונן שגב: אצטט בפניכם את הגדרתו של אברהם אבן-שושן לביטוי הבעת אמון: "הביע לו אמון – הודיע כי הוא מאמין בו ומאשר את מעשיו".

גונן שגב: איני מאמין כי מאשרים אתם את פועלי שר הביטחון, ובעיקר לא את פועלי שר המשטרה.

גונן שגב: אוזלת ידה של הממשלה בטיפול במחבלים, העידוד שמקבלים פעילי השטח על-ידי הטיפול הלא-הולם בחופשיים ובאסורים, גרמו בשבוע החולף להפגנת כוח המונית של תושבי הרצועה.

גונן שגב: התושבים הערבים צעדו לעבר קיבוץ יד-מרדכי, תוך רמיסת מחסומי צבא ומשטרה במחסום-ארז, ניתוץ מכוניות אזרחיות, הפיכת ג'יפ צבאי והצתת אוטובוס.

גונן שגב: אינני רוצה לחשוב על ההפתעות המחכות לנו בעתיד הקרוב, אם ממשלה זו תמשיך לכהן.

גונן שגב: לאחר ששמעתם מעט העובדות המתארות את מחדלי ממשלת השלטון, מחדלים שגרמו ישירות להתגברות הטרור ולמחיר היקר בחיי אדם שמשלמים אנו מדי יום, אבקש להצביע על-פי מצפונכם ולא בלחץ המשמעת הקואליציונית.

גונן שגב: זכרו כי מטרת הטרור היתה והינה אחת: הרחקת הישות הציונית מאדמת ארץ-ישראל; כך באמנה הפלשתינית, כך בשירי משוררי פלשתין, וכך בפעולות השטח המבוצעות על-ידי ארגוני מרצחים שונים.

גונן שגב: חולשת הממשלה, חוסר תגובתה, טעויות קשות שנעשו על-ידי שר המשטרה ושר הביטחון – הביאו להתגברות הטרור, והמצב הולך ומחמיר.

גונן שגב: חברי הכנסת, זכרו: דנים אנו בחייהם של אזרחי מדינת ישראל.

גונן שגב: קורא אני לכם מעל דוכן זה להביע אי-אמון רשמי, כי המאורעות האחרונים, תוצאותיהם ותגובת האזרחים כבר הביעו את האי-אמון בממשלת רבין.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת גונן שגב.

עובדיה עלי: כעת יעלה ויבוא חבר הכנסת זבולון המר, ואחריו – חבר הכנסת מנחם פרוש.

זבולון המר: מתוך מאמר כן ורציני של אהרן מגד ב"ידיעות אחרונות" האחרון, ציטטות מ"חכמי החינוך" של שרת החינוך – פרופסור הרסגור: "בתי-הספר החרדיים הם בתי-חרושת של פושעים"; ד"ר רפ: "האמונה באלוקים היא שערורייה אינטלקטואלית".

זבולון המר: ועוד: – – –

משה קצב: מי אמר את זה?

זבולון המר: אמרתי: "חכמי החינוך" של משרד החינוך היום.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, "הם קנאוני בלא אל – – – ואני אקניאם בלא עם".

זבולון המר: הממשלה הזאת, שקבעה לעצמה סדר עדיפויות חדש בנושא היהודי והחינוכי, פוגעת בהקשר זה גם בנושאים הלאומיים החיוניים.

זבולון המר: אוניברסיטה אמריקנית אחת מוכנה לתת חסות לשלוחה באלקנה, שהוקמה, אגב, בזמן ממשלת רבין הקודמת.

זבולון המר: קראו בעיתונים של אתמול על מכתב הלשנה של שרת החינוך לאמריקנים, שזו לשונו: "האם ידוע לכם שמדובר בשטחים הכבושים?

זבולון המר: האם זה תואם את מדיניות החוץ האמריקנית ואת החוק הבין-לאומי?".

זבולון המר: אתם זוכרים את החוק הבין-לאומי, זה שגם אוסר עלינו סנטימטר בגולן.

זבולון המר: והיא מוסיפה: "מדיניות השלוחה תתבסס על אפליית הפלשתינים".

זבולון המר: כך – שרת החינוך.

זבולון המר: אם מפקידים על החינוך שלנו את מי שאומר על חיילי "שמשון" ו"דובדבן", המסכנים את חייהם כדי להגן עלינו מהמחבלים-הרוצחים, את מי שאומר עליהם ש"ידם קלה על ההדק", מדוע מתפלאים אם תנועת הסרבנות "יש גבול" מפיצה בחצרות בתי-הספר כרוזי השמצה נגד יחידות המסתערבים וקוראת לנוער לראות בהן יחידות בלתי מוסריות, שאנשים הגונים לא יתגייסו אליהן?

זבולון המר: ואם מפקירים את החינוך שלנו בידי מי שאומר, ששום סנטימטר מהגולן לא שייך לנו, על-פי החוק הבין-לאומי, והוא סורי טהור – אז מה הפלא אם השרה הממונה אומרת לגיבור ישראל קהלני, שמביא זה כמה שנים את תלמידי "עמל" לגולן, ש"זה לא תקין ולא כשורה"?

זבולון המר: חברי הכנסת, יש קשר בין ביטויים ומסרים של שרים לבין מה שמתחולל במערכת.

זבולון המר: ויש קשר בין השתלחות ביהדות ובערכיה לבין פגיעה בערכים הלאומיים והיהודיים המקובלים.

זבולון המר: וזה מה שקורה אם ממנים לנושא רגיש מישהו משולי הקונסנסוס בנושאים האלה.

זבולון המר: ושרת החינוך כבר חצתה את גבול ההסכמה הלאומית.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת הודיעה על שינוי בסדר העדיפויות.

זבולון המר: נכון, אנחנו חולקים על מהלכי הממשלה הנוגעים לגולן וליהודה, לשומרון ולעזה.

זבולון המר: אבל מה קרה להמשך המהפך, להמשך של סדר העדיפויות?

זבולון המר: מה נמצא שם?

זבולון המר: האבטלה הגואה?

זבולון המר: העלייה שאינה עולה?

זבולון המר: הצמיחה הכלכלית?

זבולון המר: לא.

זבולון המר: אלא מה?

זבולון המר: – זהותו היהודית וההיסטורית של עם ישראל.

זבולון המר: זה מה שנמצא בעין-הסערות שמחוללת שרת החינוך ביוזמתה חדשות לבקרים: תורת דרווין, בריאת העולם, אהבת ארץ-ישראל, קבר רחב הזונה, "יזכור" לנופלים.

זבולון המר: זה מה שיש בצקלונה: ביטול הביקורים בקברים באושוויץ, שזה מחנך להיות יותר יהודי ולאומי, או אולי גם לשנאת זרים, נדמה לי; ביטול חובת הבחינה התנ"ך בבחינות הבגרות; צמצום בנושא לימוד גירוש ספרד; צמצום בלימוד מורשת יהדות המזרח; ביטול לימודי ההיסטוריה של ימי הבית-השני וימי הביניים; צמצום לימוד ירושלים כנושא מרכזי; שינויים בלימודי הסידור; ביטול היחידה להעמקת החינוך היהודי ולימודי היהדות לילדים ולעולים.

זבולון המר: ואני אומר דבר נוסף: יש התנפלות ורדיפה אחר כל מי שחובש כיפה במשרד החינוך.

זבולון המר: אני אומר, שיש מי שמעמיד את עצמו כנרדף – רודף.

רוני מילוא: חוץ מהרב מאיה.

זבולון המר: אינני נכנס לפוליטיקה פנימית.

זבולון המר: אגב, בהזדמנות זו אני רוצה להבהיר, כשאני אומר את זה, שפרופסור באשי וד"ר מרכוס אינם אנשים דתיים.

זבולון המר: ידע הציבור שהם לא יכלו לסבול את זה.

זבולון המר: נגד העיוות, נגד השיבוש, נגד הבלבול הזה בסדר העדיפויות החינוכי, אנחנו קוראים להסיר את האמון מהממשלה.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, על זה אנחנו מוחים היום, על הניסיון המזויף לתת למהפך השלטוני-הפוליטי תרגום וביטוי של מהפך אנטי-יהודי ואנטי-דתי; על זה שמפלגת העבודה, ביודעין ובלא יודעין, נוטשת מוסר אבותיה הרוחניים ותורת אמותיהם הערכיות, ונותנת יד להכניס למערכות החינוך תרבות של יאפים ופאבים של תל-אביב, על-פי הדגם של "החיים על-פי אגפא".

יעל דיין: סרט טוב.

יורם לס: סרט מצוין.

זבולון המר: כן, אבל הוא מבטא את החיים שלכם, על-פי הביטוי לא של הסרט.

זבולון המר: הסרט בסדר גמור.

זבולון המר: אני אומר שזה תוכן החיים הישראליים, הפאבים של תל-אביב.

יעל דיין: גם זה.

זבולון המר: לא של כולנו.

דוד צוקר: אתה תגיד מהו אורח החיים הרצוי, איך להתנהג ואיך לא?

דוד צוקר: אתם מיעוט ואתם תישארו מיעוט.

יגאל ביבי: – – –

דוד צוקר: אל תתערב – – –

חיים אורון: – – –

עובדיה עלי: חברי הכנסת צוקר ואורון, אני מבקש להפסיק את קריאות הביניים.

עובדיה עלי: חבר הכנסת ביבי.

שלמה בוחבוט: חבר הכנסת המר, תפסיקו לפלג את העם.

שלמה בוחבוט: בדברים שלכם אתם מפלגים את העם.

זבולון המר: אנחנו?

זבולון המר: אולי מפלג מי שמונע מילדי העולים ללמוד יהדות?

שלמה בוחבוט: בדברים שלך אתה מפלג את העם.

דוד צוקר: – – –

זבולון המר: איזו צביעות.

דוד צוקר: – – –

זבולון המר: איזו צביעות, ההגנה שלך על זה; איזו צביעות.

עובדיה עלי: חבר הכנסת צוקר, יותר מאוחר יש לך 12 דקות, תוכל להשמיע את דבריך.

עובדיה עלי: אחר כך אנכה לך את הזמן מן הנאום, למה לך?

קריאה: הוא ניכה בעצמו.

בנימין טמקין: תנו לי לשמוע על הפאבים.

עובדיה עלי: אני אבקש להפסיק, חבר הכנסת טמקין.

עובדיה עלי: אתה רוצה לשמוע על הפאבים?

עובדיה עלי: תיכף תשמע.

עובדיה עלי: תתאזר בסבלנות ותשמע.

זבולון המר: אני הצעתי שהתרבות הזאת לא תהיה כל תרבות החינוך.

קריאה: – – –

זבולון המר: רק על זה, רק על זה.

קריאה: מודה ועוזב.

זבולון המר: אני לא מודה ועוזב.

זבולון המר: אני יודע, חברי הכנסת, שרבים רבים במפלגת העבודה לא מרוצים מזה.

זבולון המר: שמעתי את חבר הכנסת דיין, שמעתי את ד"ר ונונו, שמעתי את הרב מנחם הכהן, את השר צור, דומני את חברת הכנסת דליה איציק ועוד, ואני יכול להעיד, שרבים רבים מההורים השולחים את ילדיהם לחינוך הממלכתי לא רוצים שינתקו ויעקרו את ילדיהם ממקורותיהם ויעשו אותם עכשוויים בלבד.

זבולון המר: זה מה שעומד להתרחש, ושום נייר לא ישנה זאת.

זבולון המר: זה צחוק להאשים את המפד"ל בגילוי הדברים האלה, אף-על-פי שזה לכבוד לה, מפני שהשרה מיטיבה וששה לפרסם את הפנינים והכוונות האלה בגלוי.

זבולון המר: אני אומר לחברי מפלגת העבודה, שעדיין זוכרים את המורשת של אישים כמו פרופסור דינור, זלמן שז"ר, ברל כצנלסון, ויודעים שהשרים שהופקדו מטעמה על החינוך, כמו ארן, אבן, אלון, ידלין ונבון וכל מי שהם מינו היו רגישים הרבה יותר בסוגיה הזאת.

זבולון המר: ועכשיו, בקלות דעת הפכו את הממשלה הזאת לשמאלנית ולכופרנית במערכת החינוך.

זבולון המר: צר לי שרבין, שאמר שינווט ויקבע וימנה על-פי הבנתו, הסכים לכך, שלא כמו המורשת שהיתה בתנועתם.

זבולון המר: אתם יכולים להתעלם מהדברים בבריתות שאתם כורתים כאן בכנסת, אבל העם יזכור שאתם כורתים את העץ היהודי שעליו אנחנו יושבים, מפני שהוא לא בחר בכם כדי לחרף את מערכות ישראל, וזה מה שאתם עושים במשרד החינוך.

זבולון המר: ולמי שחושבים שהם כוחות המחר, אנחנו אומרים: נדבר על זה מחרתיים.

זבולון המר: ואנחנו אומרים לכל השותפים לדרך הזאת: גדולים מכם לא יכלו ליהדות, וגם אתם לא תצליחו.

זבולון המר: יש לנו סבלנות, ונתגבר על כך.

זבולון המר: מי שחושבים שבאנו לכאן כדי לעבוד לענת ולעשתורת או לשחזר את המשכילות נוסח יל"ג, שאבד עליה כלח, או כדי להיות ככל הגויים ולחיות רק על-פי תרבותם, טועים מאוד.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים את דברי: הממשלה הזאת, ששמה – אני מקווה בלי משים – את המלחמה ביהדות במערכת החינוך בראש מעייניה, איננה ראויה לאמון.

זבולון המר: לא תהיה תפארת

זבולון המר: כם על הדגל הזה שאתם מניפים, לא על ביטויי הכפירה הבוטים, שציטטתי חלק מהם, ולא על ייבוש לימודי היהדות בבתי-הספר, ולא על מעילה באמון ההורים, שרוצים ברובם בהנחלת מורשת ומסורת.

זבולון המר: כל השבועונים שיצאו השבוע בנושא החילוניות, בעקבות כל הדיונים האלה, הראו שחלק גדול מההורים, מהציבור הישראלי, אינו אותו מיעוט שאידיאולוגית רוצה להילחם בדת ולא לאפשר הכנת תשתית יהודית בריאה ורצינית לילדים, שלא יהיו בורים ועמי-ארצות.

זבולון המר: היום נוח לכם לשנוא את הדת והכי טוב לכם לשנוא את הציונות הדתית, וזה נובע, לדעתי, מקלות דעת ומחוסר אחריות ומרצון לערער ולקעקע את האופי היהודי של המדינה.

זבולון המר: לא רק במפד"ל, לפי דעתי בעם כולו אין נחת מטיפוח השנאה הזאת.

זבולון המר: לכו ותבדקו זאת.

זבולון המר: ראש הממשלה, שננזף על-ידי השרה בשבוע שעבר, גם הוא ביטא את מורת רוחו, אבל הוא לא עשה דבר.

זבולון המר: גם חבריה – לא כאן הערב – הסתייגו מהדברים האלה.

זבולון המר: אפשר היה לשנות זאת אילו עמדו על כך מי שצריכים היו לעמוד על כך.

זבולון המר: חברי הכנסת, המדיניות האנטי-יהודית במשרד החינוך נעשית נגד רצונו של רוב העם.

זבולון המר: מי שעומד היום בראש המשרד מייצג בנושא הזה – אני לא אומר בנושאים אחרים, אינני יודע – מיעוט קטן מאוד.

זבולון המר: ומי שיושב בשלטון הזה ושותף לו, שותף לאחריות ונותן יד לכך שמציון תצא כפירה, ודברי מינות – מירושלים.

זבולון המר: אנחנו לא נבהלים מההתקפות עלינו, אנחנו שלמים עם דרכנו ועם האחריות שלנו לערבות ההדדית ולמניעת קרעים בעם ולהנחלת יהדות בדרכי נועם.

זבולון המר: אנו קוראים לכנסת להצביע אי-אמון בממשלה.

זבולון המר: אין מוצדק מזה לאחר שהיא גנבה את דעתם של בוחריה בנושא היהודי החיוני הזה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת המר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת מנחם פרוש, בבקשה.

עובדיה עלי: לרשותך עשר דקות.

מנחם פרוש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא בלב קל עליתי הפעם על במת הכנסת להציע בשם סיעת יהדות התורה המאוחדת, אגודת ישראל ודגל התורה, אי-אמון בממשלה על ההצהרות והפעולות האנטי-דתיות של שרי מרצ.

מנחם פרוש: אני רוצה להדגיש בתחילת דברי, שאני מתייחס בכאב לכאבו של ראש הממשלה, שנקלע למצב הזה.

מנחם פרוש: תמהני מאוד על שלא הגיע למסקנה שיש לתקן את הטעות שהטעו אותו, ואין לי כל ספק, שאם רצונו לבצע את המשימות הגדולות בנושאים ביטחוניים, מדיניים וחברתיים, עליו לתקן את הטעות.

מנחם פרוש: אנשי מרצ ישכילו לעשות אם הם עצמם יתקנו זאת.

מנחם פרוש: כאשר פורסמו תוצאות הבחירות לכנסת ומר רבין השיג בלוק חוסם, העריכו שלפניו אפשרויות להרכיב קואליציה רחבה, וידוע כי ניהלו משא-ומתן גם עם סיעת יהדות התורה, אגודת ישראל ודגל התורה, והגיעו להבנה בעקרונות.

מנחם פרוש: אבל מה מאוד הופתענו כאשר נאמר לנו בידי מי מפקידים את משרד החינוך, כאשר יודעים משמעות תפקידו של משרד החינוך.

מנחם פרוש: ביקשנו, התחננו למנוע זאת, וזה לא הועיל.

מנחם פרוש: גדולי ישראל חזו מייד את הסכנה, וזה היה בפעם הראשונה מאז קום המדינה, שגדולי ישראל קבעו קביעה של איסור להיות שותף בממשלה כשמשרד החינוך נמסר למי שנמסר.

מנחם פרוש: עד מהרה נוכחו לדעת, לאו דווקא החרדים לדבריהם של גדולי ישראל אלא גם חוגים רחבים אחרים, משמעות עמדת גדולי ישראל, ולא היה צורך שמישהו יסביר זאת, אלא שרת החינוך עשתה זאת עצמה, בהצהרותיה, בדבריה, בהתבטאויותיה שלה, ופגעה פגיעה ביסודות ערכינו הקדושים.

מנחם פרוש: קשה להבין איך, כיצד, יכלו להטעות את ראש הממשלה ולהציע תפקיד שרת החינוך לזאת אשר מתנכרת ליסוד היסודות של קודשי ישראל, חותרת נגד קדושת המשפחה.

מנחם פרוש: היא אמרה, ואני מצטט ממה שאמרה: הלוואי שכל הילדים שלי היו חיים בחטאם.

מנחם פרוש: אם היו שואלים אותי, הייתי ממליצה להם לחיות בחטא.

מנחם פרוש: כך אומרת שרת החינוך?

מנחם פרוש: היא מתכחשת לייחוד עם ישראל באמונתנו, במורשתנו, ב"אתה בחרתנו מכל העמים וקידשתנו במצוותיך".

מנחם פרוש: היא עקרה מתוכה את התחושה היהודית הרגישה לשריד בית-מקדשנו, המקום הקדוש הזה, הכותל המערבי, שריד בית-מקדשנו, אשר ימים של דמעות, ביגון ובששון, נשפכו שם.

מנחם פרוש: היא, היא שרת החינוך, רואה בזאת, חלילה וחלילה, עבודת אלילים, רחמנא ליצלן, רחמנא יצילנו.

מנחם פרוש: והתייחסותה למזוזה, אשר כל יהודי מקפיד לקבוע על דלת ביתו ומתייחסים לזה בקדושה, איך היא מלגלגת על זה.

מנחם פרוש: משרד החינוך הוא המשרד המופקד על חינוך כלל ילדי ישראל בארץ-ישראל, בארץ קודשנו.

מנחם פרוש: איך, כיצד יכלו להטעות את ראש הממשלה למנות לתפקיד רם ורגיש זה שרת חינוך זו?

מנחם פרוש: קשה לי גם לעבור בלי למחות על מה שעושה השר השני של מרצ, הממונה על הקליטה, קליטתם של העולים שזכינו לעלייתם לארצנו אחרי שנותקו למעלה מ-70 שנה מאחורי מסך הברזל, יהודים שהיו בבחינת תינוקות שנשבו ושוחררו, וכאשר שוחררו וזכו וזכינו שהגיעו אלינו, מציגים בפניהם את ערכינו הקדושים בגישה המקוממת.

מנחם פרוש: די אם רק נראה איך הסבירו תקיעת השופר.

מנחם פרוש: נאמר: "אם יתקע שופר בעיר והעם לא יחרדו".

מנחם פרוש: מי לא נחרד מזה?

מנחם פרוש: בימים הנוראים בהישמע קול השופר נחרדים, ואילו שר הקליטה, איש מרצ, מציג את השופר בצורה, שמסופקני אם גויים ערלים ערלי-לב היו עושים זאת.

מנחם פרוש: אני עומד ומהרהר, האם מותר לי לצטט את ההצהרות וההתבטאויות ששמענו משרת החינוך, לאו דווקא מהעבר אלא מאז היא מכהנת בתפקיד שרת החינוך: דברים חמורים על "בראשית ברא אלוקים את השמים ואת הארץ", בריאת העולם בששת הימים; דברים חמורים על הבריאה, על האדם שנברא בצלם אלוקים; על האמונה; על יסודות קדושת עמנו.

מנחם פרוש: מי לא נפגע מהתבטאות שלה על מעמד הר-סיני?

מנחם פרוש: ובציניות היא עוד אומרת על הר-סיני: "בין שהיה ובין שלא היה".

מנחם פרוש: כך, כך אומרת זאת שממונה על חינוכם של ילדי ישראל, כך היא אומרת על מעמד הר-סיני, שחקוק במחשבותינו ובלבבנו בחרדת קודש – מעמד הר-סיני, מעמד מתן תורתנו הקדושה.

מנחם פרוש: בטקס חילופי השרים במשרד החינוך, בהעברת המשרד משר לשר, ביום י"ג בתמוז, היא השמיעה דברי בלע, ונגד מה?

מנחם פרוש: נגד עקדת יצחק.

מנחם פרוש: ישראל נחרד ונרגש כל הדורות מעקדת יצחק.

מנחם פרוש: וראינו בדורנו, כאשר הוליכו מיליונים של יהודים לכבשנות, היתה לנגד עיניהם עקדת יצחק.

מנחם פרוש: והיא אומרת: עקדת יצחק מלמדים, ורבותי, אלף אלפי הבדלות, תורת דרווין, כך היא אומרת, עדיין לא הכניסו לבתי-הספר.

מנחם פרוש: משמיעים דברי חירוף וגידוף על גדולי ישראל, שהם אחראים לשואה האיומה באירופה.

מנחם פרוש: בריאיון ל"ידיעות אחרונות", בט"ז בתמוז, היא קוראת להמליץ בפני החינוך הממלכתי, על מה?

מנחם פרוש: על לימוד ספר תולדותיו של אותו האיש, המאיר את העולם הנוצרי באור חיובי.

מנחם פרוש: זמני מצומצם לצטט כל מה שאמרה.

מנחם פרוש: לא היתה זאת פליטת פה, אלא בשיטתיות היא קוממה בדבריה, דברי חירוף וגידוף.

מנחם פרוש: חברי הכנסת, מי מכם לא יודע, שנהרי דמעות נשפכו ונשפכים בתפילת "יזכור" להורים, לילדים, לחללים, לקדושים?

מנחם פרוש: והיא מציעה לפגוע גם בנוסח תפילה העטופה אוויר של נשמות מכל הדורות.

מנחם פרוש: הקשבתי ברדיו לדברי שרת החינוך אחרי ישיבת הממשלה כעת כאן.

מנחם פרוש: איך נאמר?

מנחם פרוש: – "מחתה פיה ואמרה לא פעלתי און".

מנחם פרוש: ובזה יש עוד כאלה שמסתפקים?

מנחם פרוש: האם זאת היא חרטה על העבר?

מנחם פרוש: האם זאת קבלה לעתיד?

מנחם פרוש: חזרתי אמש מארצות-הברית.

מנחם פרוש: לא תוכלו לתאר לעצמכם את גודל חילול השם מדברי החירוף והגידוף.

מנחם פרוש: גם שם, בגולה, לא רק חרדים אלא גם כאלה שאינם חרדים לא יכולים להבין איך אנחנו משלימים עם דברים חמורים, מסמרי שיער.

מנחם פרוש: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, לא תוכלו לתאר לעצמכם עד כמה, עד כמה דברי החירוף והגידוף פוגעים עמוק עמוק בנשמתנו, ברגשותינו.

מנחם פרוש: גדול חילול השם, גדול עד מאוד.

מנחם פרוש: גדול חילול השם מהדברים שהושמעו.

מנחם פרוש: חובתנו למחות.

מנחם פרוש: חובתנו להביע מחאה.

מנחם פרוש: חובתנו להסיר את הכתם של חילול השם מארץ קודשנו.

מנחם פרוש: היה זה הגאון הרב יוסף כהנמן, שייסד את ישיבת פוניבז' ועמד בראש הישיבה; הציעו לו להיות חבר כנסת.

מנחם פרוש: הוא אמר, והאמינו לי, דבריו מהדהדים כעת באוזנינו; הוא אמר: כשאהיה בכנסת ואשמע, חלילה, דברי חירוף וגידוף, הרי לפי ההלכה יהיה עלי לקרוע קריעה כמחאה.

מנחם פרוש: הוא אמר: מי יודע אם לא יהיה היום ויום יום נשמע דברי חירוף וגידוף ונהיה חייבים לקרוע קריעה.

מנחם פרוש: כך נקבע ב"שולחן ערוך", השומע חירוף וגידוף – נפסקה ההלכה ב"שולחן ערוך", הלכות קריעה, שחייבים בקריעה.

מנחם פרוש: הרמב"ם, בהלכות עבודה זרה פרק ב' קובע: השומע חירוף וגידוף חייב לקרוע.

מנחם פרוש: וכך נאמר בספר מלכים ב', פרק י"ט, כששמעו דברי החירוף והגידוף של רבשקה: "ויהי כשמע המלך חזקיהו ויקרע את בגדיו".

מנחם פרוש: ושם נאמר: "כה אמר חזקיהו יום צרה ותוכחה ונאצה היום הזה, כי באו בנים עד משבר וכח אין ללדה".

מנחם פרוש: והמבין יבין.

מנחם פרוש: וכה נאמר בספר מלכים, ונאמר גם כאן למחרפים ולמגדפים: "זה הדבר אשר דיבר השם עליו, בזה לך לעגה לך בתולת בת ציון, אחריך ראש הניעה בת ירושלם.

מנחם פרוש: את מי חרפת וגדפת ועל מי הרימות קול ותשא מרום עיניך על קדוש ישראל".

מנחם פרוש: רבותי, כדי להסיר חילול השם, כדי להסיר את הכתם על ארץ-ישראל, כדי למחות על חירוף וגידוף, חובתנו לקרוע, ואני קורע קריעה על חילול השם הזה על הדברים שאנחנו שומעים.

מנחם פרוש: זו ההלכה, לקרוע קריעה.

מנחם פרוש: ולמה קורעים?

מנחם פרוש: כאשר מגיע מצב שאין אפשרות לבטא במלים, קורעים קריעה הקורעת את כל הלב.

מנחם פרוש: אנחנו קורעים קריעה.

מנחם פרוש: ואני קורע וקורא בזה עם הקריעה: רבותי, תסירו את הכתם המחפיר הזה מעל ישראל, ויפה שעה אחת קודם.

מנחם פרוש: ברור, כל עוד החינוך במדינת ישראל מופקד בידי מחרפי ומגדפי קודשי ישראל, אין לנו אמון בממשלה הזאת.

מנחם פרוש: חובתנו לפנות אליך, ראש הממשלה, להסיר את הכתם הזה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם פרוש.

עובדיה עלי: השר משה שחל ישיב.

רן כהן: הרב פרוש, למה הסכמת להיות חבר כנסת?

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראוי חבר הכנסת פרוש לברכה על יכולתו להציג להט כה גדול בנאומיו.

משה שחל: הוא נאם נאומי אופוזיציה רבים, ואני מניח שעוד ינאם כהנה וכהנה.

משה שחל: אני מברך אותו עד מאה-ועשרים שימשיך בלהט הזה.

משה שחל: ראוי גם היה אילו שני קודמיו, האופוזיציונרים החדשים שזה עתה הציגו בפנינו את טענותיהם, הראשון שבהם חבר הכנסת אריאל שרון והשני חבר הכנסת ד"ר גונן שגב – אילו למדו שיעור איך מגישים הצעת אי-אמון שתהיה דומה, ולו במעט, לדבריו של חבר הכנסת פרוש, בלהט, בגישה.

משה שחל: גם אם הדברים אינם נכונים, גם אם הדברים אינם מקובלים, לפחות יש בהם איזה פתוס וחידוש.

משה שחל: רבותי חברי הכנסת, אני מרשה לעצמי לומר זאת, כי אחרי הכול הייתי באופוזיציה לא מעט זמן, והייתי גם יושב-ראש סיעה אופוזיציונית, וכלל הוא מקדמת ימי הכנסת ועד ימינו, שעל האופוזיציה להתנגד לממשלה.

משה שחל: אם הממשלה בעד, היא נגד.

משה שחל: אם יש לממשלה הצעה, לאופוזיציה יש הצעה נגדית, ואם הממשלה אומרת כן, האופוזיציה אומרת לא.

משה שחל: כל זה נכון בהגבלה מסוימת, שדבריה של האופוזיציה יהיו מבוססים על עובדות, שהיא תבדוק כל פרט, כל נתון וכל עובדה שהיא מבססת עליהם את טענותיה; והדבר השני, שבדברה של האופוזיציה ושל הדובר בשמה יהיה איזה חידוש.

משה שחל: חברי הכנסת, אתחיל בהצעת האי-אמון של חבר הכנסת אריק שרון.

משה שחל: חבר הכנסת אריק שרון לא היה צריך לשבת על ספסלי האופוזיציה כדי להיות באופוזיציה.

משה שחל: מהיום שאנחנו מכירים אותו ועד היום הוא טען אותם דברים על כל ממשלות ישראל.

משה שחל: יש להניח שביטחון הפנים יהיה לו פתרון רק בתנאי אחד: אם אריק שרון יהיה ראש ממשלת ישראל.

משה שחל: לא מפני שביטחון הפנים יהיה במצב טוב יותר עקב זה, אלא מפני שהבעיה של אריק שרון איננה העובדות, האמת והמציאות, אלא מפני שהוא מתנגד וימשיך להתנגד בנושא הזה לכל מי שלא יהיה.

משה שחל: חברי הכנסת, ניסיתי לבדוק אם היה חידוש בדברים, ואני רוצה לצטט כמה מהדברים שאמר חבר הכנסת אריאל שרון בהיותו בממשלה.

משה שחל: ב-6 בפברואר 1992 אומר השר שרון: "רק אני יכול לנהל את הממשלה".

משה שחל: הוא, שדיבר כאן על ימיה של ממשלת הליכוד כהצלחה בלתי רגילה, כממשלה הטובה ביותר שהיתה, שאין הישג מההישגים שאנו עדיין נהנים ממנו שלא בא רק בגללה ובגלל הרכבה; אותה ממשלה שהוא לא חדל לתקוף אותה כממשלה ולא חדל לבקר את שריה, ובמיוחד את ראשי הממשלה שלה ואת שר הביטחון.

משה שחל: הוא תקף את שמיר, אבל על ארנס הוא אמר: "אסור להעמיד אדם שיכול להזיק לסיכויי הליכוד".

משה שחל: ב-10 באוקטובר 1991, בעת שמתח ביקורת חריפה בהתייחסו להתנחלות בירושלים, אמר השר שרון: "מי שאיננו יכול לתת ביטחון ליהודים איננו ראוי לשבת בשלטון.

משה שחל: סימני חולשה מתגלים במנהיגות".

משה שחל: הוא דיבר לא על המנהיגות של היום, אלא על המנהיגות שהיתה אז, על חבריו בליכוד.

משה שחל: אותם הוא הציג כאן ככליל השלמות, שלא היה דומה לה.

משה שחל: אני יודע שחברי חבר הכנסת משה נסים מחייך בוודאי מתחת לשפמו ואומר לעצמו: הרי אילו באמת שרון חשב כך כאשר הוא היה יחד אתו בממשלה, יש להניח שהיה רווה נחת.

משה שחל: אילו היתה לו מחשבה אחת על מישהו מחבריו בליכוד שהוא ראוי ומתאים לתיאורים שהוא תיאר כאן, אני מניח שמצבכם היה הרבה יותר טוב.

משה פלד: אתה לא עונה לעניין.

משה שחל: תאמין לי שאני אענה לעניין, מלה במלה, וגם אציג עובדות.

משה שחל: כי מה שמרגיז במקרה זה בכל הנוגע לאופוזיציה הזו, שבעניין אחד היה מעין טבו שאנחנו כאופוזיציה לא שברנו אותו.

משה שחל: בעניינים של ביטחון לאומי, בעניינים שנגעו לדברים הכאובים ביותר של רצח אזרחים חפים מפשע – הבית הזה ידע גם עתות שבהן האופוזיציה נתנה את תמיכתה לממשלה, וזו היתה האופוזיציה שאנחנו הבאנו בתחום הזה.

משה שחל: חברי הכנסת, אגש קודם כול לעובדות.

משה שחל: מחיר הדמים הנדרש מאתנו כאוב.

משה שחל: אנחנו – ואני מדבר על דעת ממשלת ישראל בראשותו של מר יצחק רבין – לא נשלים עם כל פגיעה בתושב ישראלי בכל מקום על אדמת ארצנו ובכל מקום אחר בעולם.

משה שחל: את ידם של המרצחים נשיג בכל מקום, כאשר כוחות הביטחון עושים את מלאכתם בנאמנות ובמסירות שלא היתה להן אח ורע, וכולנו גאים בהם.

משה שחל: יש עלייה במספר הפיגועים, אבל העלייה איננה מוחלטת ואף איננה בהשוואה לשנים קודמות – בעקבות מדיניות הממשלה הזאת, או שהיא גבוהה יותר ממה שהיה בעבר; ממהרים לתקוף בלי לבדוק עובדות ונתונים.

משה שחל: רבותי חברי הכנסת, אני יכול להציף את הבית הזה בנתונים שיוכיחו זאת, אבל אצטט רק שניים, ואקח את מספר ההרוגים, זיכרונם לברכה, כוחות ביטחון ואזרחים, בשנים 1992-1991, חודש-חודש ונתון-נתון.

משה שחל: בינואר 1991 היה הרוג אחד.

משה שחל: בינואר 1992 היו שלושה.

משה שחל: בפברואר 1991 היה הרוג ישראלי אחד, אזרח, ושלושה ב-1992.

משה שחל: באותו חודש נהרגו שלושה חיילים מכוחות הביטחון, זיכרונם לברכה.

משה שחל: זה היה בפברואר, טרם כינונה של הממשלה הזאת.

משה שחל: במרס 1991 נהרגו שישה אזרחים, ובמרס 1992 – שניים.

משה שחל: באפריל 1991 לא היה שום הרוג.

משה שחל: באפריל 1992 היו שניים.

משה שחל: במאי 1991 נהרגו שני אזרחים, ובמאי 1992 – שלושה.

משה שחל: ביוני 1991 – שניים, וביוני 1992 – שניים.

משה שחל: ביולי 1992 נהרג אחד, וביולי 1991 לא היה שום הרוג.

משה שחל: באוגוסט נהרגו שני אזרחים – אחד ואחד.

משה שחל: בספטמבר 1991 – – –

גונן שגב: – – –

משה שחל: תקשיב רגע.

משה שחל: אתם לא תטענו על הידרדרות בביטחון בגלל הממשלה הזאת, כאשר אין לזה בסיס עובדתי.

משה שחל: תפסיקו את ההסתה, תפסיקו את השקרים, תפסיקו את אמירת האי-אמת, תפסיקו את הסילופים.

גונן שגב: – – –

משה שחל: אני מייד אגיע אליך.

משה שחל: אני אומר זאת מתוך כאב; זה לא היה צריך להיות הוויכוח, לא הטיב ולא התוכן שלו.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול שאלה.

משה שחל: בבקשה.

דוד צוקר: הם פשוט – – – לספור הרוגים.

רחבעם זאבי: אדוני השר, שאל אותנו היום מתיישב מדולב שאלה שאין לי תשובה עליה.

רחבעם זאבי: הוא אמר לנו: כאשר הורגים יהודים בצפון, יוצאת פקודה של שר הביטחון וגם ראש הממשלה במשרה חלקית, ומפציצים בלבנון גם את השיעים וגם את שכניהם ללא אבחנה.

רחבעם זאבי: כאשר הורגים יהודים בדולב, אין תשובה.

רחבעם זאבי: מחפשים על-ידי השב"כ ואחר כך ישלחו גם מסתערבים.

רחבעם זאבי: אדוני השר, אתה לא יכול להכחיש, שמהיום שעליתם לשלטון יש לנו 15 הרוגים באינתיפאדה, לא בגבולות ולא בלבנון.

משה שחל: חבר הכנסת זאבי, אני באמת מכבד כל אדם ומכבד גם אותך, על אף חילוקי הדעות.

משה שחל: אני אומר לך, שהאמירה "הממשלה הזאת", והמשמעות של להגיד "היו לכם כך וכך הרוגים", לא רק שאיננה מקובלת, אבל אני אשיב לך.

משה שחל: אתה היית שר בממשלה וחבר הקבינט, והיו הרוגים, לצערנו הרב.

משה שחל: על מה אתה בא להלין?

משה שחל: על מה אתה מדבר?

משה שחל: מה היו הדברים שעשתה הממשלה שאתה היית חבר בה?

רחבעם זאבי: – – –

משה שחל: אני אתן לך את ההצעות, גם שלך, גם של אריק שרון וגם של רפול.

משה שחל: אל תתחילו, אל תגלגלו עיניים לשמים ותבואו במאה ימים אלה להטיח בנו האשמות.

משה שחל: אל תגידו שיש הידרדרות במצב הביטחון בגלל רפיון יד, בגלל גישה סלחנית.

משה שחל: אלה דברים שאין להם כל בסיס ואחיזה במציאות.

רחבעם זאבי: אתם פוגעים היום – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

משה שחל: אתם פוגעים בזכרם של הנופלים.

משה שחל: זו הפגיעה.

עובדיה עלי: רבותי חברי הכנסת, סליחה.

עובדיה עלי: אני מבקש לאפשר לשר להשלים את דבריו.

משה שחל: רבותי חברי הכנסת, כמה מניעים וגורמים, בשילוב זמן ומרחב, הביאו להצטברות חריגה של אירועים והם היו בעלייה.

משה שחל: אני רוצה לומר, שלשנת 1992 היתה עקומת אירועים זהה לזאת של 1991.

משה שחל: גם זה הרבה, אבל 1991 היתה שנת מלחמת המפרץ, שבה היה סגר במשך כמה חודשים טובים, ולמעשה כל עקומת הפיגועים היתה בירידה מחודש ספטמבר 1990 עד אפריל 1991, ומספר הפיגועים בישראל, הן בירושלים, הן מחוצה לירושלים, הן בגבולות "הקו הירוק", הן מחוץ לגבולות "הקו הירוק" היה בירידה.

משה שחל: היתה עלייה מאמצע ספטמבר, לרבות חודש אוקטובר, שאנחנו מייחסים אותה לכמה גורמים, ואני אמנה אותם.

משה שחל: 1.

משה שחל: התהליך המדיני שנמצא בעיצומו, וברקע הניסיונות של גורמי אופוזיציה הרוצים לטרפד ופועלים כדי לטרפד את התהליך עצמו; 2.

משה שחל: חודש אוקטובר הוא חודש קשה בדרך כלל.

משה שחל: לאורך כל השנים, זה היה חודש שהיו בו אירועים רבים שהביאו ומביאים להתגברות ולעלייה במספר הפיגועים.

משה שחל: יש בחודש הזה גם הרבה תנועה והרבה חגים.

משה שחל: אני אומר זאת גם כשר המשטרה: הודות לעבודת המשטרה וכוחות הביטחון, אנחנו יכולים לומר כי בתקופת החגים, לא רק שדאגנו לקיום כל האירועים בצורה מופתית וראויה לשבח, אלא גם רמת הביטחון גברה.

משה שחל: אני רוצה לומר כמה דברים שאולי לא נעשו על-ידי הממשלות הקודמות.

משה שחל: חבר הכנסת שגב, גם לי יש טענות, אך לא רציתי להיכנס אליהן, על צורך בטיפול יותר ענייני ויותר הגיוני, לא בססמאות ולא במלים, שהביא ומביא לירידה בפיגועים.

משה שחל: בין היתר, אנו פועלים כדי לאתר ולמצוא את שורפי המכוניות בירושלים.

משה שחל: לא יעלה על הדעת שכל שנה יהיו כ-280 מקרים של שרפת כלי רכב, יום יום ושעה שעה.

משה שחל: אנו מאתרים את אלה שמבצעים את הפעולות האלו.

משה שחל: אל תשאלו אותי למה לפני כן לא עשו זאת.

משה שחל: אני יודע שלא עשו זאת.

משה שחל: לא מקובל עלי שיעמדו כאן חברים מהאופוזיציה, בהם גם מי שהיה שר הביטחון, מי שהיה במשך 15 שנה שר בממשלה, כמו אריק שרון, ויזרקו את הטענות האלו – שהוא טען, דרך אגב, בכל ממשלות ישראל – ללא כל ביסוס עובדתי.

משה שחל: אילו היה מבסס את דבריו על עובדות, ניחא.

משה שחל: אבל אין להם כל בסיס עובדתי.

משה שחל: אני מזמין אותך, אדוני יושב-ראש סיעת הליכוד, אראה לך את כל הנתונים, גם אלה שאיני יכול להביא לכאן.

משה שחל: אין כל בסיס לטעון את הטענה הזו כלפי ממשלת רבין, כפי שאתם עשיתם.

משה שחל: שביתת האסירים הביטחוניים, גם היא הביאה לחידוש המתיחות.

גונן שגב: איזו שביתה?

משה שחל: חבר הכנסת שגב, אבקש ממך להקשיב.

משה שחל: שמעתי את דבריך.

משה שחל: תקשיב לדברי עד הסוף.

משה שחל: יש דברים שמפאת הכבוד איני רוצה להתווכח עליהם, אבל אשיב על ההצעה שלך לסדר-היום.

משה שחל: אני רוצה לסכם את דברי: אשר לעקומת הפיגועים, בחודש ספטמבר בוצעו בשטחים ובתחומי "הקו הירוק" 284 פיגועים.

משה שחל: אני מצטט מתוך דוח: "נתון זה מציין המשך רמה נמוכה יחסית של פיגועים שהסתמנה מיוני 1992"; המועד שבו הוקמה ממשלת רבין.

משה שחל: 268 פיגועים בחודש יוני, 270 בחודש יולי ו-307 בחודש אוגוסט.

יהושע מצא: יש רגיעה אצלכם.

משה שחל: אצלכם אין רגיעה.

יהושע מצא: כל הכבוד.

יהושע מצא: מעניין מאוד.

משה שחל: התפלגות הפיגועים לפי אזורים נותרה גם היא ללא שינוי משמעותי.

משה שחל: ביהודה ובשומרון – 116 פיגועים לעומת 119 באוגוסט, בירושלים – 67 לעומת 62, ובאזור עזה – 92 לעומת 108.

משה שחל: רק בתחומי "הקו הירוק" נרשמה ירידה: תשעה לעומת 18.

משה שחל: הנתונים האלה שונים לחלוטין ממה שנאמר כאן.

משה קצב: אנו מבקשים את סליחתכם.

משה קצב: אין בעיות, אין הסלמה.

משה שחל: מודה ועוזב ירוחם.

משה קצב: אין מובטלים.

משה קצב: יש רק רמאים.

משה שחל: חבר הכנסת קצב, תאמין לי שאני מבין את התסכול שלכם באופוזיציה.

משה שחל: אני אומר לך, לוקח זמן להתרגל לשוק הזה.

משה שחל: בדרך כלל לוקח שבע שנים לצאת ממנו.

משה שחל: אתם רק מתחילים, מה הבעיה?

משה שחל: תתרגלו לזה.

משה שחל: עצם הישיבה על הספסלים האלה – – –

משה קצב: הכול בסדר.

משה שחל: לא אמרתי שהכול בסדר.

משה קצב: לא היה משא-ומתן עם אסירים ביטחוניים, אין עלייה בטרור ובאינתיפאדה.

רחבעם זאבי: – – –

עובדיה עלי: רבותי חברי הכנסת.

עובדיה עלי: חבר הכנסת זאבי, אני מבקש שתפסיק.

אברהם יחזקאל: אל תיקח אותם ברצינות.

משה שחל: נאלצתי להביא נתונים אף שאני חושב שבנושא של חיי אדם אין מדובר בסטטיסטיקה.

משה שחל: הבעיה קיימת.

משה שחל: זה היה הנתיב הנכון – להתייחס לבעיה בצורה רצינית.

משה שחל: התייחסנו לנושא ביטחון הפנים בכל הרצינות ובכל היכולת.

משה שחל: נעשו וייעשו דברים, קודם כול בקו התפר.

משה שחל: היתה ירידה במספר התקנים ביישובים, בעיקר ביישובים בצפון הארץ עד למרכזה.

משה שחל: זו השנה הראשונה זה שנים רבות שתקנים במשטרה הוסבו.

משה שחל: דרשתי יותר וקיבלתי 400 תקנים, מתוכם 100 שוטרים במדים כחולים ושוטרי משמר הגבול, אשר כבר הוצבו בקו התפר ובתענכים.

משה שחל: תגבור נוסף הושג על-ידי הישענות על תושבי המקום, שרבים מהם יוצאי יחידות קרביות בצה"ל.

משה שחל: נוסף על כך תגברנו את מספר הסיירות והג'יפים המיועדים לבצע סיורים ב-80, אשר ניתנו על-ידי הסיירות של משרד הפנים ומשרד הביטחון.

משה שחל: 20 ג'יפים ניתנו ביום שישי האחרון, בסיכום שהושג בין המשטרה לבין משרד הביטחון ומשרד הפנים, כאשר הם מופעלים על-ידי תושבי המקום בפיקוח המשטרה ובהנחייתה.

רחבעם זאבי: כמה מהם הלכו לתענך?

משה שחל: 300 מגויסים ב-1993, והם יוצבו באזור התפר כולו, כדי לתגבר את רמת הביטחון.

משה שחל: אני רוצה לומר דבר נוסף שלא נאמר כאן:

משה שחל: הזמנתי אלי את ראשי היישובים ביהודה, בשומרון ובעזה, ואני יושב אתם על מערך הביטחון כדי לתגבר אותו.

משה שחל: לדעתי, הממשלה חייבת לעשות זאת.

משה שחל: זו חובתה הברורה ביותר, לבדוק ולהתייחס.

משה שחל: חלק מן ההחלטות הוא החלטות של הממשלה הקודמת, אשר לא בוצעו, למשל הפעלת המשמר האזרחי.

משה שחל: אני מטפל עתה בנושא זה.

משה שחל: אני אומר זאת לא משום שאני חושב שלאחר השמעת הדברים האלה תבוא האופוזיציה לבקש סליחה ולחזור בה מדבריה, אלא כדי לומר לכם: רבותי, כאשר אתם עולים לדבר מעל הדוכן, לפחות תדאגו לכך שטענותיכם תתבססנה על עובדות מדויקות.

משה שחל: לא יעלה על הדעת לעשות את מה שעשה חבר הכנסת גונן שגב.

משה שחל: אני אומר לך: אף מלה אחת מדבריך אינה אמת.

גונן שגב: – – –

משה שחל: אני נמצא בכנסת מספר לא מועט של שנים, אגיד לך מה עשית: קטעי רכילות, דברים לא בדוקים.

משה שחל: כאשר חבר הכנסת זאבי העלה את ההצעה בקשר לאסירים, היתה תשובה רצינית ועניינית.

משה שחל: הוא לא חייב לקבל את כל מה שאמרתי.

משה שחל: הוא העלה כאן הצעה; לא באת לשמוע.

רחבעם זאבי: הדברים שלי היו דברי אמת.

גונן שגב: – – –

משה שחל: א.

משה שחל: לא נתנו את ההטבות שאתה דיברת עליהן; ב.

משה שחל: לא נעשה דבר בלי שירות בתי-הסוהר; ג.

משה שחל: הוקמה ועדה שבה מיוצגים כל הגורמים המשרדיים והביטחוניים, לרבות הרופא הראשי של שירות בתי-הסוהר; ד.

משה שחל: כל האנשים שאתה מדבר עליהם אינם אנשים שאני הבאתי.

משה שחל: לקום ולטעון שבא שלטון חדש – אני לא החלפתי איש אחד במשרד המשטרה.

משה שחל: יושב-ראש הוועדה הוא היועץ של שר המשטרה הקודם, חבר הכנסת רוני מילוא.

משה שחל: הגישה כולה מקצועית.

משה שחל: הנחיה שקיבלה הוועדה ממני היא, שאין מוותרים בבעיות ביטחון, בשום פנים ואופן.

משה שחל: כל הדברים שאמרת, לרבות מה שאמרת על הטלוויזיה הצבעונית – אני הכנסתי טלוויזיה צבעונית?

משה שחל: אני קיבלתי את בתי-הסוהר במצב הזה.

משה שחל: לקום כאן ולדבר, גם על האשליה בעניין הפקס – – –

גונן שגב: – – –

משה שחל: הטלוויזיה מצלמת.

משה שחל: האיש בבית שמקשיב לדבריך ורואה לפניו חבר כנסת חושב שלפניו אדם רציני, הוא חושב שהוא אמר דברים מדויקים, והוא שומע שאני הנהגתי פקסים בבתי-סוהר – – –

גונן שגב: – – –

משה שחל: זה דבר שלא ייעשה.

משה שחל: היו זמנים שנידו חברי כנסת שעשו את המעשה שאתה עשית.

משה שחל: ליצור אינואנדו מהסוג הזה, זה דבר שלא ייעשה.

משה שחל: מה ההצעות שאתה הצעת?

משה שחל: אחזור עליהן.

משה שחל: אלה דברים מבית-האולפנה של המורה שלך, חבר הכנסת רפאל איתן.

משה שחל: אחזור רק על שניים-שלושה דברים.

משה שחל: אותן מלים אבל בהבדל אחד, הוא אמר את הדברים האלה לא היום אלא ב-23 בספטמבר 1990, כשהוא היה חבר הממשלה.

משה שחל: הוא אמר: למחוק את אזור הרצח.

משה שחל: הוא מחק אותו?

משה שחל: הוא ישב באותה עת בממשלה.

משה שחל: אקרא מהדברים שאמר השר לשעבר חבר הכנסת רפאל איתן: לגרש ללבנון כל מי שנתפס עם סכין.

משה שחל: אם מישהו נתפס עם נשק קר כמו סכין על גופו, בו ברגע יש לזרוק אותו ואת כל משפחתו ללבנון.

משה שחל: אפשר לנהוג בצורה קיצונית יותר ולירות כדור בראשו, אבל זה עלול להביא להתפרעות כללית ולחוסר שליטה מוחלט.

משה שחל: לכן הטוב ביותר הוא לגרש מייד ללבנון.

גונן שגב: יש כאן כל מה שאמר – – –

משה שחל: חבר הכנסת שגב, אמרו לי מה שחבר הכנסת רפאל איתן, ראש הסיעה שלך, בא להגיד.

משה שחל: הסתה – זה באמת לתפארת?

משה שחל: הרי הוא ישב בממשלה, למה הוא לא טיפל בדברים האלה?

משה שחל: למה אתה בא לחזור כאן על אותן מלים ומשתמש בדברי שקר כדי ליצור הסתה בציבור נגד הממשלה?

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסכם את דברי.

משה שחל: אנחנו נטפל בבעיות הביטחון, ואני מבטיח לכם, יהיה ביטחון טוב יותר מזה שהיה בזמן הממשלה הקודמת, כי אנחנו מתייחסים לנושא ברצינות ואנחנו מנסים לעשות.

משה שחל: אבל איש מאתנו לא טען – אתם טענתם זאת – איש מאתנו לא טען שאפשר לגמור ולסגור הרמטית שלא יהיו פיגועים.

משה שחל: אנחנו חיים באזור מלא קיצוניות.

משה שחל: אנחנו חיים בסביבה שבה הנורמה הזאת מקובלת.

משה שחל: חברי הכנסת, אני אומר לכם כיהודי, שהזדעזעתי אחרי כמה מקרים של הסתה שהביאה גם להתפרעות כלפי אזרחים חפים מפשע.

משה שחל: אני זוכר את הימים שהייתי ילד, זה חרוט בזיכרוני, כאשר היתה התפרעות ובא המון לפרוע בנו וצעק: להרוג את היהודים; איד'בח אל יהוד.

משה שחל: כשאומרים להרוג ערבים בהיותם ערבים, בעיני זו פגיעה מבחינת המוסר היהודי.

משה שחל: לכן אני פונה לכל חלקי הבית: רבותי, אנא גלו איפוק.

משה שחל: אנחנו חייבים ומחויבים לחפש כל איש שעושה טרור, שמפעיל נשק נגד אזרחים חפים מפשע, יהודים או ערבים; לחפש אותו, לתפוס אותו ולמצות אתו את הדין.

משה שחל: עושים זאת אנשי הביטחון, הצבא, המשטרה, שירותי הביטחון, עושים בדרך הטובה ביותר.

משה שחל: אלה הבנים של עם ישראל, הם עושים מלאכתם נאמנה.

משה שחל: איש בממשלה הזאת לא שינה הנחיות, ואם כן – הוא התייחס ביתר רצינות לבעיות ביטחון הפנים.

משה שחל: אם יש מקום לפנות לבית הזה בכל הלב, אני אומר זאת במיוחד לנו, אני אומר זאת כיהודי, שנדע בתקופות קשות לבוא ולומר, כי דרכנו לא תהיה כדרך שכנינו.

משה שחל: אנחנו עמדנו בכל ההיסטוריה שלנו ברמה מוסרית גבוהה יותר, ועליה נשמור.

משה שחל: על שניים אלה צריך היה הבית הזה להתאחד.

משה שחל: מותר לכם להגיש הצעות אי-אמון, אבל אסור לה לאופוזיציה להתבסס על טענות שקר, שאין להן כל אחיזה במציאות.

משה שחל: לכן אני מבקש להסיר את ההצעות מסדר-יומה של הכנסת.

משה קצב: אם לאופוזיציה אסור, קל וחומר לממשלה אסור.

עובדיה עלי: תודה רבה לשר משה שחל.

עובדיה עלי: השר חיים רמון, בבקשה.

עובדיה עלי: אני מזכיר לחברי הכנסת שזמנם של השרים אינו מוגבל.

עובדיה עלי: כדי שהם יקצרו בדברים, אל תפריעו להם.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שאגש להצעות שהגיש חבר הכנסת זבולון המר, אני רוצה להעיר שתי הערות הקשורות לשתי הצעות האי-אמון הקודמות.

חיים רמון: אני מציע לחברי האופוזיציה שלא לעשות אותה טעות שהם עשו כשלא היו אחראים לענייני הביטחון, והאשימו את מי שהיה מופקד עליהם באחריות ישירה.

חיים רמון: עשיתם את זה, התפארתם שכאשר תגיעו לשלטון ותהיו אחראים באופן מוחלט לענייני הביטחון, בתוך שבועיים או חודש לא תהיה אינתיפאדה והארץ תשקוט ארבעים שנה.

חיים רמון: כשזה לא קרה, היתה לכם בעיה קשה מאוד.

חיים רמון: תראו מה עשיתם, הכרחתם את השר שחל, כי אין לו ברירה מול ההסתה שהיתה, להציג מספרים ונתונים שחרוטים בדם.

חיים רמון: אני מציע לכולנו להימנע מכך.

חיים רמון: הערה שנייה אני רוצה להעיר בעניין הכניעה לטרור.

חיים רמון: מה אתם מטיפים לנו כל יום?

חיים רמון: אל תיכנעו לטרור.

חיים רמון: מה רוצה הטרוריסט?

חיים רמון: הוא רוצה שנחדל לדבר שלום ונחדל מהסיכוי להביא שלום, הוא רוצה שניכנע לו, הוא רוצה שנתנהג כמוהו.

חיים רמון: ואתם אומרים: תמלאו אחר מצוותו, תעשו מה שהוא דורש.

חיים רמון: אנחנו מצווים כממשלה להמשיך לנהל את תהליך השלום כאילו אין טרור, ולנהל את המלחמה נגד הטרור כאילו אין תהליך שלום.

משה קצב: תמשיכו בתהליך השלום אבל אל תיכנעו לטרור.

משה קצב: אל תהיה דמגוג.

חיים רמון: לא נכנעים.

חיים רמון: אנחנו נלחמים בטרוריסטים בכל מקום בצורה שתיאר השר שחל, ואני לא רוצה להשוות למה שעשתה הממשלה הקודמת.

חיים רמון: אבל אתם ממליצים לנו להפסיק את שיחות השלום.

חיים רמון: זאת ההמלצה שבאה מצדכם פעם אחר פעם.

חיים רמון: שמענו היום את הדוברים מהאופוזיציה.

חיים רמון: היום ייצג אתכם חבר הכנסת אריאל שרון, הוא מציע את זה, הוא מטיף לכך.

חיים רמון: דיבר חבר הכנסת שגב, מעל הדוכן הזה הוא אמר והציע את זה שוב.

חיים רמון: אתם מציעים לנו כניעה מבישה לטרור, ואנחנו לא ניכנע.

משה קצב: איש לא אמר להפסיק את תהליך השלום.

משה קצב: דורשים מכם שלא להיכנע לטרור.

חיים רמון: אנחנו לא ניכנע לטרור.

קריאות: – – –

חיים רמון: אני מבקש לפנות אל חבר הכנסת פרוש ואל חבר הכנסת זבולון המר.

חיים רמון: שמעתי בקשב רב את דבריכם.

חיים רמון: תיארתם את השרה אלוני בערך כמו שאתם כותבים עליה בכל מיני עיתונים חרדיים, עם כל הכינויים: זרע עמלק, אנטיוכוס הרשעה.

חיים רמון: הבאתי את הכינויים המחמיאים.

זבולון המר: איפה?

חיים רמון: במקומות מסוימים.

חיים רמון: חבר הכנסת המר, מה שלא חל עליך חל בוודאי על חבר הכנסת פרוש.

מנחם פרוש: – – –

חיים רמון: אמציא לך גם את "יתד נאמן" וגם את "המודיע".

חיים רמון: הפכנו להיות מנויים על העיתונים האלה.

חיים רמון: אם זיכרוני לא בוגד בי – אתה תתקן אותי, חבר הכנסת פרוש – כמה פעמים באת אל אותה אשה שרה, שאותה תיארת כאן מעל הדוכן, ואפילו קרעת קריעה, וביקשת ממנה, התחננת שחס-וחלילה לא תוציא מתחת ידה את מינהל החינוך החרדי, שהחינוך החרדי יהיה כפוף לה – לאשה, לשרה שאתה תיארת כאן.

חיים רמון: למי לא רצית שהיא תעביר?

חיים רמון: למי, חבר הכנסת פרוש?

חיים רמון: תסתכל היטב, הוא יושב לפניך – חבר הכנסת הרב מאיה, תלמיד חכם, בקיא.

חיים רמון: העדפת אותה, את השרה הזאת, שתיארת בצבעים פלסטיים מחרידים.

מנחם פרוש: – – – לא פיללתי.

חיים רמון: בצבעים פלסטיים מחרידים תיארת אותה.

חיים רמון: רצת אליה גם ביום, אני לא רוצה להגיד יותר, כי אם אגיד "בלילה" זה יכול להתפרש לא נכון.

אברהם בורג: אני סומך על השרה.

חיים רמון: ולא נתת לו.

חיים רמון: אמרת: אני סומך עלייך שאת תטפלי בחינוך החרדי העצמאי, בבת עיננו, הדבר הכי יקר לנו.

חיים רמון: למי אני אאמין?

חיים רמון: לחבר הכנסת פרוש שנפגש עם השרה אלוני, שמנהל מאבק על כך שהיא תהיה אחראית לתרבות התורנית ולתרבות החרדית, או לרב פרוש של דוכן הכנסת מהיום?

חיים רמון: נדמה לי שאותה הערה אני יכול גם לומר לחבר הכנסת זבולון המר.

חיים רמון: אתם, גם אתם, פניתם לבג"ץ.

שאול יהלום: על מה פנינו לבג"ץ?

שאול יהלום: על הקמת מינהל חרדי – – –

חיים רמון: סליחה, הרי ברור לכם, חבר הכנסת שאול יהלום, הרי ברור לך – – –

שאול יהלום: על מה פנינו לבג"ץ?

שאול יהלום: תהיה הוגן.

חיים רמון: תן לי, אני אהיה הוגן.

חיים רמון: האמן לי, אני אהיה הוגן.

שאול יהלום: – – –

קריאות: – – –

שאול יהלום: – – – שהחינוך יהיה חינוך ציוני ולא יחנכו ילדים שלא לשרת בצה"ל, ואתם נותנים ידכם לחינוך אנטי-ציוני – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, אתה תאמר לי מתי תגמור את הנאום שלך?

תמר גוז'נסקי: סמכתם על השרה.

שאול יהלום: אני סמכתי על השרה?

תמר גוז'נסקי: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת יהלום, עכשיו תשמע, לא שמעתי קודם כי הרי נאמת בצורה שהיה לי קשה לשמוע.

שאול יהלום: – – –

חיים רמון: לא, לא, יש לך רשות דיבור, יש לך עשר דקות ואז תדבר.

חיים רמון: הרי ברור לכם, שהאופציה העומדת לפניכם היא או שהשרה שולמית אלוני, שהשר המר נאם נאום חריף מאוד בגנותה, תהיה אחראית – – –

זבולון המר: הבעת מורת-רוח של ראש הממשלה מההתבטאויות, מה זה?

חיים רמון: השר המר לשעבר, אל תפריע לי.

זבולון המר: – – –

חיים רמון: אני יודע, זה לא נעים.

חיים רמון: תפסיק.

זבולון המר: מה לא נעים?

חיים רמון: תפסיק, אז תראה מה לא נעים.

שאול יהלום: לא נעים לשמוע נציג הממשלה מדבר על דברים שאין להם שחר.

זבולון המר: – – –

קריאות: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יצחק לוי.

קריאות: – – –

עובדיה עלי: רבותי חברי הכנסת.

עובדיה עלי: חבר הכנסת זאבי.

עובדיה עלי: חבר הכנסת המר.

זבולון המר: מי קבע שצריך להפעיל שיקול דעת?

זבולון המר: אתם או אני?

חיים רמון: אולי תיתן לי לדבר?

חיים רמון: אני לא הפרעתי לך, ואני מבקש שתהיה הגון.

חיים רמון: אני מבקש שתיתן לי לדבר.

שאול יהלום: דבר אמת.

שאול יהלום: כל מלה תהיה אמת, בניגוד לכם.

שאול יהלום: תיכף תראו כמה לא-אמת אתם מדברים – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, אני מבקש ממך.

עובדיה עלי: עוד מעט אתה עולה לדוכן.

עובדיה עלי: יעמדו לרשותך שמונה דקות.

חגי מירום: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת מירום.

מנחם פרוש: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת פרוש.

מנחם פרוש: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת פרוש.

קריאות: – – –

עובדיה עלי: רבותי חברי הכנסת.

מנחם פרוש: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת פרוש.

יצחק לוי: שיפסיק לעשות את התרגילים המסריחים.

יצחק לוי: אחד קרא לראש הממשלה תרגיל מסריח – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת פרוש.

עובדיה עלי: אני מבקש מכם, רבותי חברי הכנסת, אל תאלצו אותי לקרוא חברי כנסת לסדר.

יצחק לוי: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יצחק לוי.

עובדיה עלי: אתם רוצים, אני יכול לתת לכם שתי דקות לקרוא קריאות ביניים זה על זה, ואחר כך נמשיך הלאה.

עובדיה עלי: אני מבקש להפסיק כעת.

חיים אורון: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת חיים אורון, אני מבקש להפסיק.

קריאות: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת דדי צוקר.

יעקב שמאי: – – –

תמר גוז'נסקי: נראה איך תצביע באי-אמון הזה.

יעקב שמאי: – – –

יצחק לוי: – – –

יעקב שמאי: אוי, מה שעשיתם – – – איזה פה סתמתם לה.

קריאות: – – –

עובדיה עלי: רבותי חברי הכנסת, נתתי לכם די זמן לקריאות ביניים, עכשיו אקרא לסדר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת צוקר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

עובדיה עלי: מספיק.

עובדיה עלי: היו לכם חמש דקות לקריאות ביניים, מספיק.

יורם לס: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יורם לס, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

חיים רמון: אתם בוודאי תצטרכו להסביר כיצד מתיישב – – – אני מבקש מאוד שלא יפריעו לי.

זבולון המר: תלוי מה תגיד.

חיים רמון: אתה אל תהיה לי צנזור.

חיים רמון: אני אגיד מה שאני רוצה.

חיים רמון: אל תגיד לי במה זה תלוי.

חיים רמון: אני אגיד מה שאני רוצה – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

עובדיה עלי: מספיק.

חיים רמון: – – כמו שאתה אמרת.

עובדיה עלי: חבר הכנסת המר, אני מבקש ממך שלא לקרוא קריאות ביניים.

זבולון המר: אסור לקרוא קריאות ביניים?

חיים רמון: לא, אתה פשוט לא נותן לדבר.

חיים רמון: אתה פשוט סותם פיות.

חיים רמון: אתה דיברת פה עשר דקות ואיש לא הפריע לך.

חיים רמון: דיברת עשר דקות ואיש לא הפריע לך.

זבולון המר: הפריעו.

חיים רמון: לא, לך איש לא הפריע.

שאול יהלום: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, קראתי אותך לסדר בפעם הראשונה.

עובדיה עלי: אני רואה שהמסר לא נקלט.

אברהם יחזקאל: – – –

עובדיה עלי: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש להפסיק את קריאות הביניים הרמות האלה, כי אחרת איאלץ להוציא מהאולם.

עובדיה עלי: אנא מכם, מנעו ממני את האי-נעימות הזאת.

חיים רמון: לא יעזור, אנשי המפד"ל היו צריכים לבחור מי יהיה אחראי לתרבות התורנית, לתרבות הדתית במדינת ישראל.

חיים רמון: היתה להם אופציה.

חיים רמון: נכון, לא טובה מבחינתם:

חיים רמון: או הרב מאיה או השרה שולמית אלוני.

קריאות: – – –

חיים רמון: אלה היו האופציות.

חיים רמון: בעקבות – – –

שאול יהלום: – – –

חיים רמון: אני מבקש ממך.

עובדיה עלי: חבר הכנסת יהלום, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

עובדיה עלי: אני מבקש ממך להפסיק זאת.

חיים רמון: ברור לכם שהברירה היתה בין הרב מאיה לבין השרה שולמית אלוני.

חיים רמון: ואתם לא נרגעתם ונאבקתם על כך, שהיום התרבות התורנית והתרבות החרדית, שהיתה יכולה להיות כפופה לרב מאיה, תהיה כפופה לשרה אלוני.

חיים רמון: הלכתם לבג"ץ, אמרתם שלא ייתכן שאדם כמו הרב מאיה, עם השקפותיו, יהיה אחראי למינהל החרדי.

חיים רמון: אתם לא רק פוסלים את השרה אלוני.

חיים רמון: גם את הרב מאיה אתם פסלתם מלהיות אחראי.

זבולון המר: אתה לא מתמצא.

חיים רמון: פסלתם אותו מלהיות אחראי לחינוך החרדי ולתרבות התורנית.

חיים רמון: אתם התנגדתם להקמת המינהל החרדי, שהוא היה צריך להיות אחראי לו, והעדפתם שהשרה אלוני תהיה.

קריאות: – – –

חיים רמון: אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת המר.

חיים רמון: אני יודע שזה לא נעים.

עובדיה עלי: חבר הכנסת המר, ארשה לך אחר כך.

זבולון המר: אני מציע לתת לו לדבר – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת המר, אני מבקש.

עובדיה עלי: אם תרצה לשאול אחר כך שאלה, ברשות הנואם – אם הוא יסכים לכך, ברצון.

עובדיה עלי: אם תרצה לשאול שאלה, ברשות, אאפשר לך.

עובדיה עלי: אני מבקש כעת להפסיק.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, האם שר לא חייב לדבר אמת?

חיים רמון: חבר הכנסת יהלום, כל מלה אמת.

חיים רמון: אין לכם תשובה.

חיים רמון: יש לכם בעיה.

חיים רמון: יש לכם בעיה קשה, כי אתם אינכם יכולים להסביר זאת.

חיים רמון: אינכם יכולים להסביר זאת, ותאמינו לי – – –

זבולון המר: – – –

שולמית אלוני: – – – הוא מתמצא יפה מאוד.

עובדיה עלי: שרת החינוך.

חיים רמון: אתם יודעים שעסקתי בכך לא מעט וידעתי למה אתם מתנגדים, לכל סעיפי התקציב, אחד לאחד.

חיים רמון: למה אתם רוצים שזה לא יעבור לרב מאיה אלא יישאר אצל השרה אלוני?

יצחק לוי: זה לא נכון, זה לא נכון.

חיים רמון: אחד לאחד.

חיים רמון: כל נושא שהיה שם.

יצחק לוי: זה לא נכון.

יצחק לוי: האם אני יכול להגיד משהו?

עובדיה עלי: סליחה, אם הנואם יסכים – אאפשר.

עובדיה עלי: אם הוא לא יסכים – אבקש להפסיק.

חיים רמון: לא, אני לא מסכים.

עובדיה עלי: לא, גמרנו.

יצחק לוי: אני רוצה לשאול את כבוד השר שאלה.

עובדיה עלי: אם הנואם יסכים, אאפשר לך.

עובדיה עלי: הוא לא מסכים.

חיים רמון: ההצעות לסדר שלכם, הצעות האי-אמון, נאמרו בשם שמים, אבל הן לא היו לשם שמים.

יצחק לוי: מאין אתה יודע?

חיים רמון: אני יודע, אני מכיר אתכם; אני יודע, אני מכיר אתכם, אני יודע מה אתם באמת רוצים.

חיים רמון: אתם רוצים לפרק את הקואליציה הזאת על מנת שתירשו את ש"ס כסיעה קואליציונית.

יצחק לוי: זה לא נכון.

אברהם בורג: זה לא נכון, אבל רק חצי מהם רוצים.

אברהם בורג: חצי רוצים לייבש את המר וחצי רוצים להצטרף לממשלה.

חיים רמון: אתם עוסקים, מהיום הראשון שקמה הממשלה הזאת, בהבכת סיעת ש"ס.

חיים רמון: עד כדי כך הגעתם, שאפילו מצווה מדאורייתא אתם מפירים; אפילו מצווה מהתורה.

משה קצב: הם לא בחרו רב אשכנזי.

חיים רמון: נכון.

חיים רמון: כתוב "לא תלך רכיל בעמך".

חיים רמון: ואתם הולכים, ומחטטים בצלחת שלה.

קריאות: – – –

חיים רמון: אני מבקש, או שיהיה לזה סוף, או שלא אדבר.

חיים רמון: אתם מחטטים בצלחת שלה, עוקבים אחריה.

זבולון המר: סיעת ש"ס פנתה אלינו או שהיא הבינה שיש בעיה?

חיים רמון: אגיע לסיעת ש"ס.

חיים רמון: אתה אל תדאג לסיעת ש"ס.

זבולון המר: אתה דואג.

חיים רמון: אני דואג לה כי אתם רוצים להמשיך ולהשפיל אותם כמו שעשיתם כל השנים.

חיים רמון: זה מה שאוכל אתכם, שהם בשלטון ואתם אינכם יכולים להמשיך לרדוף אותם, כמו שרדפתם אותם 40 שנה, להפלות את ילדיהם.

חיים רמון: את זה אתם לא יכולים לסבול עוד.

יצחק לוי: גם זו עלילה.

יצחק לוי: גם זו עלילה.

יצחק לוי: זה לא נכון.

יצחק לוי: ש"ס לא קיימת 40 שנה.

חיים רמון: את זה אתם לא יכולים לסבול, את ילדיהם.

חיים רמון: אתם יודעים את זה.

משה קצב: מי היה שר החינוך?

משה קצב: לא ידלין ולא נבון?

חיים רמון: אתם יודעים איזה חינוך הם התחנכו.

חיים רמון: עד היום יש בתי-ספר שילדיהם מופלים בהם.

חיים רמון: אתם יודעים זאת.

זבולון המר: אצלנו?

זבולון המר: יש 240,000 בני עדות המזרח – – –

אברהם יחזקאל: אנחנו מבינים את הכאב שלך.

קריאות: – – –

אברהם יחזקאל: הוא רוצה להיות שר.

עובדיה עלי: רבותי, חברי הכנסת.

זבולון המר: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת המר, תירגע.

חיים רמון: אני מציע לך, תירגע ותיתן לי לדבר.

זבולון המר: אבל אל תגיד לא-אמת.

חיים רמון: שמעתי הרבה לא-אמת בדבריך ושתקתי.

זבולון המר: תגיד דבר אחד לא-אמת שאמרתי.

חיים רמון: אעבור על נאומיך.

חיים רמון: אם תיתן לי לדבר, אגיד.

חיים רמון: אבל אתה לא נותן לדבר.

חיים רמון: עד כדי כך אתה לא רוצה שהאמת תישמע, שאתה מכסה את דברי.

חיים רמון: לא נתת לי לומר משפט רצוף אחד כמעט.

זבולון המר: יהיה לך זמן.

חיים רמון: יהיה לי, אל תדאג.

חיים רמון: אדבר את כל מה שאני רוצה.

חיים רמון: אז חבל.

חיים רמון: לפחות יש, כנראה, כמה יתרונות לשלטון.

חיים רמון: אתם יודעים זאת טוב יותר ממני, ולכן אתם כל-כך משתוללים כשאתם לא בשלטון.

שאול יהלום: גם זה לא נכון.

חיים רמון: אבל אתם הלכתם והקמתם אינני יודע מה.

חיים רמון: באיזו מסעדה היא אוכלת?

יצחק לוי: זה לא אנחנו; עוד הפעם.

חיים רמון: באיזו מסעדה היא אוכלת?

יצחק לוי: זה פורסם בעיתון "יום השישי" של הציבור החרדי.

חיים רמון: ומה סדר-יומה?

יצחק לוי: על מה אתה מדבר?

דוד צוקר: – – –

עובדיה עלי: חבר הכנסת צוקר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת לוי.

חיים רמון: והלכתם עם אותו עיתון "יום השישי" אל ראש הממשלה ואמרתם: הכיצד יש בישראל שרה, שבפעם הראשונה בתולדות המדינה לא אוכלת כשר, רחמנא ליצלן?

חיים רמון: רחמנא ליצלן.

קריאה: – – –

חיים רמון: אני לא יודע, אני כך רואה.

חיים רמון: חלק מהכיסאות ריקים, חלק מהכיסאות מלאים, ואלה כיסאות של אנשים שהייתם שותפים נאמנים שלהם, ששרתם במערכת הבחירות "אי-אי-אי, המפד"ל לימינם", שמאוד מאוד רוצים ומעדיפים אותן מסעדות בלתי-כשרות.

חיים רמון: זה מעולם לא הפריע לכם.

חיים רמון: מעולם לא דיברתם על זה.

חיים רמון: מעולם לא חיטטתם במנהגים וברשות הפרט של מנהיגים.

חיים רמון: פתאום אתם עושים זאת, למה?

חיים רמון: למה אתם עושים זאת?

חיים רמון: אתם עושים זאת כי אתם רוצים להביך את סיעת ש"ס.

חיים רמון: אתם רוצים לגרום לכך שיהיה קשה מאוד, וגם כך קשה להם, לסיעת ש"ס, להיות בממשלה.

זבולון המר: למה קשה להם?

חיים רמון: אגיע לזה, אל תדאג.

חיים רמון: אם תיתן לי – אגיע.

אברהם רביץ: אבל ש"ס עצמה – – –

חיים רמון: אגיע לש"ס.

חיים רמון: אתה חושב שאני לא אגיע אליה?

חיים רמון: אבל תן לי קודם לגמור עם המפד"ל ואגודה.

חיים רמון: תן לי קודם לגמור עם שניכם.

אברהם רביץ: הרי ש"ס דרשה שאלוני לא תהיה.

חיים רמון: תעשו לי טובה, תנו לי לגמור עם שניכם.

חיים רמון: אגיע לש"ס, אם תיתנו לי.

אברהם רביץ: הנושא הוא ששולמית אלוני תביא מיליון ילדי ישראל לכך, שהם לא ידעו עוד שהם יהודים.

אברהם רביץ: אתה מדבר פה דמגוגיה.

אברהם רביץ: זה הנושא של ש"ס.

אברהם רביץ: אל תדבר דמגוגיה.

אברהם יחזקאל: איך אתה מדבר?

אברהם יחזקאל: – – –

אברהם רביץ: אל תבלבל במוח.

אברהם רביץ: מיליון ילדי ישראל נמצאים בידיה.

אברהם רביץ: זה הכול בלוף אחד גדול.

קריאות: – – –

דוד צוקר: – – –

חיים אורון: אל תתלהב – – –

אברהם רביץ: איזו יהדות מעניינת אותך?

אברהם רביץ: אל תשתמש בזה.

אברהם רביץ: אתה סוציאליסט.

עובדיה עלי: רבותי, חבר הכנסת רביץ, חבר הכנסת אורון, חבר הכנסת צוקר.

עובדיה עלי: אני מבקש.

אברהם רביץ: מבלבלים במוח.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רביץ.

עובדיה עלי: חבר הכנסת רביץ.

חיים אורון: – – –

יוסף בא-גד: – – –

אברהם יחזקאל: – – –

עובדיה עלי: רבותי, חבר הכנסת בא-גד, חבר הכנסת יחזקאל.

עובדיה עלי: רבותי חברי הכנסת, האם אתם רוצים שנעשה הפסקה להרגעה?

עובדיה עלי: נעשה.

עובדיה עלי: אם אתם רוצים מאוד – נעשה הפסקה, נירגע ונחזור.

יהושע מצא: עשר דקות.

חיים רמון: אני רוצה להעיר הערה לשתי הסיעות.

חיים רמון: דווקא אתם – ובעיקר המפד"ל – אינכם מייצגים רוב בעם.

חיים רמון: מאז קום המדינה אינכם מייצגים רוב בעם.

חיים רמון: אתם זוכרים את הסערה שקמה כאשר מונה השר זבולון המר, כשבמקרה באותה עת גם אתם מניתם 12 חברי כנסת.

חיים רמון: ובאו אנשים וערערו על הזכות הלגיטימית של מי שמייצג 12 חברי כנסת ומייצג זרם מאוד ספציפי, מאוד מיוחד, מאוד שונה מרוב החינוך, שהוא יהיה מופקד על כולו.

משה קצב: זה אותו דבר?

חיים רמון: ואני חושב שזו היתה טעות.

חיים רמון: והשר זבולון המר לא הכניס משלו למערכת?

חיים רמון: אוהו, איך הוא הכניס, ואני לא רוצה לעשות את החשבון.

חיים רמון: הוא עשה את זה על-פי דין הבוחר.

חיים רמון: דין הבוחר נתן לו, הפקיד בידיו את מערכת החינוך, והוא הכניס בה תכנים על-פי השקפת עולמו, ואיש לא פסל את זה, ומי שפסל – טעה.

חיים רמון: ואני אינני מבין על מה קם הרעש, כאשר בא הבוחר וקובע, בדיוק באותם תנאים, שהשרה אלוני תהיה מופקדת על החינוך, ויש לה השקפת עולם, היא אומרת אותה, אבל בין זה שהיא אומרת אותה – ויש לה זכות להגיד אותה, אף שאני יכול שלא להתלהב מהתבטאות זו או אחרת – ובין מה שקורה במערכת החינוך ובתכנים, והאמירה שצריך לבדוק את המערכת הזאת, שיש לראות מה צריך להיות בה ומה לא צריך להיות בה – עוד לא נעשה בה דבר בינתיים.

חיים רמון: אתם יודעים, אתה, חבר הכנסת המר, יודע טוב יותר ממני, שחינוך זה מירוץ לטווח ארוך, ובשלושה חודשים לא מתחילים אפילו את התחלת ההתחלה.

חיים רמון: ואומרת השרה אלוני, עוד לפני שהיה המשבר, מה היא תעשה בתוכנית הלימודים הכללית, לא בתוכנית הלימודים החרדית.

חיים רמון: היא אומרת: הוריתי להכין תוכניות לימודים לבתי-הספר הממלכתיים על בית-הכנסת ומקומו בחיי הקהילה היהודית, להכין תוכניות על בר-מצווה, תוכניות על תשמישי קדושה, תוכניות על סידור התפילה.

חיים רמון: כל הדברים האלה לא היו קיימים, לא היו קיימים בתוכנית הלימודים של החינוך הכללי, או קיימים בצורה מוגבלת.

יצחק לוי: קיימים.

שאול יהלום: – – –

חיים רמון: אני אענה לך.

חיים רמון: אני הבנתי את הנקודה שלך.

חיים רמון: שמעתי את החוכמה הזאת ארבע פעמים מהשורה הזאת, אני אענה בבוא העת.

עובדיה עלי: אבל כולם סקרנים, אולי תאמר.

חיים רמון: יחכו בסבלנות.

חיים רמון: השרה אלוני ביוזמתה גורסת, שבוגר בית-ספר במסגרת הכללית צריך לדעת את המסורת היהודית, את מנהגי העדות, את מנהגי הקהילות, וצריך לדעת את זה בצורה רצינית.

חיים רמון: לא שמעתי שום תוכנית שקשורה למה שאתם תיארתם כאן.

חיים רמון: לקחתם כמה התבטאויות והפכתם אותן – – –

יהושע מצא: – – – העדה החרדית, האמן לי.

חיים רמון: לקחתם כמה הצהרות, שחלקן בהחלט הוצאו מהקשרן וחלקן אולי היו מיותרות, והפכתם אותן לכלי ניגוח, שהעמיד בהחלט את סיעת ש"ס בצורה קשה.

חיים רמון: ועכשיו אני מגיע לעניין של ש"ס.

חיים רמון: אנחנו הקמנו ממשלה, שהיא בהחלט ממשלה מיוחדת, ממשלה שבה שני מרכיבים, המייצגים ציבורים רחוקים זה מזה במסורת, במנהגים, בהתנהגות.

חיים רמון: זה לא פשוט.

חיים רמון: מפלגה אחת ליברלית – לא במובן הרע של המלה, כפי שהיה בשנים האחרונות – מפלגה חילונית, ומהצד השני מפלגה ספרדית חרדית.

חיים רמון: ורוצים לנהל ממשלה יחד.

חיים רמון: וזה לא פשוט.

רחבעם זאבי: ומה על מפלגת ערפאת?

חיים רמון: ערפאת זה האי-אמון הקודם.

חיים רמון: אין לי זמן בשביל ערפאת עכשיו.

רחבעם זאבי: היא תומכת בממשלה.

חיים רמון: עזוב את זה.

חיים רמון: תגיש על זה הצעת אי-אמון, נענה לך.

חיים רמון: חבר הכנסת זאבי, תגיש על זה הצעת אי-אמון, נענה לך.

חיים רמון: למה לערבב שמחה בלא שמחה?

חיים רמון: אנחנו רצינו ורוצים לעשות זאת, להביא באמת לשיתוף פעולה.

חיים רמון: ואני מוכרח להגיד, לצערכם, שלמרות כל הניסיונות שלכם ולמרות כל המאמצים שלכם ואף שנפשם של חלק מכם יוצאת להיכנס לאותה ממשלה, שאתה מביע לה אי-אמון – אתם לא מציעים את הצעות האי-אמון כאופוזיציה – למרות זאת מצליחים לעבוד יחד וכולם מדברים עם כולם ואף אחד לא ברוגז עם אף אחד.

חיים רמון: נכון, הישגים שלא היה צריך לציין; אבל לאור מה שהיה כאן, ראוי לציין.

חיים רמון: ומנסים לשתף פעולה.

חיים רמון: ועובדים ביחד, וזה לא פשוט.

חיים רמון: ואני אצטט דבר שמסביר.

חיים רמון: היום השרה אלוני אמרה את זה בשפתה, בצורה יפה מאוד.

יהושע מצא: יש לה שפה עשירה מאוד.

לימור לבנת: היא קראה מהכתב.

יהושע מצא: יש לה שפה שלא מרגיזה כלל.

חיים רמון: חבר הכנסת מצא, אני אעמוד פה עד שלא אוכל לדבר, וזה יהיה עוד הרבה זמן.

חיים רמון: השרה אלוני אמרה בישיבת הממשלה, ואני מצטט: "אנחנו עם שהתכנס כאן מארצות רבות ותרבויות שונות ומהווים חברה מגוונת ורבת-פנים.

חיים רמון: למרות שאנו מדברים בשפה אחת, בשפה העברית, עולם האסוציאציות שלנו שונה לגבי ביטויים ומושגים שונים.

חיים רמון: אנחנו שומעים זה את זה, אך לא למדנו להקשיב ולנסות ולהבין אלו את אלו.

חיים רמון: ומתוך כך, דברים שהם בעלי משמעות אחת לגבי ציבור פלוני מתקבלים כבעלי משמעות נוגדת בציבור אחר.

חיים רמון: בכל דרכי הפוליטית" – אומרת השרה אלוני – "אני מגלה סובלנות והבנה לדעות ואמונות של הזולת ולוחמת על זכותו של השונה והאחר להחזיק בדעותיו ולהפיצן, למעט כמובן דעות שיש בהן אנטישמיות, גזענות והשפלת האשה ופגיעה בזכויות האדם באשר הוא אדם.

חיים רמון: אי-אלה דברים שאמרתי פגעו בציבור הדתי והחרדי, ואני מצטערת על כך מאוד, שהרי מעולם לא התכוונתי לכך.

חיים רמון: "אני חוזרת ומדגישה שלי, כנציגת מרצ, ולכלל סיעת מרצ יש עניין בקיום ממשלה זו.

חיים רמון: אנו מכירים בחילוקי הדעות והאמונות הלגיטימיים שיש בינינו, מכבדים אותם וסבורים שמחובתנו לעשות כל מאמץ לקיים ממשלה זו, לקדם את יישום קווי היסוד שלה, ולעשות זאת מתוך כבוד, התחשבות וקשב הדדי וברוח טובה ונכונה.

חיים רמון: " אני חושב שהדברים האלה משקפים בדיוק את הקושי שהיה, ואני מקווה: חלף, במאת הימים הראשונים של הממשלה הזאת.

חיים רמון: ונדמה לי שהמשבר הזה – אמרתי זאת פעם אחת או פעמיים – מהווה מעין מחלת ילדות של הממשלה הזאת, מעין קשיי הסתגלות וחבלי קליטה של מרכיבים כל כך שונים.

חיים רמון: ואני מאמין שהמשבר הזה, לא זו בלבד שלא החליש את הממשלה ואיננו מחליש אותה, אלא מחזק ומחשל אותה ויאפשר לה לתפקד טוב עוד יותר מכפי שתפקדה עד היום.

רחבעם זאבי: היא התנצלה על האמירה לגבי הסורים והגולן?

חיים רמון: ראש הממשלה עצמו אמר בישיבת הממשלה, ואני מצטט: "התבטאויות השרה אלוני בענייני אמונות ודעות גרמו לכך, שכבוד הרב עובדיה יוסף, ממנהיגי תנועת ש"ס, ביקש ממני במפגיע להעביר את השרה אלוני מכהונתה לתפקיד מיניסטריאלי אחר.

חיים רמון: בפגישות עם השרה אלוני וסיעת מרצ הבעתי את מורת רוחי מהתבטאויות אלו, והשרה אלוני אמרה, שלא היתה לה שום כוונה לפגוע ברגשותיו של הציבור הדתי והחרדי והיא מצטערת על כך שהוא מרגיש נפגע כתוצאה מהתבטאויותיה.

חיים רמון: סיעת מרצ הודיעה לי, כי היא רואה בש"ס שותף קואליציוני חיובי ורצוי, שמן הראוי להימנע מפגיעה ברגשותיו.

חיים רמון: "ברצוני להבהיר" – אמר ראש הממשלה – "כי על מנת לאפשר לממשלה לעמוד ביעדיה: הבטחת הביטחון, השכנת שלום, טיפול בבעיות הכלכלה והחברה, ובראשן האבטלה, על מרכיבי הקואליציה לשמור על כבוד הדדי, לגלות אחריות ושיקול דעת ולמנוע את התופעות שאפיינו את ממשלת הליכוד לכל אורך דרכה.

חיים רמון: ודאי שיש להישמר מפגיעה ברגשי ציבור גדול, בערכיו ובאמונתו.

חיים רמון: בדעתי לשים קץ" – אומר ראש הממשלה – "לקלקולים אלה, אם יישנו, לרבות נקיטת צעדים בתוקף סמכותי, על-פי חוק-יסוד: הממשלה.

חיים רמון: "

יהושע מצא: עד ההתבטאות הבאה.

חיים רמון: אני רוצה לומר לסיעת ש"ס: כאשר הוקמה הממשלה הזאת, היו חששות בקשר למינויה של השרה אלוני לשרת חינוך.

חיים רמון: למרות הקשיים, שהבנו אותם, החליטה סיעת ש"ס להצטרף לממשלה כאשר השרה אלוני היא שרת החינוך.

חיים רמון: שמחנו לשמוע, שסגן השר מאיה חולק שבחים לשרה אלוני על יחסה ועל ההתחשבות שהיא מגלה.

לימור לבנת: סיעת מרצ שמחה לשמוע זאת.

חיים רמון: אנחנו יודעים שאתם, סיעת ש"ס, נמצאים במתקפה חסרת מעצורים, פרועה, אשר מקשה עליכם מאוד את הישארותכם בממשלה.

חיים רמון: אני חושב שבשלושת השבועות שבהם התגלע המשבר הזה התגלה הרצון האמיתי של סיעת מרצ ושל סיעת ש"ס להמשיך ולשתף פעולה ולקיים את הממשלה הזאת, כי זו, לפי דעתנו, הממשלה היחידה שיכולה להוביל לתהליך השלום, שיכולה, תוך הרמוניה בין כל מרכיביה, לקדם את הנושאים החברתיים והכלכליים.

חיים רמון: אני רוצה לומר, שכל מי שייחלו שהמשבר הזה יוביל להתפרקות הממשלה, יוביל לכך שסיעת ש"ס תצא מהממשלה, ובאמצעות התרגיל – וזה התרגיל המסריח, חבר הכנסת יצחק לוי – לנסות להוציא את סיעת ש"ס מתוך הממשלה ולהחליף אותה, נכשלו היום, ועל כך אינכם יכולים לסלוח.

קריאות: – – –

יהושע מצא: שר הבריאות, אל תדבר על סירחונות.

רחבעם זאבי: – – –

חיים רמון: אני מציע לכנסת לדחות את הצעת האי-אמון, כי היא אינה ראויה, אינה במקומה, וכל כולה לא באה להביע אי-אמון לממשלה אלא לנסות להזדחל לתוכה.

אברהם רביץ: למה אתה מזלזל בסיעת ש"ס?

חיים רמון: מי שמזלזל זה אתם.

חיים רמון: אתם אומרים שהם לא ראויים לשלטון, שהם לא בוגרים.

אברהם רביץ: אתה לא מתבייש – – –

חיים רמון: יום יום אתם משפילים אותם.

חיים רמון: אתה בשל, הם לא?

אברהם רביץ: – – –

עובדיה עלי: תודה רבה לשר חיים רמון.

עובדיה עלי: אנחנו ממשיכים בדיון.

עובדיה עלי: חבר הכנסת דן מרידור, בבקשה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במחלוקת בין ראש הממשלה לבין שר הבריאות על השאלה מה היה התרגיל המסריח, דעתי כדעת ראש הממשלה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת, הורתה בהטעיית הציבור ובמכירת אשליות, לידתה וקיומה בהפרת הבטחות ובניפוץ נורמות, אבל המשך שלטונה מביא מהר מאוד, מהר יותר משחשבו רבים, להתפכחות, לאכזבה וגם לחשש.

דן מרידור: הבטחתם לציבור שינוי, וחלק מהציבור קנה את ההבטחה הזאת.

דן מרידור: זכיתם בשלטון.

דן מרידור: ראש הממשלה הבטיח שינוי הנורמות, לא עוד קלקולים.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, היום הזה הממשלה הפרה את החוק ברגל גאווה.

דן מרידור: בזלזול הפרה חוק שהכנסת הזאת חוקקה רק לפני שנה, לא חוק רגיל, חוק-יסוד.

דן מרידור: עומד כאן שר הבריאות, משפטן, ומנסה לשכנע את הבית, שמה שנכתב איננו הסכם ומה שהוסכם איננו מחייב גילוי.

דן מרידור: חבר הכנסת, השר חיים רמון הוא משפטן, ויושבים כאן ליד שולחן הממשלה שני משפטנים נוספים.

דן מרידור: אני מעז לנחש, שאילו שאלו את היועץ המשפטי לממשלה על המחייב אותם, הוא היה קובע את ההיפך בדיוק.

דן מרידור: אבל כשרוצים להחזיק בשלטון, גם החוק, אפילו חוק-יסוד, לא מחייב עוד.

דן מרידור: מה כתוב בחוק, בסעיף 13א לחוק-יסוד: הממשלה?

דן מרידור: סיעה שעשתה הסכם בכתב – לא כתוב "חתמה" – או שנעשה מטעמה הסכם בכתב בקשר לכינונה של ממשלה או בקשר להבעת אי-אמון בה, תמסור את הנוסח המלא של ההסכם למזכיר הכנסת, בין השאר, לא יאוחר מצהרי היום שלפני התייצבות הממשלה בפני הכנסת או הצבעת האי-אמון.

דן מרידור: מישהו רוצה לספר לנו פה שלא נעשה הסכם?

דן מרידור: אני רוצה לומר לכם, שלא רק נעשה אלא גם כובד ההסכם.

דן מרידור: חבר הכנסת השר רמון קרא פה את דברי ראש הממשלה והשרה אלוני מישיבת הממשלה היום.

דן מרידור: אתם יודעים למה?

דן מרידור: כי בהסכם הזה, שלא נעשה, כתוב בסעיף 3: דברי ראש הממשלה והשרה אלוני בישיבת הממשלה יצוטטו בתשובת הממשלה על הצעת האי-אמון.

דן מרידור: אם כן, השר רמון כיבד את ההסכם שלא נעשה.

דן מרידור: החוק איננו מקרי.

דן מרידור: נקבע בבג"ץ, על-ידי בית-המשפט העליון, ואחר כך על-ידי המחוקק, שיש חובת גילוי להסכמים כאלה, כדי שהציבור ידע מה שליחיו עושים, היה צריך לקבוע מתי ימסרו את ההסכם לכנסת.

דן מרידור: נקבע במפורש, שהוא יימסר לא יאוחר מאשר יום שלם לפני הדיון בהצעת אי-אמון, ואחר כך לא חותמים הסכמים, כך כתוב.

דן מרידור: והנה, תוך צפצוף על החוק עשתה הממשלה הסכם אחרי המועד שמותר לה לעשות הסכמים, ולא גילתה אותו לכנסת במועד שהיא חייבת לגלות אותו לכנסת, מפני שבשביל להחזיק בשלטון מותר לשבור את כל הכללים.

דן מרידור: רק אל תבואו אחר כך בציניות לדבר על נורמות חדשות ועל כיבוד החוק.

דן מרידור: היום הפרתם אותו בגלוי ולעיני כול.

דן מרידור: ההטעיה של הממשלה והמפלגות המרכיבות אותה היתה לכל אורך החזית.

דן מרידור: אני לא אטען לעולם שממשלה בארץ הזאת אחראית למות יהודים.

דן מרידור: מי שאחראי הם הרוצחים, המסיתים, המשדלים, השולחים.

דן מרידור: אבל מי עשה שימוש בביטחון האישי, בהעדר ביטחון ליהודים, במערכת הבחירות?

דן מרידור: מי הבטיח: לא נביא את עזה לתל אביב?

דן מרידור: מי הלך לבת-ים ואמר מה שאמר שם, ואמר לציבור במלים מפורשות: בממשלה ההיא, הממשלה שלנו, אין ביטחון, מפני שאין תהליך שלום, מפני שהם לא יודעים לטפל בביטחון, אנחנו נבוא ויהיה ביטחון אישי?

דן מרידור: אתם, חברי הממשלה של היום וחברי הקואליציה, ספסרתם בעניין היקר הזה וטענתם שהממשלה ההיא לא יכולה, אתם תוכלו.

דן מרידור: הטעיתם את הציבור.

דן מרידור: אני מודה, חלק מהציבור קנה את ההטעיה הזאת, כאילו כשיתחיל תהליך השלום ייפסק הטרור, כאילו לכם, לראש הממשלה הנוכחי, יש איזה רצפט מיוחד שלשר הביטחון רבין דאז לא היה, ואתם תביאו את הביטחון האישי.

דן מרידור: לכן, אינני מאשים אתכם, חס וחלילה, במות יהודים.

דן מרידור: אבל אני מאשים אתכם במכירת אשליות, בהטעיית הציבור גם בנושא הרגיש והחמור הזה.

דן מרידור: אבל, כמו כל ההטעיות, סופה להתנפץ ולהתגלות.

דן מרידור: וכמו ההטעיה בקשר לשלטון חדש ולנורמות חדשות ולכיבוד החוק על-ידי הממשלה, גם ההטעיה הזאת מתנפצת עכשיו.

דן מרידור: וגל הטרור הנורא שאנחנו עוברים – ואני מודה שהיו בעבר גלי טרור, ולצערי גם בעתיד יהיו גלי טרור – גם הוא יוכיח, שההבטחה ההיא היתה הבטחת שווא; ומי שהאמין לה צריך לשאול את עצמו, מדוע האמין.

דן מרידור: אתם אמרתם שתהליך שלום לא יכול להיות אלא רק על-ידיכם.

דן מרידור: בימים האלה מלאה שנה אחת בדיוק לפתיחת תהליך השלום במדריד.

דן מרידור: במשך שנים, כשהייתם בממשלה ומחוץ לממשלה, אמרתם שלא יכול להיפתח כלל תהליך כזה על בסיס אוטונומיה, בלי לומר שטחים תמורת שלום, בלי לקבל את האו"ם בתוך המהלך, בלי ועידה בין-לאומית כמו שהוצעה בזמנה, בלי שאש"ף יהיה בפנים, בלי שירושלמים יהיו במשלחת הערבית-הפלשתינית.

דן מרידור: הצלחנו, בחוכמה מדינית, גם בקשיים, גם כשהאשימו אותנו שאנחנו מתעקשים ומתעכבים, לפתוח תהליך בתנאים הטובים ביותר האפשריים לישראל.

דן מרידור: אבל אנחנו יודעים, וגם אתם צריכים לדעת, שעדיין יש פער עצום בין העמדות של היהודי המתון ביותר, אפילו בממשלה הזאת, לבין העמדות של הערבים.

דן מרידור: ומי שחושב שהוא יכול לנהל משא-ומתן עם הערבים בתחושה של "אני מוכרח", "אני מחויב למסגרת של זמן", והוא ישיג איזה שינוי בעמדת הערבים – לא רק שהטעה גם פה את הציבור, אלא עלול "לפספס", עלול להרוס את התהליך הקשה הזה שהתחלנו בו עכשיו.

דן מרידור: כדי להביא איזה שינוי בעמדה הערבית, איזו הגמשה בעמדה שלהם, הם צריכים לדעת, שגם הממשלה הזאת לא תלך להסכם בתוך זמן קבוע ולא בכל מחיר.

דן מרידור: ואני קראתי במו עיני את המכתב שכתב ראש הממשלה יצחק רבין, כשעוד היה חבר הכנסת, ליהודי ארצות-הברית וביקש באופן לגיטימי תרומות למפלגת העבודה ואמר:

דן מרידור: אני מתחייב – זה הביטוי שלו – להביא הסכם בתוך תשעה חודשים.

דן מרידור: האם מישהו מכם היה מפקיד את קניית הבית שהוא רוצה לקנות, או את מכירת המכונית שהוא רוצה למכור, בידי עורך-דין שמודיע לצד השני: אני מוכרח להשיג הסכם בתוך שעתיים, אחרת אינני יכול?

דן מרידור: האם אתם יודעים איזה מחיר הייתם משלמים?

דן מרידור: כך מנהלים משא-ומתן ברצינות?

דן מרידור: האם זה רק עניין של יחסי ציבור?

דן מרידור: רק אמירה ועמידה נחושות יכולות להביא לאותו שלום שאנחנו רוצים בו, בלי פגיעה בביטחון, ולא שלום מתוך כפייה, מתוך ריצה, ריצת רגליים להרע, נוסח שאנחנו אומרים בימים הנוראים.

דן מרידור: תשעה חודשים, הבטיח ראש הממשלה; זאת אומרת, עד 13 באפריל 1993 יושג הסכם.

דן מרידור: היום הזה עברנו מחצית התקופה כמעט.

דן מרידור: אני מציע לו לחזור בו ולומר לערבים: לא יהיה הסכם אם לא תיסוגו מתביעותיכם.

דן מרידור: לא יהיה הסכם בכל מחיר.

דן מרידור: אין כבילה עצמית של הידיים, כפי שהוא עשה, למי שמעוניין לנהל משא-ומתן ברצינות.

דן מרידור: ולכן, גם בעניין תהליך השלום הטעיתם את הציבור.

דן מרידור: אלא שהציבור מתפכח.

דן מרידור: בעניין הביטחון ובעניין תהליך השלום הדברים ידועים, ולאט לאט מתבררת האמת על כל מה שאמרתם, מתבררת האמת על כל דבריכם גם בענייני כלכלה ואבטלה.

דן מרידור: הארץ הזאת היא היחידה בעולם המערבי ששלוש שנים ברציפות התוצר הלאומי גדל בה בערך ב-6%.

דן מרידור: אין דומה לזה בשום ארץ מערבית.

דן מרידור: חברת הכנסת חזן, 6%, 6%, והשנה שוב יהיו 6%.

דן מרידור: אין ארץ מערבית כזאת.

דן מרידור: בארץ הזאת, שיצרה מקומות עבודה בקצב חסר תקדים, נוצר בה קושי בגלל עלייה מבורכת של הרבה יהודים ונוצרה בעיית אבטלה זמנית.

דן מרידור: ואתם יצרתם את האשליה, ההטעיה, כאילו יש לכם פתרון והאבטלה תיפתר ברגע אחד.

דן מרידור: והנה הקמתם ממשלה.

דן מרידור: מה אתם חושבים על הצעות הממשלה – אני יודע.

דן מרידור: ראש הממשלה אמר מה שאמר על "הפוגלים", גם כן ביטוי של אחריות ציבורית.

דן מרידור: הוא לא אחראי; הפקידים אחראים.

דן מרידור: אתם אומרים שאין לכם פתרון מיידי לבעיית האבטלה.

דן מרידור: אם כן, מה רציתם מהממשלה הקודמת?

דן מרידור: זה הספיק לכם כדי להגיע לשלטון.

דן מרידור: ההמשך כבר לא חשוב.

דן מרידור: אולי גם הטענות על האבטלה היו טענות מופרכות.

דן מרידור: אני רוצה לומר לכם, שאנחנו יכולנו, אילו היינו מופקרים, למנוע את כל האבטלה.

דן מרידור: אילו היה ידידי שר הבריאות דאז אהוד אולמרט מגייס, חודשיים לפני הבחירות, 15,000 אחיות ורופאים לשירות המדינה, ולו היה ידידי השר המר מגייס עוד 20,000 מורים מקרב העולים לשירות המדינה, ולו היה שר העבודה והרווחה מגייס 20,000 מהנדסים לשירות המדינה, היתה האבטלה נעלמת.

דן מרידור: אלא שמה שהיה קורה הוא, שהיינו מחזירים את המדינה 10 או 15 שנים אחורה, לתקציב מדינה גואה, לשירות ממשלתי מנופח, ולא בונים כלכלה נכונה ומשק נכון.

דן מרידור: ובכן, אנחנו עמדנו במה שלא רבים עמדו בו, בכלכלה נכונה גם ערב בחירות.

דן מרידור: אתם, אחרי בחירות רוצים לעשות מה שאנחנו העזנו שלא לעשות קודם להן?

עמנואל זיסמן: מודעי היה מהליכוד.

רחבעם זאבי: מפא"י היא שהמציאה את כלכלת הבחירות.

רחבעם זאבי: זו המצאה של מפא"י.

רחבעם זאבי: אני בא משם, אני מכיר את זה.

רחבעם זאבי: כלכלת בחירות זו המצאה של מפא"י.

עמנואל זיסמן: אתה זוכר מה עשה ארידור למדינת ישראל?

רחבעם זאבי: הוא עשה את שלו ואתם עשיתם את שלכם.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, היום אנחנו אחרי הבחירות, ואני מקווה שאפשר לחשוב בצורה רגועה ורציונלית יותר.

דן מרידור: היום הזה, 2 בנובמבר, עברו 75 שנים מהצהרת בלפור.

דן מרידור: מי שבודק את המהלך הציוני הגדול רואה סיפור הצלחה שאין תקדים לו.

דן מרידור: אבל הצלחנו מסיבה עיקרית אחת: למרות הקשיים הנוראים, היה לנו אורך נשימה.

דן מרידור: מעולם לא עמדנו עם "סטופר" ביד.

דן מרידור: לו עמדנו עם "סטופר" ביד, לא היינו מצליחים לעבור שום שלב מהשלבים הקשים שעברנו.

דן מרידור: גם היום, כשאנחנו בתוך מהלך ארוך וחיובי, שהתחיל בקמפ-דייוויד, ואולי ממשיך ממדריד, צריך לנהל את המשא-ומתן באורך רוח, לא בחיפזון, כמו שהממשלה הזאת משדרת על כל צעד ושעל.

דן מרידור: וצריך לשמור על הביטחון, כי זאת חובתה של הממשלה הזאת לילדים בדולב, בחברון, בקריית-ארבע כמו בקריית-שמונה ובכפר-יובל.

דן מרידור: אין הבדל ביניהם.

דן מרידור: ולא צריך לשלוח רמזים כאילו "לקחתם על אחריות

דן מרידור: כם לשבת, תסבלו".

דן מרידור: זה חוסר אחריות.

אורי אור: אף אחד לא אמר את זה.

דן מרידור: היו רמזים כאלה.

דן מרידור: תקרא את העיתונים, חבר הכנסת אור, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, ותראה את הדברים.

אורי אור: אף אחד לא אמר את זה.

דן מרידור: צריך לנהל את המדינה הזאת ברצינות.

דן מרידור: אן זה עניין ליחסי ציבור.

דן מרידור: אתם הטעיתם את הציבור.

דן מרידור: חלק הוטעה; זכיתם בשלטון.

דן מרידור: אבל הזיכרון הציבורי איננו קצר כמו שאתם חושבים.

דן מרידור: והממשלה הזאת, שהיום הפרה חוק לעיני כול, שממשיכה בדרך המסכנת גם את תהליך השלום וגם את הביטחון וגם את ההישג של ההתפתחות הכלכלית שלנו – צריכה ללכת.

דן מרידור: אנחנו נצביע אי-אמון בממשלה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת דן מרידור.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אבי יחזקאל, בבקשה, אחריו – חבר הכנסת דוד צוקר, ואחריו – חבר הכנסת חיים דיין.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום 23 ביוני נפל דבר בישראל: הציבור מאס בממשלתכם, ועל משקל המשפט "לא האופוזיציה מנצחת אלא הקואליציה נכשלת" – זנח אתכם, כי נכשלתם בגדול, ונתן יד לממשלה בראשות יצחק רבין.

אברהם יחזקאל: בהמשך לאותה דרך, וכדי לסתור את הססמה שאפיינה את תקופתכם, "מושחתים – נמאסתם", פעל ראש הממשלה במהירות, תוך הפניית עורף לסחטנים, אם אידיאולוגיים ואם פוליטיים-מפלגתיים, להקמת הממשלה, וזאת בכפיפות לאילוץ הנגזר משיטת הבחירות.

אברהם יחזקאל: ומאז, יום יום, שעה שעה, אתם באופוזיציה לא מעכלים, מדיחים, מסיתים ומהלכים אימים.

אברהם יחזקאל: גלגלי הממשלה, אדוני שר המשפטים לשעבר, עוד טרם נעו, ואנו מצפים מכם לקצת הגינות בנושא הזה.

אברהם יחזקאל: עם הקמת הממשלה התברר, שלא מאה ימי חסד, אלא מאה שבועות לא יספיקו לתקן את הנזקים שאתם גרמתם בתקופת שלטונכם.

אברהם יחזקאל: במשרד השיכון, לדוגמה, גרסו מסמכים שהיו יכולים לפרנס את עובדי מבקרת המדינה שנים רבות.

אברהם יחזקאל: עד היום המינויים הפוליטיים של תקופת

אברהם יחזקאל: כם בחברות הממשלתיות מכשילים חלק מעבודת המשרדים.

אברהם יחזקאל: אבל יותר מכול קשה היה לכם להשלים עם הפיכתה של ש"ס למפלגה המייצגת ציבור עצמאי וגאה, המוכן לתרום את חלקו לעבודת הממשלה הנוכחית, וקשה עוד יותר היה לכם לקבל את הרצון שלנו, בכלל זה של השותפה הבכירה שלנו, מרצ, להושיט יד חברית לציבור זה.

אברהם יחזקאל: נכון, גם אנחנו סיפקנו כדורים לנשק שאתם אוחזים בו כנגד הקואליציה, גם אצלנו היו לעתים פליטות פה אשר הסיטו את עבודת הממשלה מהעיסוק העיקרי.

אברהם יחזקאל: אבל, הרשו לי לשאול אתכם: איך יכולתם, חלק מחברי האופוזיציה שקרעו פה קריעה, השייכים לקבוצה חרדית מסוימת, להשוות את מינוי השרה אלוני להוצאתם לשמד של מיליון ילדי ישראל?

אברהם יחזקאל: איך זה עלה על דעתכם?

אברהם יחזקאל: היכן היתה בעבר קבלת פנים כזו לשר בממשלת ישראל?

אברהם יחזקאל: האם לא התרתם את דמה?

אברהם יחזקאל: מהיכן היא קיבלה את המעטפה, אשר היה מונח בה כדור חי?

אברהם יחזקאל: האם לכיוון של מלחמת תרבות אתם מובילים, או, חלילה וחס, אולי לכיוון של מלחמת אחים?

אברהם יחזקאל: ואחר כך אל תאמרו: לא ידענו, אנו מצטערים.

אברהם יחזקאל: לחלק האחר מהאופוזיציה, שהנהיג עד לבחירות האחרונות את מערכת החינוך: אתם מתנהגים כתינוק בן יומו, אשר גזלו ממנו צעצוע והוא בוכה, צורח ומתייפח, ונותר לכם רק לעסוק במשחקי ילדים: הביקורים של השרה, היכן היא אמרה, עם מי היא דיברה.

אברהם יחזקאל: אתם משתמשים במסמכים שהודלפו אליכם, וזאת תוך גלגול עיניים לשמים, ואומרים: אנה אנו באים?

אברהם יחזקאל: לא יעזור לכם, לאחר שנות דור בשלטון גם אתם זקוקים להתרעננות.

אברהם יחזקאל: והנה, רבותי, לחברי המפלגה הגדולה באופוזיציה, שכנראה תמשיך להישאר שם: האם בהגישכם את הצעות האי-אמון תצליחו להתלכד פנימה?

אברהם יחזקאל: האם כל מה שנותר בידיכם הוא להטריד את הממשלה?

אברהם יחזקאל: האם רק כך אתם יכולים לשמוע חלק מחבריכם מאותה מפלגה?

אברהם יחזקאל: שהרי בזמן הפנוי – ואמר את זה יצחק שמיר – אתם עוסקים בהתמודדויות פנימיות ובגיוס כספים לאותן התמודדויות.

אברהם יחזקאל: אולי הצעה מעשית: אנא, הפרישו חלק מהכסף לכיסוי החובות שלכם.

אברהם יחזקאל: אשר לרמת-הגולן: ממתי אתם לוקחים בעלות על המתרחש ברמת-הגולן?

אברהם יחזקאל: כמה יישובים בניתם בתקופתכם?

אברהם יחזקאל: במה חיזקתם אותה, שפתאום אתם באים להטיף לרמטכ"ל 1967, ראש הממשלה הנוכחי, מוסר על אחריות וביטחון?

אברהם יחזקאל: האם מצאתם עוד כר פעולה נרחב להסתה?

אברהם יחזקאל: אתם, שהתכוונתם לעשות את מעשה ההונאה הגדול ביותר, כדברי ראש הממשלה, ולהמשיך את המשא-ומתן במשך עשר שנים – לא שהמצאתם את ועידת-מדריד, התכוונתם להטעות את הציבור בעניין הזה – אתם רוצים גם לתעתע בנו?

אברהם יחזקאל: קשה לכם להשלים עם כנותו של ראש הממשלה, קשה לכם להשלים עם כנות ממשלתו במשא-ומתן הנוכחי.

אברהם יחזקאל: ממשלת ישראל, שעם הקמתה קיבלה את הערבויות, שיפרה את מעמדה של מדינת ישראל, דבר שהוא לצנינים בעיניכם.

אברהם יחזקאל: נכון, אנו מבינים אתכם.

אברהם יחזקאל: ככל שיתקדם המשא-ומתן ויגדל הסיכוי לשלום ייעלם הבסיס לקיומכם, האידיאולוגי לכאורה.

אברהם יחזקאל: סרבני השלום המתעודדים ממעשיכם חסרי האחריות מנצלים מצב של מבוכה שקיימת בקרב העם, אבל לא ירחק היום והציבור יתעשת ויגנה בקול רם את המגנים אותנו.

אברהם יחזקאל: אנא מכם, תנו לנו, תנו לממשלה הנוכחית לעבוד על-פי מצעה ועל-פי קווי היסוד שלה.

אברהם יחזקאל: אנו נעמוד בצורה איתנה על דעתנו.

אברהם יחזקאל: איננו משרתי האופוזיציה, אנו נבחרנו לשרת את העם על-פי הבנתנו.

אברהם יחזקאל: יש לנו הרבה לעשות, ולכן השיירה שלנו תמשיך לעבור, ואתם, לכל היותר, תמשיכו לדבר.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת אבי יחזקאל.

עובדיה עלי: כעת ידבר חבר הכנסת דוד צוקר, אחריו – חבר הכנסת חיים דיין, ואחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום הסתיים המשבר הממשי הראשון בדברי ימיה הקצרים של הממשלה הזאת, וזה היה משבר אמת, משום שש"ס היתה, אולי עודנה, נתונה במצוקה שהיא מצוקת אמת.

דוד צוקר: כל מי שכתב אחרת, כל מי שסבר אחרת, מוטב שיבלע את ניירותיו, משום שמדובר במפלגה שעושה ניסיון קשה מאוד מבחינתה, קשה עוד יותר מבחינת ציבור הבוחרים שלה, להישאר בממשלה, שמנקודת ראותה הרכבה בעייתי.

דוד צוקר: והמשבר הזה – הלוואי שזו רק מחלת ילדות שתעבור – יסודו בניסיון מורכב – מי שירצה יאמר: נועז, מסובך – להרכיב ממשלה המשקפת את רצונו של הבוחר, ניסיון להרכיב ממשלה אחרת.

דוד צוקר: והם בבעיית אמת.

דוד צוקר: את הבעיה הזאת שלהם מחריף המאבק בתוך העולם החרדי.

דוד צוקר: המצב בתוך העולם החרדי רק העצים את המשבר הזה, יצר גירויים.

דוד צוקר: מאבקה של ש"ס לעצמאות תורנית ואחרת, אבל בעיקר תורנית, איננו מוצא חן בעיני חלק מהחוגים החרדיים.

דוד צוקר: כן, זה מאבק לעצמאות, לעמידה על רגליהם שלהם בתוך עולמם, והמאבק הזה הוא לזרא בעיני חוגים חרדיים.

דוד צוקר: ואם מוסיפים על כך את הזינוק של המפד"ל, העניין עוד מחריף.

דוד צוקר: והמפד"ל מזנבים כמי שעומדים לרשת אותם.

דוד צוקר: כן, חבר הכנסת יהלום, זו נקמת הנידחים והמנושלים.

שאול יהלום: אתם שמחים שלא-ציונים גירשו אותנו, אתם חוגגים.

חיים אורון: – – –

דוד צוקר: אני מייד מגיע לעיסוי קל למפד"ל.

דן תיכון: מותר לשאול אותך שאלה?

דוד צוקר: כן.

דן תיכון: אתה נחשב בעיני כפרלמנטר מעולה.

דן תיכון: תגיד לי, אתה לא מאוכזב ממה שעושים חבריך בממשלה?

דן תיכון: בינינו, ברגע של אמת.

דוד צוקר: מאחר שאתה נחשב בעיני לאיש אינטליגנטי, אני לא מעז להעלות על דעתי, שאחרי תקופה כל כך קצרה אתה מצפה שאיזו בעיה, סוגיה אחת תקבל מענה של ממש.

דוד צוקר: זו ממשלה שקמה לשם מילוי שורה של מטרות.

דוד צוקר: היא קמה בראש ובראשונה כדי למלא מטרה מרכזית אחת – התהליך המדיני.

דוד צוקר: כל השאר משני; לא שולי אבל משני.

דוד צוקר: העניין, חבר הכנסת תיכון, אתה לא העזת לחשוב ואיש לא היה מעלה על דעתו, שאחרי שלושה חודשים אנחנו נהיה מסוגלים לבוא ולומר שיש מדינה ערבית שהסכימה, עדיין לא חתמה, מדינה ערבית שנייה, שאומרת שהמטרה היא להגיע להסכם שלום חוזי עם מדינת ישראל.

דוד צוקר: אם זה לא הישג, אתה לא אומר את האמת.

דן תיכון: מאה ימים ראשונים לכל ממשלה הם מאה ימים.

דוד צוקר: דן, אלה מאה ימים שבהם כמעט שלא היו מינויים פוליטיים.

דוד צוקר: אתה יודע מה אתם הספקתם במאה ימים?

דן תיכון: תאמין לי, לנו זה לקח שבע שנים.

דן תיכון: תאמין לי, שבע שנים עד שהעזנו בכלל.

דוד צוקר: אחרי זה השתכללתם.

דן תיכון: אני רוצה לומר משפט אחד.

דן תיכון: מאה ימים ראשונים הם מאה ימים שבהם אפשר לשנות את פני העולם.

חיים אורון: גם בזה אתה – – –

דן תיכון: בממשלת בגין הראשונה, הקלקולים הופיעו אחרי שנה וחצי.

דן תיכון: כאן, לאחר מאה ימים מדברים על קלקולים.

דן תיכון: מה יקרה אחרי מאה-וחמישים ימים?

דוד צוקר: הבנתי.

דוד צוקר: אחרי שדיברת על קלקולים, אני מבקש לתקן מעט.

דוד צוקר: אני מבין, שלא מוצא חן בעיניך לשמוע, שאחרי מאה ימים אנחנו מסוגלים להביא מדינה ערבית שמסוגלת לדבר על חוזה שלום.

דוד צוקר: אני מבין שקשה לך עם העדר מינויים פוליטיים.

דן תיכון: אני יכול לענות לך גם על זה.

עובדיה עלי: רבותי, אני מבקש.

דוד צוקר: אני אחזור לנתיב של הדברים שהכינותי.

דוד צוקר: למפד"ל אני אתפנה מייד, חבר הכנסת יהלום; מייד.

דוד צוקר: אם לא תפריע, מייד אני מתפנה למפד"ל, בתענוג.

דוד צוקר: אני מודה, שביוזמתנו לא היינו מגיעים לשורת הדברים הללו.

דוד צוקר: עם ההסכם הזה, אנשים בעלי השקפת עולם כשלנו יכולים לחיות.

דוד צוקר: ש"ס איננה התחברות שנכפתה עלינו; אני רוצה שהעניין הזה יהיה ברור.

דוד צוקר: זה איננו אילוץ שנאלצנו לקבל על עצמנו.

דוד צוקר: יש לנו עניין עמוק, יש לנו רצון – – –

רפאל איתן: – – –

דוד צוקר: מייד אתפנה אליך, מר רפול.

דוד צוקר: אני מבין שאתה עכשיו בפגישות בלילה עם שפירא, מרוב התנגדות לכפייה הדתית.

דוד צוקר: תמתין לי בבקשה כמה דקות.

דוד צוקר: נגיע אליך.

דוד צוקר: נגיע אליך מייד.

דוד צוקר: יש לנו עניין לשתף פעולה עם הציבור שש"ס מייצגת.

דוד צוקר: אני מבין שלצומת אין עניין לשתף פעולה עם הציבור הזה.

דוד צוקר: אנחנו רוצים להגיע לעבודה משותפת, מתוך שונות, מתוך שוני, מתוך כיבוד ההבדל, כיבוד הדדי של ההבדל.

דוד צוקר: אנחנו רוצים בעבודה משותפת ובפעולה משותפת עם הציבור שש"ס מייצגת.

דוד צוקר: זה בתנאי שש"ס תדע, והיא צריכה לדעת כשם שאנחנו עכשיו יודעים, שכולנו מחויבים בכיבוד דעתו של הזולת, שזו שותפות תוך שוני ותוך כבוד לשוני, בלי ניסיון לכפייה.

דוד צוקר: פתאום אנחנו שומעים ביקורת מכיוון צומת.

דוד צוקר: זה די מעניין.

דוד צוקר: רק לפני חודש קראתי, שנכרתה הבנה בין צומת לבין המפד"ל ולבין האגודה, על מה?

דוד צוקר: שמצטרפים לממשלה רק ביחד.

דוד צוקר: כלומר, לא שהוא רוצה להחליף את ש"ס, הוא מצטרף לממשלה, האיש האמין הזה – אני מניח שגם אחרים תמכו בדעתו, אם הוא טרח לדווח להם – הוא מצטרף לממשלה רק עם האגודה והמפד"ל.

דוד צוקר: בלעדיהם הוא פשוט בודד.

דוד צוקר: אני מבין.

דוד צוקר: אני מתחשב באנשים שהבדידות הורגת אותם.

דוד צוקר: הוא מצטרף רק אתם ומגיע להסכמים – אני לא יודע משום מה זה נעשים הדברים האלה בלילה בביתו של שפירא – כדי להחליט על הבנות, שמצטרפים לממשלה רק אונגז'ה.

דוד צוקר: לבד הוא לא הולך, הוא יודע רק ללכת באונגז'ה עם דתיים.

דוד צוקר: אתם יודעים מה?

דוד צוקר: אתם יכולתם גם למנוע את המשבר הזה.

דוד צוקר: בוא ואספר לך סיפור, חבר הכנסת איתן.

דוד צוקר: תקשיב לי עכשיו.

דוד צוקר: אתה תשמע גם כמה דברים.

דוד צוקר: מרוב הטפות עוד יש מישהו שעלול להאמין לך.

דוד צוקר: תקשיב טוב.

דוד צוקר: לפני כשנה היה רעיון של הליכוד, השותפים שלכם עכשיו, להעניק כספים לסיעות הדתיות, לסיעות החרדיות ולמפד"ל, זו השותפה שהלכה אתך אונגז'ה, באופן שנראה לנו מוגזם מאוד.

דוד צוקר: מרצ הודיעה אז במפורש, אמרנו לליכוד – ותגיד לי, למען השם, למה אתם לא עשיתם את זה הפעם – אין לכם שום סכנה של אי-אמון מצד המערך.

דוד צוקר: אנחנו מצביעים אמון עם ממשלה שאומרת לא לייחודיים.

דוד צוקר: אמרנו את זה.

דוד צוקר: מי שהיה פה זוכר ויודע.

דוד צוקר: פעמיים מנענו את האפשרות להצבעת אי-אמון בממשלת הליכוד, משום שהאמנו ב"קייס".

רפאל איתן: למה קיבלתם – – –

דוד צוקר: לא קיבלנו אגורה.

דוד צוקר: תפסיק את מלאכת הרמייה הזאת.

דוד צוקר: אתה מטיח דברי רמייה, ויש פתאים שיאמינו לך.

דוד צוקר: אמרת דבר אי-אמת עכשיו.

דוד צוקר: אתה יודע שאתה לא מדבר אמת, משום שקשה לך לדבר אמת.

דוד צוקר: תקשיב לי.

דוד צוקר: למה לא אמרת לפני שלושה שבועות: אדון רבין, אנחנו מבטיחים לך, לא נצביע אי-אמון, לא נתמוך בהפלת ממשלה אם תגיד "לא" לאיזו קפריזה של מישהו?

דוד צוקר: למה לא עשית את זה?

דוד צוקר: יכולת למנוע את כל המשבר הזה.

דוד צוקר: אם טובת העניין לנגד עיניך, מדוע לא עשית את זה?

דוד צוקר: מר שגב, מדוע לא עשית את זה?

דוד צוקר: מר זנדברג, האם יכולת לעשות את זה?

דוד צוקר: חבר הכנסת זנדברג, מדוע לא עשית את זה?

דוד צוקר: חבר הכנסת דיין, מדוע לא הצעת, בואו נתייצב לצדה של הממשלה כדי למנוע הפלה שלה?

אליעזר זנדברג: זו מצווה להפיל את הממשלה.

בנימין טמקין: חבר הכנסת צוקר, תקשיב לו היטב, לחבר הכנסת זנדברג.

קריאות: – – –

עובדיה עלי: סליחה רגע.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אורון, אתה מחלק כאן רשות דיבור?

דוד צוקר: בבקשה, חבר הכנסת זנדברג.

עובדיה עלי: סליחה, עם כל הכבוד, מה זה?

עובדיה עלי: אתה מנהל את הישיבה?

עובדיה עלי: בבקשה, תשב כאן ותנהל.

דוד צוקר: סליחה.

דוד צוקר: אני מאציל לך חלק מסמכויותי.

עובדיה עלי: תודה.

עובדיה עלי: אני מודה לך מאוד על שאתה מאציל לי חלק מסמכויותיך.

דוד צוקר: זה בהתבדחות.

עובדיה עלי: נא להמשיך.

אליעזר זנדברג: הערת ביניים: באותו אולם של משאים-ומתנים, שאתם בוודאי מעורים בהם, זו מצווה להפיל את הממשלה הזאת, ולכן כשאנחנו – – –

דוד צוקר: יפה.

דוד צוקר: הבינותי.

דוד צוקר: המטרה היא להפיל את הממשלה ולא להיאבק בשום כפייה דתית ובשום כפייה חילונית משום שהבעיה שלך, חבר הכנסת זנדברג, הבעיה שלך היא בוושינגטון.

אליעזר זנדברג: – – –

דוד צוקר: חבר הכנסת זנדברג, עכשיו תקשיב לי.

דוד צוקר: נתתי לך זמן, זה לא הגון.

דוד צוקר: תכבד את הכלל הזה.

דוד צוקר: נתתי לך זמן, עכשיו תקשיב.

דוד צוקר: מה שמציק לך זה מה שקורה בוושינגטון.

דוד צוקר: אותך מעניינת כפייה דתית או חרדית כשלג דלפני אשתקד.

דוד צוקר: לא מעניין אותך.

דוד צוקר: אין לכם שום יחס לעניין.

דוד צוקר: מטריד אתכם, מציק לכם – – –

קריאות: – – –

עובדיה עלי: סליחה, רבותי חברי הכנסת, מספיק.

דוד צוקר: אחרי שהבינונו היטב מה באמת מציק לצומת, ומה שמציק לה מצוי בוושינגטון – הם יכלו למנוע את המשבר.

דוד צוקר: לא היה להם עניין במניעת המשבר.

דוד צוקר: אחרי שהבינונו את זה, בוא נעבור ונבדוק משהו לגבי התנהגותה של המפד"ל.

דוד צוקר: זאת המפלגה שהוכיחה את הכלל הישן-חדש, אם כי באופן מובהק ובהיר מאין כמוהו, שהיבבה, החטטנות והרכילות הן מפלטו של הקוזק המודח.

דוד צוקר: אתם מעזים להלין על מישהו אחרי שעשיתם במשרד הזה כבשלכם, כאילו ריבונו של עולם נתן לכם סמכות להחליט מהי יהדות?

דוד צוקר: לא שלא קיבלתם את יהדותי שלי.

דוד צוקר: את יהדותו של חבר הכנסת מאיה אתה לא מקבל.

דוד צוקר: את הפרשנות שלו על היהדות אין לך שום יכולת לקבל.

דוד צוקר: ואתם נמלטים אל מחוזות היבבה.

דוד צוקר: עולה לכאן השר לשעבר המר.

דוד צוקר: הערכתי את אומץ לבו.

דוד צוקר: עזות מצח כזאת אני מעריץ לפעמים.

דוד צוקר: הוא עולה לכאן בלי בושה, גזול, מתלונן ומייבב – על מה בדיוק?

דוד צוקר: הוא השליט את עצמו ואת אנשיכם על המשרד הזה באופן מביך מאוד, באופן מציק מאוד.

דוד צוקר: אילו אמרת לי שהוא עשה את זה בממלכתי-דתי, בכל הכבוד.

דוד צוקר: זכותכם לקבוע את תוכנית הלימודים שלכם באופן מוחלט ומובהק.

דוד צוקר: אבל אתם לא מקבלים אינטרפרטציה יהודית אחרת, את זו שלנו.

דוד צוקר: אתה בוודאי חושב שאנחנו ניבהל מהטענות של המר על העכשוויזם.

דוד צוקר: סליחה, העכשוויזם הזה יצא בסוף המאה שעברה להתקוממות גדולה נגד האורתודוקסיה, והוא הקים את מדינת ישראל.

דוד צוקר: העכשוויזם הזה, שחבר הכנסת המר קובל עליו, כן, העכשוויזם הזה מייצר את כל היצירה הספרותית, התרבותית, והקולנועית, כן הקולנועית שהוא כל כך בז לה.

דוד צוקר: זה העכשוויזם הזה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת צוקר, אתה חילקת את זמנך לנואמים אחרים.

עובדיה עלי: נא לסיים.

דוד צוקר: זו טעות.

דוד צוקר: אתה צריך למחול לי עליה.

עובדיה עלי: דיברת דקה מעבר לזמן הקצוב לך.

דוד צוקר: דקה זה כלום.

עובדיה עלי: אני מבקש שתסיים.

שאול יהלום: גם היושב-ראש בקיא בעכשוויזם.

דוד צוקר: עומד כאן השר לשעבר, חבר הכנסת המר, והוא בכלל מטיף לנו מה זה יהודי; ולדברי רביץ, אנחנו מוציאים לשמד.

דוד צוקר: הוא אומר אנטי-יהודי, כלומר חינוך אנטי-יהודי, לא ששרת החינוך היא בעד חינוך אתיאיסטי, הוא אומר אנטי-יהודי.

דוד צוקר: זו לא עזות מצח?

דוד צוקר: זה לא חצוף?

דוד צוקר: אני מקווה שכולנו נבין מה הם המניעים האמיתיים של האגודה, של המפד"ל.

דוד צוקר: אני מקווה מאוד שהמפד"ל לא תמצא שום חרך, אם כי היא מיומנת בזה, לחדור דרכו לממשלה.

דוד צוקר: אני מקווה שצומת תישאר נאמנה למלותיה.

דוד צוקר: זה יעלה לה במאמץ לא קטן, לעמוד במלה שלה – אבל שהיא תישאר באמת אופוזיציה נאמנה, נאבקת, וכאשר יזדמן לצומת, אולי, לעזור לגופו של עניין, אולי היא תעשה את זה פעם.

דוד צוקר: אני קורא לעמיתים שלנו בש"ס לעשות מאמץ לעשות את זה למשבר האחרון.

דוד צוקר: אי-אפשר לקיים ממשלה שמתנהלת ממשבר למשבר, גם אם המשבר הוא אידיאולוגי.

דוד צוקר: אני יודע שהממשלה הקודמת היתה רגילה למשברים על כספים.

דוד צוקר: היה פה ויכוח אידיאולוגי עמוק, רציני – ולהבין שזהו משבר אחרון מסוגו.

דוד צוקר: אנחנו נטלנו על עצמנו אחריות גדולה בלי לוותר על השקפת עולמנו, ואנחנו נותנים לכם את מלת הכבוד ואת תקיעת הכף, שאנחנו מכבדים ונכבד את השקפת עולמכם ולא נתערב במה שנעשה במערכת החינוך שלכם בתחום התכנים.

דוד צוקר: אתם חייבים באותו כבוד אל הציבור החילוני.

דוד צוקר: אתם חייבים באותו יחס אל הציבור שמאמין אמונה שונה, שהפרשנות שלו ליהדות היא פרשנות אחרת.

דוד צוקר: אם נצליח להבין זה את זה על בסיס השוני וההבדל, זאת תהיה ממשלה עם הישגים כאלה, שצומת תגיש עוד הרבה הצעות אי-אמון, ולשווא.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת צוקר.

עובדיה עלי: חבר הכנסת משה מאיה, בבקשה.

עובדיה עלי: חבר הכנסת חיים דיין וחבר הכנסת שאול יהלום, אני מבין שזה בהסכמה שלכם שחבר הכנסת מאיה יקדים אתכם.

משה מאיה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראש דברי ברצוני להודות לשני חברי הכנסת שהיו צריכים לדבר לפני, חברי הכנסת חיים דיין ושאול יהלום, שאפשרו לי, פשוט מפאת הזמן, לדבר לפניהם.

משה מאיה: לגופו של עניין, כשלוחא דרבנן של חברי מועצת חכמי התורה בראשות הגאון רבי עובדיה יוסף שליט"א נתבקשתי להסביר את החלטת מועצת חכמי התורה מהיום בצהריים באשר לאופן הצבעת חברי סיעתנו – ש"ס.

משה מאיה: דומה שבראשית דברי עלי לחזור ולהסביר מדוע בכלל הוקמה תנועת ש"ס, ובעיקר את הרקע שהביא להקמתה, כאשר לפני כשמונה שנים, לאחר שמנהיגי התנועה וראשיה לא יכלו עוד לראות בשבר הרוחני הקשה שהלך והעמיק בקרב בני עדות המזרח ברחבי הארץ, ובכל הנוגע לדרדור ערכי המוסר והרוח היהודיים בקרב צאצאיהם של נושאי מורשתה המפוארת של יהדות ספרד המעתירה, שזכתה להעמיד את מרבית מנהיגיו ופוסקיו של העם היהודי במשך הדורות, תוך ניתוץ המורשת המפוארת של יהדות זו, יהדות שידעה שגשוג ופריחה רוחניים במאות השנים האחרונות, כל זאת עד למשבר הקשה שפקד את אחינו בעשרות השנים האחרונות, כאשר דמות האב כמכוון דרכה של המשפחה היהודית הלכה ונגוזה, הבית היהודי שעליו היתה תפארתנו הלך וקרס, שלא לדבר על דמותה של האם היהודייה, או השבת הקדושה, החינוך היהודי ועוד כהנה וכהנה.

משה מאיה: ואכן, התוצאות ההרסניות לא איחרו לבוא.

משה מאיה: על רקע מצב זה לא יכול היה מורנו ורבנו הגאון רבי עובדיה יוסף שליט"א להישאר שאנן לנוכח זעקת בני עמו, ובמקלו ותרמילו החל לעבור מעיר לעיר, מיישוב לכפר, ובפיו זעקה אחת: שובו בנים למורשת היהודית המפוארת שנטשתם; או, כלשון הפתגם שזכה להינשא כבר בפיהם של מאות ואלפים: "להחזיר עטרה ליושנה", "להחזיר נשמה לישראל".

משה מאיה: זאת ועוד, במקביל לכך הגיעו מרנן ורבנן למסקנה, שלא די בזאת, אלא יש לפעול להקמת תנועה ארצית, שבכוחה יהיה להוציא אל הפועל את המטרות שנטל על עצמו מורנו הרב, וכך הוקמה תנועת ש"ס, ולידה המפעלים החשובים המהווים את יסודותיה העיקריים: רשת החינוך התורני, וכן תנועת "אל המעיין", כאשר שתי תנועות אלו השכילו במשך שנים מועטות להשיב רבים מעוון ולהחדיר את אור היהדות לכל פינות הארץ, זאת מלבד הצלת אלפי נשמותיהם של אותם תינוקות קדושים של בית-רבן.

משה מאיה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עלי להדגיש: לא כתנועות אחרות תנועת ש"ס.

משה מאיה: היא איננה תנועת מחאה או משהו בדומה להן.

משה מאיה: ש"ס קמה כתנועת הצלה רוחנית לעם ישראל, על-פי הוראת מרנן ורבנן בראשותו של הרב עובדיה יוסף.

משה מאיה: וכיום, לאחר שלמעלה מ-130,000 מצביעים נתנו בנו את אמונם, שהוא למעשה אמון בדרכה של ש"ס, ובעיקר בציות המוחלט למרנן ורבנן מועצת חכמי התורה שליט"א – אשר על כן, אין אנו יכולים להסתפק בהשמעת דברי מחאה כמו סיעות אחרות, ולומר: שלום עלייך נפשי.

משה מאיה: לנו יש אחריות כלפי 130,000 בוחרים שהצביעו עבור מנהיגותו הרוחנית של מורנו הרב עובדיה יוסף, 130,000 איש שהצביעו בעד המשך פעולותינו למען החזרת עטרה ליושנה, 130,000 מצביעים שלא יסכימו להריסת מפעלי החינוך הכבירים של ש"ס, דוגמת רשת החינוך הספרדית ותנועת "אל המעיין", הנמצאות כיום בעיצומה של המערכה על דמותו הרוחנית של העם היהודי.

משה מאיה: אדוני היושב-ראש, לא נתכחש למצב החדש שנוצר עם הקמתה של הממשלה הנוכחית, כאשר למרות הבעיות הקשות שהתעוררו מבית ומחוץ, עקב השותפות הצפויה עם סיעה שלא היתה מוכרת לנו, וזאת בלשון המעטה, כשותפה האידיאלית למטרות שהציבה ש"ס לעצמה, הכריעו בכל זאת מרנן ורבנן חברי מועצת חכמי התורה בעד השתתפותנו בממשלת רבין, ביודעם את גודל האחריות בהפקירנו את מפעלי החינוך התורניים השונים, ובעיקר את המהפכה הרוחנית שבה החילונו לפני כשמונה שנים.

משה מאיה: אולם, למרות הבטחות ברורות, לרבות מכתב המבהיר את גודל האחריות המשותפת למרכיבי הממשלה השונים על פני המפריד, ולמגינת לבנו, קרו קלקולים מספר שהיו מבחינתנו קשים ביותר, ולא אחזור פעם נוספת על שורת ההתבטאויות שהשכיחו לא אחת את המטרות העיקריות שהציבה לה הממשלה הנוכחית, שהן קידום תהליך השלום וצמצום האבטלה.

משה מאיה: אדוני היושב-ראש, המשבר הנוכחי לא קם על רקע של מחלוקת על כיבודים, תקציבים, משרות, תיקים וכדומה.

משה מאיה: המשבר החל על רקע מה שחשו מנהיגינו, ועמם רבבות אלפי בני ישראל, כי הפעם אסור למי שבידו הופקד תיק החינוך להתבטא באופן העלול לפגוע ביסוד אמונתו וערכיו של האדם המאמין.

משה מאיה: מתוקף זאת ניסינו לא אחת לכבות את הבעירה שפרצה מדי תקופה קצרה, אולם, לצערנו, כפי שהכול נוכחו לדעת – ללא הועיל, המשבר הלך והעמיק, כאשר לא רק מועצת חכמי התורה ונציגי ש"ס נסערו מהדברים, אלא גם חבריה לסיעה של גברתי שרת החינוך, ועמם בכירים במפלגת העבודה, חברי כנסת, שרים, אנשי רוח ואישי ציבור, לרבות ראש הממשלה עצמו; וקצת חבל שכיום יש גורמים המשתדלים להשכיח את היקף הסערה הציבורית שחוללו הדברים והופכים זאת לאירוע קנטרני ובלתי-מובן לכאורה.

משה מאיה: בשלב זה של המשבר – – –

שאול יהלום: הם אומרים: אם כל כך הרבה לחמתם ובשלב זה ירדתם, כנראה לא היה דבר מההתחלה.

משה מאיה: ידידי חבר הכנסת, אני מסביר את דעתה של מועצת חכמי התורה, ולא אשיב על קריאות ביניים.

משה מאיה: איני מדבר בשם עצמי.

משה מאיה: בשלב זה של המשבר נכנס ראש הממשלה בעובי הקורה מתוך החלטה כנה ונכונה, כי מצב זה לא יכול להימשך עוד, וחייב לבוא שינוי דרסטי ויסודי בתפקוד הממשלה, ובעיקר הצורך המובן שכל שר יתרכז אך ורק במטלות משרדו החשובות, ולא מעבר לכך.

משה מאיה: ואכן לאחר התייעצויות ומגעים קדחתניים שקיימו חברי מועצת חכמי התורה, בנשיאות מורנו הרב עובדיה יוסף שליט"א, ושליחים מטעמם עם נציגים מטעמו של ראש הממשלה, הוחלט על שינוי יסודי בהתנהגות מרכיבי הקואליציה, שינוי שכולנו מקווים כי יאמר די לקלקולים הקשים והפוגעים שהיו מנת חלקו-חלקנו של כלל הציבור בישראל.

משה מאיה: בסיומו של משבר הוגש מסמך ברור והחלטי, המגדיר את התנהגות חברי הממשלה מעתה, לרבות שורה של סעיפים שבכוחם יהיה, לדעת חברי מועצת החכמים, למנוע קלקולים ותקלות העלולות לצוץ בעתיד.

משה מאיה: אזכיר, למשל, את ההחלטה המאפשרת מעתה הופעה של רבנים ומרצים ליהדות בבתי-הספר, החלטה שאף בתקופת כהונת שר מטעם המפד"ל במשרד החינוך היתה בבחינת טבו שאין לגעת בו.

שאול יהלום: את זאת ודאי לא אמרה מועצת חכמי התורה, כי זה פשוט לא נכון.

משה מאיה: ידידי חבר הכנסת, על בשרי חזיתי.

משה מאיה: הייתי מרצה בעשרות בתי-ספר בתל-אביב ובפרברים, ובשנים האחרונות נאסר עלינו באיסור מוחלט להופיע ולהרצות.

משה מאיה: גם כאשר המנהל רצה להזמין רב, אסור היה לו להיכנס לתחום בית-הספר.

דן תיכון: האם שרת החינוך והתרבות תוכל גם היא להופיע בישיבות שלכם ולהרצות?

רפאל אדרי: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת מאיה להמשיך.

משה מאיה: או, למשל, החשש מייבוא בשר טרפה לארץ, צעד שהובטח לנו באופן הברור ביותר כי לא יתבצע, מתוך מגמה שלא לפגוע במרקם העדין הקיים כיום בקרב מרכיבי החברה הישראלית.

משה מאיה: אשר לעצם הסיבות שגרמו למשבר, הובטח לנו אישית על-ידי ראש הממשלה, כי מקרים מעין אלה לא יקרו עוד, ואם כן – יפעל ראש הממשלה אישית נגד האחראים, על כל המשתמע מכך, ולפי הסמכויות המוקנות לו על-פי החוק בנדון.

משה מאיה: כמו כן עלי לציין, כי סוכם על הקמת אגף מיוחד שיפעל במשרד הדתות בכל הנוגע לטיפול בצורכי הדת של העולים החדשים, ובעיקר – תוכניות היהדות שעל-פיהן פעל משרד החינוך עד עתה לא ישונו, זאת מלבד שיתופו של סגן שרת החינוך מטעם ש"ס בהכנת תוכניות הלימודים בנושא זה וכמובן ביישומן.

משה מאיה: הדברים דלעיל הניעו את חברי מועצת חכמי התורה, ובראשם הרב עובדיה יוסף שליט"א, לפסוק לנו את החלטתם, שלפיה: בשלב זה נימנע בהצבעה, זאת כדי להביע את מחאתנו על הדברים הקשים שבכל זאת הושמעו, ולגביהם, עם כל הרצון הטוב, אסור לנו לעבור לסדר-היום.

משה מאיה: כולי תקווה שמכאן ואילך תעלה הממשלה על פסי העבודה הנכונים, ואכן תחל לנשוב רוח חדשה של עבודה, רוח שתבטא את המאחד על פני המפריד, רוח שתדגיש את חשיבות השלום לעם היהודי, ובעיקר את הצורך בשמירת ערכיו הרוחניים של עם ישראל.

משה מאיה: תודה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת משה מאיה.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת חיים דיין, בבקשה; אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

חיים דיין: איפה חברי, חבר הכנסת דדי צוקר?

חיים דיין: רציתי לענות לו.

חיים דיין: אני חייב לומר לדדי צוקר, אף שהוא לא נמצא כאן:

חיים דיין: אם הוא מעמיד בספק את אמינותה של תנועה, אני מציע לו לבדוק מה קרה לאחר החלטת בג"ץ.

חיים דיין: אני מציע לו להחזיר את הכספים של מימון המפלגות.

חיים דיין: אני מציע לו להסתכל לאנשי המפלגה שלו בעיניים, וכך גם בעיני אנשי שאר המפלגות, ויראה מי מהמפלגות החזירה את הכספים הייחודיים, ויתירה מכך – את כספי מימון המפלגות.

בנימין טמקין: איזו מפלגה לא החזירה?

חיים דיין: צומת היא המפלגה היחידה שהחזירה מיליון ו-300,000 שקל.

חיים דיין: תבדוק את הדברים, כאשר מדובר על אמינות ועל כספי ציבור.

בנימין טמקין: אני רוצה להבהיר שמרצ מחזירה כל פרוטה, על-פי החלטת בג"ץ, וזו תוצאה של הצלחת פעולתה של מרצ.

חיים דיין: תפרסם זאת בציבור.

רפאל אדרי: אני מבקש שתאפשרו לנואם להמשיך.

רפאל אדרי: זמנו מוגבל.

יעקב שמאי: ההפרעות לא על חשבון זמנו.

חיים דיין: כחבר כנסת חדש, אני חייב להעיר הערה שקצת מציקה לי: יושבים במליאה נבחרי העם, ואין הם שומעים איש את רעהו.

חיים דיין: איני יודע איזה רושם השארנו על האורחים הנמצאים כאן, או על האזרחים הבאים לקבל את שירותיהם של משרדי הממשלה.

חיים דיין: כנציגי העם, הייתי מבקש מאוד שניתן דוגמה לכל השאר, ולא נקרין כלפי חוץ את ההתנהגות שבתוך הבית הזה.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני נושא עיניים למעלה ושואל: עד מתי?

חיים דיין: את מי להאשים?

חיים דיין: את האופוזיציה?

חיים דיין: את הקואליציה?

חיים דיין: כל יום נהרגים, כל יום נרצחים, ואיש אינו נותן פתרון מיידי למה שקורה במדינה הזו.

חיים דיין: הגענו למצב בלתי נסבל: אנו, אזרחי המדינה הנמצאים בתוך בתיהם או בשטחיהם החקלאיים, בעת נסיעתם לבתי-הספר או לביקור יקיריהם, בעת אספקת מצרכים למחייתם של תושבי הגדה, או אספקת מקורות הכנסה – ישראלים מוצאים עצמם מטרה לפיגועי טרור, בגלל היותם יהודים, ולא משנה גילם.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון, את האצבע המאשימה אני מפנה אליך.

חיים דיין: היום אתה ראש הממשלה, אתה הוא שצריך לדאוג לביטחון של כל אזרח ואזרח.

חיים דיין: לפני חמש שנים, בתחילת האינתיפאדה, כיהנת כשר הביטחון, ולא מנעת בעוד מועד, בגלל דעת הקהל העולמית, את הימשכותה של האינתיפאדה.

חיים דיין: נתוני האינתיפאדה שאציג ידברו בעד עצמם, ודעת הקהל העולמית מה היא תגיד?

חיים דיין: ברצוני להזכירך את ההתקוממות בירדן כנגד המלך חוסיין.

חיים דיין: תגובתו דיברה בעד עצמה.

חיים דיין: כנגד בני עמו, נתן הוראה לתוקפנות צבאית, ובכך נגמרה התופעה.

חיים דיין: אני יודע שאין זו הדרך המקובלת בארץ מתוקנת, אך המצב מדאיג.

חיים דיין: בכל יום ויום אנו שומעים נתונים על המצב העגום, ונתוני החודש האחרון ממחישים את הכאב.

חיים דיין: איני רוצה לחרוט את הדברים על דגל הלאום, אבל יש לנו יום זיכרון לחללי צה"ל ואין לנו יום זיכרון לחללי האינתיפאדה.

חיים דיין: כתוב: "בדמיך חיי", אבל איש אינו זוכר את אלה שהאדמה בולעת.

חיים דיין: זה המקום להזכיר, בכל רגע, כל אדם ואדם שנפל או נפצע:

חיים דיין: ב-10 באוקטובר נפצעו שני שוטרי מג"ב ברצועת-עזה מיידוי אבנים.

חיים דיין: ב-11 באוקטובר נרצח אמציה בן-חיים, זיכרונו לברכה, בגוש-קטיף.

חיים דיין: ב-13 באוקטובר נפצע קשה החייל מוטי בר-ששת בקרב עם מחבלים ועוד חמישה נפצעו מיידוי אבנים ליד מוזיאון רוקפלר.

חיים דיין: ב-15 באוקטובר נרצח שמעון בן-אברהם, זיכרונו לברכה, ממושב מיטב שבחבל התענכים, ובאותו יום נפצעו עוד ארבעה נוסעים מיידוי אבנים ביריחו, ואני לא רוצה לתאר את תמונת המצב של הבחור מהתענכים, אני הייתי שם, אני ראיתי את הגוף דקור ב-15 דקירות.

חיים דיין: לאיזה צורך?

חיים דיין: ב-16 בחודש, עמנואל בן-שימול נדקר בעיר העתיקה.

חיים דיין: ב-17 בחודש יהודית אוסטרן, זיכרונה לברכה, נשרפה למוות בהתפוצצות מטען צד ושמונה נוסעים נוספים נפצעו.

חיים דיין: ב-20 בחודש, שגיב בנאו, מאבטח מכלית, נפצע קשה מיידוי אבנים.

חיים דיין: ב-21 בחודש, סגן תהילה דוידי והחייל איתן מיכאלסון נפצעו מיריות מחבלים ליד חברון בשעת נסיעתם ברכב צבאי.

חיים דיין: ב-24 בחודש נפצע יהודה כהן בראשו בעיר העתיקה.

חיים דיין: ב-25 בחודש נהרג חייל המילואים שמואל גרש, זיכרונו לברכה, מאש מחבלים שנורתה לעבר תצפית בחברון, וחייל נוסף נפצע קשה.

חיים דיין: ב-26 בחודש, נהג הטרקטור בנימין גולן נפצע קשה מבקבוק תבערה, כשהחזיר את פועליו מהשטחים לבתיהם.

חיים דיין: ב-27 בחודש נפצע גבי פחימה פציעה קשה מגרזן שפילח את ראשו במושב נצר-חזני.

חיים דיין: ועוד באותו יום – חברי וידידי מוטי ביטון, זיכרונו לברכה, ואשתו, ממושב גנים, הותקפו על-ידי רעולי פנים בנשק חם.

חיים דיין: עד מתי?

חיים דיין: אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון, חברי חברי הכנסת, אני יודע שלכולנו כואב המצב.

חיים דיין: במשך אלפיים שנה נרדפנו בצורה אכזרית חסרת תועלת, והגיע הזמן שנבין כי ליהודים יש מדינה אחת, שאף בגלובוס אין היא נראית, שטחה קטן פי 485 משטח מדינות ערב.

חיים דיין: נבין כי דרך השלום היא על בסיס קרקעות בלבד, על מנת לצמצם את שטח מחייתנו.

חיים דיין: אדוני ראש הממשלה, כשתיק הביטחון היה בידיך לפני חמש שנים, לא הפעלת אמצעים לעצירת התופעה, ואילו היום, כשאתה מחזיק פעם נוספת בתיק הביטחון, משלמים אנו מחיר יקר, ועוד בתקופה שבה ידיכם מושטות לשלום.

חיים דיין: העובדות מדברות בעד עצמן.

חיים דיין: לפני חמש שנים, כשנערים יידו אבנים, הוציאו פלוגה לטפל באירוע.

חיים דיין: לעומת זאת היום, כאשר מחבל יורה ירייה – מוציאים חטיבה.

חיים דיין: תמונת מצב זו מזכירה לי את דוד וגלית; גלית היה מוגן בשריון, דוד ערף את ראשו באבן.

חיים דיין: היום אנחנו נמצאים באותו מצב, גלית מיידה בנו אבנים ועורף את ראשינו.

חיים דיין: זו תמונת המצב היום.

חיים דיין: על כן, אני קורא לראש הממשלה להחזיר את המשלחת ולטפל בתופעת האלימות לפני התקוממות דוד, העומדת בפתח.

חיים דיין: לסיום, נתוני האינתיפאדה, המראים חוסר שליטה בביטחון הפנים, המעידים על עלייה של 43%, מיום תחילת כהונתה של הממשלה ברשות רבין, באזורי יש"ע היו: 5,911 הפרות סדר; שמונה זריקות רימונים; 57 מקרי ירי; 58 פיגועים קרים – הכוונה לסכינים ולגרזינים; 32 הנחות מטענים; 59 מקרי הצתה; 229 בקבוקי תבערה; 137 פצועים – חיילים ואזרחים; 18 הרוגים בחודש האחרון.

חיים דיין: לסיכום, הנתונים על המהומות ביש"ע מתחילת ההתקוממות: 5,749 נפגעים – חיילים ואזרחים; 184,445 מחסומים ויידוי אבנים; 161 הטלות רימונים; 497 מקרי ירי – עלייה של 145% בחודש זה לעומת החודש המקביל אשתקד; 1,384 פיגועי נשק קר; 460 הנחות מטענים – עלייה של 33%; 1,406 מקרי הצתה – עלייה של 43%; 4,494 בקבוקי תבערה; 121 הרוגים – חיילים ואזרחים.

חיים דיין: "עד מתי רשעים, השם, עד מתי רשעים יעלזו, יביעו ידברו עתק, יתאמרו כל פועלי און, עמך השם ידכאו ונחלתך יענו, אלמנה וגר יהרגו ויתומים ירצחו.

חיים דיין: " לדעתי, יש לנקוט יד קשה באותם קיצונים המעורבים בעבירות ביטחוניות ולגרשם, בתנאי שידיהם אינן מגואלות בדם – לאלה יש פתרון אחר.

חיים דיין: אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון, חברי חברי הכנסת, אחוזים אלה מצביעים על חוסר שליטה מצד הממשלה, ועל כן אני קורא להצביע אי-אמון לממשלה.

חיים דיין: תודה רבה.

רפאל אדרי: תודה רבה לחבר הכנסת חיים דיין.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת שאול יהלום, ואחריו – לחבר הכנסת שמואל הלפרט.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדברים שאמר כאן השר חיים רמון בשם הממשלה על הצעת האי-אמון של המפד"ל ושל יהדות התורה, מעבר לדברים שלא היו בהם אמת וחצי אמת, היה בהם קודם כול זלזול גדול באלה שפתחו במשבר הזה – סיעת ש"ס.

שאול יהלום: יכולנו לשמוע את זה גם בדברי סגן השר מאיה, שאמר: מה קרה עכשיו, שאותם אנשים ממפלגת העבודה וממרצ, שהיו שותפים יחד אתנו בביקורת על השרה אלוני ועל מעשיה, לפתע פתאום מורידים היום מרמת ההתרגזות שלהם בהתחלת המשבר.

שאול יהלום: הזלזול הזה באנשי ש"ס יש לו סיבה אחת ברורה: אנשי ש"ס עלו על עץ גבוה, פתחו במשבר הזה, אבל בסופו של דבר נשארו בלא כלום, ממש בלא כלום.

שאול יהלום: הם אמרו: אנחנו לא יכולים להישאר בממשלה הזו עד שראש הממשלה יעביר את השרה אלוני מתפקידה.

שאול יהלום: אנשי ש"ס ודאי זוכרים שמרצ ביקשה להיפגש אתם, כדי לנסות אולי לרכך את העמדה.

שאול יהלום: אבל ש"ס סירבה בהתחלה אפילו להיפגש, אין מה לדבר – הם אמרו.

שאול יהלום: אחר כך נפגשו, והשר דרעי אמר בתקשורת: זה רק בגלל הנימוס, שלא יגידו שאנחנו לא נפגשים עם יהודי.

שאול יהלום: אחר כך היו לאנשי ש"ס שלוש דרישות: שהשרה אלוני תתנצל במליאת הכנסת; שראש הממשלה יחתום על התחייבות מפורשת שבפעם הבאה הוא יפטר אותה מייד; ושהרב מאיה ינהל, וינהל ממש, את הנושא של החינוך למורשת ישראל בבתי-הספר הכלליים.

שאול יהלום: אבל במרצ כבר תפסו כנראה עם מי יש להם עסק, והבינו שש"ס הולכת משלב לשלב ונסוגה משלב לשלב, ושלחו להם את יוסי שריד, שידבר אתם כמה מלים יפות.

שאול יהלום: מה שקרה הוא, שש"ס נשארה בלא כלום, ממש בלא כלום, וזה הביזיון של התורה וזה חילול השם.

אברהם הירשזון: על זה נאמר:

אברהם הירשזון: נאבקו כאריות ונפלו כזבובים.

שאול יהלום: המדינה שואלת, איך אפשר לקנות מפלגה דתית בלא כלום?

שאול יהלום: איזה דתיים אלה?

בנימין טמקין: אף אחד לא יכול לעמוד בסטנדרדים שלכם.

בנימין טמקין: ..

שאול יהלום: איזה דתיים אלה?

שאול יהלום: אם הם נלחמו על עקרונות – למה נשארו עכשיו עם אפס.

שאול יהלום: ואם עקרונות לא מעניינים אותם – למה בכלל שיגעו את המדינה?

שאול יהלום: אתמול, במאמץ של הרגע האחרון, הפיצו אנשי ש"ס ידיעה בתקשורת, כנראה כדי לכסות על הגיחוך שהגיעו אליו, שמרצ הסכימה להעביר את נושא הקליטה הרוחנית ממשרד הקליטה למשרד הדתות.

שאול יהלום: עברה חצי שעה בדיוק עד שהגיע לגלי האתר השר יאיר צבן ואמר: מה זאת אומרת, מדובר רק בהספקת תשמישי קדושה לעולים דתיים, ובשום פנים ואופן לא בקליטה רוחנית.

שאול יהלום: ובינינו לבין עצמנו, הוא עוד ריחם עליהם, משום שהוא לא הזכיר שהנושא שייך למשרד הדתות כל הזמן, ויש למשרד הדתות מיזם לקליטה רוחנית, שמספק צרכים דתיים.

שאול יהלום: את זה, ברוך השם, כדי לרחם על ש"ס, השר צבן לא אמר.

שאול יהלום: הבוקר המציאו המצאה חדשה, חבר הכנסת טמקין.

שאול יהלום: שולמית אלוני ביטלה את ההוראה שאסור לרבנים להיכנס לבתי-ספר חילוניים.

שאול יהלום: כאילו רבנים – ולא נכון מה שאמר סגן השר מאיה – לא נכנסו עד היום לבתי-הספר כמו כל איש ציבור.

שאול יהלום: אנשי מרצ הופיעו היום בתקשורת והסבירו את זה יפה מאוד.

שאול יהלום: אם יוסי שריד מופיע בוויכוח על דת ומדינה, לא יופיע רב, כאיש ציבור, לענות לו?

שאול יהלום: ודאי שזה לגיטימי, וזה היה גם אתמול ושלשום.

שאול יהלום: זאת אומרת, הם נשארו בלא כלום.

שאול יהלום: צריך לדעת, הרי ש"ס קמה באמת למען הציבור הספרדי.

שאול יהלום: והנה קראנו היום ב"ידיעות אחרונות", שהשרה אלוני קיצצה בתקציב היחידה למורשת יהדות המזרח.

שאול יהלום: יותר ממיליון שקל שהיו בתקציב 1992 לא יהיו ב-1993.

שאול יהלום: ש"ס מקבלת את זה?

שאול יהלום: ש"ס מקבלת קיצוץ בתקציב שאמור לחנך לערכים המפוארים של יהדות ספרד?

שאול יהלום: אני מחזיק בידי מסמך בחתימת יושב-ראש המזכירות הפדגוגית שברח מהמשרה, והוא איש מרצ.

שאול יהלום: ד"ר אליעזר מרכוס אינו איש מפד"ל, אין הוא חובש כיפה, הוא ברח מהמשרה משום שראה מה הולך במשרד.

שאול יהלום: הנה מכתב שהוא מפנה למר יעקב אזואלס, מנהל המחלקה להעמקת החינוך היהודי – ומר יעקב אזואלס אינו איש דתי, הוא איש מסמינר "אורנים", שכידוע איננו סמינר דתי – ובו המשפט הבא: "השרה מתנגדת נמרצות לכך שבנות דתיות תלמדנה יהדות בבתי-ספר ממלכתיים".

שאול יהלום: מזה היא לא חזרה בה.

שאול יהלום: קודם ישב כאן כיושב-ראש הישיבה חבר הכנסת עובדיה עלי.

שאול יהלום: בתו לא יכולה ללמד בבתי-ספר ממלכתיים, השרה לא מרשה לה.

שאול יהלום: אם תרצה לעשות זאת בתו של חבר הכנסת אלי דיין, או בתו של חבר הכנסת חיים דיין, או בתו של חבר הכנסת אברהם בורג – הן לא תיכנסנה לחינוך הממלכתי כי השרה מתנגדת נמרצות לכך שבנות דתיות תלמדנה יהדות בבתי-ספר ממלכתיים.

שאול יהלום: רבותי, בתקציב משרד החינוך לשנה הבאה קוצצו מיליון שקל.

שאול יהלום: ממה?

שאול יהלום: מנסיעות לפולין להכרת השואה, להתייחדות עם קורבנות השואה.

שאול יהלום: קיצצו מיליון שקל שהוקצו למשלחות נוער.

שאול יהלום: זה לא קיים בתקציב משרד החינוך לשנה הבאה.

שאול יהלום: רבותי, מהדברים האלה היא לא חזרה, והיא לא חוזרת בה מהם.

שאול יהלום: יכול להיות שאנשי ש"ס אומרים: למען התקציב שהם קיבלו בחול המועד סוכות – כל עוד הכסף יזרום, הם יישארו בקואליציה.

שאול יהלום: זה לגיטימי מבחינת הגישה; אבל שלא יעלו על עצים גבוהים, שלא ידברו על עקרונות, שלא יגידו ששולמית אלוני הורסת את החינוך, שלא ישב השר דרעי ב"מוקד" ולעיני כל עם ישראל יגיד: אני מוכן רק לדבר אחד – אם ראש הממשלה יפטר את השרה אלוני.

שאול יהלום: אני שואל אותך, חבר הכנסת טמקין, או חברים אחרים בתנועה לזכויות האזרח, היית מזכ"ל הרשימה למען זכויות האזרח – – –

בנימין טמקין: אני עדיין.

שאול יהלום: השר המר, שהיה שר החינוך במשך שבע שנים, לא פיטר ולו פקיד אחד, לא דתי ולא חילוני.

שאול יהלום: השרה אלוני, ברגע שנכנסה – – –

קריאות: כמה שהוא פיטר.

קריאות: הוא מינה.

שאול יהלום: בבקשה, אבל לא הדחות.

שאול יהלום: אני אומר לשרה אלוני לא למנות?

רפאל אדרי: אני מבקש לאפשר לנואם לסיים את דבריו.

שאול יהלום: אתם לא מודים שיש הבדל בין הדחות לבין מינויים?

שאול יהלום: אדם שזכה על-פי דין במכרז – מדיחים אותו?

שאול יהלום: ברגע שנכנסה אלוני לתפקיד, קודם כול היא אמרה: אני מדיחה את המשנה למנכ"ל בן-ציון דל מכל תפקידיו – איש חינוך מקצועי שזכה במכרז.

בנימין טמקין: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת טמקין, אני מבקש ממך.

רפאל אדרי: הערת פעם אחת, פעמיים.

רפאל אדרי: אני מבקש שלא להפריע עוד.

שאול יהלום: במשרד החינוך יש ראש מינהל לנוער, שמו עודד כהן.

שאול יהלום: זה אדם שעובד במשרד החינוך עשרות בשנים, החל בתפקידים הנמוכים ביותר והגיע למשרת מנהל האגף.

שאול יהלום: ביום שנכנסה השרה אלוני למשרד היא הקפיאה את כל תקציב מינהל הנוער ואמרה: הוא לא יוציא את התקציב, כל סעיף יבוא קודם כול לדיון אצלי.

שאול יהלום: למה?

שאול יהלום: כי הוא גר בגוש-עציון, ולכן אני לא סומכת עליו.

שאול יהלום: כאשר פקיד אחר, עקיבא סלע, ממלא-מקום מנהל המינהל הפדגוגי, היה צריך לעבור לתפקיד אחר, היתה שמחה במשרד בהשתתפות השרה.

שאול יהלום: על הרב יוחנן פריד היא אמרה: מאחר שהוא איש "גוש אמונים", הוא לא יכול להיות בתפקיד בכיר.

שאול יהלום: ופרשת בן-ציון דל, המשנה למנכ"ל, ותיק שזכה במשרתו במכרז ואלוני מסלקת אותו רק בגלל דתיותו.

שאול יהלום: רבותי היקרים, אני שואל אתכם, כאנשי זכויות האזרח: אתם מסכימים למכתב כזה, שבנות דתיות לא יכולות ללמד רק משום שהן דתיות?

שאול יהלום: שפקידים דתיים, המוכשרים ביותר במשרד, רק משום שהם דתיים, מסולקים, לא נותנים בהם אמון, מפוטרים?

בנימין טמקין: אתה יודע יפה שמדובר על כך שמורות ילמדו את זה.

רפאל אדרי: אני מבקש, חבר הכנסת טמקין, זמנו תם, מותר לו להגיד על הבמה מה שהוא רוצה.

רפאל אדרי: אתה הפרעת לו שלוש פעמים.

רפאל אדרי: זה מספיק.

שאול יהלום: אדוני היקר, מורות יכולות ללמד, אבל זה לא מצדיק רדיפת הדת והדתיים.

רפאל אדרי: חבר הכנסת יהלום, משפט אחד.

רפאל אדרי: סימנתי לך כבר פעמים מספר.

שאול יהלום: עוד לא עברו שמונה דקות.

רפאל אדרי: עברו עשר דקות וחצי.

אברהם פורז: קשה להיות באופוזיציה, ולכן צריך לתת זמן לדובר.

אברהם פורז: זה מה שנותר לו.

רפאל אדרי: הוספתי 28% על זמנו.

רפאל אדרי: הוא קיבל תוספת של 28%.

רפאל אדרי: אני מבקש מכם, חברי הכנסת.

שאול יהלום: חבר הכנסת טמקין, אני משיב לך.

שאול יהלום: אילו זה היה כך, היה כותב אליעזר מרכוס: מעכשיו מורות ילמדו יהדות.

שאול יהלום: הוא לא כותב את זה.

שאול יהלום: הוא כותב: השרה מתנגדת נמרצות לכך שבנות דתיות ילמדו.

שאול יהלום: זאת הסיבה.

שאול יהלום: ריבונו של עולם, יושבת מפלגה דתית, יושבת ש"ס, לא מקבלת כלום אלא רק מלים, מלים, מלים, היא עלתה על עץ גבוה וירדה, ומקבלת שנאה לדתיים, ומקבלת סילוק דתיים.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת יהלום.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת שמואל הלפרט, ואחריו – חבר הכנסת תופיק זיאד.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הפעולות וההצהרות האנטי-דתיות של שרי מרצ, שרת החינוך שולמית אלוני ושר הקליטה יאיר צבן, מביאות לידי מסקנה, כי הם גמרו אומר לנתק את הנוער, את העולים החדשים ואולי את העם כולו ממורשתו הנצחית.

שמואל הלפרט: קודמי כבר הזכירו את המעשים השליליים של שרים אלה, את ההצהרות המזעזעות שלהם.

שמואל הלפרט: לא אחזור על הדברים החמורים, שעל חלקם קשה לחזור.

שמואל הלפרט: אבל ברצוני לציין, כנגד כל מעשיהם ודבריהם אנחנו אומרים: עוצו עצה ותופר דברו דבר ולא יקום.

שמואל הלפרט: מעניין, מאז כניסת שני השרים הללו לתפקידיהם, אין יום בלי סערה ציבורית על הכרזה או פעולה אנטי-דתית שעשו.

שמואל הלפרט: במקום להתרכז בחינוך הנוער והעולים החדשים, בהרחקתם מסמים ומאלכוהול, במניעת פשיעה ועבריינות, במקום זה נלחמים בחירוף נפש נגד כל לימוד יהדות והשרשת תורה ומצוות בעם.

שמואל הלפרט: כאילו זו הדאגה העיקרית שלנו וכאילו איננו קוראים בכל יום בעיתונות את הכותרות המחרידות על הפשע והסמים.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, קשה לי להבין איך אותם אישים, שרוממות יחס הכבוד והסובלנות כלפי כל הדתות, כלפי הנצרות, כלפי האסלאם ואחרות בפיהם, מחרפים ומתבטאים בביטול גמור דווקא כלפי הדת היהודית, שאמורה להיות דתם.

שמואל הלפרט: האם היתה שרת החינוך מעזה לדבר נגד חוקי האסלאם?

שמואל הלפרט: האם גם על מנהגיהם היה שר הקליטה כותב בחוברת לעולים החדשים, שהם מבוססים על מנהגים עתיקים של שבטים פרימיטיביים?

שמואל הלפרט: קשה להבין עד לאיזו דרגה מגיעים המזוכיזם והשנאה העצמית שלהם, עד שהם מרגישים פשוט אומללים על שנולדו כיהודים, והם לא יכולים לסלוח זאת להוריהם.

שמואל הלפרט: שרת החינוך הגיעה לשיא של דברי כפירה בבריאת העולם, כאשר בריאיון לביטאון הסתדרות המורים הביעה תמיהה על שעדיין מלמדים במערכת החינוך שלנו על עקדת יצחק, ואילו את תורת דרווין עדיין לא מלמדים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אין זו בעיה דתית.

שמואל הלפרט: הפעולות וההצהרות הללו אינן בעיה של הציבור הדתי בלבד, או של ציבור יהודי גדול הנפגע מהן עמוקות ברגשותיו.

שמואל הלפרט: מדובר בבעיה לאומית חמורה, שאי-אפשר לעבור עליה לסדר-היום.

שמואל הלפרט: הנה, רק היום פורסם מכתבו של יושב-ראש המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך, ד"ר אליעזר מרכוס, שכבר הוזכר כאן, ובו הוא מודיע, כי "שרת החינוך מתנגדת נמרצות לכך שבנות דתיות תלמדנה יהדות בבתי-ספר ממלכתיים".

שמואל הלפרט: העניין חמור ביותר.

שמואל הלפרט: זו אינה בעיה שבין הדתיים לשמאל.

שמואל הלפרט: זו בעיה לאומית ממדרגה ראשונה, שדווקא ראש הממשלה וראשי מפלגת העבודה היו צריכים לקום ולזעוק חמס כנגדה, שהרי גם הם לא מוכנים לתת יד ולהשלים עם מגמה זו של הרחקת העם היהודי וניתוקו משורשיו.

שמואל הלפרט: אני משתומם ותמה על פעולותיו האנטי-דתיות של שר הקליטה, מר צבן.

שמואל הלפרט: ההוראה להפסיק הפצת חוברות על ברית-מילה ופדיון הבן בין העולים החדשים וההוראה להחזיר את השליחים שיצאו לפעול להחדרת ערכי היהדות בין יהודי הגולה – אלה הן פעולות לא רק כנגד הדת, אלא כנגד העם היהודי.

שמואל הלפרט: איך אפשר שלא להזדעזע מחוברות על חגי ישראל, שבהן נאמר כי הם מבוססים על מנהגים עתיקים של עובדי אלילים?

שמואל הלפרט: האומנם היה מר צבן מעז לומר זאת על חגאות של הנוצרים או של המוסלמים?

שמואל הלפרט: מהיכן עזות המצח והחוצפה לכתוב דברים כאלה על חגי העם היהודי המקודשים?

שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול את שרת החינוך: מלמדים בבתי-ספר היסטוריה של כל האומות והעמים, פולחני כל הדתות והאמונות.

שמואל הלפרט: את הכול צריכים התלמידים לשנן בעל-פה.

שמואל הלפרט: ומכל אלו, מדוע נגרע חלקה של הדת היהודית?

שמואל הלפרט: מדוע לא ללמוד תפילות ופרקי תהילים ומשניות בעל-פה?

אברהם פורז: הרב הלפרט, האם מותר לשאול אותך שאלה?

שמואל הלפרט: בבקשה.

אברהם פורז: אני הבנתי שיש לך התנגדות לשרה אלוני כשרת החינוך והתרבות.

אברהם פורז: האם אתם מתנגדים שהשר צבן יהיה שר הקליטה?

שמואל הלפרט: נכון.

אברהם פורז: במה אתם רוצים שאנחנו נעסוק?

שמואל הלפרט: אנחנו רוצים שאתה תהיה שר הקליטה.

שמואל הלפרט: אנחנו נציע אותך כשר הקליטה.

שמואל הלפרט: בזמני הפניתי שאילתא לשר החינוך לשעבר, מר יצחק נבון, וטענתי שמלמדים בבתי-הספר הממלכתיים את הנצרות, באישור של משרד החינוך.

שמואל הלפרט: השיב לי השר, שהוא אכן רוצה שהתלמידים ידעו נצרות.

שמואל הלפרט: ואני שואל, אדוני היושב-ראש, נצרות רוצים ללמד, אך יהדות ומורשת העם היהודי אסור ללמד?

שמואל הלפרט: למה שרת החינוך מתנגדת נמרצות לכך שבנות דתיות תלמדנה יהדות בבתי-ספר ממלכתיים?

שמואל הלפרט: איזו סכנה חינוכית יש כאן, שהגברת אלוני כל-כך מפחדת מהלימודים הללו?

בנימין טמקין: למה אתם חוזרים על זה כל הזמן?

בנימין טמקין: יש ועדה רשמית של משרד החינוך והתרבות, שהורכבה לפני ששרת החינוך אלוני נכנסה לתפקידה.

בנימין טמקין: הוועדה קבעה שלא טוב מבחינה חינוכית – – –

רפאל אדרי: זו כבר לא קריאת ביניים, זו הרצאה.

רפאל אדרי: אני מצטער, חבר הכנסת טמקין.

שמואל הלפרט: אולי תסביר מה לא טוב?

שמואל הלפרט: מה הסכנה בזה?

רפאל אדרי: חבר הכנסת טמקין, מותר לקרוא קריאת ביניים, אבל לא הרצאה.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך.

בנימין טמקין: זו לא הרצאה.

שמואל הלפרט: אולי תסביר מה לא טוב בדבר הזה?

בנימין טמקין: אני יכול לקרוא לך את החלטת הוועדה.

רפאל אדרי: אני מבקש, אל תשיב לו.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, צר לי לומר זאת, אבל כיוצא מדינה קומוניסטית לא אחת יש לי הרגשה כאילו הקומוניסטים השתלטו עלינו שוב ואוסרים ללמוד לימודי תורה ויהדות.

שמואל הלפרט: שומו שמים, לאיזה אבסורד הגענו, שברוסיה הקומוניסטית מאפשרים כיום לפתוח ולהפעיל ישיבות ומוסדות חינוך דתיים, לצד פעילות דתית ענפה, ודווקא כאן, במדינת ישראל, יש כאלו, כמו צוות השרים אלוני-צבן, הרוצים להצר את צעדינו ולנתק את העם היהודי ממורשתו.

שמואל הלפרט: שר הקליטה, המשתייך למפלגה שכינתה את הרודן הרוצח סטלין "שמש העמים", כנראה שכח שהקומוניזם כבר פשט את הרגל, ויחד אתו שבקה חיים גם המלחמה נגד האמונה והדת ברוסיה.

שמואל הלפרט: והוא נותן הוראה להחזיר מחבר העמים את השליחים הדתיים שיצאו לפעול להחדרת ערכי היהדות.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, העם היהודי ידע מלחמות תרבות מאז היותו לעם.

שמואל הלפרט: לאורך כל השנים ניהלנו מאבקים נגד הקמים עלינו מבחינה רוחנית, מאז פרעה שאמר "הבה נתחכמה לו פן ירבה" ועד לאינקוויזיציות למיניהן.

שמואל הלפרט: כל המלחמות הללו לא שברו את רוחנו.

שמואל הלפרט: גם אתם לא תצליחו במה שאתם זוממים, כי אנחנו מאמינים בני מאמינים, שרק בזכות התורה הקדושה יש לנו קיום בארץ-ישראל, בבחינת "ויתן להם ארצות גוים ועמל לאמים ירשו בעבור ישמרו חקיו ותורתיו ינצרו".

שמואל הלפרט: כלומר, יש תנאי במתן ארץ-ישראל לעם היהודי – רק אם ישמרו תורותיו ומצוותיו.

שמואל הלפרט: אחרת, חס וחלילה, אין לנו זכות קיום בארץ.

שמואל הלפרט: מעשיהם, פעולותיהם והצהרותיהם של השרים אלוני וצבן מסכנים את עצם קיומנו בארץ-ישראל.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, בסוף דברי אני רוצה להתייחס לדבריו של השר רמון, כאילו חבר הכנסת הרב פרוש בא לשרה אלוני ואמר שהוא מעדיף שהחינוך החרדי יישאר בתחומה, כאילו הוא מעדיף אותה על סגן השר הרב מאיה.

שמואל הלפרט: אלה דברים שאין להם שחר, דמגוגיה שלא מתאימה לשר בישראל, במיוחד כאשר מר רמון יודע את האמת.

שמואל הלפרט: הרב פרוש אמר לשרה אלוני, שהוא מבקש שהחינוך החרדי יישאר גם בעתיד בסטטוס הנוכחי, שהוא עצמאי לחלוטין, לא בידי השרה אלוני ולא בידי סגן השר מאיה; והוא אמר במפורש, שאגודת ישראל לא מוכנה להפקיד את החינוך בידי איש.

אברהם פורז: במשרד החינוך יש או בעל בית או בעלת בית.

שמואל הלפרט: היום רוצים למסור את החינוך החרדי בידי הרב מאיה, ומחר הוא עלול להיות מופקד בידי איש מרצ.

שמואל הלפרט: זו האמת לאמיתה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, המסקנה מכל הדברים היא, כי יש להביע אי-אמון לממשלה שבה מכהנים השרים אלוני וצבן.

שמואל הלפרט: תודה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת שמואל הלפרט.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת תופיק זיאד, ואחריו – לחבר הכנסת יוסף בא-גד.

תופיק זיאד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעות האי-אמון קשורות בשני נושאים: עניינה של שרת החינוך והתרבות שולמית אלוני והנושא הפוליטי.

תופיק זיאד: בקשר לשרת החינוך – המתקפה נגדה החלה מאז כינון הממשלה וכינון הקואליציה, אבל לאחרונה הגיעה המתקפה לשיא המבוסס על ניצול הצהרות מסוימות שלה.

תופיק זיאד: זו מתקפה על חופש הביטוי.

תופיק זיאד: זו מתקפה על מה שהשרה אלוני מייצגת, על פתיחות, קדמה חברתית, זכויות האזרח, זכויות דמוקרטיות והרצון האמיתי בשלום.

תופיק זיאד: אנחנו דוחים דחייה מוחלטת את המתקפה הזאת, ואני אומר שזה כבוד לממשלה וכבוד למדינה שיש לה שרת חינוך ותרבות כמו השרה שולמית אלוני.

תופיק זיאד: אנחנו הצבענו עם הממשלה הזאת, ואנחנו לא ניתן יד להכשיל את הממשלה, להפיל את הממשלה, על רקע המתקפה הזאת על שרת החינוך והתרבות שולמית אלוני.

תופיק זיאד: ואני אומר את זה עם עמדתנו הביקורתית הקשה כלפי ממשלה זאת.

תופיק זיאד: דבר נוסף.

תופיק זיאד: המטרה הישירה של המתקפה הזאת אינה שרת החינוך והתרבות שולמית אלוני, אלא המטרה הישירה היא הפעלת טרור והפחדת השותפה בקואליציה, סיעת ש"ס.

תופיק זיאד: אולם הבעיה היא מרחיקה לכת הרבה יותר, היא עמוקה יותר, היא קשורה עם תהליך השלום ועם המשא-ומתן המתנהל כבר שנה.

תופיק זיאד: זה מין לחץ ימני של הליכוד, צומת והמפד"ל נגד המשא-ומתן.

תופיק זיאד: המטרה העיקרית היא למנוע כל התקדמות וגם לפוצץ את המשא-ומתן.

תופיק זיאד: המשא-ומתן התחיל בנובמבר בשנה שעברה, זאת אומרת – עברה שנה מאז.

תופיק זיאד: מאז כינון הממשלה הזאת תושבי הארץ קיוו טובות, והיו כמה סימנים שקשורים עם יצירת אווירה חדשה.

תופיק זיאד: והמטרה היתה להתקדם בשיחות השלום.

תופיק זיאד: אבל, לצערי הרב, ההתקדמות בעיקרה היתה התקדמות פורמלית, והיא חשובה, גם ההתקדמות הפורמלית היא דבר חשוב, אבל לא בדברים מהותיים.

תופיק זיאד: ראש הממשלה יצחק רבין, לפי דעתי, לא רוצה להיות אמיץ לב.

תופיק זיאד: יכול להיות שהוא אמיץ לב, ה-CHARACTER שלו, אבל הוא לא רוצה, כנראה, להיות אמיץ לב.

תופיק זיאד: הוא הולך צעד אחד קדימה, צעד אחד אחורה, מסתתכל קדימה, מסתכל אחורה, והתוצאה היא שהוא דורך במקום.

תופיק זיאד: מבחינת הצד השני, הצד הערבי – הצד הערבי היה מוכן מההתחלה להיכנס לדברים המהותיים, לעניין מהות השלום.

תופיק זיאד: הצד הערבי מוכן להסכמי שלום וביטחון ולערבויות.

תופיק זיאד: המכשול העיקרי הוא עמדתה הרשמית של ממשלת ישראל.

תופיק זיאד: ראש הממשלה בונה על שני דברים: עם סוריה – על נסיגה בגולן, ולא נסיגה מהגולן; עם הפלשתינים – על אותה עמדה ישראלית רשמית מסורתית הידועה לכול.

תופיק זיאד: בקשר לאוטונומיה, הוא רוצה אוטונומיה לאנשים ולא לשטחים, ואוטונומיה בלי שום סמכויות בעלות משמעות.

תופיק זיאד: ואני שואל: האם על בסיס זה אפשר להגיע להסכם של שלום, לשלום, לכינון שלום?

תופיק זיאד: ברור שכל אחד מכם יודע את התשובה על השאלה הזאת.

תופיק זיאד: בשטחים הכבושים דבר לא השתנה.

תופיק זיאד: הדיכוי האכזרי עדיין נמשך.

תופיק זיאד: העונשים הקולקטיביים עדיין נמשכים.

תופיק זיאד: רק לאחרונה, עד השבוע שעבר, נמשך העוצר בחברון שבועיים כמעט; בג'נין, מאז 27 בחודש שעבר.

תופיק זיאד: המתיישבים עושים שפטים בתושבי ג'נין.

תופיק זיאד: נכנסים יום-יום ולילה-לילה, שורפים, מכים תושבים, מתקיפים בתים ומתקיפים חנויות ובתי-חרושת, ויורים ברחובותיה של ג'נין.

תופיק זיאד: אני שואל: איפה המשטרה?

תופיק זיאד: איפה כוחות הביטחון שיפעלו להפסקת הפוגרום הנמשך, היום בג'נין ולפני זה במקומות אחרים?

תופיק זיאד: ממשיכים גם בהטלת העונשים הקולקטיביים.

תופיק זיאד: צר לנו על כל טיפת דם שנשפכת, אם יהודית, אם ערבית.

תופיק זיאד: אבל צריכים לדעת, שעם שנכבש וסובל מכל העונשים הקולקטיביים האלה, אי-אפשר שיגיב בצורה אחרת.

תופיק זיאד: האינתיפאדה נמשכת.

תופיק זיאד: בחודש הבא אנחנו נכנסים לשנה השישית של האינתיפאדה – שביתת הרעב של האסירים והעצורים הפלשתינים, ונוסף על זה ההידרדרות במצב בצפון, גם ההידרדרות של ביטחון הפנים.

תופיק זיאד: שמעתי את חבר הכנסת אריק שרון מדבר פה, בוכה על ביטחון הפנים.

תופיק זיאד: אבל בימים שלו, כשהיה שר הביטחון, האם ביטחון הפנים היה טוב יותר?

תופיק זיאד: גרוע פחות?

תופיק זיאד: הוא שואף לא לביטחון פנים, הוא שואף כרגיל, כפי שידוע לכולם, לדיקטטורה פנימית, דיקטטורה לא רק כלפי העם הערבי הפלשתיני בשטחים הכבושים, אלא לדיקטטורה כלפי העם שלו, העם היהודי.

תופיק זיאד: ואם לא תאמינו לי, אני מניח שאתם מאמינים למה שאמר ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

תופיק זיאד: לפני יומיים-שלושה ימים פורסם חלק מנאום של ראש הממשלה מר יצחק רבין.

תופיק זיאד: הוא אומר, ואני מצטט: "אנחנו רוצים לשים קץ לשרפה, לשפיכות הדמים, להרג.

תופיק זיאד: אנחנו רוצים לראות את סוף המלחמות ולהיות בטוחים שהילדים שלנו יכולים לחזור הביתה שלמים ובריאים.

תופיק זיאד: למען זה אנחנו נאבקים להביא את השלום".

תופיק זיאד: אולם, שלום בלי ביטחון אין לו טעם.

תופיק זיאד: זו הפרדה מלאכותית בין השלום לבין הביטחון, הפרדה מגמתית.

תופיק זיאד: ברור שמטרת ההפרדה הזאת היא סיפוח חלקים מהגולן, סיפוח ירושלים וסיפוח חלקים מהשטחים הכבושים.

תופיק זיאד: וברור שכל עניין הדגשת ההפרדה בין השלום לבין הביטחון פירושו סיפוח ועמדה נגד זכות ההגדרה העצמית של העם הערבי הפלשתיני.

תופיק זיאד: אין שני דברים – שלום וביטחון.

תופיק זיאד: זה דבר אחד.

תופיק זיאד: הם לא מנוגדים, הם דבר אחד.

תופיק זיאד: השלום והביטחון אפשריים על בסיס הנסיגה מהשטחים הכבושים ועל בסיס זכות ההגדרה העצמית לכל הצדדים.

תופיק זיאד: ועוד דבר אחד, הממשלה מחפשת פתרונות עם כל צד ערבי לחוד.

תופיק זיאד: המטרה היא לתקוע טריז בין הצדדים הערביים.

תופיק זיאד: אבל שיהיה ברור, שום צד ערבי לא יחתום על הסכם כלשהו בלי תיאום עם הצדדים האחרים.

תופיק זיאד: כך גם הוחלט בפגישה של שרי החוץ הערבים לפני שבועיים.

תופיק זיאד: וצריך להיות ברור, כל התקדמות בשיחות הרב-צדדיות קשורה עם התקדמות בשיחות הדו-צדדיות, ובעיקר השיחות הדו-צדדיות הפלשתינים-ישראל.

תופיק זיאד: וצריכה להיות ברורה הנוסחה הבאה: מי שחושב שסוריה תעשה שלום בלי רמת-הגולן, הוא מטפח אשליות.

תופיק זיאד: ומי שחושב שסוריה וירדן יעשו שלום בלי הפלשתינים, הוא מטפח אשליות.

תופיק זיאד: ומי שחושב שהפלתינים יעשו שלום בלי זכות ההגדרה העצמית, הוא מטפח אשליות.

תופיק זיאד: השלום לא נעשה בהצהרות.

תופיק זיאד: השלום נעשה בהכרה בזכות ההגדרה העצמית של הצד האחר.

תופיק זיאד: ואנחנו עדיין תולים תקוות.

תופיק זיאד: ודבר אחרון.

תופיק זיאד: אני שמעתי יותר מפעם אחת את ראש הממשלה, וגם שרים אחרים, מדברים על דה-לגיטימציה של חברי הכנסת הערבים, כאילו יושבים פה 115 חברי הכנסת ועוד חמישה ערבים.

תופיק זיאד: אני דוחה זאת בשאט נפש.

תופיק זיאד: אני רוצה להזכיר למר רבין, שיש לו עוד שלושה ערבים בתוך הקואליציה שלו; יחד – שמונה חברי כנסת ערבים.

תופיק זיאד: האם הוא יכול להמשיך בממשלה הזאת בלי שמונת חברי הכנסת האלה?

תופיק זיאד: לכן, די עם הפגיעה הלאומית בחברי הכנסת, לא רק בנו, אלא גם בחברי הכנסת של הקואליציה.

תופיק זיאד: שיגידו לנו, אנחנו סרח עודף?

תופיק זיאד: אנחנו לא סרח עודף.

תופיק זיאד: אנחנו חברי הכנסת מלאי זכויות, כמו כל אחד אחר.

תופיק זיאד: ותביאו את זה בחשבון, שהממשלה תביא את זה בחשבון.

תופיק זיאד: אם אנחנו סרח עודף, ואנחנו עוד חמישה שיושבים בכנסת, תגידו לנו, אנחנו נתנהג בהתאם ברגע המתאים.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת תופיק זיאד.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסף בא-גד, ואחריו – לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יוסף בא-גד: ברשות כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם תנועת מולדת ברצוננו להגיש הצעת אי-אמון לממשלה.

אברהם רביץ: להגיש או לתמוך?

יוסף בא-גד: לתמוך.

יוסף בא-גד: תודה על התיקון, חבר הכנסת אברהם רביץ.

יוסף בא-גד: אתרכז בשתי סיבות, או בשני נושאים.

יוסף בא-גד: דבר ראשון, עברו מאה ימי החסד של כבוד ראש הממשלה, וראו מה כותבים העיתונים שאינם חשודים.

יוסף בא-גד: כותב נחום ברנע ב"ידיעות אחרונות": "המהפך לא בא, המהפך גם לא מטלפן" – "חברי משלחת של פעילים יהודים מארצות-הברית סיכמו בסוף השבוע את ביקורם ברוח נכאה.

יוסף בא-גד: הם ציפו לפגוש מנהיגות ישראלית טרייה, רחוצה, רעננה.

יוסף בא-גד: במקום זה הם מצאו אנשים מרוטי עצבים, עייפים.

יוסף בא-גד: הציפיות שעוררה באמריקה ממשלת רבין, ההתרשמות שהיא איננה מסוגלת לממש אותן.

יוסף בא-גד: האנרגיה של ממשלת רבין מושקעת בעיקר בהישרדות.

יוסף בא-גד: הציפיות לשינוי מהפכני לא התממשו".

יוסף בא-גד: נחום ברנע, שכותב זאת, לא חשוד על דתיות או ימניות; לא בדקתי, אבל הוא כתב שהוא מרגיש שכל הציפיות בתום מאה ימי החסד לא התממשו.

יוסף בא-גד: מרחיק לכת עוזי בנזימן בעיתון "הארץ".

יוסף בא-גד: יש לו המלצה, שאם לא הייתי צריך לצחוק, הייתי בוכה על זה, "המלצה לרבין לצאת לחופשה, לנצל את הבחירות בארצות-הברית כשאין מתח ולצאת לחופשת התבודדות והרהורים.

יוסף בא-גד: דומה שאין טעות בהבחנה שמר רבין זקוק לקצת מנוחה.

יוסף בא-גד: המאורעות תכפו ובאו עליו מאז נכנס ללשכת ראש הממשלה והותירו אותו ואת סביבתו קצרי נשימה".

יוסף בא-גד: אני אומר: כבוד ראש הממשלה, אוי לך, מר רבין, שבמקום הבטחות רמות ובמקום דיבורים נשגבים על תיקון כל הפגמים של מדינת ישראל, נקלעת לקואליציה אומללה, שגם אם היא תעבור היום את הצבעת האי-אמון, עדיין היא על כרעי תרנגולת, וכולנו יודעים שימיה קרובים ותלויים בהתבטאות של שרת החינוך, ועל זה עוד נדבר.

יוסף בא-גד: חזרתי זה עתה משליחות בארצות-הברית, ובין היתר ביקרתי בחצרו של כבוד הרבי מלובביץ' שליט"א.

יוסף בא-גד: עמדתי נדהם, ואני מציע שכנסת ישראל תשלח לו מכאן ברכת המשך החלמה, שיוכל להנהיג את עם ישראל למלך המשיח.

יוסף בא-גד: יהודי בן 91, שלאחר שמונה חודשים של שיתוק חזר והופיע בקהל בצורה מדהימה, מעוררת התפעלות אצל כל הרופאים שאתם דיברתי.

יוסף בא-גד: כותב לי אחד מעושי דברו, הרב גוטניק מאוסטרליה: "חייבים לפעול בכל דרך אפשרית כדי לסכל כל מגמת ויתור או פשרה, בהיותם מובילים, רחמנא ליצלן, לסכנת נפשות לכל עם ישראל.

יוסף בא-גד: הרבי שליט"א רואה בכל ויתור שהוא, הן ברמת-הגולן והן בכל שטחי יהודה ושומרון, סכנה חמורה ומוחשית ביותר.

יוסף בא-גד: בהזדמנות זו יש לזכור ולהבהיר את דעתו הברורה מאוד, שרואה הוא בכל השתתפות בממשלת מערך והשמאל סכנה חמורה ביותר לעם ישראל".

יוסף בא-גד: את המסר הזה אני רוצה להעביר.

יוסף בא-גד: ישאל אותי מר רבין: מה לעשות?

יוסף בא-גד: זה מה יש, בלשון הצברים.

יוסף בא-גד: אני רוצה לומר לו: זו טעות.

יוסף בא-גד: מר יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, מורך ורבך דוד בן-גוריון, זיכרונו לברכה, עשה כמה מעשים נועזים, ובזה קנה את עולמו.

יוסף בא-גד: מונחת לפני "סקירה חודשית" של הוצאת משרד הביטחון, וכאן יש גילוי, מכתב של נחמיה ארגוב, זיכרונו לברכה, שהיה עוזרו, אל יעקב דורי, שיצא להינפש בשווייץ.

יוסף בא-גד: אני קורא: "והזקן, קרי בן-גוריון, החליט לעשות הדבר לעובדה.

יוסף בא-גד: החלטה זו היתה אחת ההחלטות הקשות והחמורות ביותר שנקט אי-פעם.

יוסף בא-גד: ראיתי את הזקן הזה מחליט החלטות גורליות.

יוסף בא-גד: אף פעם לא ראיתיו במצב כזה".

יוסף בא-גד: על מה מדובר?

יוסף בא-גד: על ההחלטה לקבוע את ירושלים כבירת מדינת ישראל נגד דעת ארצות-הברית, נגד חבריו במפא"י ונגד דעת שר החוץ דאז, משה שרת, זיכרונו לברכה.

יוסף בא-גד: החלטה שנייה שבן-גוריון קיבל, ואני לא יודע מאין היה לו העוז, עם הקמת המדינה – להכריז על הקמת מדינה כאשר היינו חלשים וזקוקים לעזרת ארצות-הברית.

יוסף בא-גד: ואז, בה' באייר התש"ח, הוא הודיע על הכרזת המדינה נגד דעת ארצות-הברית.

יוסף בא-גד: ראש ממשלת ישראל, מר רבין, ברוך השם, אנחנו חזקים היום הרבה יותר.

יוסף בא-גד: קח את היוזמה, אל תחשוש, קום ותכריז נגד כל מה שארצות-הברית מכריחה אותך.

יוסף בא-גד: הזדעזענו לשמוע היום בפגישת האופוזיציה עם ההתיישבות דברים מחרידים.

יוסף בא-גד: כותב לי יאיר ליאור: אני תושב היישוב בית-חג"י, נאלצתי להחליף מאז האינתיפאדה 15 שמשות קדמיות שבורות, יהודי שגר והופקר.

יוסף בא-גד: כותב לי מר סטרוק, שאשתו הופיעה היום ושאלה: איך אתם מרשים לי להפקיר את הילדים הקטנים שלי בדרך לתפילה במערת-המכפלה?

יוסף בא-גד: אפילו הכביש הראשי בחברון מופקר.

יוסף בא-גד: הוא כותב רשימת הידרדרות למר רבין, ראש הממשלה, עם העתק אלי.

יוסף בא-גד: מי יכול לתת תשובה על הדברים האלה?

יוסף בא-גד: לכן אני אומר, מר רבין, קח יוזמה, אל תחשוש מלהוציא את מרצ, 12 חברי הכנסת, מהממשלה.

יוסף בא-גד: במקומם, אם תתנהג כראוי, ואני מתכוון – תגרש הלילה 3,000 מסיתים לפי רשימה שיש לשב"כ, אחרי זה אפשר יהיה ללכת גם לשיחות בגבולות מסוימים.

יוסף בא-גד: ואז, במקום 12 שיצאו ניתן לגייס לפחות 24 חברי כנסת לקואליציה אמינה, יציבה וציונית, שתהיה ברוח כולנו.

יוסף בא-גד: אני רוצה לעבור לנושא השני, שרת החינוך.

יוסף בא-גד: חברי כנסת נכבדים, מונח לפני העיתון "טיים אינטרנשיונל", ובו כותרת שאינני יודע אם הופיעה אי-פעם בעולם על איזה שר אחר, מאיזו מדינה בעולם.

יוסף בא-גד: הכותרת היא: "SHULAMIT HAS A BIG MOUTH".

יוסף בא-גד: לכבודה של מדינת ישראל.

יוסף בא-גד: אומרים ביידיש: "אזוכן ווי צו אונס".

רפאל אדרי: אולי תסביר את זה?

יוסף בא-גד: אוי ואבוי לנו, זו חרפה לעם ישראל ולמדינת ישראל, לשולמית יש פה גדול.

יוסף בא-גד: ועוד כותרת: "THE LESS SHE TALKS, THE BETTER", כלומר ככל שהיא מדברת פחות טוב יותר.

יוסף בא-גד: אוי ואבוי, למה הגענו.

יוסף בא-גד: אינני מדבר עכשיו כאופוזיציה.

יוסף בא-גד: האם לא נבוש בדבר הזה?

יעל דיין: לא.

בנימין טמקין: לפני דקה הצעת לנו שלא לשמוע לארצות-הברית.

יוסף בא-גד: אבל כאן מדובר על עיתון.

יוסף בא-גד: אתה בן תרבות, אתה כל היום מדבר על תרבות מערבית.

יעל דיין: בוש הולך להפסיד את הבחירות כי הוא לא פתח את הפה.

יעל דיין: הוא אמר: תקראו את השפתיים שלי.

יוסף בא-גד: אני מתפלל שבוש ייכשל, ואני מקווה שקלינטון יהיה טוב יותר לישראל, אבל זה לא שייך לנושא.

רפאל אדרי: תודה רבה, חבר הכנסת בא-גד.

יוסף בא-גד: רגע, אני רוצה לסיים בדבר נוסף.

יוסף בא-גד: הגעתי לשרת החינוך, לזה חיכיתי.

יוסף בא-גד: אני רוצה לסיים בציטטה אחת מהתנ"ך, שאני מקווה שהוא מקובל על כולנו, גם על אותה שרת חינוך, שאינה מאמינה.

יוסף בא-גד: הרפורמים בארצות-הברית אמרו לי: כל מה שאנחנו עושים זה נגד התבוללות.

יוסף בא-גד: אנחנו חולקים.

יוסף בא-גד: הם עושים זאת לפי השקפתם.

יוסף בא-גד: אמרו לי: איך אנחנו נוכל לדבר נגד התבוללות, כששרת החינוך במדינת ישראל מדברת נגד התנ"ך?

יוסף בא-גד: במלכים א', כ"א, יש סיפור על איזבל, אותו שם שהפך מלה נרדפת למרשעת של כל הדורות.

יוסף בא-גד: ותראו כמה זה מוצלח, אי של זבל, אי-זבל.

יעל דיין: אתה מדבר על פה גדול ואתה לא שומר על הפה.

יוסף בא-גד: תסלחי לי, אני קורא מהתנ"ך.

קריאה: זה לא מתאים.

יוסף בא-גד: סליחה, אני קורא מהתנ"ך, לא אמרתי דבר.

יוסף בא-גד: ואיזבל נהגה בצורה דמוקרטית מאוד.

יוסף בא-גד: כאשר היא רצתה לקבל את שדה נבות היזרעאלי, היא הושיבה בית-דין, בית-הדין קיבל פקודה להוציא למוות את נבות, ולאחר מכן היא לקחה את השדה; עד שבא הנביא אליהו ואמר: הרצחת וגם ירשת?

יוסף בא-גד: ואיזבל זו, חטאה לא מתקבל – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת בא-גד, זה גם לא מכובד, לא למעמד, לא לכנסת – – –

יוסף בא-גד: מה?

יוסף בא-גד: לקרוא פרק מהתנ"ך?

רפאל אדרי: לא לקרוא, אני מסכים שתקרא, אבל לא לייחס את זה.

יוסף בא-גד: אסור לייחס?

קריאה: זה לא יפה.

קריאה: זו כנסת.

רפאל אדרי: זה לא נאה.

רפאל אדרי: לא נאה לעשות זאת מעל במת הכנסת.

יוסף בא-גד: אני מתפלא על הדברים.

יוסף בא-גד: הבאתי פה סיפור על איזבל המרשעת.

יוסף בא-גד: אני עוד לא קשרתי דבר.

יוסף בא-גד: מי שמייחס את זה כפי הנראה מרגיש שכך צריך להיות.

יוסף בא-גד: אומר לכם את האמת.

יוסף בא-גד: הבאתי אתי סכין גילוח לעשות קריעה על אותו דבר.

יוסף בא-גד: אבל מאחר שהקדימני חבר הכנסת הרב פרוש, חבל לבזבז חולצה עליה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת יוסף בא-גד.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת שלמה בוחבוט.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הציבור הערבי במדינת ישראל מעלה תהיות.

טלב אלסאנע: לאחר חלוף ארבעה חודשים לכהונתה של הממשלה החדשה, אנו שואלים את עצמנו ונשאלים: מדוע אנו צריכים להביע אמון בממשלה זאת?

טלב אלסאנע: הרי אנחנו לא חלק מהקואליציה, עקב עמדת מפלגת העבודה, הרואה בנו חברי כנסת הטובים כגוש חוסם אך לא כחלק מהקואליציה.

טלב אלסאנע: ההתחייבויות המפורטות במסמך ההתחייבות, אשר גובשו במהלך המשא-ומתן לקראת הצבעת האמון בממשלה, בכל הנוגע להשגת השוויון החברתי, הסרת הקיפוח הכרוני השורר במגזר הערבי, שחרור הווקף המוסלמי והפקדת ניהולו בידי ועדה מוסלמית נבחרת, וכן התחייבויות נוספות, נותרו בגדר התחייבויות על הנייר בלבד.

טלב אלסאנע: האבטלה גואה, ועל כל מקום עבודה מתחרים יותר משלושה מובטלים.

טלב אלסאנע: מספר הנפשות המצויות מתחת לקו העוני הוא כ-650,000, מחציתן מקרב האוכלוסייה הערבית, השואפת לשוויון במהלך יישום סדר העדיפויות החדש.

טלב אלסאנע: "הסיירת הירוקה" משתוללת, מחוסרת כל רסן.

טלב אלסאנע: עשרות כתבי אישום מוגשים מדי חודש נגד תושבים בדואים בנגב, אשר נדרשים להרוס במו ידיהם ולשלם קנסות בסכומים של אלפי שקלים, כאשר כל חטאם ופשעם הוא שהם דאגו לעצמם לקורת גג, לאחר שהמדינה הזניחה אותם והפקירה אותם שנים רבות.

טלב אלסאנע: וכדי שלא להטעות אתכם, אני רוצה להדגיש כי מדובר בצריפים ובפחונים הדומים יותר למכלאות.

טלב אלסאנע: הבדואים ממשיכים להיות האינדיאנים של מדינת ישראל, מקופחים ונרדפים, ללא כל מדיניות ממשלתית תכליתית לפתרון מצוקתם הזועקת לפתרון שנים רבות.

טלב אלסאנע: הרשויות המקומיות הערביות סובלות ממצוקה כספית קשה.

טלב אלסאנע: הרשויות הערביות, בכלל זה הדרוזיות, ממשיכות לסבול מגירעונות המונעים מהן לתפקד ולהגיש שירותים בסיסיים.

טלב אלסאנע: הצעת תקציב המדינה המונחת על שולחן הכנסת איננה מבשרת טובות בכל הנוגע לתקציבי הפיתוח של הרשויות הערביות.

טלב אלסאנע: לצערנו הרב, הממשלה עסוקה בהצהרות, וסבורה כנראה, שעל-ידי כך יבואו הבעיות על פתרונן.

טלב אלסאנע: חיש מהר היא תבין, כי מה שטוב לאופוזיציה איננו טוב לקואליציה, וכי הציבור מצפה ממנה למעשים ולא להצהרות סותרות בכל הנוגע למדיניות הממשלתית הן בתחום המדיני והן בתחום החברתי.

טלב אלסאנע: אומנם בתהליך המשא-ומתן לשלום חלה התקדמות, ובמקום משא-ומתן בפרוזדור ועל הספה, צעדנו קדימה ונכנסנו לתוך החדרים.

טלב אלסאנע: אולם, מבחינת תוכן השיחות ומהותן לא חל עד היום שינוי משמעותי; ובמיוחד במישור המשא-ומתן עם המשלחת הפלשתינית.

טלב אלסאנע: הרי ברור, לכל הדעות, כי השורש האמיתי של הסכסוך הערבי-הישראלי הוא הבעיה הפלשתינית.

טלב אלסאנע: הסכם שלום עם מצרים, ירדן וסוריה, יבורך.

טלב אלסאנע: אולם הוא לא יביא לפתרון הבעיה.

טלב אלסאנע: רק הסכם שלום ישראלי-פלשתיני יביא קץ לשפיכות הדמים ולשלום צודק ובר-קיימא באזור.

טלב אלסאנע: ממשלת ישראל לא תצליח להצביע על הישג ממשי אם לא תהיה פריצת דרך במשא-ומתן עם הפלשתינים.

טלב אלסאנע: והילדים, אשר יצאו עם ענפי הזית בעת ועידת-מדריד לשלום, לאחר שצץ שבריר של תקווה, יחזרו למעגל האינתיפאדה עם חלוף הזמן, לאחר שתקוותם אפסה.

טלב אלסאנע: והגורמים הקיצוניים, המתנגדים למשא-ומתן, יתחילו לתת את הטון בשטחים, מאחר שעם חלוף הזמן גובר התסכול.

טלב אלסאנע: עלינו להבין, כי הערובה הטובה ביותר להפסקת שפיכות הדמים היא השלום; ולא על-ידי הפצצות ולא על-ידי דיכוי, כי אלימות גוררת אלימות, ונכנסים למעגל הדמים, שממנו סובלים שני הצדדים.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אש"ף עשה את הצעדים הדרושים לקידום תהליך השלום.

טלב אלסאנע: הוא הכיר בקיומה של מדינת ישראל, הוא הכיר בהחלטת מועצת הביטחון 242 – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש להפסיק את השיחות.

רפאל אדרי: אינני רוצה להזכיר שמות.

רפאל אדרי: אני מבקש לא להפריע לנואם.

טלב אלסאנע: הם רגילים, זו ההתייחסות שלהם.

דן תיכון: מה אמרת?

טלב אלסאנע: זאת ההתייחסות שלכם.

טלב אלסאנע: גם כשהייתם בשלטון כך ניהלתם את המשא-ומתן לשלום: משא-ומתן לעצמו, לא לשם תכלית.

רפאל אדרי: לא זה הנושא.

טלב אלסאנע: ממשלת ישראל היא אשר מסרבת להכיר בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלשתיני, בזכותו להקים את מדינתו העצמאית לצד מדינת ישראל, כדי ששני העמים יחיו בשלום, בהבנה ובשיתוף פעולה.

טלב אלסאנע: מנהיג אש"ף הביע נכונות לשלום ולמשא-ומתן ישיר עם ראש ממשלת ישראל.

טלב אלסאנע: מדוע לא תיענה ממשלת ישראל לפנייה זאת?

טלב אלסאנע: צריך להיענות לכל פנייה כנה לשלום.

טלב אלסאנע: האם התנהגות זו מהווה התעלמות של ממשלת ישראל, שנובעת מחוסר אמונה בשלום, או שמא חשש מן הימין הקיצוני במדינת ישראל?

טלב אלסאנע: צריך להיות ברור, כי אם המטרה היא שלום בר-קיימא, הרי הוא חייב להיות צודק.

טלב אלסאנע: לפיכך, על ממשלת ישראל לנצל את ההזדמנות אשר נפלה בחלקה ולהפסיק את המדיניות ההססנית ולהחליט באומץ לב על צעד חיובי ותכליתי לקידום תהליך השלום.

טלב אלסאנע: יש לנו ביקורת על מדיניות הממשלה, הן בנושאי פנים והן במדיניות החוץ, אבל האלטרנטיבה קשה הרבה יותר.

טלב אלסאנע: אנו תמכנו בממשלה מתוך תקווה שתפעל לגישור על פני הפערים, לעשיית צדק חברתי ולהשגת שלום באזור.

טלב אלסאנע: במאה הימים שעברו לא שוכנענו שאכן הממשלה הזאת פועלת ביושר ובאומץ לב להשגת יעדים אלה.

טלב אלסאנע: יש לנו אי-שביעות רצון רבה מתפקוד הממשלה.

טלב אלסאנע: לא התקדמו בנושא השוויון, השלום נתקל בקשיים רבים, אבל בכל זאת, מתוך תקווה שתחול תפנית חיובית בשני הנושאים – השוויון והשלום, נצביע היום אמון בממשלה ולא נצטרף לסיעות הימין, השואפות להפיל את הממשלה ולהכשיל את המשא-ומתן לשלום.

טלב אלסאנע: אנו למודי ניסיון מממשלת הליכוד ותומכיה ויודעים שהימין נכשל גם בעבר.

סילבן שלום: ממשלת הליכוד הביאה את השלום, אל תשכח.

טלב אלסאנע: אנו נתמוך בממשלה, אך ברצוני להזכיר כי זאת תמיכה על תנאי, מוגבלת בזמן, והממשלה חייבת להוכיח בקרוב שכוונותיה לגישור פערים, לשוויון ולקידום תהליך השלום באזור – אמיתיות.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה בוחבוט, ואחריו – חבר הכנסת דוד מנע.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבל מאוד ששום נציג של המפד"ל לא נמצא במליאה.

שלמה בוחבוט: האמת היא שהכנתי נאום אחר, אבל לאחר ששמעתי את הנואמים אנשי המפד"ל החלטתי להתייחס לדברים שלהם.

סילבן שלום: בוא נגיד שאני מן המפד"ל, שלמה.

סילבן שלום: דבר.

שלמה בוחבוט: אנשי המפד"ל, אתם הפכתם את משרד החינוך למטה פוליטי מפלגתי, אתם הפכתם את משרד הדתות לסניף של המפד"ל.

שלמה בוחבוט: אני אומנם נגד דבריה של השרה, ואנחנו אנשי המזרח מוכרים היטב כאנשי מסורת, מסורת ישראל, והדברים שלה לא מקובלים עלי, אבל המהומה שאנשי המפד"ל הקימו היא מהומה על לא מאומה.

שלמה בוחבוט: ולמה אני מתכוון?

שלמה בוחבוט: אתם, אנשי המפד"ל, מצצתם וסחטתם את פטמת מדינת ישראל במשך שנים רבות.

שלמה בוחבוט: תסתכלו לאן הגיע החינוך הדתי בערי הפיתוח: בתי-הספר מצטמקים.

שלמה בוחבוט: ואני מתייחס דווקא לחינוך הדתי.

שלמה בוחבוט: תסתכלו מה קרה במשרד הדתות.

שלמה בוחבוט: כשאנחנו מדברים על חילול השם – לא בניתם בית-כנסת אחד בשכונות, וזאת בשעה שהקימו עשרות אלפי יחידות דיור.

שלמה בוחבוט: על מה אתם מדברים?

שלמה בוחבוט: אתם מנסים לפצל את העם, אתם מנסים לומר שאנשי תנועת העבודה או מפלגת העבודה הם אנטי-ישראלים או אנטי-דתיים.

שלמה בוחבוט: אני דוחה זאת בשאט נפש.

שלמה בוחבוט: יש בינינו אנשי מסורת רבים, ואתם האחרונים שצריכים להכתיב.

שלמה בוחבוט: אני מציע לכם: תבדקו.

שלמה בוחבוט: ואני קורא לאנשי ש"ס: דעו לכם, שכל מה שנעשה על-ידי אנשי מפד"ל נעשה בסך-הכול מפני שהם רוצים שאתם תצאו מהקואליציה, על מנת להתחבר שוב לאותה פטמה.

שלמה בוחבוט: כשאנחנו מדברים על עשייה, מפליא אותי שעומדים כאן אנשי הליכוד כאילו לא קרה מהפך, כאילו הכול היה טוב.

שלמה בוחבוט: שר הבינוי והשיכון מזכיר לנו, שהממשלה הזאת לא הקימה אפילו מפעל אחד.

קריאה: לשעבר.

שלמה בוחבוט: לשעבר, סליחה.

שלמה בוחבוט: אני רוצה להזכיר לו, שבשנים האחרונות לא הוקמו בערי הפיתוח שום מפעלים, לא בשלושה חודשים.

שלמה בוחבוט: אני רוצה לראות ממשלה גאונית שבשלושה חודשים מסוגלת לתפקד ולהקים תעשייה, לאחר החורבן וההרס שהשאירה ממשלת הליכוד.

שלמה בוחבוט: השיטה – אנחנו מדברים על שיטה – היתה קלוקלת.

שלמה בוחבוט: קיבלנו משק הרוס, קיבלנו בעיות ביטחוניות קשות ביותר.

שלמה בוחבוט: אנחנו מדברים על ביטחון אישי?

שלמה בוחבוט: בואו נזכור מה קרה לפני חודשים מספר.

שלמה בוחבוט: האם היום המצב הרבה יותר קשה?

שלמה בוחבוט: המצב, לצערי הרב, הוא אותו מצב.

שלמה בוחבוט: ברור שמחובתה של הממשלה הזאת – ואני בטוח שהיא תעשה זאת – לטפל בכל מה שקורה בגבולות ישראל, ביהודה ובשומרון, ואני מאמין שאם אנחנו נתקדם במשא-ומתן לשלום, נוכל לראות שהמצב החברתי מתחיל להיות טוב יותר.

שלמה בוחבוט: אנחנו צריכים לעסוק בבעיות המדינה ולא להתעסק בשטויות.

שלמה בוחבוט: כל המשא-ומתן הזה בין המפד"ל ובין צומת איך להפיל את הממשלה, הדברים האלה צריכים, פעם אחת ולתמיד, להיעלם מהכנסת הזאת, כדי לתת לממשלת ישראל לפעול.

שלמה בוחבוט: יש הרבה מה לעשות.

שלמה בוחבוט: תסתכלו על המצב בערי הפיתוח.

שלמה בוחבוט: כשאנחנו מדברים על משרד החינוך, על השר היוצא, תסתכלו על נושא הבנת הנקרא, גם בשנה שעברה, גם בשנה הזאת.

שלמה בוחבוט: האם בערי הפיתוח ובשכונות הגענו להישגים גדולים?

שלמה בוחבוט: ועל מה אנחנו מדברים היום?

שלמה בוחבוט: אנחנו מדברים על איזו הצהרה אומללה, שכל אדם יכול למעוד בה.

שלמה בוחבוט: לכן, כשאנחנו מדברים על מחדלים – אני מציע לסיעת המפד"ל לעשות חשבון נפש, מה קרה במשרדים שהיא החזיקה.

שלמה בוחבוט: כשאני ציינתי את נושא בתי-הכנסת, ואני מדבר כראש עיר, זה חילול השם שבשכונות רבות, על אף פנייתנו למשרד הדתות, המשרד לא מצא לנכון להקים בתי-כנסת.

שלמה בוחבוט: הקימו ועדה מסוימת, ולהיכן הלך הכסף?

שלמה בוחבוט: לעמותות.

שלמה בוחבוט: הקימו עמותות, שהפכו להיות עמותות סחטניות.

דן תיכון: תגיד, בורג, זה יכול להיות מה שהוא אומר?

אברהם בורג: זה לא יעלה על הדעת.

שלמה בוחבוט: רבותי, אני רוצה להגיד לכם: אני מבין את אנשי מפד"ל, הם מתחילים להרגיש שהם נמצאים בסכנה, בסכנה פוליטית.

שלמה בוחבוט: תסתכלו מה קורה במועצות הדתיות, וחבל מאוד שחברי הכנסת לא הקימו קול זעקה.

שלמה בוחבוט: את המועצות הדתיות לא חידשו זה שבע שנים, אף שבהתאם לחוק, לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, מחובת משרד הדתות להקים מייד מועצות דתיות חדשות.

שלמה בוחבוט: ותסתכלו מה קורה היום: רוב המועצות הדתיות לא חידשו את עצמן.

שלמה בוחבוט: חברי הכנסת, יש לנו בעיות אבטלה קשות.

שלמה בוחבוט: אנחנו נמצאים בבעיות ביטחוניות.

שלמה בוחבוט: מחובתנו, חברי הכנסת, לסייע בידי הממשלה הנבחרת, כי העשייה רבה.

שלמה בוחבוט: וחובת כל אחד מאתנו גם לדבר אמת.

שלמה בוחבוט: דיבר כאן שר החינוך לשעבר.

שלמה בוחבוט: רציתי לשאול אותו, למה הוא מתכוון כשהוא אומר "הפאבים שלכם"?

שלמה בוחבוט: האם אנחנו מנסים להפריד בעם?

שלמה בוחבוט: האם נאסור פאבים?

שלמה בוחבוט: שלצעירים לא יהיו פאבים?

שלמה בוחבוט: פאב זה מקום חברתי, שמתכנסים שם ושותים בסך הכול בירה.

שלמה בוחבוט: אם הוא לא יודע מה זה פאב, אני מציע לו ומזמין אותו לבוא פעם למעלות ולהיות אתי ביחד בפאב.

אברהם הירשזון: על חשבונך?

שלמה בוחבוט: על חשבוני.

יעקב שמאי: בירה זה טוב.

שלמה בוחבוט: בסיום דברי, יש גם אצלנו רבים שהם אנשי מסורת, אנשים המבינים דת.

שלמה בוחבוט: ההבדל בינינו לבין אנשי המפד"ל הוא, שאנחנו לא הפכנו את הדת קרדום לחפור בו.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת שלמה בוחבוט.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת דוד מנע, ואחריו – חבר הכנסת אורי אור.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אזרחי ישראל עוד יתגעגעו לממשלה שהם החליפו לפני שלושה חודשים.

דוד מנע: וכל זאת למה?

דוד מנע: מאז קמה הממשלה הזאת ועד היום, למרות סדר העדיפויות החדש המדומה, בשלושת החודשים האחרונים עלתה האבטלה, עלה מספרם של מקבלי דמי האבטלה ב-10%.

דוד מנע: בתקופת ממשלת הליכוד עמדה האבטלה על קרוב ל-10.5%, עת הגיעו עולים חדשים רבים לארץ.

דוד מנע: באנו ואמרנו, האבטלה גבוהה יחסית, יש אבטלה משום שהגיעו עולים חדשים לארץ.

דוד מנע: נשפר ונשקיע קצת בתעשייה, ניצור מקורות תעסוקה.

דוד מנע: ב-1991/92 יצרנו קרוב ל-103,000 מקומות עבודה חדשים.

דוד מנע: לולא היתה העלייה, היה שיעור האבטלה עומד על 7%.

דוד מנע: האבטלה כיום, בממשלת העבודה, עלתה ב-3.5 החודשים האחרונים ב-10%.

דוד מנע: אי-אפשר לרמות נתונים.

דוד מנע: ביוני 1992 ניתנו 97,000 אישורי אבטלה.

דוד מנע: בספטמבר 1992 ניתנו כ-110,000 אישורי אבטלה.

דוד מנע: מספר הבלתי מועסקים ביוני 1992 עמד על 200,000.

דוד מנע: בספטמבר 1992 המספר עומד על 220,000, עלייה של 10%.

דוד מנע: מדוע?

דוד מנע: משום שבשלושת החודשים האחרונים פיטרו עובדים ישראלים, ולא בשל העלייה החדשה שהגיעה לארץ.

דוד מנע: ומדוע פיטרו עובדים חדשים?

דוד מנע: הכריזו על הקפאת הבנייה.

דוד מנע: כאן, מעל הדוכן הזה, אמר שר הבינוי והשיכון לפני כחודשיים, שהקפאת הבנייה תביא לחיסכון של 1.6 מיליארד שקל, כאשר הפיצויים לקבלנים יגיעו ל-150 מיליון שקל.

דוד מנע: אחרי יומיים הוא תיקן את דבריו ואמר 400-350 מיליון שקל.

דוד מנע: אני אומר כאן, שהפיצויים לקבלנים בגין הקפאת הבנייה יגיעו ליותר ממיליארד וחצי שקל, וכל החיסכון המדומה שנחסך בשל הקפאת הבנייה – כולו ישולם כפיצויים לאותם קבלנים שהפסיקו את בנייתם אחרי שהם הקימו תשתית.

דוד מנע: הקפאת הבנייה גרמה לפיטורים.

דוד מנע: כ-8,000 עובדי בניין פוטרו, ומפעלים לייצור רכיבים לבנייה טרומית עומדים להיסגר.

דוד מנע: כל ההקפאה נעשתה ללא תכנון, החלטה שנשלפה ללא בדיקה: הקפאת בנייה ופיטורים.

דוד מנע: כך גם לגבי התעשיות הביטחוניות.

דוד מנע: הממשלה מנסה להשתיק זאת.

דוד מנע: אנחנו לא מדברים על זה אלא בחדרי חדרים.

דוד מנע: התעשיות הביטחוניות יפטרו במהלך שנת 1993 קרוב ל-10,000 עובדים.

דוד מנע: על 5,500 כבר ידוע לכולם – 2,500 עובדים בתעשייה האווירית, כ-2,000 עובדים בתעשייה הצבאית וכ-1,000 עובדים ברפא"ל; 5,500, זה מוסכם על המנכ"לים.

דוד מנע: אני מציין כאן את דעתי בעניין ואומר, שבמהלך 1993 נגיע לפיטורים של 10,000 עובדים בתעשיות הצבאיות, בלי שהממשלה הזאת הכינה איזו תוכנית בנושא היערכות או הסבה של התעשייה הביטחונית לתעשייה אזרחית או לייצור מוצרים שצה"ל רוכש בארצות חוץ.

דוד מנע: ואני רוצה גם לשאול: איפה העולים שעד לפני ארבעה חודשים חיטטו בפחי הזבל וצילמו אותם כקליטה גרועה, כמחדלים של הליכוד?

דוד מנע: איפה העולים החדשים, שצילמו אותם מחטטים בפחי זבל?

דוד מנע: מה קרה, היום הם כבר לא מחפשים מזון בפחי אשפה?

דוד מנע: האם המצב הכלכלי השתפר בשלושת-ארבעת החודשים האחרונים, או שהמצב היה טוב מלכתחילה?

דוד מנע: באים ואומרים, נקים – – –

חגי מירום: מה דעתך?

חגי מירום: איפה הם?

דוד מנע: מה דעתי?

דוד מנע: תיכף אגיד לך מה דעתי בעניין.

רפאל אדרי: אבל זה על חשבונך, לא על חשבונו.

דוד מנע: אז לא אומר לך מה דעתי.

דוד מנע: שימו לב, ידידי חברי הכנסת, הביטו כמה ועדות הוקמו בשבועות האחרונים וכמה תוכניות הכינו לבלימת האבטלה.

דוד מנע: דיברו עליהן, כתבו עליהן והגישו אותן לממשלה: 1.

דוד מנע: במשרד ראש הממשלה יש צוות חשיבה אסטרטגי, צוות חשיבה אסטרטגי שמציע להעתיק את שדה-דב לים, ואנשים ילכו לגור ליד הארובות של "רדינג"; 2.

דוד מנע: יתקינו מזגנים בבתי-ספר כהצעה לפתרון בעיית האבטלה; 3.

דוד מנע: מדברים על חוזה חברתי חדש; 4.

דוד מנע: הקימו ועדת שרים מיוחדת להגברת התעסוקה; 5.

דוד מנע: שר האוצר מינה צוות מנכ"לים מיוחד, שתפקידו לתת פתרונות תעסוקה באזורי אבטלה מוגדרים.

דוד מנע: באוצר הכינו מסמך שנקרא "הצד האחר של האבטלה"; 6.

דוד מנע: נגיד בנק ישראל הביא תוכנית לצמצום האבטלה, תוכנית לעבודות יזומות שמקנה תשלום דמי אבטלה למובטלים שיעבדו שלושה ימים בשבוע; 7.

דוד מנע: שר הקליטה וחבר הכנסת אורון גיבשו תוכנית מפורטת לעידוד המגזר העסקי באמצעות פרויקטים תעסוקתיים.

דוד מנע: החליטו להקים קרן לזירוז הצמיחה, בהיקף של מיליארד שקל; 8.

דוד מנע: שר הכלכלה והתכנון גיבש פרויקט לאומי לפיתוח חברתי בשיתוף יהדות התפוצות, שנקרא תוכנית שטרית לתעסוקת צעירים; 9.

דוד מנע: תוכנית שר השיכון לעידוד התעסוקה ב-16 שכונות בעיירות פיתוח; 10.

דוד מנע: תוכנית השר צור להעסקת מובטלים בקטיף.

דוד מנע: עשר תוכניות שגיבשו שרים; עשר תוכניות שכתבו עליהן כל הזמן בעיתונים.

דוד מנע: בשבועות האחרונים שמענו עליהן כל יום.

דוד מנע: מובן שלשום תוכנית שדיברו עליה גם שר האוצר, גם שר הקליטה, גם שר התכנון והאחרים אין שום ביטוי גם בתקציב העומד להגיע מחר ולהיות מונח על שולחן הכנסת לדיון.

אלי בן-מנחם: קצת סבלנות.

דוד מנע: זה סדר העדיפויות החדש.

דוד מנע: מצד אחד, קראנו אתמול ששר האוצר שחרר 60 מיליון שקל מהמס המקביל, שהוקפאו במוסד לביטוח לאומי, לקופת-חולים, ומצד שני, אנחנו קוראים על סגירת ספרייה יחידה בארץ לעיוורים בנתניה.

דוד מנע: זה סדר העדיפויות החדש.

דוד מנע: ספרייה אחת ויחידה לעיוורים בנתניה נסגרת בשל חוסר תקציב, ושר האוצר מעביר 60 מיליון שקל לקופת-חולים.

דוד מנע: זה סדר העדיפויות.

אלי בן-מנחם: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש.

דוד מנע: זה סדר העדיפויות החדש.

קריאות: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת מנע מסיים את דבריו.

רפאל אדרי: לא להפריע לו.

יעקב שמאי: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת שמאי, אל תפריע לחבר.

קריאות: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, חברי הכנסת, אני מבקש, אם יש ויכוח – בחוץ.

רפאל אדרי: עכשיו נואם חבר הכנסת דוד מנע, והוא צריך לסיים.

דוד מנע: 60 מיליון שקל להעביר לקופת-חולים ובמקביל לסגור ספרייה יחידה לעיוורים בנתניה, חבר הכנסת כץ, חברי בוועדת העבודה והרווחה, זה סדר העדיפויות החדש, ואתם באים ומלמדים אותנו מוסר, מלמדים אותנו מה עשינו.

דוד מנע: יש לנו רקורד טוב מאוד של ארבע שנות עשייה בכנסת הקודמת.

דוד מנע: אנחנו לא באנו לכנסת ולעם ואמרנו שלא עשינו.

דוד מנע: עשינו רבות, והעם יבחן ויראה את זה בחודשים הקרובים, כאשר האבטלה תעלה למרות הערבויות, האבטלה תעלה למרות צמצום ההתיישבות והקפאתה, והאבטלה תלך ותעלה, משום שאתם לא מנהלים את המדיניות נכון, והאי-אמון שהציגו סיעות האופוזיציה היום צודק.

דוד מנע: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לחבר הכנסת מנע.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אורי אור, ואחריו – לחבר הכנסת אביגדור קהלני.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצר מאוד על כך שהתחילו פה כמה חברי הכנסת לעשות חשבון של הנופלים – תחת איזו ממשלה הם נפלו; ושהתחילו להבדיל בין דם לדם ובין טרור לטרור, ובאיזו תקופה הוא היה.

אורי אור: דרך אגב, שמחתי שבוועדת החוץ והביטחון אמר חבר הכנסת בגין: אין שום קשר בין טרור לממשלה.

אורי אור: כל ממשלה עם התקופה שלה, עם הבעיות שלה.

אורי אור: כחודש לפני הבחירות סגר חבר הכנסת רוני מילוא, שר המשטרה לשעבר, את רצועת-עזה.

אורי אור: למה?

אורי אור: כי היה שקט?

אורי אור: כי בבת-ים וביפו השתולל הטרור, ושר הביטחון, שהיום פרש מהליכוד, משה ארנס, נלחם לפתוח את רצועת-עזה, כי הסיר געש ורעש והיה צריך להפסיק את הטרור.

יעקב שמאי: משה ארנס לא פרש מהליכוד.

יעקב שמאי: הוא פינה מקום לחבר אחר בכנסת, אבל הוא לא פרש מהליכוד.

אורי אור: אני יודע, גם היום הוא מתפקד בליכוד, וחבל שהוא לא פה.

אורי אור: כי חבר הכנסת ארנס, אני בטוח ביושרו, היה עושה הבדל גדול מאוד, לא כמו שאתם עושים וסופרים לי את מקרי הטרור, אצל שר ביטחון זה או אחר.

אורי אור: רבותי, יש מלחמה.

משה קצב: לא עמדנו – – – לספור הרוגים.

אורי אור: אתה יודע טוב מאוד מי עמד וספר פה וספר ברחוב, תיכף אומר כמה נהרגו, אצלנו לא שומרים על חיי אדם, ואצלכם שמרו יותר, ואתה יודע בדיוק למי אני מתכוון ומתי זה נאמר.

אורי אור: האם צה"ל השתנה בארבעת החודשים האלה?

אורי אור: האם שירות הביטחון השתנה?

אורי אור: האם מישהו ממפקדי צה"ל התחלף מאז?

אורי אור: אף לא אחד.

אורי אור: אותם מפקדים שהיו בזמנכם ביהודה ובשומרון, ואני חושב שהם טובים, עובדים גם היום ומשקיעים בכך את נשמתם.

משה פלד: המדיניות השתנתה.

אורי אור: לא השתנה דבר.

אורי אור: המלחמה בטרור תמשיך להיות כמו שהיתה, והרבה יותר מזה.

משה קצב: מתי היה משא-ומתן עם אסירים ביטחוניים?

אורי אור: היו גם משאים-ומתנים עם אסירים ביטחוניים, אדוני, ואין שום קשר בין הטרור לבין המשא-ומתן.

אורי אור: ההיפך הוא הנכון.

משה קצב: קרה פעם משהו כמו באל-נג'אח?

אורי אור: קרו הרבה דברים יותר גרועים.

משה קצב: בבקשה, אדרבה.

אורי אור: תיזהר, כי זיכרוני טוב מאוד.

אורי אור: אני אגיד לך מתי נרצחו שבעה סטודנטים, שישה סטודנטים בני ישיבות בחברון.

אורי אור: אז עזוב.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, זה לא דו-שיח.

רפאל אדרי: אני מבקש לאפשר לנואם להמשיך.

אורי אור: אני לא אתחשבן אתך, כי אני חושב שאין לזה מקום.

אורי אור: שר המשטרה שלך יודע למה הוא סגר את עזה, ושר הביטחון שהיה שלך יודע למה הוא פתח את עזה, כי לא היתה לו ברירה.

אורי אור: רבים מכם קוראים היום: בואו נפסיק את השיחות כי יש טרור.

אורי אור: כל אלה שלא רצו ללכת לשיחות השלום או שנקראו להן, הם הראשונים שבאים ואומרים היום: בואו נפסיק את שיחות השלום, וגם זה נאמר מעל במה זאת היום.

אורי אור: יש מלחמה ביהודה ובשומרון, וכל מי שאומר שהאינתיפאדה נחלשת או מתחזקת בהחלט אומר דברי הבל.

אורי אור: יש מלחמה שפושטת ולובשת צורה.

אורי אור: לפעמים זה טרור חם, לפעמים זה קר, לפעמים זה חם וקר ואבנים, ולפעמים זה הפגנות ואינתיפאדה.

אורי אור: נכון, במלחמה הזאת צריך להילחם, אבל במקביל צריך לדבר, וכל מי מאתנו שאחראי למדיניות ואחראי לצבא, אני חושב שיעמוד בפני הדור הזה ובפני הדור הבא בידיים הרבה יותר נקיות ובמבט הרבה יותר ישיר אם הוא יאמר: רבותי, ממשיכים לחפש שלום, אבל נלחמים בטרור.

אורי אור: רבותי, שיחות מנהלים עם מי שיש לנו מלחמה אתם, לצערי הרב.

אורי אור: אלמלא היתה מלחמה לא היה צורך בשיחות שלום.

אורי אור: לכן צריך להמשיך את המשא-ומתן תוך כדי שיחות השלום.

משה פלד: לא הבנתי.

אורי אור: אני אסביר לך הכול.

אורי אור: חבל שאתה לא מבין, חבר הכנסת פלד.

משה פלד: – – –

אורי אור: ידידי, כן, כי אלמלא היה טרור ואלמלא היתה מלחמה לא היה צורך במשא-ומתן.

אורי אור: משא-ומתן עושים כאשר יש מלחמה.

אורי אור: לכן, אדוני, צריך להילחם בטרור, ונגעו בזה פה, בלי שום קשר, כי אותם ארגונים שכולנו מכירים אותם פה רוצים שהשיחות ייפסקו.

אורי אור: הם רוצים שהטרור ימשיך לשלוט פה ויעכיר את כל מערכת היחסים בין יהודים לערבים, וראינו מה שקרה פה.

אורי אור: אני רוצה לענות לגבי רמת-הגולן, אבל בהקשר אחר, לגבי אזור הביטחון.

אורי אור: יש כאלה שאומרים להפסיק את השיחות עם הסורים משום שהטרור משתולל, והוא משתולל באזור הביטחון.

אורי אור: אני רוצה לומר לידידי רפול.

אורי אור: רפול, לא צריך להגדיל את אזור הביטחון ל-25 קילומטרים.

אורי אור: כבר היום יש באזור הביטחון למעלה מ-200,000 איש, מרביתם שיעים, ובזכות הממשלה הזאת והקודמת, דרך אגב, אזור הביטחון הזה מתפקד טוב.

אורי אור: אנשים שחיים באזור הביטחון, הן שיעים והן נוצרים, לא פוגעים בצה"ל.

אורי אור: אז מה אתם מציעים, להרחיב אותו לחצי מיליון אנשים, ואז עמדת השליטה תלך לאיבוד ואז יהיה טרור מתוך אזור הביטחון.

אורי אור: אזור הביטחון הוא אמצעי, הוא איננו מטרה.

אורי אור: המטרה היא לשמור על שקט בקו.

אורי אור: אני רוצה לציין, שלמרות האבדות, והשבוע האחרון היה קשה, מ-1985 ועד היום אזור הביטחון ממלא בסך הכול את תפקידו.

רפאל איתן: אמצעי למה?

אורי אור: אני עונה.

אורי אור: הוא נועד לתת הגנה מפני נשק בכינון ישיר ומפני חדירות.

אורי אור: את זה הוא עושה, והגדר שלנו הפכה להיות קו עצירה.

אורי אור: הוא לא נועד לתת הגנה מ"קטיושות", כי אם נצטרך לתת הגנה מפני "קטיושות", נצטרך לבנות גדה צפונית עם חצי מיליון אנשים.

רפאל איתן: – – –

אורי אור: אבל אני יודע שאני צודק, והרוב פה יודעים שאני צודק.

אורי אור: איננו רוצים שיהיה שם אזור ביטחון של חצי מיליון אנשים, כי אז נאבד את השליטה.

אורי אור: השילוב הזה של צבא דרום-לבנון עם כמה מוצבים של צה"ל, כאשר צה"ל ברובו על קו הגבול, אני חושב שהוא מוכיח את עצמו ואין צורך לשנות את התפיסה.

אורי אור: נכון, יש ימים טובים יותר, יש ימים טובים פחות.

אורי אור: ממשלת ישראל הבהירה זאת, ולא סתם הפסיק "חיזבאללה" לעשות את מה שהוא עושה; לא לתמיד, והטרור נחלש, אבל אין צורך לשנות את השיטה.

אורי אור: יש צורך לעשות הערכת מצב מחודשת כל פעם, כל יום, ואם תשתנה הערכת המצב ישתנו הנתונים, ואז יהיה צורך לשנות את השיטה.

אורי אור: היום, רבותי, אין צורך לשנות את השיטה באזור הביטחון.

אורי אור: אני רוצה לומר לסיכום, שאין דרך אחרת אלא להמשיך בשיחות, ובמקביל להמשיך להילחם בטרור, לחזק את היחידות שנלחמות בטרור.

אורי אור: ואני דוחה מעל במה זו כל השמצה שהיא של תנועת "יש גבול", או אחרות, נגד הנוער שנמצא ביחידות האלה.

אורי אור: יחידות כאלה מחייבות לקלוט לשורותיהן את מיטב הנוער, והנוער הזה יעשה את זה בצורה הטובה ביותר והמקצועית ביותר.

אורי אור: רק אם נפגע במטרות נקודה של שליחי הטרור, נוכל להגיע לכך שתהליך השלום יתקדם, והם לא יטרפדו את זה.

אורי אור: לכן, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה רק התחילה, ולדעתי יש בהחלט סימני הצלחה והתקדמות.

אורי אור: הממשלה הזאת זכאית לקבל את אמונה של הכנסת ולהמשיך במדיניות שלה, להמשיך להילחם בטרור.

אורי אור: כל אלה שדיברו עשו את זה גרוע יותר בתקופות קודמות.

אורי אור: תודה רבה.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת אביגדור קהלני, ואחריו – לחבר הכנסת רון נחמן.

אביגדור קהלני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאה ימים מלאו לממשלה החדשה, שאני טוען כי היא ממשלת המרכז; יש הטוענים כי היא ממשלה של השמאל.

אביגדור קהלני: היום אנו ניצבים כאן, וצריכים להגן על אותה ממשלה.

אביגדור קהלני: רוצים שהממשלה הזאת תתקן במאה ימים את כל מה שקלקלו במשך 15 שנה.

אביגדור קהלני: במשך מאה ימים היא צריכה להציג קבלות.

אביגדור קהלני: על אילו קבלות מדברים?

אביגדור קהלני: מדברים על ביטחון הפנים של מדינת ישראל, ואני רוצה להזכיר לכולנו מתי התחילה האינתיפאדה: בתקופת ממשלת הליכוד הלאומי, שגם רבין היה בתוכה.

אביגדור קהלני: זו היתה ממשלת מרכז וימינה מהמרכז.

אביגדור קהלני: האינתיפאדה נמשכת, בעוד ימים מספר תיכנס האינתיפאדה לשנתה השישית.

אביגדור קהלני: מה הוא הפתרון לאותה אינתיפאדה?

אביגדור קהלני: האם ללכת ולהתיישב עוד ברצועת-עזה?

אביגדור קהלני: האם ללכת ולהקים עוד התנחלויות ליד שכם, בהר הברכה ובהר הקללה?

אביגדור קהלני: האם להיכנס לתוך מחנה בלאטה ולנסות לטהר כל שביל וכל רחוב?

אביגדור קהלני: האם הפתרון הוא להילחם בכוח?

אביגדור קהלני: אנחנו יודעים מה הוא ביטחון.

אביגדור קהלני: ביטחון פירושו להגן על מדינת ישראל מפני אלה הרוצים לזרוק אותנו יום אחד מכאן.

אביגדור קהלני: זהו ביטחונה של מדינת ישראל, ולא לטהר כל רחוב במחנה בלאטה.

אביגדור קהלני: זו אינה המשימה הלאומית של מדינת ישראל.

אביגדור קהלני: מה עשינו?

אביגדור קהלני: גרמנו לכך שמרבית עבודת הכפיים במדינת ישראל נמצאת בידי אלה המגיעים כל יום מן השטחים.

אביגדור קהלני: גידלנו במדינת ישראל אנשים שאינם רוצים לעבוד עבודת כפיים.

אביגדור קהלני: בכך הגדלנו את מספר הערבים המגיעים מן השטחים וסיכנו את ביטחון הפנים.

אביגדור קהלני: קראו את כותרות העיתונים בשנה האחרונה, ותראו שכל יום נפגעו אנשים בתוך המדינה, בבת-ים ובמקומות אחרים.

אביגדור קהלני: והיום אומרים לממשלה הזו, שהיא פוגעת בביטחון הפנים של מדינת ישראל.

אביגדור קהלני: אני אומר, שהפתרון הוא בהבטחה, שמדינת ישראל תישאר כאן לעולם.

אביגדור קהלני: היא תישאר כאן לעולם אם יהיו לה גבולות ביטחון.

אביגדור קהלני: גבולות ביטחון, לדידי, הם ברמת-הגולן ועל הירדן.

אביגדור קהלני: אני לא חושב שאנו צריכים להיות בתוך רצועת-עזה, ולנסות להפוך אותם לאוהבי מדינת ישראל.

אביגדור קהלני: אני לא חושב שאנו צריכים להישאר בג'נין, או לשכנע אותם שאנו עם סגולה.

אביגדור קהלני: צריך לשבת על גבולות הביטחון ולהבטיח את קיומנו כאן.

אביגדור קהלני: זו המטרה הלאומית שלנו.

אביגדור קהלני: האם יוכל מישהו למנוע מערבי הנכנס באופן חופשי למדינת ישראל לפגוע בחקלאי?

אביגדור קהלני: הלוא הוא עובד אצל החקלאי, כיצד נמנע זאת?

אביגדור קהלני: הפתרון הוא להמשיך בתהליך השלום, ולא להפסיקו בגלל האירועים בלבנון.

אביגדור קהלני: אני זוכר, בשנת 1974, כאשר היו אירועים ברמת-הגולן, מול הסורים, בו בזמן המשכנו בתהליך של שלום, שכתוצאה ממנו הגענו לשקט.

אביגדור קהלני: יש כאלה המציעים לנו להפסיק כרגע את תהליך השלום.

אביגדור קהלני: לשם מה ולמה?

אביגדור קהלני: האם משום שנוח לנו להפסיק את תהליך השלום?

דוד מנע: מה עם רמת-הגולן?

אביגדור קהלני: אמרתי שרמת-הגולן היא גבול הביטחון של מדינת ישראל, וגם רבין אומר שברמת-הגולן גבול הביטחון של מדינת ישראל, וצריך לחזק אותו בעניין הזה, ואני אהיה בין הראשונים שיחזקו אותו.

אביגדור קהלני: אני חושב, שכל הדיבורים על הגדלת רצועת הביטחון בתוך לבנון מיותרים.

אביגדור קהלני: מה אנחנו מחפשים שם?

אביגדור קהלני: שמעתי את חבר הכנסת משה פלד: בואו נלך עד לטווח ה"קטיושות" והתותחים.

אביגדור קהלני: האם אתה רוצה שניכנס 40 ק"מ פנימה?

אביגדור קהלני: כדי שהבן שלך והבן שלי יצטרכו לבצע כל יום חדירה לעומק של 40 ק"מ?

אביגדור קהלני: בשביל מה ובשביל מי, להבקיע כל יום אל תוך מוצבים?

אביגדור קהלני: האם כדי שייפגעו עוד חיילים?

אביגדור קהלני: רצועת הביטחון תפקידה למנוע מחוליות מחבלים להיכנס פנימה.

אביגדור קהלני: אין לנו כוונה להילחם כל יום, כדי להגיע אל אותו מוצב הנמצא 40 ק"מ פנימה.

אביגדור קהלני: בואו נדבר על ביטחון אמיתי.

אביגדור קהלני: מה הוא ביטחון אמיתי?

אביגדור קהלני: חשוב לנו להבטיח ששום תושב בקריית-שמונה או באביבים לא ייפגע.

אביגדור קהלני: לכך מספיקה רצועת ביטחון שבה משולבים כוחות של צד"ל, ואין צורך להיכנס פנימה.

אביגדור קהלני: נתקלתי בהתקפה נוספת על ראש הממשלה ושר הביטחון.

אביגדור קהלני: עדיין יש לי חברים בצבא, והם אמרו לי שלא ראו שר ביטחון שהיה מעורב בענייני הצבא יותר מרבין.

אביגדור קהלני: הוא מעורב בכל תהליך, נמצא בכל שלב של קבלת החלטות.

אביגדור קהלני: תראו עד כמה הוא מעורב בתהליך השלום וכיצד הוא מוביל אותו.

אביגדור קהלני: תראו כיצד הוא נמצא בצבא, כמי שמנווט את המערכת.

אביגדור קהלני: אני חושב שמה שאנחנו צריכים לעשות כרגע הוא לחפש את הפתרון לטווח ארוך, לשמור על קיומנו כאן, כדי שאף אחד לא יזיז אותנו מכאן.

אביגדור קהלני: אין לנו ארץ אחרת.

אביגדור קהלני: מצד שני, בראיית הזמן בואו נלמד מן ההיסטוריה.

אביגדור קהלני: לא נהפוך את האיש בג'נין ובעזה לאוהב מדינת ישראל.

אביגדור קהלני: נצטרך לתת לו לחיות כפי שהוא רוצה, אבל אנחנו נשב במקומות שאנו צריכים לשבת בהם כדי להגן על המדינה הזאת.

אביגדור קהלני: בואו נכשיר את עצמנו למטרות המחר.

אביגדור קהלני: בואו נטפל באבטלה.

אביגדור קהלני: דוד מנע ציין את המספרים, אתה מומחה במספרים, אתה היית חלק מהמערכת בעת צמיחת האבטלה מ-7% ל-12%.

אביגדור קהלני: ההידרדרות נמשכת, קשה לעצור אותה כרגע.

דוד מנע: הצמיחה הכלכלית בתקופת הליכוד היתה 6%, ואתם הולכים להורידה ל-3%.

אביגדור קהלני: כאשר אנחנו קיבלנו לידינו את השלטון, הצמיחה הכלכלית היתה בנפילה.

אביגדור קהלני: עכשיו אנחנו מנסים לעצור את התהליך.

אביגדור קהלני: צריך לשנות בראש ובראשונה את החוקים, כדי שיגרמו לאנשים לעבוד.

אביגדור קהלני: לא נוכל ליצור מפעלים בבת אחת.

אביגדור קהלני: אני חושב שלממשלה הזאת יש סיכוי גדול מאוד להמשיך ולנווט את המדינה להצלחה כלכלית וביטחונית, ולהוביל את תהליך השלום.

אביגדור קהלני: אני מחזק את ידיה של הממשלה הזאת, שתמשיך להוביל אותנו לצמיחה כלכלית, למרות כל הכאבים.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אביגדור קהלני.

שבח וייס: הוקצו שמונה דקות והוא סיים בשש דקות.

שבח וייס: זו הדגמה לכך שכל דבר שאפשר לומר בשמונה דקות, אפשר לומר עוד יותר טוב בשש דקות.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן.

שבח וייס: אחרון המתדיינים בנושא שלנו היום יהיה חבר הכנסת אברהם בורג.

שבח וייס: לאחר מכן נעבור להצבעות.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חמש שנים עברו מאז פרצה האינתיפאדה; שלוש שנים ממנה ובשיאה כיהנת, אדוני ראש הממשלה, כשר הביטחון.

רון נחמן: עד לפני חודשים מספר היינו עדים לרגיעה מסוימת ולירידה בעוצמת האלימות בשטח.

רון נחמן: אולם, בחודש האחרון גבו פעולות הטרור והרצח מחיר דמים נורא.

רון נחמן: רצח אמציה בן-חיים, השם ייקום דמו, בגוש-קטיף ב-11 באוקטובר 1992; רצח שמעון אברהם, השם ייקום דמו, בחבל התענכים ב-15 באוקטובר 1992; רצח יהודית אוסטרן, השם ייקום דמה, ליד היישוב מתתיהו ב-17 באוקטובר 1992; ירי של מחבלים על קצינה וחייל צה"ל ב-21 באוקטובר; רצח חייל צה"ל, שמואל גרש, השם ייקום דמו, במערת-המכפלה ב-15 באוקטובר.

רון נחמן: אנו רואים שהאינתיפאדה לא רק שלא גוועה, אלא אף הסלימה בלבוש של טרור אלים, שימוש בנשק חם, בקבוקי תבערה, זריקות אבנים, שימוש בסכינים ובגרזינים.

רון נחמן: הטרור הזה מתפשט כמו נגע בכל רחבי הארץ, מהתענכים בצפון לרצועת-עזה בדרום, לירושלים ולבת-ים.

רון נחמן: גבול הצפון מתחמם.

רון נחמן: חמישה חיילי צה"ל נהרגו בפיגוע חבלני של "חיזבאללה", והנציג הסורי במשלחת המשא-ומתן מצדיק את הטרור.

רון נחמן: בקריית-שמונה נרצח נער בהתקפת "קטיושות", וממשלת ישראל ממשיכה את התהליך המדיני.

רון נחמן: הכיצד?

רון נחמן: התערערות מצב הביטחון מביאה אותי למסקנות מספר: א.

רון נחמן: ממשלת ישראל נסוגה מאקסיומה שהנחתה את כל ממשלות ישראל – שאין שום אפשרות להגיע להסכם שלום כלשהו תחת איום ותחת מימוש של פעולות טרור; ב.

רון נחמן: הגורמים הפוליטיים בשמאל, המובילים את ממשלת רבין-דראושה, מנסים לשכנע את הציבור, שהנה תמורת ויתורים לא-גדולים יגיע השלום המיוחל, וכי הסלמת הטרור היא חלק בלתי נפרד והכרחי מהתהליך המדיני; ג.

רון נחמן: "עוד לחץ קטן, עוד כמה פיגועים", אומרים הערבים, "וישראל תיסוג אפילו לגבולות 1967".

רון נחמן: רוב הפיגועים, כ-70%, מבוצעים על-ידי אנשי "פתח", וממשלה זו מנסה להבחין בין ארגון טרור שלילי, כמו "חיזבאללה", כמו "חמאס", לבין ארגון טרור מהוגן – "פתח", וזאת לצורכי המשא-ומתן המדיני.

רון נחמן: האם יש תבונה מדינית בהודעתו של שר החוץ לאחר ההתנקשות בלבנון, שבה נהרגו חמישה חיילי צה"ל, שיש להמשיך את המשא-ומתן בכל מחיר?

רון נחמן: מה טעם יש בהודעות ממשלת ישראל המאשימות את סוריה בליבוי הטרור בלבנון ובגיבויו, אם ההצהרות אינן מלוות בפעולות משמעותיות?

רון נחמן: האם הובהר לסורים, שהם מסכנים את האינטרסים שלהם בלבנון ובתהליך השלום כאשר הם מעודדים את "חיזבאללה"?

רון נחמן: אדוני ראש הממשלה, על ישראל להודיע, שהיא מעוניינת בתהליך השלום והיא רוצה שלום אמיתי.

רון נחמן: אולם עליה להודיע באופן חד-משמעי, שפעולות טרור אלו ימנעו ממנה את היכולת להמשיך במשא-ומתן.

רון נחמן: "אני אקבע, אני אנווט, אני אחליט" – הודעת מר רבין בליל הבחירות.

רון נחמן: אולם עינינו רואות כיצד אנשי מרצ ודראושה מנווטים אותך לוויתורים מרחיקים-לכת במשא-ומתן המדיני לשלום, כמו גם במשא-ומתן הקואליציוני.

רון נחמן: "נשנה את סדר העדיפויות הלאומי" – הודעת.

רון נחמן: מהו סדר העדיפויות הלאומי של ממשלתך?

רון נחמן: מאות מיליוני שקלים מוזרמים לקופת-חולים, שבמשך עשרות שנים שדדה את קופת המדינה, מיליארדים לקיבוצים על חשבון ערי הפיתוח?

רון נחמן: מה מאותתת ממשלה זו לערבים?

רון נחמן: – שהיא איננה שוללת הקמת מדינה פלשתינית ביש"ע.

רון נחמן: הכיצד?

רון נחמן: – במעשיה.

רון נחמן: הממשלה הזו החליטה להקפיא את הבנייה ביש"ע בטרם הספיקה ללמוד את הנתונים בשטח.

רון נחמן: הממשלה הזו גוזרת גזירות ומוציאה תקנות הפוגעות בתושבים יהודים, כדי להכביד ולהמאיס עליהם את החיים, לפגוע במורל שלהם ולגרום להם לעזוב את מקומות מגוריהם, ולמנוע מתושבים חדשים להתיישב.

רון נחמן: הממשלה הזו מבקשת לשנות את סיווג ערי הפיתוח ביש"ע בלי לבדוק אפילו את ההשלכות שיש להחלטה זו על כל משפחה וכל בית אב ביש"ע, ובכך פוגעת ברמת החינוך של הילדים, ברמת הבריאות והרווחה של התושבים, ובהזדמנות שכל ילד בישראל זכאי לה – עתיד בטוח.

רון נחמן: במסווה זה של "שינוי סדר עדיפויות לאומי", באה ממשלת רבין-דראושה ופוגעת ביכולת הקיום של זוגות צעירים, ששיקמו עצמם בכבוד, ומונעת מילדינו שבגרו להקים בית ביישובים אלה.

רון נחמן: מדללים את כוחות צה"ל, מפסיקים סלילת דרכי ביטחון, ואומרים לערבים: זו ממשלת חולשה, לחצו עליה, השיגו ממנה כל שתבקשו.

רון נחמן: מירוץ הוויתורים של הממשלה מקרין חולשה, נכונות לוויתורים, ומביא להגברת הטרור.

רון נחמן: מר רבין, הממשלה שבראשה אתה עומד הבטיחה למגר את הטרור ולדאוג לביטחון האישי של כל תושבי מדינת ישראל – והטרור משתולל.

רון נחמן: אמרת שהוצאת את צה"ל מלבנון.

רון נחמן: האומנם?

רון נחמן: הממשלה הזו בראשותך הבטיחה להביא הסכם שלום בתוך שישה עד תשעה חודשים.

רון נחמן: מאיזה תאריך צריך לספור חודשים אלה?

רון נחמן: הבטחתם לחסל את האבטלה – בכמה אחוזים היא ירדה?

רון נחמן: הבטחתם תנופת עלייה – והעלייה יורדת.

רון נחמן: אגב, היכן הרוסים המחפשים מזון בשוק?

רון נחמן: הבטחתם רפורמה במערכת הבריאות – ובמקומה מעבירים מאות מיליוני שקלים לקופת-חולים תוך גזלת הקופה הציבורית.

רון נחמן: הבטחתם כלכלה בריאה – ובמקומה אנו חוזרים לימי מפא"י העליזים, לחליבת הקופה הציבורית.

רון נחמן: האינתיפאדה קמה לתחייה, קופת-חולים "מבריאה" מהזרמת המיליונים של הממשלה, תושבי רמת-הגולן מרגישים מרומים ונבגדים, ותושבי יש"ע הפכו קורבן למעשי אלימות וטרור, כאשר אתה, אדוני, מלבה את אש השנאה כלפיהם במדיניות של דה-לגיטימציה.

רון נחמן: הממשלה הזו החליטה להקפיא את נפש הציונות – ההתיישבות – כמחווה לפלשתינים, שיתפה את אירופה בתהליך המדיני, הכריזה על החלת החלטות 242 ו-338 על רמת-הגולן, מבקשת לבטל את איסור המפגשים עם אש"ף, מקבלת תכתיבים מאסירים ביטחוניים ונכנעת לסטודנטים-מחבלים באוניברסיטת אל-נג'אח.

רון נחמן: הממשלה הזו, שאינה עומדת בלחצים מחוץ ומבית, אינה יכולה להנהיג את העם.

רון נחמן: אני קורא להביע אי-אמון לממשלה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת רון נחמן.

שבח וייס: אחרון המשתתפים בדיון זה – חבר הכנסת אברהם בורג.

שבח וייס: אתה בוודאי תנהג כקודמיך ותישא דברים תמציתיים מאוד.

אברהם בורג: אנהג כקודמי ואדבר לגופו של עניין.

שבח וייס: אני דיברתי רק על הזמן.

אברהם בורג: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצר מעט על כך שידידי מן המפד"ל אינם נמצאים כאן.

דוד מנע: נספר להם.

אברהם בורג: אני מתאר לעצמי.

אברהם בורג: ההגדרה היחידה שאני יכול להגדיר את שרשרת האירועים שהובילה אותנו לדיון הזה: זהו אי-אמון מסריח, שהוליד הסכם מריח.

אברהם בורג: אני לא חושב שיש מישהו שיש לו נחת, לא מן ההסכם שהושג ולא מן התהליכים שהביאו אליו.

אברהם בורג: אני שמח שנכנס חבר הכנסת יצחק לוי, חיפשתי מישהו מידידי מהמפד"ל, ואני רוצה לחזור ולהגיד לך את אשר אמרתי.

אברהם בורג: נכנס גם חבר הכנסת זבולון המר.

אברהם בורג: אני רוצה לחזור ולהגיד לכם: זהו אי-אמון מסריח, שהוליד הסכם מריח.

דוד מנע: מריח רע.

אברהם בורג: מריח רע.

אברהם בורג: מהו אי-אמון טוב?

אברהם בורג: אי-אמון טוב זה אי-אמון שמפיל ממשלה.

אברהם בורג: יש מעטים כאלה.

אברהם בורג: אי-אמון סביר זה אי-אמון שגורם לך נחת וגורם מבוכה גדולה לזולת.

אברהם בורג: אי-אמון גרוע זה אי-אמון שגורם מבוכה לכולם, בכלל זה לך.

אברהם בורג: אני מסתכל מה קרה כאן.

אברהם בורג: מערכת ציבורית שלמה נקלעה למבוכה גדולה מאוד, כי לא ברור על מה הוויכוח.

אברהם בורג: מסתבר שממשלות בישראל יכולות – אני לא יודע מה יהיו תוצאות ההצבעה, אבל יכולות ממשלות לקום או ליפול על בריאת עולם; נושא פוליטי ממדרגה ראשונה, אבל הוא לא בקווי היסוד של ממשלת ישראל.

עובדיה עלי: זה דבר של מה-בכך?

אברהם בורג: זה לא דבר של מה-בכך.

אברהם בורג: אגע בדברים ברצינות רבה.

אברהם בורג: שמעתי בראשית הדברים את דבריו של חבר הכנסת פרוש, ואני תוהה.

אברהם בורג: גם הוא לא פה.

אברהם בורג: שמעתי שהוא קורע קריעה.

אברהם בורג: אותו אני יכול לשאול: חבר הכנסת פרוש, איך אתה קורע קריעה אם מעולם לא תפרת תפר?

אברהם בורג: הרי מעולם לא התחברת אלינו, איזו קריעה אתה כבר יכול לקרוע?

אברהם בורג: הוא לא כל כך מעניין אותי, לפחות לא מהבחינה הציבורית.

אברהם בורג: אבל אני מסתכל על כל הגופים הנוגעים בדבר.

אברהם בורג: האם ש"ס הרוויחה רווחים גדולים מכל המהומה שנגרמה כאן?

אברהם בורג: לדעתי, פחות מרווחים גדולים.

אברהם בורג: אם אני רואה את ההסכם הזה, שמלכתחילה לא הייתי רוצה שייכתב, כתוב בו: "סגן שר החינוך, הרב משה מאיה, יהיה שותף מלא בהכנת תוכנית הלימודים ויישומה במסגרת החינוך הממלכתי להקנות ידע מסורת ישראל כפי שנשתמרה ומקוימת במנהגי הקהילות והעדות השונות בארץ ובתפוצות".

אברהם בורג: משמע, הרב מאיה אחראי על הרפורמים.

אברהם בורג: זה מה שכתוב בהסכם.

אברהם בורג: רווח גדול אני לא רואה מכך.

שולמית אלוני: – – –

אברהם בורג: לו יצויר שהפירוש הוא מילולי.

לימור לבנת: ראש הממשלה סותם לשרת החינוך את הפה.

אברהם בורג: אני שואל את עצמי, האם מפלגתי הרוויחה?

אברהם בורג: תשובתי היא: לא.

אברהם בורג: במקום לעסוק בנושא המרכזי שעל סדר-היום הישראלי, נושא מרכזי שיש לו שתי פנים, הפן האחד הוא החברה, על העבודה והתעסוקה ומובטליה וקליטת עוליה, והפן השני הוא תהליך השלום – קשה לה לעסוק בזה.

אברהם בורג: האם מרצ הרוויחה מן העסק הזה?

אברהם בורג: תשובתי היא: לא.

אברהם בורג: המנדט החילוני הטהור מקיים על-פי תפיסתו משא-ומתן עם הפונדמנטליזם הדתי.

אברהם בורג: רווח גדול אין בזה.

אברהם בורג: ניחא, עד כאן הצלחתם.

אברהם בורג: האם המפד"ל הרוויחה מזה?

אברהם בורג: תשובתי: המפד"ל הפסידה הפסד גדול.

אברהם בורג: ואגיד לך למה.

אברהם בורג: מה שהמפד"ל עושה בימים אלה, היא עושה הסבה מן הברית ההיסטורית לברית החדשה.

אברהם בורג: אגיד לך למה נעשית ההסבה הזאת.

אברהם בורג: הברית ההיסטורית היתה ברית, שמעבר להקשרים הפוליטיים שלה אמרה: יש בנו זרם תודעתי שרוצה לקיים דיאלוג פתוח, כן וקשה עם ציבור שאיננו מאמין.

אברהם בורג: והיום חברת לאגודה ולש"ס, ואתה הופך את המערכת החרדית יותר ויותר, עיין ההסכם המונח לפנינו.

אברהם בורג: ניחא, אבל גרמת למשהו אחר לגמרי.

אברהם בורג: בוא נדבר רגע על בריאת העולם.

אברהם בורג: לו יצויר שהעולם נברא בשישה ימים – – –

לימור לבנת: – – –

אברהם בורג: אני מדבר אל ידידי.

אברהם בורג: לו יצויר שהעולם נברא בשישה ימים, וכי יש למישהו כאן בבית, וכי יש למישהו כאן בבית מושג מה אורכו של יום אלוקי?

אברהם בורג: כי אלף ימים בעיניך כיום אתמול כי יעבור.

אברהם בורג: כמה זמן לוקחים ששת הימים האלה?

אברהם בורג: המון זמן לוקחים שישה ימים כאלה.

אברהם בורג: האם רבים פה בבית התעמקו בבראשית רבה ג', שהקדוש-ברוך-הוא בורא עולמות ומחריבם בזה אחר זה, שגם בחז"ל יש תודעה של עולמות קודמים לעולם הזה?

אברהם בורג: האם מישהו מתאר לעצמו שמה שכתוב בספר בראשית זה טריביה?

אברהם בורג: לא.

אברהם בורג: זה מצב של קבלת עול מלכות שמים, האל גדול ויכול לעשות הכול במאמר פיו; ואני, האדם המאמין, אינני כזה.

אברהם בורג: באתם והעליתם הצעת אי-אמון על התבטאות השרה אלוני.

אברהם בורג: מה קרה?

אברהם בורג: מערכת מדינת ישראל מנהלת ויכוח, האם העולם, על-פי תפיסת מדינת ישראל, נברא בשישה ימים או שהוא קדמון או דרווינסטי.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו ממש לקראת הסיום.

שבח וייס: אני מבקש לשבת ולא להפריע.

שבח וייס: נא לשבת.

שבח וייס: נא לשבת, שרים, חברי כנסת, כל הנבחרים נא לשבת איש-איש במקומו.

אברהם בורג: המפד"ל של המר, שר החינוך לשעבר, היתה רוצה שמערכת הציבור בישראל תקיים דיון – מה באמת קורה שם, מה הוויכוח, מה העימות התיאולוגי, מהי מלחמת התרבות שקיימת במקומותינו.

אברהם בורג: אבל כתוצאה מכך, הרווחת קירוב לבבות של אדם אחד?

אברהם בורג: אין אדם חילוני אחד שאתה רוצה לקרב אותו.

שבח וייס: לא להפריע, חברי הכנסת.

שבח וייס: חבר הכנסת סגן השר אלי בן-מנחם, סגן השר אלי בן-מנחם, סגן השר אלי בן-מנחם, נא לשבת.

שבח וייס: לא להפריע.

אברהם בורג: יצרת מצב שלא קירבת אדם אחד אל אותו דיאלוג, שאני יודע שבאופן אישי אתה מחפש אותו כל כך הרבה שנים.

אברהם בורג: כרית בור פוליטי ולתוך הבור הפוליטי נפלה תפיסת עולמך, שהדיאלוג לפעמים קודם לתעלול ולתרגיל.

אברהם בורג: כל הצעת האי-אמון הזאת, ברוחה, בתפיסתה היא נגד מה שאני יודע שאתה באופן אישי ניצב כנגדו, אבל היא מתאימה מאוד לתנועה שלך, תנועה שסוגרת את עצמה בפני חברים שאינם דתיים, סוגרת את עצמה בפני מסורתיים, מחפשת את הגטו הרוחני ובכך הופכת דומה יותר ויותר לעולם החרדי, שפעם אתה ואני היינו שותפים למאבק נגדו והיום אתה שותף שם ואני נאלץ להיות שותף בקואליציה.

שבח וייס: חבר הכנסת שאול יהלום, הוא כבר סיים את נאומו.

אברהם בורג: באמת לא אכפת לי לפתח את הדיון הזה מעל במת הכנסת, כי אני חושב שהוא ראוי הרבה יותר מאשר כל הדיון הפוליטי האופורטוניסטי, שנגרר בשבועות האחרונים על הנושא הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת בורג, משפט סיכום חזק לסיום נאומך.

אברהם בורג: משפט סיכום רציני?

אברהם בורג: – תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנו עוברים להצבעה.

שבח וייס: יש לנו ארבע הצעות אי-אמון.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, היתה לך הצעה לסדר.

שבח וייס: יש לך חצי דקה מהמיקרופון; לא מהדוכן אלא מהמיקרופון.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים – –

שבח וייס: כולם נוכחים.

רחבעם זאבי: – – הריני לבקש אישורך להעלות הצעה לסדר – – –

קריאה: ש"ס לא נוכחים.

רחבעם זאבי: הובא לידיעתי כאילו המסמך שהוצג בפני הכנסת, הצעות לפתרון המשבר וכו', איננו שלם ומקיף, וכי יש סעיף חשוב שהוסכם עליו והוא לא נכלל במסמך, והוא העברת כספים לסיעה בקואליציה.

רחבעם זאבי: לפיכך אני מבקש להעלות הצעה לסדר בנושא ומבקש שהכנסת תתייחס לזה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: השר רמון, בבקשה תשובה קצרה ביותר, אם אתה רוצה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, להערה של חבר הכנסת זאבי אין ידיים ואין רגליים.

חיים רמון: זהו שקר מוחלט.

חיים רמון: כל מה שהוסכם וכל מה שנשלח מופיע בנייר.

חיים רמון: אין אפילו אות אחת מחוץ לנייר הזה בכל הקשור להסכם.

חיים רמון: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: לפנינו ארבע הצעות אי-אמון.

שבח וייס: לגבי שתיים, הצעה של המפד"ל ושל יהדות התורה, יש בקשה להצבעה אישית; לגבי שתיים אין.

שבח וייס: לפיכך אני כבר נאלץ, כמובן, לערוך שתי הצבעות נפרדות.

שבח וייס: נתחיל בהצבעות על-פי הסדר.

שבח וייס: לגבי שתי הראשונות נבקש מונים, לגבי האחרות – על כל הצעה נצביע בהצבעה אישית.

שבח וייס: עכשיו אני עורך הצבעה – על פעילותה בתחום ביטחון הפנים, מדיניותה הכלכלית ותהליך השלום, הצעת הליכוד; והצעת סיעת צומת, הידרדרות ביטחון הפנים בישראל.

שבח וייס: אני ממנה שני מונים.

שבח וייס: אני מבקש מחבר הכנסת גדליה גל ומחבר הכנסת יהושע מצא.

שבח וייס: אני מבקש למנות את חברי הכנסת רענן כהן ויהושע מצא.

שבח וייס: אנחנו מתחילים בהצבעה.

יהושע מצא: ביקשו הצבעה שמית.

שבח וייס: הצבעה אישית ביקשו רק לגבי שתי הצעות.

שבח וייס: יש לי חתימות של המפד"ל ויהדות התורה.

שבח וייס: יש לי שתי בקשות חתומות כמקובל לפי התקנון.

שבח וייס: אני עורך עכשיו הצבעה.

שבח וייס: אין מדברים.

חגי מירום: מדוע לא הצבעה אלקטרונית?

שבח וייס: האם הבקשה למונים מתבטלת?

שבח וייס: אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית.

שבח וייס: ההצבעה עכשיו היא על שתי ההצעות הראשונות לאי-אמון, הצעת הליכוד והצעת צומת.

שבח וייס: אנחנו מצביעים על שתיהן בצוותא במקובץ בהצבעה אלקטרונית.

שבח וייס: אני רוצה להסביר, שלא תהיינה אי-הבנות.

שבח וייס: האמינו לי שיש לי סיבה להסביר את זה.

שבח וייס: מי שמצביע בעד – כבר היתה לנו פעם טעות שראש ממשלה הצביע נגד ממשלתו – מצביע בעד אי-אמון, כלומר, נגד הממשלה.

שבח וייס: התחלנו.

שבח וייס: מי בעד שתי ההצעות, של הליכוד ושל צומת?

שבח וייס: הצבעה מס' 1 בעד הצעות סיעות הליכוד וצומת להביע אי-אמון לממשלה – נגד –

שבח וייס: חברי הכנסת, להוריד את הידיים.

שבח וייס: חבר הכנסת שמאי, תוריד את ידיך.

שבח וייס: נא לשבת בשקט.

שבח וייס: אני עצמי רואה שיש הצבעות מספר שלא נקלטו.

שבח וייס: אני רואה זאת ולא צריך עדים.

שבח וייס: לפיכך, אני קובע, חברי הכנסת, עם כל הקושי, שאנחנו נעבור למונים.

שבח וייס: זהו.

קריאות: – – –

שבח וייס: אני מבקש.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן וחבר הכנסת יהושע מצא, בבקשה.

שבח וייס: אין ויכוח על זה.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת מצא, בוא תעזור לנו.

שבח וייס: בירורים אלקטרוניים נעשה פעם אחרת, לא בהצבעת אמון.

שבח וייס: לא לדבר.

שבח וייס: לא נתחיל בהצבעה כל זמן שלא תפסיקו לדבר.

שבח וייס: חבר הכנסת בדש.

שבח וייס: מי תומך בהצעת האי-אמון של סיעות הליכוד וצומת?

שבח וייס: יצביע.

שבח וייס: ואני לא רוצה לשמוע דיבורים בזמן ההצבעה.

שבח וייס: חבר הכנסת דן תיכון, היית סגן יושב-ראש.

שבח וייס: אתה יודע שלא מדברים בזמן הצבעה.

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, לא לדבר.

מיכאל איתן: אני נפעם מהמחזה הזה, שאי-אפשר להפעיל הצבעה אלקטרונית.

שבח וייס: אפשר להיות נפעם בלי לדבר.

שבח וייס: חבר הכנסת זיסמן, לא לעזור לי.

שבח וייס: נא להוריד את הידיים.

שבח וייס: מי מתנגד לשתי הצעות האי-אמון?

שבח וייס: שיצביע בטובו.

עוזי לנדאו: שיראו את חבר הכנסת דראושה.

שבח וייס: ביקשתי שלא לדבר, חבר הכנסת לנדאו.

עוזי לנדאו: שיראו את חבר הכנסת דראושה.

שבח וייס: תסלח לי, ביקשתי שלא לדבר.

שבח וייס: אל תדבר.

עוזי לנדאו: שיראו אותו.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, מספיק עם הדיבור הזה.

שבח וייס: אתה קיבלת בעבר איזה פרס על אדיבות.

שבח וייס: אין ישיבה שאתה לא מפריע בה.

עבד-אלוהב דראושה: ראס בין ענאק.

שבח וייס: רגע, רגע, סליחה.

שבח וייס: נא להוריד את הידיים.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אל תפריע.

שבח וייס: מי מתנגד?

שבח וייס: יצביע.

שבח וייס: ואף מלה.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אל תחבל לנו בסדרי הבית; בלי גבול ובכל ישיבה.

שבח וייס: די עם ההערות האלה.

שבח וייס: נא להוריד את הידיים.

שבח וייס: מי נמנע?

שבח וייס: – אין.

שבח וייס: בעד הצעות סיעות הליכוד וצומת להביע אי-אמון לממשלה – 51

שבח וייס: נמנעים – אין

שבח וייס: חברי הכנסת, בעד שתי הצעות האי-אמון, של הליכוד ושל צומת, הצביעו 51 חברי כנסת.

שבח וייס: מתנגדים – 60.

שבח וייס: שתי ההצעות הוסרו.

שבח וייס: אנו עוברים להצבעה הבאה.

שבח וייס: האם עדיין קיימת תביעה להצבעה אישית על שתי ההצעות?

רוני מילוא: עם כל הכבוד לחשבון, לא יכול להיות שיש 60 קולות לקואליציה.

רוני מילוא: יש שני חברים מקוזזים בקואליציה, והם השר בן-אליעזר וחבר הכנסת גולדשמידט.

רוני מילוא: שניהם מקוזזים.

רוני מילוא: יש שישה חברי ש"ס שלא נמצאים באולם.

רוני מילוא: לכן, לפי שום חשבון לא יכולים להיות 60 חברי כנסת נגד.

שבח וייס: חברי הכנסת, נקיים הצבעה חוזרת של המתנגדים.

שבח וייס: השר רמון, האם זה נכון?

חיים רמון: כן.

שבח וייס: ההערה נכונה.

שבח וייס: חברי הכנסת, ההערה התקבלה.

קריאות: – – –

שבח וייס: סליחה, התייעצתי עם השר המקשר.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש שלא להפריע.

שבח וייס: הספקתי להיוועץ עם מי שצריך.

יצחק רבין: – – –

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, ברשותך, אין כל סיבה שאנחנו לא נחזור על ההצבעה ועל עניין כזה ניכנס לחיכוך.

אלי דיין: 59.

שבח וייס: האם נעמוד על המיקח כאן?

שבח וייס: אני מבקש מחברי הכנסת מצא ורענן כהן לחזור לתפקיד.

שבח וייס: חברי הכנסת, 59 מוסכם?

יהושע מצא: אדוני, 59.

שבח וייס: מוסכם.

קריאות: – – –

שבח וייס: אני מודיע מחדש.

שבח וייס: גמרנו.

שבח וייס: חברי הכנסת, אחרי בירור קצר ובהסכמה אני מודיע שוב, תוצאה סופית: 51 תומכים, 59 מתנגדים.

שבח וייס: שתי ההצעות הוסרו.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: אנחנו עוברים לשתי ההצעות הבאות.

שבח וייס: אני שואל עכשיו, האם עדיין אתם עומדים על כך שתהיה הצבעה שמית, אישית?

קריאות: כן.

שבח וייס: ההצבעה היא על שתי ההצעות יחד.

שבח וייס: אני מודיע בזאת שאנחנו מצביעים הצבעה אישית, על-פי התקנון ועל-פי הבקשה, על שתי הצעות אי-אמון, האחת של המפד"ל והאחרת של יהדות התורה.

שבח וייס: בבקשה.

ש' יעקבסון: – – – ביחד, הצבעה אחת.

שבח וייס: – – – הצבעה מאוחדת.

ש' יעקבסון: שמואל אביטל – נגד; רפאל אדרי – נגד; אהוד אולמרט – אינו נוכח; אורי אור – נגד; חיים אורון – נגד; דליה איציק – נגד; מיכאל איתן – בעד; רפאל איתן – בעד; רפאל אלול – נגד; שולמית אלוני – נגד; טלב אלסאנע – נגד; אסעד אסעד – בעד; יוסף בא-גד – בעד; זאב בנימין בגין – בעד; פנחס בדש – בעד; שלמה בוחבוט – נגד; אברהם בורג – נגד; יגאל ביבי – בעד; יוסף ביילין – נגד; נעמי בלומנטל – בעד; בנימין בן-אליעזר – אינו נוכח; אליהו בן-אלישר – בעד; אליהו בן-מנחם – נגד; שלמה בניזרי – אינו נוכח.

קריאות: איפה הוא?

שבח וייס: רבותי, זאת הצבעה ולא תוכנית חפש את המטמון.

שבח וייס: זו הצבעה.

שבח וייס: לא להעיר.

קריאה: חפש את חבר הכנסת בניזרי.

שבח וייס: בבקשה, נמשיך.

ש' יעקבסון: עוזי ברעם – נגד; תמר גוז'נסקי – נגד; שאול גוטמן – בעד; מיכה גולדמן – נגד; אלכסנדר גולדפרב – בעד; אלי גולדשמידט – אינו נוכח; אפרים גור – בעד; מרדכי גור – נגד; גדליה גל – נגד; אריה גמליאל – אינו נוכח.

קריאה: הוא הלך לחפש את השר דרעי.

שבח וייס: נא להמשיך.

ש' יעקבסון: אלי דיין – נגד; חיים דיין – בעד; יעל דיין – נגד; עבד-אלוהב דראושה – נגד.

קריאה: חזק, חזק.

שבח וייס: חברי הכנסת, זה בלתי נסבל כל פעם להעיר הערות כאלה.

שבח וייס: תחשבו רגע על זה.

עבד-אלוהב דראושה: זה תענוג להצביע נגד.

שבח וייס: תסלח לי, חבר הכנסת דראושה, אל תעזור לי.

עבד-אלוהב דראושה: זה תענוג.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני מגן עליך, אל תעזור לי.

עוזי לנדאו: עם ישראל – – – על מחבלים.

שבח וייס: אני מבקש שלא לדבר.

חגי מירום: יש גבול.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, האם אתה רוצה לחבל בהצבעה?

שבח וייס: אל תעזור לי.

דוד צוקר: זה נגד הפרוצדורה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, שב.

שבח וייס: התחלתי להגיב ואתה מפריע.

שבח וייס: אתה מפריע לי.

שבח וייס: חברי הכנסת, התחלתי להעיר ואתם מפריעים לי.

דוד צוקר: תעזוב את הפרוצדורה ולך לתוכן.

שבח וייס: חבר הכנסת דדי צוקר, אני אפילו לא זקוק לשמץ של הערה שלך.

שבח וייס: התחלתי להעיר ואתה מפריע לי.

גדעון שגיא: חבורה מופקרת.

שבח וייס: שמעתי, חבר הכנסת שגיא.

שבח וייס: חברי הכנסת, התחלתי לומר משפט ואתם מפריעים לי.

שבח וייס: אני תובע מכם, לא מבקש.

שבח וייס: לא ייתכן, וזה חמור מאוד, שכל פעם אנחנו נעבור איזה מין תקרית שיש לה סממנים ברורים – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: גזעניים.

שבח וייס: לא אמרתי.

שבח וייס: סממנים ברורים – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: גזעניים.

שבח וייס: אל תפריע לי.

שבח וייס: – – – סממנים ברורים של יצירת תחושת אפליה בין חבר כנסת אחד למשנהו על-פי מוצא.

עוזי לנדאו: איזו אפליה?

שבח וייס: אמרתי לכם את זה.

שבח וייס: זה בלתי-אפשרי.

שבח וייס: אני מגנה את התופעה הזאת.

יהושע מצא: את האפליה – – –

שבח וייס: נמשיך בהצבעה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה.

יהושע מצא: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, חבר הכנסת מצא, אני אוציא אותך מהאולם.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני לא רוצה עוד פעם לדבר על כך.

שבח וייס: אני לא מאמין שיושב-ראש של כל סיעה שהיא עובר לסדר-היום על דבר כזה.

שבח וייס: מספיק עם הסיפור הזה.

שבח וייס: בבקשה, להמשיך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

שבח וייס: אתה שוב מפריע לי, חבר הכנסת צאדק?

שבח וייס: עכשיו זה הזמן להפריע לי?

שבח וייס: סגן השר צאדק, עכשיו זה הרגע להפריע, אחרי ההערה שלי?

שבח וייס: מה אתכם?

שבח וייס: זה הזמן להפריע?

שבח וייס: לא שמעת מה שאמרתי?

שבח וייס: בבקשה.

ש' יעקבסון: אריה דרעי – אינו נוכח; אברהם הירשזון – בעד; שמואל הלפרט – בעד; זבולון המר – בעד; צחי הנגבי – בעד; שבח וייס – נגד; יוסף ונונו – נגד; רחבעם זאבי – בעד; נסים זוילי – נגד; תופיק זיאד – נגד; עמנואל זיסמן – נגד; אליעזר זנדברג – בעד; וליד חאג' יחיא – נגד; נעמי חזן – נגד; מיכאל חריש – נגד; בנימין טמקין – נגד; סאלח טריף – נגד; שאול יהלום – בעד; אברהם יחזקאל – נגד; רן כהן – נגד; רענן כהן – נגד; יוסי כץ – נגד; לימור לבנת – בעד; מאשה לובלסקי – נגד; דוד לוי – בעד; יצחק לוי – בעד; דוד ליבאי – נגד; עוזי לנדאו – בעד; יורם לס – נגד; ענת מאור – נגד; משה מאיה – אינו נוכח; דוד מגן – בעד; האשם מחאמיד – נגד; רוני מילוא – בעד; חגי מירום – נגד; דוד מנע – בעד; נואף מסאלחה – נגד; יהושע מצא – בעד; דן מרידור – בעד; רון נחמן – בעד; אורה נמיר – נגד; משה נסים – בעד; בנימין נתניהו – בעד; אסתר סלמוביץ – בעד; אפרים סנה – נגד; יוסף עזרן – אינו נוכח; עובדיה עלי – בעד; שאול עמור – אינו נוכח; אברהם פורז – נגד; חנן פורת – בעד; משה פלד – בעד; רפאל פנחסי – אינו נוכח; מנחם פרוש – בעד; שמעון פרס – נגד; עמיר פרץ – נגד; גדעון פת – בעד; יאיר צבן – נגד; דוד צוקר – נגד; אביגדור קהלני – נגד; חיים קופמן – בעד; ישראל קיסר – נגד; משה קצב – בעד; יצחק רבין – נגד; אברהם רביץ – בעד; אמנון רובינשטיין – נגד; חיים רמון – נגד; אבנר חי שאקי – בעד; גונן שגב – בעד; גדעון שגיא – נגד; אברהם שוחט – נגד; משה שחל – נגד; מאיר שטרית – בעד; שמעון שטרית – נגד; דב שילנסקי – בעד; סילבן שלום – בעד; יעקב שמאי – בעד; יצחק שמיר – בעד; יעקב שפי – נגד; אברהם שפירא – בעד;

ש' יעקבסון: אריאל שרון – בעד; יוסי שריד – נגד; דן תיכון – בעד.

שבח וייס: האם יש מישהו מבין הנוכחים באולם שלא קראנו בשמו?

קריאות: דרעי.

שבח וייס: חברי הכנסת, אחרי ההצבעה יש המשך לסדר-היום, לתשומת לבכם.

שבח וייס: חברי הכנסת, הרי התוצאות: שתי הצעות האי-אמון של המפד"ל ושל דגל התורה, הצבעה אישית מקובצת: 51 תומכים, 59 מתנגדים.

שבח וייס: גם שתי ההצעות האלה הוסרו.

שבח וייס: תודה לכם, ואנחנו ממשיכים בסדר-היום.

שבח וייס: אני מזמין את שר המשפטים להביא הודעת הממשלה על החלת דין רציפות על הצעות חוק.

שבח וייס: בבקשה, אדוני שר המשפטים.

דוד ליבאי: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשכ"ה–1964, אני מתכבד למסור לכנסת על רצונה של הממשלה להחיל רציפות הדיון על הצעות החוק הבאות: א.

דוד ליבאי: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 23), התשנ"ב–1992, שפורסמה בהצעות חוק מס' 2119; ב.

דוד ליבאי: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 23), התשנ"ב–1992, שפורסמה בהצעות חוק מס' 2076; ג.

דוד ליבאי: הצעת חוק ההתגוננות האזרחית (תיקון מס' 8), התשנ"ב–1992, שפורסמה בהצעות חוק מס' 2124.

דוד ליבאי: ד.

דוד ליבאי: הצעת חוק רישום ציוד וגיוסו לצבא-הגנה לישראל (תיקון מס' 2), התשנ"ב–1992, שפורסמה בהצעות חוק מס' 2108.

דוד ליבאי: כידוע, יכולה כל סיעה הרוצה בכך להציע, בתוך שבועיים, שדין הרציפות לא יוחל על הצעה כלשהי.

דוד ליבאי: אם תוגש הצעה כזאת, תחליט הכנסת בעניין.

דוד ליבאי: אם לא תוגש הצעה כזאת, או אם תוגש ותידחה, תמשיך הכנסת הנכנסת – בוועדה שהצעת החוק היא בתחום ענייניה ובמליאה – לדון בהצעת החוק מן השלב שאליו הגיעה הכנסת השתים-עשרה.

דוד ליבאי: תודה, כבוד היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה לשר המשפטים.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת דוד צוקר, להביא אלינו לאישור הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על החלת דין רציפות על הצעות חוק.

שבח וייס: בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהתאם לסמכותה, על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשכ"ה–1964, מבקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט להודיע לכנסת על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק אלה: 1.

דוד צוקר: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 13), התשנ"ב–1992, של חבר הכנסת עמנואל זיסמן, אשר אושרה בקריאה ראשונה ביום 17 במרס 1992.

דוד צוקר: 2.

דוד צוקר: הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון מס' 12), התשנ"ב–1992, של חבר הכנסת אברהם פורז, אשר אושרה בקריאה ראשונה ביום 17 במרס 1992.

דוד צוקר: על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשכ"ה–1964, אם לא תוגש לכנסת מטעם סיעה, ובתוך שבועיים, הצעה שדין הרציפות לא יחול על הצעות חוק אלה, או תוגש ותידחה, תמשיך ועדת החוקה, חוק ומשפט לדון בהן.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת דוד צוקר.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת חגי מירום, יושב-ראש ועדת הכנסת, למסור הודעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש את אישורה של הכנסת לחילופי גברי בוועדת הסמים, מטעם סיעת יהדות התורה: במקום חבר הכנסת הרב מנחם פרוש, יכהן חבר הכנסת הרב אברהם רביץ.

): תודה.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: הכנסת רושמת לפניה את הודעתך.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מסיים בזאת את הישיבה היום.

שבח וייס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ז' בחשוון התשנ"ג, 3 בנובמבר 1992.

שבח וייס: הישיבה הסתיימה.