ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 139, 1993-10-26 00:00

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת היום, יום שלישי, י"א בחשוון התשנ"ד, 26 באוקטובר 1993.

רפאל אדרי: סדר-היום מונח לפניכם: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1994.

רפאל אדרי: אני מבקש להסב את שימת הלב לסדרי הדיון בתקציב לשנת 1994.

רפאל אדרי: אנחנו ממשיכים היום בדיון בהצעת התקציב שאושרה על-ידי הממשלה והונחה לאישור הכנסת בקריאה ראשונה.

רפאל אדרי: ועדת הכנסת החליטה, שנציגי עשר הסיעות ינאמו כל אחד במסגרת עשר דקות.

רפאל אדרי: אני מבקש לציין את סעיף 2 – אחריהם ינאמו חברי הכנסת במסגרת של חמש דקות כל אחד.

דן תיכון: עוד לא היה דבר כזה.

דן תיכון: סלח לי מאוד – – –

רפאל אדרי: כן, אדוני.

דן תיכון: אני לא יודע מה קורה ביומיים האחרונים, אבל על-פי תקנון הכנסת זמן המינימום המוקצה לחבר הכנסת הוא שבע דקות.

דן תיכון: לא יכולה ועדת הכנסת להחליט, שחברי הכנסת ידברו חמש דקות בנושא התקציב.

דן תיכון: אני לא מבין מה קרה השנה לוועדת הכנסת.

דן תיכון: במשך שנים רבות, ללא יוצא מהכלל, ניתנה מכסה לכל סיעה.

דן תיכון: הדיון הוא דיון סיעתי.

דן תיכון: הסיעה יכולה לחלק את הזמן הזה כראות עיניה.

דן תיכון: אני לא מבין מה קורה.

דן תיכון: אני מבקש את תשומת לבו של מזכיר הכנסת.

דן תיכון: אדוני המזכיר, אתמול סיים שר האוצר את הנאום שלו.

דן תיכון: בשל שיקולים של רוב או מיעוט, הוא לא ביקש להסמיך את ועדת הכספים להתחיל בדיון.

דן תיכון: לפיכך אסור היה לוועדת הכספים להתחיל בדיון על התקציב לפני שתתקיים ההצבעה במליאה מחר; אסור היה.

דן תיכון: אני קובע שגם בתחום הזה התקנון נרמס והופר.

דן תיכון: אני מבקש להורות לוועדת הכספים שלא לדון לפני שמליאת הכנסת תאשר את התקציב בקריאה ראשונה.

דן תיכון: הוועדה מנועה מלדון בתקציב המדינה, אלא אם כן יחזור לכאן שר האוצר ויבקש את הסמכת הוועדה.

רפאל אדרי: אני מודה לחבר הכנסת תיכון.

רפאל אדרי: אני מבקש לציין, שגם בשנה שעברה היה אותו סדר.

דן תיכון: סליחה, זה פשוט לא נכון.

רפאל אדרי: חבר הכנסת דן תיכון, בבקשה.

רפאל אדרי: נתתי לך אפשרות להעיר את הערתך, והקשבתי לך בסבלנות, בכבוד ובנימוס.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך להקשיב גם לדברי, ואם יהיו לך הערות – אתן לך אפשרות להעיר.

רפאל אדרי: גם בשנה שעברה זה היה הסדר.

רפאל אדרי: ועדת הכנסת החליטה מה שהחליטה, ואני לא חושב שאנחנו יכולים עכשיו לחזור מהחלטת ועדת הכנסת.

רפאל אדרי: הנציגים של כל הסיעות השתתפו וכך החליטו.

רפאל אדרי: אשר להצעה שלך שוועדת הכספים לא יכולה לדון, זה נכון.

רפאל אדרי: היא לא התחילה לדון בתקציב, היא טרם החליטה לדון, עד שנאשר מחר, אם נאשר, את הצעת חוק התקציב.

דן תיכון: היא התחילה לדון היום בהכנסות המדינה.

רפאל אדרי: אסור לה לדון.

רפאל אדרי: אני מסכים אתך, טרם החלטת הכנסת – ועדת הכספים מנועה מלהתחיל בדיון בתקציב המדינה.

רפאל אדרי: היא מנועה מלדון עד שיאושר התקציב בקריאה ראשונה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, חבר הכנסת דן תיכון, על שהסבת את שימת לבנו.

רפאל אדרי: אבל, לצערי, באשר לזמן לא נוכל לעשות דבר וחצי דבר.

רפאל אדרי: נמשיך בדיון כפי שהתחלנו בו.

רפאל אדרי: חבר כנסת שלא ינצל את זכות הדיבור שלו בתורו יאבד את זכות הדיבור.

רפאל אדרי: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת מנחם פרוש.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפנינו ממשלה שמדיניותה קפקאית, ניהולה שלומיאלי וגישתה והחלטותיה, בוודאי בחלקן, הן כאלה, שהמפלגה היא מעל למדינה.

עוזי לנדאו: הממשלה הודיעה שהיא משנה סדרי עדיפויות מייד עם תחילת כהונתה.

עוזי לנדאו: נראה אילו סדרי עדיפויות היא משנה.

עוזי לנדאו: ממשלת ישראל דיברה על עליית יהודים, דיברה על כך שהליכוד מסכן עלייה של יהודים.

עוזי לנדאו: מה אנחנו מקבלים מן הממשלה הזאת?

עוזי לנדאו: עלייה קטנה יותר של יהודים, אבל עלייה גדולה יותר של פלשתינים באמצעות "זכות השיבה", דרך הסכם רבין-ערפאת.

עוזי לנדאו: יש 350,000-300,000 פליטים פלשתינים מכוויית שברחו לירדן, הם שם במחנות.

עוזי לנדאו: נופל עליהם הסכם רבין-ערפאת כגשם נדבות.

עוזי לנדאו: ועכשיו מדינת ישראל מוכנה, על-פי ההסכם הזה, שתקום ועדה שתסדיר את החזרת העקורים מ-1967, כך כתוב שם, אל יהודה, שומרון ועזה.

עוזי לנדאו: עליית יהודים לא, עליית ערבים פלשתינים למאות אלפיהם – כן.

עוזי לנדאו: הנה נושא אחד בשינוי סדר העדיפויות.

עוזי לנדאו: נושא שני.

עוזי לנדאו: ממשלת ישראל הבטיחה לנו שהיא תיאבק מאבק קשה באבטלה.

עוזי לנדאו: ממשלת ישראל האשימה את הליכוד על כך שבשנים שבהן היתה עלייה בשיעור שבין 200,000 ל-400,000 איש, האבטלה היתה כל כך גבוהה עד שהדבר פגע במרקם החברתי בישראל והוא מסכן את העלייה.

עוזי לנדאו: אנחנו רואים היום מהם שיעורי האבטלה.

עוזי לנדאו: אין כמעט הבדל.

עוזי לנדאו: בשנה האחרונה היתה לממשלת הליכוד אבטלה בשיעור של כ-10.5%, היא עלתה ל-11.2%.

עוזי לנדאו: עכשיו בא האוצר ומספר לנו, שהנה בסוף שנה זו יהיה שיעור האבטלה 10.2%, ויש לשר האוצר ויכוח עם שרת העבודה והרווחה נמיר, שאומרת שבעצם האבטלה לא ירדה, יש כל מיני עבודות יזומות שמורידות באופן חשבונאי את האבטלה, אבל בפועל מספר מקומות העבודה האמיתי לא שונה כך שתרד האבטלה.

עוזי לנדאו: ובכן, הבטיחו לנו הורדת האבטלה, האבטלה נשארה בערך באותה רמה, אף שהציגו את זה כדבר חיוני וחשוב מאוד.

עוזי לנדאו: הנושא השלישי הוא השקעה בתעסוקה.

עוזי לנדאו: הממשלה הזאת הבטיחה לנו השקעה בתעסוקה בהיקפים חסרי תקדים.

עוזי לנדאו: מה אנחנו רואים, שממשלה זו משקיעה כדי לפתח במיוחד את תעסוקתם של פלשתינים ערבים ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה.

עוזי לנדאו: ומר פרס מתנדב בשם משלם המסים הישראלי להעביר לקופתם 25 מיליון דולר, ועוד 50 מיליון דולר ערבויות להלוואות שייקחו.

עוזי לנדאו: מר פרס נפגש עם נציגי יהדות הגולה ועם גבירי הון יהודים והוא מדבר על UNITED JERICHO APPEAL – UJA.

עוזי לנדאו: אני כבר לא יודע אם זה שינוי סדר עדיפויות או שינוין בצירוף של שלומיאליות גם יחד.

עוזי לנדאו: איפה המוח היהודי?

עוזי לנדאו: לא רק שאין מפתחים אצלנו מקומות תעסוקה, ולא רק שאין מורידים את האבטלה בקצב נחוץ, אלא את הכספים ואת המאמצים מפנים לא רק לכך שמי שעד אתמול, ולצערי הרב עוד שנים רבות, יוסיפו להיות אויבינו ביהודה ובשומרון, אלא שיוצרים מקומות פרנסה לאותם פליטים שעכשיו יבואו בהמונים ממזרח מערבה.

עוזי לנדאו: אין זו רק מדיניות קפקאית, אלא גם שילובה עם שלומיאליות.

עוזי לנדאו: אמר אתמול חבר הכנסת תיכון, שבהצעת התקציב הזו אין בכלל שום ביטוי לשידוד המערכות הגמור כנראה, או לפחות שינויים גדולים לשנה הקרובה, שיבואו בגלל הסכם רבין-ערפאת.

עוזי לנדאו: גם בהיערכות הצבא, גם בהיערכות המשטרה, הדברים אינם מקבלים כלל את הביטוי שלהם, ומדובר במאות רבות מאוד של מיליוני שקלים.

עוזי לנדאו: כשאנחנו מתבוננים על התקציב הזה ועל משמעויותיו, כפי שכותב היום גדעון עשת ב"ידיעות אחרונות", מי שמסתכל על תיאוריו של שר האוצר ועל הגרפים הצבעוניים יכול לחשוב, שמדינת ישראל מצויה סמוך מאוד לגן-עדן.

עוזי לנדאו: אבל כאשר מסתכלים על ההישגים בפועל, אנחנו רואים, למשל, שהאינפלציה, שהיתה צריכה להיות יעד מרכזי וחשוב, האינפלציה שממשלת הליכוד הורידה, והיא הלכה וירדה, וכמו בולדוג הממשלה לא עזבה את הסוגיה הזאת כדי להתקדם – גם בשנת בחירות לא ניהלנו כלכלת בחירות – והנה עכשיו, תחת הממשלה הזאת, שנכנסת לשנתה השנייה, לא רק שהיא מגדילה את התקציב מ-100 ל-125, כלומר ב-10% ריאליים, אלא מפזרים כספים לכל מקום ופוגעים ביעד חיוני.

עוזי לנדאו: צריך להגיע לרמת אינפלציה עולמית, אירופית, כדי שנהיה מקום מושך להשקעות כמו בחוץ.

עוזי לנדאו: וכדי ביזיון וקצף הולכים ומבקשים לשנות חוק שחוקקה הכנסת לפני כמה שנים, שיבטיח בשנה זו גירעון על-פי חוק של 2.2%, במקום גירעון של כ-3% כפי שמבקשת כרגע הממשלה.

עוזי לנדאו: זה היה חוק שתפקידו היה לכוון את הממשלה במדיניות של הפחתת אינפלציה.

עוזי לנדאו: גם זאת אין הממשלה עושה.

עוזי לנדאו: בתחום ההשקעות, אומר מר עשת, ההשקעות מהוות בתקציב 4% מסך ההוצאה, וזה מספר מגוחך.

עוזי לנדאו: אני מצטרף לדעתו.

עוזי לנדאו: שר האוצר עמד אתמול על הבמה הזאת ודיבר על התעשיות הביטחוניות ועל מה שיש לעשות שם.

עוזי לנדאו: הוא מאשים את התעשייה האווירית, ומביא כתנא דמסייע את מה שעשתה הממשלה בתעשייה הצבאית.

עוזי לנדאו: אני חייב לומר, שככל שניתן להסכים ולהעריך את המהלכים שנעשו בתעשייה הצבאית, אי-אפשר לקבל את מלוא ביקורתו של שר האוצר על המתרחש בתעשייה האווירית.

עוזי לנדאו: דבר אחד הוא הצעדים שהתעשיות הביטחוניות חייבות לעשות, אבל בלתי אפשרי להן להצליח אם הממשלה לא תגדיר לעצמה מה היא מצפה מהתעשיות הביטחוניות, מה הן צריכות לייצר בעבורה, בכמה כסף היא מתחייבת לבקש עבודה מכל אחת מן התעשיות על-ידי היקפים של הזמנות.

עוזי לנדאו: כשהתעשיות אינן יודעות מה צפוי להן מן הממשלה, הן אינן יכולות להכין תוכנית רצינית של הבראה.

עוזי לנדאו: עוד נקודה אחת, דוגמה לגישה אנטי-ממלכתית, מפלגתית – יש חוק לאזורי סחר חופשי, שממשלה זו מבקשת לקדם כדי להמריץ את הכלכלה.

עוזי לנדאו: ובכן, העיר אשדוד, למיטב ידיעתי – לפי בדיקתי לפני כשעה עם מנכ"ל העירייה – נמצאת מחוץ לחוק הזה.

עוזי לנדאו: משרד האוצר מסרב להכניס את העיר הזו אל מתחת למטריית החוק.

עוזי לנדאו: עכשיו, ראו, לשיטתה של הממשלה, עם הסכם רבין-ערפאת עשוי לקום נמל עמוק מים בעזה.

עוזי לנדאו: עכשיו החיוניות של החוק הזה באשדוד גדולה פי כמה.

עוזי לנדאו: לנו חשוב, שאם תתחיל תנועת מטענים וסחורות, היא תיעשה דרך נמל אשדוד ולא דרך עזה.

עוזי לנדאו: ושני הנמלים האלה מתחרים זה בזה, והקודם זוכה.

עוזי לנדאו: כאן הדבר חמור, ששר האוצר, משיקולים, כנראה מפלגתיים, מעדיף מקומות רחוקים אחרים וייתן יתרון לעזה, ולו כדי שראש העיר הנוכחי באשדוד לא יוכל להציג לפני בוחריו את היתרון הזה של אזור נמל חופשי בעירו.

עוזי לנדאו: אני מבקש להעלות את הנקודה הזאת, כדי שאפשר יהיה אולי לתקן את זה במהלך העבודה על התקציב.

עוזי לנדאו: אני רואה שהזמן רץ, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

רפאל אדרי: תודה, חבר הכנסת עוזי לנדאו.

רחבעם זאבי: אל מי מדברים חברי הכנסת?

רחבעם זאבי: לפרוטוקול?

רחבעם זאבי: אין פה אף נציג אחד של הממשלה שישמע את מה שחברי הכנסת רוצים לומר.

רחבעם זאבי: אנחנו מדברים ל"דברי הימים", לפרוטוקול?

רפאל אדרי: אני מודה לך מאוד על ההערה שלך.

רפאל אדרי: היא במקומה.

רפאל אדרי: הסבתי את שימת לב הממשלה.

רפאל אדרי: הם לא ידעו שהדיון מתחיל בשעה 15:00.

רפאל אדרי: קיבלתי עכשיו ידיעה ששר האוצר בדרך.

רפאל אדרי: אני מצטער ואני מודה לך, אדוני.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת מנחם פרוש; אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

מנחם פרוש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, רק חמש דקות הוקצבו לנו – ואני מודה מאוד על ההערה שהעיר כאן חבר הכנסת דן תיכון, שייתנו לנו שבע דקות – רק שבע דקות הוקצבו לדבר.

מנחם פרוש: אולי זה מספיק לחברי כנסת המייצגים מפלגות ממוסדות, ובין שהם קואליציה ובין שהם אופוזיציה, חינוך ילדיהם מובטח להם מגיל הגן עד לאוניברסיטה.

מנחם פרוש: לא כן נציג יהדות התורה, אגודת-ישראל–דגל-התורה, כאשר בכל שנה ושנה עלינו לעמוד, לעורר ולזעוק שהגיע הזמן להסיר את הקיפוחים.

מנחם פרוש: בשבע דקות אין אפילו זמן להביע אנחה, ובוודאי לא אנחות שאנו נאנחים על הקיפוחים המשוועים כמעט בכל סעיפי התקציב.

מנחם פרוש: אעלה בתמצית הקיצור רק כמה סעיפים משוועים על האפליות והקיפוחים.

מנחם פרוש: החינוך העצמאי גדל, ברוך השם, בשלוש השנים האחרונות ב-23%.

מנחם פרוש: בשנת התש"ן–1990 היו 35,000 תלמידים, ובשנת התשנ"ג – 43,000 תלמידים.

מנחם פרוש: חסרות לנו 7,395 שעות לימוד, עבור הילדים שניתוספו, מה שעולה כ-10 מיליון שקל שעלינו להשלימם.

מנחם פרוש: חמישה סעיפי תקציב המכוסים בחינוך הממלכתי ובחינוך הממלכתי-דתי – בחינוך העצמאי הם אינם מופיעים.

מנחם פרוש: זה מסתכם ב-11.

מנחם פרוש: 871 מיליון שקל.

מנחם פרוש: אותו דבר הת"תים, תינוקות של בית-רבן.

מנחם פרוש: איזו אקרובטיקה ואיזו סחבת יש עד שמאשרים את המינימום כדי לכסות את הגידול הטבעי.

מנחם פרוש: כעני בפתח עלינו להתחנן שיכירו בקיומנו.

מנחם פרוש: בתקציב פיתוח מכיר משרד החינוך, כי להשוואת התנאים הפיסיים בחינוך העצמאי ובגני-הילדים דרושות לנו 371 כיתות, וזה לבד מ-205 כיתות שדרושות ליישובים בשכונות חדשות, לבד מ-190 כיתות שדרושות לחינוך בתי תלמוד-תורה, תינוקות של בית-רבן, שהולכים ומתרבים, ברוך השם, לאחרונה ל-20,000 תלמידים.

מנחם פרוש: מה ניתן ומה הוקצב?

מנחם פרוש: לעג וקלס – מה שניתן ומה שהוקצב.

מנחם פרוש: אשתקד הוקצבו 60 כיתות לכול; השנה עלינו להתחנן על קיומנו.

מנחם פרוש: ואילו, הקשיבו, לסקטור הערבי הוקצבו אשתקד 21 מיליון שקל לבנייה; השנה – 47 מיליון שקל.

מנחם פרוש: כלומר, תקציב הבנייה בסקטור הערבי גדל בלמעלה מ-100%.

מנחם פרוש: למגזר הדרוזי הוקצב אשתקד לפיתוח סכום של 3 מיליוני שקל; השנה – 8 מיליוני שקל.

מנחם פרוש: זו הגדלת תקציב הבנייה ב-150%.

מנחם פרוש: הערבים אינם "סחטנים", הם אינם מבקשים "ייחודיים".

מנחם פרוש: תקציב הישיבות, שעודכן בכל שנה בשנים 1989, 1990, 1991, בקדנציה זו לא רק שלא עודכן, אלא בטקטיקה המסוימת בין האוצר לבין משרד הדתות, נאלצו להחזיר 50 מיליון שקל ממה שהוקצב לישיבות, והתקציב לא הוגדל וגם לא עודכן, בעוד השכר במשק עלה.

מנחם פרוש: וכעת, דוגמה בולטת נוספת של אפליה וקיפוח.

מנחם פרוש: תקציב תרבות כללית של משרד החינוך היה אשתקד 241.6 מיליון שקל.

מנחם פרוש: השנה הוגדל לסך של 330 מיליון שקל – הגדלה של 50%.

מנחם פרוש: ואילו התרבות החרדית, שהיא חלק מסעיף תרבות, תקציבה עלה מ-19.7 מיליון רק ל-21.5 מיליון שקל, היינו רק 10%.

מנחם פרוש: למה?

מנחם פרוש: מדוע?

מנחם פרוש: לי אין תשובה על זה.

מנחם פרוש: לתרבות חרדית היו אשתקד במשרד הדתות 57 מיליון שקל, והשנה רק 62 מיליון.

מנחם פרוש: כלומר, לא יותר מ-8%.

מנחם פרוש: תרבות כללית הגדילו ב-50%, תרבות חרדית הגדילו ב-10%, ובמשרד הדתות, המהדרין שבמהדרין ירדו ל-8%.

מנחם פרוש: למה?

מנחם פרוש: מדוע?

מנחם פרוש: אינני יודע.

מנחם פרוש: אני לא מוכן לקבל שיש כאן מגמה להבליט אנטי-דתיות.

מנחם פרוש: אבל מעניין לעניין, אני ממשיך באותו עניין.

מנחם פרוש: לרשות הספורט הוקצבו אשתקד 39 מיליון שקל, השנה 63 מיליון שקל, העלאת תקציב של למעלה מ-50%.

מנחם פרוש: ב-100% הוגדל התקציב לחינוך גופני.

מנחם פרוש: איך וכיצד מתעלמים ומקפחים את הפעולות המבורכות בהפצת תורה ויהדות לעם, אלפי שיעורי תורה בכל רחבי הארץ – קשה להבין.

מנחם פרוש: אביא דוגמה.

מנחם פרוש: קיימת קרן התרבות "דגל ירושלים", אשר פועלת בממדים עצומים, בין-לאומיים.

מנחם פרוש: בעומדנו בשנת השמיטה היא הכריזה על מבחן בדיני שביעית.

מנחם פרוש: לפני כשלושה חודשים הופיע הספר "דיני שביעית".

מנחם פרוש: הקשיבו: 60,000 טפסים נמכרו בשלושת החודשים האחרונים, והספר הופיע בעברית, ביידיש, באנגלית וברוסית.

מנחם פרוש: אינני מכיר עוד ספר שזכה לתפוצה כזאת.

מנחם פרוש: 22,000 נרשמו למבחן בארץ-ישראל, 17 מדינות בתפוצות השתלבו במבחן, הספר הופץ באלפי עותקים בכל העולם.

מנחם פרוש: ומבחן זה אינו הדבר היחיד; פעילים עוד ב-18 מישורים.

מנחם פרוש: אבל קרן התרבות "דגל ירושלים", למרות הפעילות הרחבה בממדים בין-לאומים, אינה זכאית למה שזכאי החינוך הגופני, למה שזכאי הספורט, ובמשרד החינוך לא מכירים גם במסגרת ההקצבות לתרבות חרדית.

מנחם פרוש: קיבלנו בסיפוק את ביטול הייחודיים וקביעת הקריטריונים.

מנחם פרוש: ראו ההשוואות, למה ומדוע הקיפוחים.

מנחם פרוש: קשה, קשה מאוד לדבר על נושא התקציב ולא להעלות ולא למחות במלוא החריפות על היחס בתקציב לבתי-כנסת ולמקוואות, שתי אבני היסוד בחיי קהילות ישראל.

מנחם פרוש: מאות מאות יישובים ושכונות משוועים שיקימו להם בתי-כנסת ומקוואות, מוכנים עם תוכניות, ומהו סך כל התקציב לבתי-כנסת ולמקוואות?

מנחם פרוש: רק 11 מיליון שקל.

מנחם פרוש: באים יהודים מארצות-הברית ובבואם לארצנו הקדושה, כמה כואב להם שצריכים להתפלל במרתפים, במקלטים, בפחונים.

מנחם פרוש: ואיך נשים מוסרות נפשן בלילות שבת כשהן הולכות מרחקים למקוואות.

מנחם פרוש: האם תוכלו לתאר הצער, הכאב, מפח הנפש בחוסר בתי-כנסת ומקוואות?

מנחם פרוש: בלב קשה אנו מתייחסים לתקציב שבו בולטים הקיפוחים.

מנחם פרוש: אני פונה לראש הממשלה, לשר החוץ, לשר האוצר ולשר החינוך, הקובעים את מהלכי הממשלה: בידכם לתקן את הקיפוחים.

מנחם פרוש: בהכירי אתכם, איני רוצה להעלות על דעתי שכל הקיפוחים הם על דעתכם, ונועדו להבליט שהממשלה עושה זאת מתוך מגמה אנטי-דתית.

מנחם פרוש: יהדות התורה משלמת מסים.

מנחם פרוש: מענקי ארצות-הברית ניתנים לכל התושבים, למה ומדוע תקפחו אותנו?

מנחם פרוש: ולבסוף, אדוני היושב-ראש, אני מציין בסיפוק, שש"ס הצליחה לקבל עבור החינוך שלה, "המעיין לחינוך תורני", הגדלת התקציב ב-130% – 38 מיליון ו-222,000 לעומת 16 מיליון ו-587,000 אשתקד.

מנחם פרוש: בש"ס הגדילו זאת בעבור 10,000 תלמידים.

מנחם פרוש: אם הגדילו להם בעבור 10,000 תלמידים, האם זה לא מחייב להגדיל לחינוך העצמאי בעבור 43,000 תלמידים?

מנחם פרוש: כדי להשלים את התמונה של תחושתנו על האפליות והקיפוחים, אני רוצה לציין מה שפורסם, כי האוצר יכסה גירעונות הקיבוצים ב-3.5 מיליארדי שקל.

מנחם פרוש: התנועות הקיבוציות לא מסתפקות בזה, הן דורשות לכסות את גירעונותיהן בסך 5 מיליארדים.

מנחם פרוש: כלכלנים אומרים שזה יגיע ל-11 מיליארד שקל.

מנחם פרוש: אבל זה לא ייחודי, זה ניתן בעין יפה.

מנחם פרוש: כבוד ראש הממשלה, למה לא תתערב להביא קץ לאיפה ואיפה בתקציב הממשלה?

מנחם פרוש: למה לא תבין שעל-ידי זה הממשלה מקבלת את התדמית המכאיבה ביותר – שהיא ממשלה אנטי-דתית?

מנחם פרוש: למה לך זאת?

מנחם פרוש: האם זה בהכוונתך?

מנחם פרוש: אני בטוח שלא.

רפאל אדרי: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם פרוש.

דן תיכון: חבר הכנסת פרוש, איך תצביע?

מנחם פרוש: רגע אחרי ההצבעה תדע.

דן תיכון: אחרי שתקבל את הכסף?

רפאל אדרי: חבר הכנסת תיכון, תיווכח מחר.

רפאל אדרי: חבר הכנסת תיכון, הסבת את שימת לבנו.

רפאל אדרי: פניתי לחבר הכנסת גדליה גל ואכן, כאדם הגון, הוא הודה שכנראה היה פה משגה כשהתחילו בסדר הדיון.

רפאל אדרי: אבל הבנתי שקיבלת הזמנה בעוד מועד, וחבל שלא הסבת את תשומת לב יושב-ראש הוועדה.

רפאל אדרי: כך אני הבנתי, אדוני.

דן תיכון: אני חוזר ואומר, לא ירדת לסוף דעתי.

דן תיכון: יש תקנון לכנסת וחייבים לשמור עליו.

דן תיכון: זה שהוא מזמין אותי, לא מכשיר את השרץ.

רפאל אדרי: חלילה, הוא לא התכוון לכך.

רפאל אדרי: הוא אמר לי, ובצדק, שחבל שבעוד מועד לא הוסבה תשומת לבו לעניין הזה.

רפאל אדרי: לכן אני מודה לך על שהערת את תשומת לבנו.

דן תיכון: זאת אומרת, מחר לא יהיה דיון בתקציב?

רפאל אדרי: אדוני, יושב-ראש ועדת הכספים, בבקשה.

גדליה גל: – – –

רפאל אדרי: אני מודה לכם.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לנואם הבא, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הבוקר פתחתי את עיתון ה"ארץ", ובמאמר המערכת של המוסף הכלכלי שיבח הכותב את שר האוצר על תקציבו באורח יוצא דופן.

האשם מחאמיד: זה שאדון שטרסלר משבח את תקציב המדינה, זו אינדיקציה מספקת ומצוינת בעבורי כדי לדעת שהצעת התקציב שלפנינו אינה מכילה בשורות בתחומי הרווחה והתעסוקה ואינה מבשרת על שינוי חיובי במצב החברתי של מדינת ישראל.

האשם מחאמיד: במלים אחרות, לא צפוי כל צמצום בעוני ובפערים החברתיים.

האשם מחאמיד: מעניין שבגלל העדר היערכות מתאימה ונאותה בהקצאת תקציבי הפיתוח, רק 34% מתקציב הפיתוח נוצלו בשבעת החודשים הראשונים של שנת 1993.

האשם מחאמיד: והרי ללא ניצול מלא של התקציבים, אין כל משמעות להצעות התקציב, כאשר ההקצאות והחלוקה לקויות.

האשם מחאמיד: איך ייתכן שבאותה תקופה נוצלו רק 23% מתקציב משרד החינוך לפיתוח כאשר חסרות יותר מ-1,000 כיתות בסקטור הערבי, כאשר ילדים ערבים לומדים בתנאים תת-אנושיים, וכאשר ילדים ערבים בדואים עדיין לומדים בבתי-ספר ללא מים, ללא כבישי גישה או אפילו דרכי גישה?

האשם מחאמיד: הממשלה, אדוני היושב-ראש, חייבת היתה ועודנה חייבת להשקיע משאבים במגזר הערבי לשם פיתוח תשתית פיסית ויצירת מקומות תעסוקה בתיעוש, בשיפור מערכת החינוך, בהפעלת יום לימודים ארוך.

האשם מחאמיד: ואם מדברים על חינוך, כדאי להזכיר גם את הסטודנטים באוניברסיטאות, שעלות שנת לימוד לגביהם היא יותר מ-10,000 שקלים.

האשם מחאמיד: אלה צעירים שאינם עובדים, וכאשר הם עובדים, אין משכורתם עולה על 1,500-1,000 שקלים בחודש.

האשם מחאמיד: והרי שומה על מדינה הרוצה להדביק את הצמיחה בעולם לעודד לימודים אקדמיים ולהקטין את ההשתתפות העצמית של הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה.

האשם מחאמיד: גם כאשר סטודנטים ערבים מסיימים את לימודיהם, אין הם מוצאים תעסוקה הולמת.

האשם מחאמיד: בשנה שחלפה לא הושגה כל התקדמות בשילובם של אקדמאים ערבים במשרדי הממשלה ובמוסדות ממלכתיים אחרים.

האשם מחאמיד: וכך, נוסף על תעודות ותארים אקדמיים שלהם, היתוספו תעודות ותארים של מובטלים ומתוסכלים.

האשם מחאמיד: ואל נשכח, אדוני היושב-ראש, שבכל משרדי הממשלה בירושלים כמעט אין עובדים שהם אזרחים ערבים, אלא בלשכותיהם של שני סגני השרים הערבים, סגן השר וליד צאדק וסגן השר נואף מסאלחה.

האשם מחאמיד: על אף התקוות שנתלו בממשלה הזו, כמעט שלא חלה כל התקדמות בתחום הכלכלי, התעשייתי, החברתי והתעסוקתי בסקטור הערבי.

האשם מחאמיד: ועל אף המצוקה הקשה עדיין קיימת אפליה ניכרת בזכאות למשכנתאות בין היהודים לערבים, בתירוץ שהם אינם עולים והם אינם יוצאי צבא.

האשם מחאמיד: וראו מה קורה, אדוני היושב-ראש, כל התקציבים המוקצים לסקטור הערבי, כ-420 מיליון שקלים, הם כ-0.3% מכל התקציב.

האשם מחאמיד: והיום מופיעה ב"הארץ" כתבה ובה נאמר, שכ-622 מיליון שקל מוקצבים לתנועת ש"ס, 11 מיליארד שקל לעולים.

האשם מחאמיד: ואיפה 17% מאזרחי המדינה?

האשם מחאמיד: מי בכלל חושב עליהם ומתחשב בהם?

האשם מחאמיד: אף לא אחד כמעט.

האשם מחאמיד: ובכך לא די, במצוקתה של האוכלוסייה הערבית לא די, ובאים ורודפים את אלה שירשו מהוריהם דונם, שניים או יותר.

האשם מחאמיד: האוצר, דרך מס רכוש, ממאיס עליהם את חייהם.

האשם מחאמיד: הוא זה שמעריך את הקרקע, גובה ומעקל, כי אין ביכולתו של אותו מובטל לשלם עשרות אלפי שקלים בשנה בעד חלקת אדמה.

האשם מחאמיד: אנחנו הצענו תיקון לחוק, כך שרק מי שעוסק בסחר קרקעות ישלם מס, ויפטרו אותם אומללים, שאשמתם היחידה היא שירשו חלקת אדמה מהוריהם.

האשם מחאמיד: אבל אין מי שיתחשב ואין מי שיקשיב.

דן תיכון: ומה עם היהודים שנמצאים במצב כזה?

דן תיכון: להם לא מגיע?

האשם מחאמיד: גם להם.

האשם מחאמיד: אני מדבר באופן כלל-ארצי.

האשם מחאמיד: אני רוצה שכל מי שסוחרים בקרקעות, ישלמו.

האשם מחאמיד: אלה שקיבלו דונם בירושה, למה הם צריכים לשלם?

האשם מחאמיד: ואני מדבר על יהודים וערבים.

האשם מחאמיד: אני לא מפלה – – –

דן תיכון: אני רוצה לומר לך, שאני לא מבין איך נותנים לכם פטור, שהרי מס רכוש נגבה על-פי חוק.

דן תיכון: אני לא מבין איך פקיד, ויהיה גבוה ככל שיהיה, לרבות שר האוצר, נותן פטור; איך נעשה ההסכם הזה בין סאלח טריף ליושב-ראש ועדת הכספים.

דן תיכון: לא מבין.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: אני מבקש, זה על חשבונך, כי זמנך תם.

רפאל אדרי: עוד חצי דקה, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אין הדבר בגדר סוד, שכ-60% מהילדים החיים מתחת לקו העוני הם ילדים ערבים.

האשם מחאמיד: וכאשר הצענו לשר האוצר את השוואת קצבאות הילדים הערבים לקצבאות הילדים היהודים, הבטיח שר האוצר בכבודו להשוות, החל מ-1 בינואר 1994, ובתוך שלוש שנים, בעלות שהוערכה בכ-400 מיליון ש"ח.

האשם מחאמיד: הדבר היה מצמצם בוודאי את הפערים בהכנסה ומעלה משפחות ערביות רבות מעל לקו העוני.

האשם מחאמיד: וראו מה מציע שר האוצר: שוויון כן, ולא אכפת לכם איך – הוא אומר לנו – נוריד מהילדים היהודים, ואז תהיו שווים.

האשם מחאמיד: יעני, שוויון בעוני?

האשם מחאמיד: האם לשם כך כל המאבק הזה וההבטחות שלכם?

האשם מחאמיד: האם התענוג שלנו הוא בהורדה מילדים יהודים?

האשם מחאמיד: מצד שני, הרי מישהו חושב שאפשר לרמות אותנו.

האשם מחאמיד: אנחנו הרי יודעים שיש כוונה לפצות משפחות יהודיות על-ידי מימוש חוק החיילים המשוחררים.

האשם מחאמיד: האין כאן היתול וזלזול באינטליגנציה ובכבוד שלנו?

האשם מחאמיד: האין כאן זלזול ב-17% מאזרחי המדינה?

האשם מחאמיד: כיוון שהבטחות המדינה, אדוני היושב-ראש, הן הבטחות שווא, ומכיוון שהיא מהתלת בנו, אין אנו רואים את עצמנו מחויבים להצביע בעד תקציב כזה, שבא להנציח את האפליה הלאומית נגד האוכלוסייה הערבית.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

רפאל אדרי: תודה, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת יצחק לוי, ואחריו – לחבר הכנסת אפרים סנה.

יהושע מצא: האשם, בוא לחץ את ידי ותזכור שאתה מבטיח שלא תצביע בעד התקציב הזה.

יצחק לוי: יש פה לחץ על מצביעים בעניין ההצבעות, וזה נעשה באולם הכנסת.

רפאל אדרי: יכולים כך ללחוץ גם עליך.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אל לנו ללחוץ על חברי הכנסת להצביע כך או אחרת.

יהושע מצא: כך הוא אמר.

יהושע מצא: שיקיים את המלה שלו.

רפאל אדרי: את זה נראה מחר.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

רפאל אדרי: בבקשה, חבר הכנסת יצחק לוי.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, הנציג היחיד של הממשלה שנמצא כאן באולם, אני רוצה לפתוח באחת ההוראות הנמצאת בחוק ההסדרים ונוגעת לענף הלול.

יצחק לוי: המעיין בהצעה המובאת על-ידי הממשלה, שנוגעת לענף הלול, רואה שיש בממשלה מגמה לחיסול הענף, ולא לחיזוקו.

יצחק לוי: מדובר שם על אפשרות לצמצום מכסות; מדובר שם על מתן סמכות רחבה מאוד לשר החקלאות בעניין הזה.

יצחק לוי: ואדוני סגן השר, אני חרד מאוד למה שיקרה לענף הזה, ובעיקר שגם היום השוק מוצף ביצים שלא תמיד מופקות מהמכסות המאושרות על-פי החוק.

יצחק לוי: יש שוק שחור גדול מאוד, יש הצפה של תוצרת הלול מרצועת-עזה וממקומות אחרים ביהודה ובשומרון, והחקלאים שעוסקים בענף הזה נמצאים בנסיגה.

יצחק לוי: אם הממשלה רוצה לחסל את ענף הלול, תאמר את זה בצורה מפורשת, תפצה את הלולנים, תמצא להם אולי דרכים אחרות לפרנסה, אבל לא דרך הוראות חוק תמימות, שבאות לחסל את הענף, אף שהעניין הזה בוודאי לא מוכרז כמדיניות הממשלה.

יצחק לוי: אבל כך הדבר, וזה מה שבעצם יקרה.

יצחק לוי: אנחנו חרדים מאוד מפני הדבר.

יצחק לוי: אני גר במושב שחלק גדול מהחברים בו עוסקים בענף הלול, ואני חושש שעוד מעט אמצא באזור מוכה אבטלה.

יצחק לוי: אני חושש שהמושב שלי ייהפך למושב מוכה אבטלה בעקבות הדברים האלה, כי כל הלולים יחוסלו.

יצחק לוי: זו הערתי הראשונה.

יצחק לוי: ההערה השנייה שלי היא לגבי – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק לוי, אצלי רשום שהזמן חלף.

יצחק לוי: אני חושב שזו טעות.

שבח וייס: טוב, עוד שתי דקות.

יצחק לוי: לא, לא.

יצחק לוי: רק עכשיו התחלתי.

יצחק לוי: נראה שהשעון לא כוון.

שבח וייס: סליחה, אני מתנצל.

יצחק לוי: ההערה השנייה שאני רוצה להפנות לממשלה היא בנושא חינוך ורווחה.

יצחק לוי: הממשלה מתפארת בכך שהיא הוסיפה סכום נכבד מאוד לתקציב החינוך.

יצחק לוי: נכון, באמת יש תוספת נכבדה מאוד לתקציב החינוך.

יצחק לוי: אבל רוב התוספת הולכת למשכורות של מורים.

יצחק לוי: כלומר, לא מדובר כאן בהטבה אמיתית של תנאי החינוך, לא במבנים ולא בדברים אחרים, אלא רוב התוספת היא ביטוי להסכמי השכר החדשים עם המורים.

יצחק לוי: הממשלה התחייבה, השכר הוא בסדר גמור, ואני בעד הוספת שכר למורים, אין לי שום התנגדות לכך.

יצחק לוי: הלוואי שהדבר הזה יביא לשיפור רמת ההוראה שלהם.

יצחק לוי: אבל, יש נושאים בחינוך שאינם מטופלים, ולא רק שאינם מטופלים אלא נגרע חלקם.

יצחק לוי: אני אדבר על נושא אחד שאני מכיר מקרוב, זה נושא החינוך המיוחד.

יצחק לוי: האם ידוע לחברי הכנסת, שהחינוך המיוחד לא תוקצב לשנה הבאה?

יצחק לוי: הוא לא תוקצב כלל.

יצחק לוי: כלומר, יש היום 20 מיליון שקל בתקציב, שזה הסכום שצריך עד סוף דצמבר השנה.

יצחק לוי: מינואר 1994 אין תקצוב לחינוך המיוחד.

יצחק לוי: הממשלה התחייבה בשנה שעברה לתוכנית רב-שנתית ליישום חוק חינוך מיוחד, ולהוסיף כל שנה קטע מסוים, כדי שבתוך חמש שנים ייושם כל חוק חינוך מיוחד.

יצחק לוי: והנה, הממשלה נסוגה בעניין הזה.

יצחק לוי: אני פונה ליושב-ראש ועדת הכספים, שלא לאפשר את הנסיגה הזאת בנושא החינוך המיוחד, גם אם זה יחייב להוסיף על התקציב, או שצריך יהיה לקחת ממקום אחר.

גדליה גל: לא תהיה נסיגה.

יצחק לוי: אם זו הבטחה של יושב-ראש ועדת הכספים, אני קצת יותר שקט בעניין הזה.

יצחק לוי: יש לי בסך הכול ארבע הערות, אדוני היושב-ראש, ואני כבר בשלישית.

יצחק לוי: ההערה השלישית היא בנושא הרווחה.

יצחק לוי: אני אומר ליושב-ראש ועדת הכספים, שבעוד בחינוך הממשלה אומרת שהיא הוסיפה תקציב, והערתי את מה שהערתי על זה, הרי בנושא הרווחה הממשלה עצמה מודה שלא הוסיפה.

יצחק לוי: ויש הרבה נושאים בתחום הרווחה שהממשלה, שוב, התחייבה שיהיו בסדר העדיפויות שלה, והבטיחה לטפל בהם, והם לא מטופלים.

יצחק לוי: ואני לא מדבר על דברים שעולים הרבה כסף, אני לא מדבר על חוקים הנוגעים למשפחות מרובות ילדים, שצריכים לעלות כסף רב והממשלה לא מוכנה להתמודד אתם.

יצחק לוי: אני מדבר על דבר כמו חיסול התור בנושא המוסדות למפגרים, על הקצאת מקומות במספר מספיק לטיפול בילדים שהוצאו דרך חוק הנוער לפנימיות, על מעונות סגורים לנערות, שאינם קיימים היום בארץ.

יצחק לוי: היום יש בארץ מעונות סגורים רק לנערים, ואין מוסדות כאלה לנערות.

יצחק לוי: נערות שצריכות מעון סגור הולכות לבית-סוהר.

יצחק לוי: אין תקציב לכל הדברים האלה, אבל בשנה שעברה הובטח שהדברים ישופרו וייעשו.

יצחק לוי: אם אתה יכול לומר לי את מה שאמרת לגבי חוק חינוך מיוחד, אהיה שקט מאוד, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

יצחק לוי: אבל אני מבין שאתה לא יכול לומר זאת.

גדליה גל: חבר הכנסת יצחק לוי, חלק מהדברים אינם מופיעים כי צמצמו את מספר הסעיפים.

יצחק לוי: אני מבין שזה ייבדק בוועדת הכספים.

יצחק לוי: הערה אחרונה שאני רוצה להעיר – הממשלה מתכוננת לשלום, כך היא מתכננת.

יצחק לוי: לפחות חלק מהשלום, לפי מה שאני מבין מדברי ראש הממשלה, הוא אי-עקירת היישובים היהודיים והשארתם בריבונות ישראלית.

יצחק לוי: לצורך כך יש להשקיע.

יצחק לוי: היישובים היהודיים לא יישארו אם לא יושקע שם בכבישים, בהרחבה, בדרכי גישה, בכל מיני דברים אחרים.

יצחק לוי: יש היום הרבה מאוד יישובים, שגם אם הממשלה תגיד שהיא לא תעקור אותם, הם ייעקרו מאליהם.

יצחק לוי: לכן אני חושב שהממשלה צריכה להבהיר את עצמה בנושא זה.

יצחק לוי: אם הממשלה אכן רוצה להשאיר את יישובי יש"ע, הרי דרושה השקעה נוספת גדולה ביישובים האלה, כדי שאפשר יהיה להשאיר אותם.

יצחק לוי: אם הממשלה לא עושה זאת, פירוש הדבר שכוונתה אולי – לא אולי, כמעט בטוח – אם הממשלה לא מתקצבת, הכוונה היא שלממשלה יש עניין בייבוש ההתיישבות שלב אחר שלב, וכך יהיה עד הסוף.

יצחק לוי: אני מבקש שהממשלה לפחות תגלה הגינות לגבי ההתיישבות היהודית ותקציב את מה שהיישובים צריכים כדי שיוכלו להחזיק מעמד וכדי שיוכלו להישאר במקומם ולא להיעקר.

יצחק לוי: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת יצחק לוי.

שבח וייס: חבר הכנסת אפרים סנה, בבקשה.

שבח וייס: רבותי, חמש דקות.

יהושע מצא: חמש או עשר דקות?

שבח וייס: חמש דקות.

שבח וייס: שמעתי את ההערה של חבר הכנסת דן תיכון.

שבח וייס: סדר הדיונים בתקציב נקבע על-ידי ועדת הכנסת, סעיף 131.

שבח וייס: את הסימפוזיון על כך נערוך אחר כך.

שבח וייס: חמש דקות, בבקשה, ובלי להתמקח עם יושבי-ראש הישיבות.

יהושע מצא: אני לא מתווכח עם היושב-ראש.

שבח וייס: זה לא נכון שיש שבע דקות, יש דיונים שיש שלוש דקות.

שבח וייס: רבותי, חמש דקות, בבקשה.

שבח וייס: אני מודיע זאת ברוח טובה.

דן מרידור: זה בסך הכול תקציב המדינה.

דן מרידור: מי צריך יותר מחמש דקות.

שבח וייס: לא, רבותי – זה בסך הכול תקציב המדינה.

שבח וייס: אתמול הוקצה זמן לדיון משעה 16:00 עד השעה 23:30, ובשעה 20:30 לא היו כאן חברי כנסת, כי זה בסך הכול תקציב המדינה.

יהושע מצא: אדוני, שולחן הממשלה ריק.

יהושע מצא: איך נתייחס לממשלה כזאת?

שבח וייס: נכון.

שבח וייס: חברי הכנסת, זה התקציב שלנו עכשיו.

שבח וייס: יתר על כן, הוספתי היום שעתיים: משעה 15:00, וכן ביקשתי מכבוד נשיא המדינה, בתיאום אתו, שאת הדיון החשוב בכנסת במאבק בתאונות הדרכים נקיים במועד אחר, מתוך הבנה של הנשיא לחשיבות של הדיון על התקציב.

שבח וייס: הדבר מוסכם אתו ועם חבר הכנסת צחי הנגבי, יושב-ראש ועדת הכלכלה שלנו.

שבח וייס: הוספנו שעות כי זה תקציב המדינה, על מנת שכל חברי הכנסת יוכלו להתבטא.

שבח וייס: חילקנו את רשות הדיבור לפי חמש דקות.

שבח וייס: הדיון הזה כולו היה בוועדת הכנסת.

שבח וייס: אם יש טענות – בוועדת הכנסת יש נציגים של כל הסיעות.

מנחם פרוש: אדוני היושב-ראש, למי אנחנו מדברים?

שבח וייס: אני מדבר אליך, כבודו, וחבר הכנסת אפרים סנה מדבר אליך, אתה דיברת אליו, זהו.

שבח וייס: הדיון מתקיים, הכנסת פועלת.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, איפה נציג הממשלה?

נעמי בלומנטל: אנחנו לא מוכנים.

שבח וייס: את תדברי אחר כך בתורך.

שבח וייס: קורה; מייד נזמן אותם.

שבח וייס: יש פה סגן.

שבח וייס: היו הרבה מאוד דיונים בכנסת כאשר לא היו נציגי הממשלה; זה לא בסדר.

שבח וייס: מעולם לא הפסקתי ישיבת כנסת; אנחנו כנסת.

שבח וייס: אנחנו לא תלויים בממשלה.

שבח וייס: יושבי-ראש הפסיקו ישיבות, זו לא היתה דעתי, אני לא מפסיק ישיבות.

שבח וייס: מה תחושת הנחיתות הזאת של חברי כנסת?

שבח וייס: אנחנו הכנסת.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת סנה.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תקציב הביטחון בתקציב שנה זו נשאר באותו גודל ריאלי.

אפרים סנה: לעומת זאת עלה בו לכאורה מרכיב השכר והגמלאות, והוא עומד היום כנתח יחסי על 31% לעומת 29% בשנה שעברה, לעומת 19% ב-1984.

אפרים סנה: לכאורה, יש פה גידול, אבל זאת תמונה אופטית מטעה.

אפרים סנה: הגורם, המרכיב שעלה כפליים בשנים האלה לא היה מרכיב השכר אלא מרכיב השיקום, אותם תשלומים לנכים, למשפחות נופלים, שהם מחיר יקר ובלתי נמנע של עמידתנו במלחמות ובמאבקים.

אפרים סנה: אין שום שיפור משמעותי בתנאי השירות של אנשי הקבע.

אפרים סנה: יתירה מזאת, לפי ועדת סדן-שור, שכר אנשי הקבע הולך ונשחק.

אפרים סנה: והרי לכאורה אפשר לומר, כי מרכיב השכר עולה.

אפרים סנה: צה"ל ומערכת הביטחון יורדים בכמות כוח האדם, בימי המילואים.

אפרים סנה: רק לכאורה השכר עולה אבל בפועל, במה שמקבל אותו איש קבע, השכר שלו הולך ונשחק.

אפרים סנה: זו בעיה ביטחונית ממדרגה ראשונה.

אפרים סנה: אני מדגיש, ובחרתי להעלות את הנקודה הזאת, כי אני שומע גם מחוגי האוצר, שמנסים להתגולל על שכרם ועל תנאי שירותם של משרתי הקבע, כאילו הם בחזקת בנים מפונקים, ולא היא.

אפרים סנה: המצב הוא בדיוק הפוך.

אפרים סנה: החברה היום, המשק היום, מציעים פיתויים בלתי רגילים לאנשי הקבע, דווקא לצעירים שבהם, דווקא למצטיינים שבהם, דווקא למוכשרים, דווקא לבעלי המקצועות הנדרשים, דווקא לבעלי כושר הניהול והפיקוד.

אפרים סנה: והחברה, הן בתחומי הניהול, הן בתחום העסקי, הן בתחום האקדמי, מפתה את האנשים האלה, שלמרביתם, כאשר הם ממשיכים לשרת, יש תנאי שירות קשים, מפרכים, בריחוק מהבית ומהמשפחה.

אפרים סנה: אם מערכת הביטחון תמשיך ותשחק את השכר של אנשי הקבע, לא נשמור על מצוינות צה"ל.

אפרים סנה: על הסכנה הזאת אני בא להתריע.

אפרים סנה: השחיקה הזאת בשכר סופה שתביא לכך שהטובים יעזבו את שורות צה"ל ואת שורות מערכת הביטחון.

אפרים סנה: יש תחליף למטוס ויש תחליף לטנק ויש תחליף לתותח ולנגמ"ש.

אפרים סנה: לאנשים טובים אין תחליף, ובלעדיהם אין לנו קיום.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אפרים סנה.

שבח וייס: חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

שבח וייס: אפילו הצלחנו לגרום לכך שיהיה לנו שר כאן.

שבח וייס: אחריה – חברת הכנסת יעל דיין; אחריה – חבר הכנסת סילבן שלום.

שבח וייס: חברת הכנסת בלומנטל, בבקשה.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת סילבן שלום לפני.

שבח וייס: חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה.

שבח וייס: אין בעיה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

סילבן שלום: חברת הכנסת נעמי בלומנטל החליפה אותי במקום הזה, כי היתה לי התחייבות להרצות בחוץ וחזרתי ממש בזמן.

סילבן שלום: אף שהגעתי רק ברגע זה, ייקח לי חצי דקה להתארגן ולהסתדר.

נעמי בלומנטל: אולי בינתיים, כבוד היושב-ראש, אני רוצה לומר משהו.

שבח וייס: את תשתתפי בדיון.

נעמי בלומנטל: בהחלט.

נעמי בלומנטל: אני רק רוצה לומר, שאתה ציינת גם מעל דפי העיתונות, שאתמול בערב לא היו חברי כנסת.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שחשוב מאוד שהציבור בישראל ידע שאנחנו כחברי כנסת גם לוקחים חלק בבחירות לרשויות המקומיות.

שבח וייס: גברתי, הבוקר דיברתי ב"גלי צה"ל" והגנתי עליכם בכל נימי נפשי, ואפילו העירו לי הערה לא יפה – המראיין ב"גלי צה"ל" – שאני עושה שירות יותר מדי טוב ליחצ"נות של הכנסת.

יהושע מצא: חשוב גם שידעו, שאין שר אוצר ואין ממשלה; עם כל הכבוד לשר צבן, אבל עדיין זו לא הממשלה.

שבח וייס: יש ממשלה.

שבח וייס: רבותי, חבל על הזמן.

חגי מירום: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אתמול הציג שר האוצר את תקציבו השני מאז נבחר לשמש שר האוצר.

סילבן שלום: בתקציב הראשון נאמר, שזה תקציב המשך של הממשלה הקודמת, כך שאין לו אפשרות לעשות הרבה שינויים.

סילבן שלום: אבל, ציפיתי לפחות שבתקציב הזה אכן נראה שינוי אדיר.

סילבן שלום: כי בסופו של דבר התקציב הזה הוא רובו ככולו המשך של תקציב 1993.

סילבן שלום: מהבחינה הזאת אני חושב שראוי היה ששר האוצר יביא תקציב מבית-מדרשו שלו ולא תקציב המשך.

סילבן שלום: אני רוצה להביא כמה פרמטרים שלפי דעתי אינם כלולים, ואני חושב שזה דבר לא טוב.

סילבן שלום: אתמול במשך כל נאומו לא הזכיר שר האוצר אפילו פעם אחת את המלה אינפלציה, כאילו הנושא הזה הפך להיות הנושא הכי פחות חשוב.

סילבן שלום: אנחנו, ואני מדבר בשם אנשי כלכלה, שיודעים שמה שהציל את מדינת ישראל מהליכה אל תהום, אולי, היה תוכנית הייצוב של 1985, שהורידה את האינפלציה, וההמשך ב-1992, שהוריד את זה למדד חד-ספרתי, היינו מצפים ששר האוצר יאמר לפחות משפט או שניים על הדברים.

סילבן שלום: אבל לא בכדי הוא לא אמר, כי ב-1993 חל גידול בשיעור האינפלציה.

סילבן שלום: ב-1993 שיעור האינפלציה יהיה בין 11.5% ל-12%, שזה גידול של כמעט שליש, או לפחות רבע, לעומת מה שהיה בשנה שעברה.

סילבן שלום: ב-1992 היתה בפעם הראשונה ירידה למדד חד-ספרתי.

סילבן שלום: הדבר יכול היה, במאמץ גדול, להביא לכך שאולי נגיע בפעם הראשונה לאינפלציה אירופית.

סילבן שלום: אבל, איך אומר לי ידידי חבר הכנסת חיים אורון?

סילבן שלום: הוא תמיד אומר: עדיף לי 1% יותר איפלציה, עם 1% פחות של אבטלה.

סילבן שלום: אתה רוצה תקציב מצמצם, אני רוצה תקציב מרחיב.

סילבן שלום: אם אכן היתה ירידה באבטלה, אולי הייתי אומר שאתה צודק.

חיים אורון: היתה.

סילבן שלום: אבל האבטלה עומדת על שיעור של למעלה מ-10%.

סילבן שלום: הנתון של הרבעון הראשון הוא 10.6%, ברבעון השני – כמעט 10%, והממוצע של שלושת הרבעונים יהיה 10.5%, לפי מה שאמר ברודט לפני שבוע בוועדת הכספים.

סילבן שלום: ואז יש מצב שהאבטלה לא יורדת, והאינפלציה ממשיכה לגאות.

סילבן שלום: במונחים כלכליים קוראים לזה סטגפלציה.

סילבן שלום: המכשיר של אבטלה להורדת אינפלציה הוא מכשיר ידוע.

סילבן שלום: השתמשו בו בדרך כלל מפלגות שמרניות, שחבר הכנסת אורון לא כל כך אוהב אותן, באנגליה ובארצות-הברית.

סילבן שלום: ותוך כדי אבטלה הם הצליחו להגיע לירידה חדה בשיעור האינפלציה.

סילבן שלום: פה אפילו מכשיר האבטלה לא עומד לממשלה הזאת, והמחירים ממשיכים לעלות.

סילבן שלום: הדבר נובע מהרחבה תקציבית שלא היתה דוגמתה.

סילבן שלום: אני הייתי בעבר עיתונאי בתחום הזה וסיקרתי שרי אוצר, גם עבדתי כעוזר של שר אוצר.

סילבן שלום: זכור לי תמיד, שלהוציא שקל משר האוצר, זה היה הדבר הכי קשה שיכול להיות, משימה כמעט בלתי אפשרית.

סילבן שלום: שר האוצר תמיד היה כמו מישהו שמחזיק שמיכה, וכל אחד מושך את השמיכה לכיוון אחר, כי זה רוצה יותר לרווחה, זה לשיכון, זה לתחבורה, ושר האוצר צריך תמיד להגיד לא.

סילבן שלום: שר האוצר הנוכחי לא רק שלא אומר לא, אלא הוא נותן יותר ממה שרוצים.

סילבן שלום: והדוגמה הטובה ביותר היא, אני חוזר על זה בכל פעם, ששר הבריאות אמר שלא לתת לקופת-חולים, כי חשב שבלי שייתנו להם אולי הם יגיעו לתוכנית הבראה אמיתית, ואולי באמת יקצצו במצבת כוח אדם, ימכרו נכסים ויעשו משהו להבראת הקופה.

סילבן שלום: כלומר נוצר מצב ששר הבריאות הסקטוריאלי, במובן זה שהוא צריך לדאוג לבריאות, כמו כל שר נורמלי, הפך להיות אוצרי, ושר האוצר הפך להיות הסקטוריאלי.

סילבן שלום: אני חושב שהדבר הזה איננו טוב.

סילבן שלום: אני רוצה לומר עוד שני משפטים.

סילבן שלום: שיעור הצמיחה בשנה הזאת נמצא בירידה.

סילבן שלום: בשנים 1991 ו-1992 שיעור הצמיחה עמד על 6.5%.

סילבן שלום: אז נכון שהיה גם גידול באוכלוסייה כתוצאה מהעלייה, והיתה בנייה גדולה כתוצאה מכך.

סילבן שלום: אבל עדיין שיעור הצמיחה בסקטור העסקי היה גבוה מאוד, 4.5%–5%.

סילבן שלום: מהבחינה הזאת לא חוזרים על זה השנה.

סילבן שלום: יש ירידה, ואני חושב שזה דבר לא טוב.

סילבן שלום: בשנת 1991 הצליחו ליצור 120,000 מקומות עבודה.

סילבן שלום: השנה, לפי מה שהוא אומר כאן, ייתוספו רק 58,000 מקומות עבודה.

גדליה גל: במגזר העסקי זה 6.6% לשנה.

סילבן שלום: אם כך, זה בסדר.

שבח וייס: חבר הכנסת סילבן שלום, זמנך תם.

סילבן שלום: אני רוצה לומר עוד שני משפטים.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: שני המשפטים הקודמים שלך היו 43.

שבח וייס: אני ספרתי.

שבח וייס: באמת, אל תתמקחו.

שבח וייס: תמצא משפט חזק לסיום.

סילבן שלום: לצערי הרב, חמש דקות הן פרק זמן שאינך יכול לומר בו דבר.

שבח וייס: אני רוצה לומר שוב, רבותי, בואו לא נתמקח.

שבח וייס: תראו מה היה בעבר.

שבח וייס: בעבר זה היה באמת זמן סיעתי, ותסלחו לי, מיוחסי הסיעות נהנו משעה, מחצי שעה, ורוב חברי הכנסת לא הגיעו לכלל ביטוי.

שבח וייס: אני חושב שהפעם קיבלה ועדת הכנסת החלטה דמוקרטית ביותר, וכל אחד מאתנו יצטמצם.

שבח וייס: חבר הכנסת אפרים סנה נאם נאום חשוב בשלוש דקות.

סילבן שלום: במקרה הייתי כאן, זה לא היה שלוש דקות, אבל לא משנה.

סילבן שלום: נכון שוועדת הכנסת החליטה, אבל יש כאלה שלא מבינים בעניין הכלכלי, והם מוכנים לתת את הזמן שלהם לאלה שכל עיסוקם בתחום הכלכלי.

סילבן שלום: יכול להיות שזה טוב, יכול להיות שזה לא טוב.

שבח וייס: אין בעיה.

שבח וייס: תביא לי שניים שמוכנים שאמחק אותם, ותקבל עוד עשר דקות.

סילבן שלום: אביא לך.

שבח וייס: נא לסיים.

שבח וייס: איזה מיקוח זה.

שבח וייס: בפרלמנט האנגלי נואמים שלוש דקות, ונגמר העניין.

סילבן שלום: אני באמת רוצה לסיים.

סילבן שלום: הממשלה הזאת, לצערי הרב, לא הביאה תקציב של מפנה, אין תשובה על בעיית האבטלה; האינפלציה ממשיכה לגאות.

סילבן שלום: ובעניין של העוני, שהשר צבן טיפל בו במסירות ובאהבה גדולה הרבה שנים כשהיה חבר הכנסת, לצערי הרב הממשלה שאתה חבר בה היום לא עושה למען העניין הזה.

סילבן שלום: הזמן קצר ואני חייב לסיים, אף שלא אמרתי כלום.

שבח וייס: אמרת הרבה דווקא.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברת הכנסת יעל דיין, בבקשה.

שבח וייס: אחריה – חברת הכנסת לימור לבנת.

יעל דיין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על ההיבט הנשי בתקציב 1994.

יעל דיין: בבית הזה שמענו מרבים מחברי הכנסת דברים טובים מאוד על נשים ועל עצמנו, על הזכויות ועל ההערכות שחשים כלפינו.

יעל דיין: ותמיד כמעט בהתבטאות שירית, לירית, כולנו השתבחנו בהיותנו אם ואחות; הכנסנו את כולם, את כולכם, תחת כנפינו; שמענו כאן את "שחקי, שחקי, כי עודני מאמין בך".

יעל דיין: עכשיו אולי הגיע הזמן להפסיק את דברי השירה, להפסיק לומר לנו כמה אנחנו יוצאות מן הכלל, ולהתחיל לדבר אלינו במונחים של תקציב 1994 ובמושגים של שקלים, לא להאדרה ותגבור, אלא בעיקר לתיקון עיוותים ועוולות.

יעל דיין: אני מבקשת לוותר על האמונה "כי עודני מאמין בך", ולראות בעיניים תקציבים מסומנים לנושאים של קידום נשים והשוואת מעמדן בחברה, בשוק העבודה ובתחומים שבהם הן פגועות ונחותות.

יעל דיין: אני מוותרת על האמונה.

יעל דיין: אני מבקשת תקציב.

יעל דיין: בהסכמי השכר חייבים להגיע לצמצום הפער של 32% בין שכר נשים לשכר גברים.

יעל דיין: זה יכול להיעשות על-ידי ליווי מעודכן של ההיבט הנשי בדוח-זוסמן.

יעל דיין: זה יכול להיות מושג על-ידי ביטול ההפרשיות הגדולה של פי-שמונה בתוך סולם השכר באותו מגזר, ובעיקר על-ידי ביטול חובת 30% פרמיה בחוק שכר מינימום.

יעל דיין: רוב כוח העבודה הנשי נמצא בדרגות הנמוכות והבינוניות.

יעל דיין: חלקן הגדול עובד במסגרת שכר מינימום או השלמת הכנסה.

יעל דיין: עם צמצום האבטלה, ואני מברכת את שרת העבודה, את שר האוצר ואת הממשלה על זה, לא ניכרה ירידה, ואף הסתמנה עלייה באבטלת נשים.

יעל דיין: אני מבקשת, לפיכך, הכשרה מקצועית ספציפית, משוריינת, מסומנת לנשים.

יעל דיין: כמו כן אני מבקשת ניכוי או זיכוי במסים בשל תשלום למעונות-יום, לגבי אותן נשים עובדות הזקוקות להשלמת הכנסה.

יעל דיין: נושא חיוני בתחום התמ"ס – תעשייה ומסחר – הוא אשראי נוסף ליזמות ולבעלות על עסקים קטנים.

יעל דיין: יש כאן קרן, יש כאן כסף.

יעל דיין: לנשים קשה לקבל אשראי, כמעט בלתי אפשרי.

יעל דיין: ולא מדובר בסכומים גדולים.

יעל דיין: אני מבקשת משר התעשייה והמסחר שריון תקציב ליזמות נשים, גם אם השריון הזה יהיה סמוי.

יעל דיין: בנושא אלימות במשפחה והגנה על נשים, אני מניחה שחברת הכנסת נעמי בלומנטל תדבר על זה.

יעל דיין: תודתי לשרת העבודה והרווחה, שאפשרה הקמת מקלטים נוספים גם במגזר הערבי, אך לא די בכך.

יעל דיין: המספר חייב להיות לפחות משולש בתקציב 1994, ולהתייחס למרכזי סיוע לשיקום נפגעות אונס ואלימות ולגמילת גברים מאלימות.

יעל דיין: הדברים, חלקם מובטחים בתקציב וחלקם יידונו בתקציב הרווחה של השנה הבאה.

יעל דיין: בתחום הבריאות הצענו הצעה לסל שירותי בריאות לנשים.

יעל דיין: את תקצובו לא אפרט כאן.

יעל דיין: יש כמה סעיפים שלא נדונו בסל הבריאות לנשים כמובטח בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

יעל דיין: בדעתנו לנסות ולתגבר אותם אחרי הקריאה הראשונה.

יעל דיין: בתחום החינוך חייבים לשפר את ההיצע על-ידי הוספת מעונות-יום, פעוטונים, ובעיקר, עד שיהיה יום חינוך ארוך – לצהרונים ולמסגרת חצי-לימודית לשעות אחר הצהריים.

יעל דיין: אחד התחומים המוזנחים, ולא אכנס כאן לפירוט, כי הובטח לנו סימון תקציבים, הוא התחום של ספורט נשים.

יעל דיין: אני מצפה שההבטחה הזאת תמולא.

יעל דיין: כל מה שאומרים לנו הוא, שיהיה שריון אף שזה סמוי; אני מקווה שיימצא הזמן לבדוק אותו לאחר הקריאה הראשונה.

יעל דיין: הובטחו לנו תקציבים לספורט נשים, במסגרת אגף הספורט במשרד החינוך, וכן ניתנה הבטחה של מועצת ההימורים.

יעל דיין: אומר כמה מלים לגבי מגזר שהוא אולי הנחות ביותר והסובל מעיוותים חזקים ביותר, וזו קבוצת הנשים החד-הוריות, בעיקר העולות החדשות.

יעל דיין: יש 18,000 משפחות חד-הוריות.

יאיר צבן: 19,000.

יעל דיין: 19,000, הן אומרות אפילו 20,000.

יעל דיין: אם יש מגזר נחות, מקופח, חסר תקווה, הרי אלה הן הנשים בעלות המשפחות החד-הוריות.

יעל דיין: הן אינן יכולות לעבוד, אין סבסוד לצהרונים ולמשפחתונים, אין מסגרת לילדים, הן אינן יכולות להגיע לדיור הולם.

יעל דיין: אומנם היתה עכשיו עלייה קטנה, לא כפי שביקשנו, גם במשכנתאות וגם במענקים, אך היא איננה מספקת, משום שסידור ההחזרים לא מאפשר להן לקחת את המשכנתה גם כאשר היא גדלה.

יעל דיין: יש בעיה אמיתית והיא העניין של דיור במקומות שיש בהם עבודה.

יעל דיין: נשים שיש להן הצעות עבודה אינן יכולות לגור במקומות שבהם לא מוצע להן דיור ציבורי.

יעל דיין: חייבים לספק להן דיור ציבורי, או משכנתה מוגברת במקומות שבהם יש להן הצעות עבודה וכן סידור לילדים.

יעל דיין: אינני מתייחסת הפעם אל חוק ההסדרים במשק, לא אליו במהותו, לא אל התיקונים המוצעים בו.

יעל דיין: אני מקווה שבקרוב, וזו רק הבעת משאלה, החוק הזה, שהפך להיות לא קונסטיטוציוני, יעבור מן העולם, שכן הוא הפך להיות "כלבויניק" של הרשות המבצעת למיני עיוותים וקיצורי דרך לכאורה.

יעל דיין: אני מודה שוב לכל מי שמדבר בשבחן של הנשים, ויש רבים בבית הזה מכל המפלגות.

יעל דיין: אולם, אל תדברו אלינו בפרחים, דברו אלינו בשקלים בתקציב 1994.

יעל דיין: תודה רבה.

שבח וייס: יפה מאוד, תודה רבה.

שבח וייס: חברת הכנסת לימור לבנת, אחריה – חבר הכנסת צחי הנגבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אני ביקשתי – – –

שבח וייס: אני אאפשר לך מייד לאחר דבריה של חברת הכנסת לימור לבנת.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הייתי רוצה מאוד לדבר היום על מה שלא נכלל בתקציב המונח לפנינו, אבל למעשה ייכלל ככל הנראה בתקציב שהמדינה תוציא השנה, אלא שרוצים להסתיר אותו מעיני הציבור.

לימור לבנת: שוב שמעתי הבוקר ברדיו, שמפלגת העבודה מבטיחה לערבים שהיא תבטל את ההעדפה הניתנת ליוצאי צבא, ובכוונתה, במסגרת המשאים-ומתנים להרחבת בסיסה הקואליציוני של הממשלה, לתת גם לערבים שאינם משרתים בצבא את מה שנקרא קצבת קי"ץ – קצבת יוצאי צבא.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

לימור לבנת: כמובן זה לא נכלל בתקציב, מפני שאת זה הממשלה לא מביאה.

לימור לבנת: אבל אל יקל הדבר בעיניכם.

לימור לבנת: אנחנו מדברים על תקציב של כ-400 מיליון שקלים לשנה, על-פי נתוני הביטוח הלאומי, שזה תקציב שבו היה אפשר, למשל, לקבל את חוק החיילים המשוחררים, שהביא לכאן חבר הכנסת רענן כהן, ורובנו הצבענו בעבורו.

לימור לבנת: זה תקציב שבו אפשר היה להציל את התעשייה האווירית במקום לחסל אותה.

לימור לבנת: זה תקציב שבו אפשר היה לעשות דברים רבים וחשובים אחרים.

לימור לבנת: אבל, מובן שהכוונה המסתורית הזאת תבוא אלינו כנראה בעוד חודשים אחדים, לאחת מוועדות הכנסת, במחתרת, בתור איזו תקנה שאיננה נכללת בצורה גלויה בתקציב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

לימור לבנת: הילדים האלה מקבלים קצבת ילדים, ומדובר כאן באקסטרה, במה שמעל קצבת הילדים המשולמת לכול, קצבה למי ששירתו בצבא, ולהם בוודאי מגיעה עדיפות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לזה אף אחד לא מתנגד.

לימור לבנת: אני מוכנה לענות, אבל לא על חשבון זמני.

שבח וייס: רבותי, מכיוון שזמננו דחוק, אני מבקש להקטין גם את המינון של קריאות הביניים.

לימור לבנת: אגיד רק משפט אחד.

לימור לבנת: לו הביאה הממשלה ליישום את חוק החיילים המשוחררים וביטלה את קצבאות יוצאי צבא, היה היגיון במה שאתה אומר.

לימור לבנת: אבל היא לא עושה, לא את זה ולא את זה, והיא רוצה לתת רק למי שלא שירת בצבא ולא מגיע לו, תנאים מיוחדים.

לימור לבנת: ועוד הערה.

לימור לבנת: כבר ב-5 באוגוסט בשנה שעברה העליתי את הנושא הזה על סדר-יומה של הכנסת.

לימור לבנת: אז הוכחש כאן מכול וכול על-ידי השר רמון שיש כוונה כזאת.

לימור לבנת: מסתבר שהכוונה הזאת שבה ועולה, וכנראה אין זה מקרה.

לימור לבנת: כמו שקרה בירושלים בימים האחרונים, מסתבר שראש העיר טדי קולק, שמתמודד בשבוע הבא על מקומו בראשות עיריית ירושלים, הגיע להסכם עם הפלשתינים בירושלים, בחלקה המזרחי, ולפיו ערביי מזרח-ירושלים יצביעו בעבורו ובתמורה הם יקבלו הקלות שונות ומשמעותיות.

לימור לבנת: העסקה הזאת שהוא רקח דומה בדיוק לעסקה שהממשלה רוקחת לנו עכשיו, כי "ירושלים אחת" היא רשימה של מפלגת העבודה, וההבטחות של טדי קולק – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

אברהם פורז: אולי הגברת מוכנה לומר לנו למה הם התחייבו?

לימור לבנת: אני הייתי מוכנה לענות, אבל – – –

שבח וייס: לא, הגברת לא יכולה לענות, כי אין לה זמן.

שבח וייס: היא תעביר לך רשימה בכתב.

לימור לבנת: הייתי מוכנה לענות ברצון על ההערות האלה לו היה לי זמן.

לימור לבנת: אבל אני מבקשת לאפשר לי לדבר.

שבח וייס: אני מבקש לאפשר לחברת הכנסת לימור לבנת לסיים.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני מייד אאפשר לך.

לימור לבנת: ההבטחות של טדי קולק משתלבות בדיוק בהבטחות של הממשלה הזאת.

לימור לבנת: אלה גם אלה מאותה מפלגה, משחדים את הבוחרים כדי שיצביעו בעבורם.

לימור לבנת: אני מאשימה את טדי קולק, שאמר בשיחת טלפון למירון בנבנישתי: יש תהליך שאני לא מכיר אותו – – –

שבח וייס: סליחה, מצותתים לשיחות טלפון?

לימור לבנת: אני לא יודעת אם מצותתים, אני לא יודעת מאיפה זה בא, אבל אני מאשימה אותו שכך הוא אמר.

אברהם פורז: – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

שבח וייס: מכיוון שהדברים מתפתחים לכיוון הלא-נכון, אני לא יכול להיות צנזור של חברי הכנסת, אבל אני מבקש קצת ריסון עצמי.

שבח וייס: אנחנו ערב בחירות מוניציפליות, אבל צריכה להיות מידה של ריסון עצמי.

שבח וייס: זאת פשוט בקשה.

אברהם פורז: – – –

שבח וייס: לא אמרתי זאת לגביך, אמרתי זאת לגביה.

לימור לבנת: חבר הכנסת פורז, אל תעשה לי צנזורה.

אברהם פורז: את לא צריכה לעשות צנזורה – – –

לימור לבנת: אני מדברת בדיוק על תקציב המדינה, על מה שאתם מסתירים בתקציב הזה שהונח כאן על שולחן חברי הכנסת, ואתם מסתירים מחברי הכנסת ומהציבור כולו.

לימור לבנת: אני מאשימה את טדי קולק, שאומר למירון בנבנישתי: יש תהליך שאני לא מכיר אותו, אבל עמוס מר-חיים מכיר אותו, תהליך של דחיית החובות האלה, עד שיהיו זמנים יותר טובים.

שבח וייס: את חייבת לסיים.

לימור לבנת: אבל היו לי כל-כך הרבה הפרעות.

שבח וייס: אני לא מנכה את ההפרעות מן הזמן.

שבח וייס: אל תעני לו.

שבח וייס: אני מבקש לא להפריע.

לימור לבנת: וממשיך טדי קולק ואומר: שיפסיקו את גביית החובות מערביי מזרח-ירושלים, כי זו בדיוק הכוונה.

לימור לבנת: זאת היתה השיחה החשאית בין טדי קולק ובין מירון בנבנישתי, אבל אף אחד מאתנו לא יודע מה היתה השיחה החשאית בין בייגה שוחט ובין דראושה.

לימור לבנת: את זה אנחנו לא יודעים, כי הממשלה הזאת מוכנה לעשות הכול בשביל השלטון.

לימור לבנת: בירושלים – הכול כדי לקנות את קולות הערבים, ובכנסת – הכול כדי להרחיב את הרוב הרופף והרופס הזה שיש לה.

לימור לבנת: כפי שקבעה מבקרת המדינה בדוח האחרון שלה: העבודה קנתה שלטון בכסף – כך גם בעניין התקציב הזה, לא למדתם כלום ולא שכחתם כלום.

לימור לבנת: תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, אנחנו לא צנזורים, אבל יש לנו כורח ציבורי לשמור קצת על כללי משחק, בעיקר כאשר מדובר באנשים שאינם נמצאים כאן, ובעיקר כאשר מדובר בשיחות טלפון שבכלל, על-פי חוק מדינת ישראל אסור לצותת להן.

שבח וייס: לכן, אנא, חברי הכנסת, בואו ניתן לפחות בתחום זה דוגמה מתקבלת על הדעת.

שבח וייס: אני מבין שחבר הכנסת זאבי צריך לומר משהו שמציק לו, אבל – קצר מאוד, כדי שנמשיך בדיון.

רחבעם זאבי: חצי עמוד.

שבח וייס: בלי עמודים, בעל-פה, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, ביום ראשון השבוע נחטפו ונרצחו שני חיילים, אהוד רוט ואילן לוי, השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: בכך מגיע מניין החללים שלנו באינתיפאדה ל-191, ומספר חללינו מאז ההסכם האומלל עם אש"ף – לתשעה.

רחבעם זאבי: אומרים לנו, שאת הטרור והרציחות מבצעים גורמים קיצוניים שהם אויבי השלום.

רחבעם זאבי: איננו יכולים לקבל את חלוקת התפקידים הזאת, שלפיה אש"ף ו"פתח" יקבלו מידינו את חבלי ארץ-ישראל על מגש, בתוספת תרומה של 25 מיליון דולר, בינתיים, ואילו ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" ימשיכו להרוג בנו.

רחבעם זאבי: סידור עבודה כזה וחלוקת תפקידים כזאת הם חמורים ביותר, במיוחד כאשר אנו משלימים אתם.

רחבעם זאבי: אש"ף וראשו אפילו לא מגנים את הרציחות האלה.

רחבעם זאבי: זה טוב להם, זה מסתדר להם עם דרכם ואמונתם.

רחבעם זאבי: גם אילו הם היו מגנים, אין בכך די.

רחבעם זאבי: ממשלת ישראל חייבת להפסיק את השיחות ואת המגעים עם הפלשתינים לסוגיהם ולארגוניהם, עד שייפסק הטרור לחלוטין, וכן להפסיק את השחרור הסיטוני של מחבלים עצורים.

רחבעם זאבי: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני חשבתי שיש לך איזו הערה לסדר תוך כדי הדיון.

רחבעם זאבי: אם זה לא לסדר, אז מה לסדר?

רחבעם זאבי: להפסיק את שחרור המחבלים העצורים, זה לא לסדר?

שבח וייס: טוב, בסדר גמור.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אנו ממשיכים בדיון.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת צחי הנגבי, אחריו – את סגן השר וליד חאג' יחיא.

שבח וייס: נא להפתיע את היושבים-ראש ולהקפיד על הזמן, כך שלא יצטרכו להעיר בנושא הזה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר התחבורה, כל פרשני הכלכלה הגדירו בימים האחרונים את התקציב שהוגש אתמול לכנסת כתקציב ללא בשורה גדולה.

צחי הנגבי: נדמה לי שעל-פי כל הגדרה תקציב ללא בשורה הוא תקציב שיש בו בשורה.

צחי הנגבי: גם בשורה שאיננה בשורה משמחת או בשורה מעודדת היא בחזקת בשורה.

צחי הנגבי: יש לנו כאן בשורה שמשמעותה, שכל ההכרזות הדרמטיות של הממשלה הנוכחית לפני הבחירות, במהלך הבחירות ולאחר הבחירות על סדר עדיפויות לאומי חדש, על שינוי שיביא לשינוי מוחלט בחייהם של אזרחי ישראל, כל ההצהרות האלה מתפוגגות והיו כלא היו, והן מוכחות היום כבלוף, כתרמית, כהונאה.

צחי הנגבי: אין מלה אחרת.

צחי הנגבי: פשוט הונאה.

צחי הנגבי: איך אומרים?

צחי הנגבי: מי שנכווה ברותחין נזהר בצוננין.

צחי הנגבי: אני מניח שהציבור בישראל, על-פי האמרה המפורסמת, שאי-אפשר לרמות את כל האנשים כל הזמן, כבר לא יחזור ללכת שבי אחרי ההצהרות.

אברהם פורז: האם קראת את מאמר המערכת של עיתון "הארץ" מהיום?

צחי הנגבי: עדיין לא, לצערי, אבל אשמח מאוד אם מאמר המערכת של עיתון "הארץ" יביא מחר את הדברים שאני אומר היום.

שבח וייס: חבר הכנסת צחי הנגבי לא הספיק, כי הוא ייצג את הכנסת היום בסימפוזיון חשוב מאוד בבית הנשיא, בנושא המאבק בתאונות דרכים.

צחי הנגבי: בתקציב הזה אין שום בשורה בעניין הצמיחה המקווה.

צחי הנגבי: אין בו שום בשורה בעניין ההשקעות הצפויות שדיברו עליהן.

צחי הנגבי: אין בו שום בשורה בעניין חידוש העלייה.

צחי הנגבי: אין בו שום בשורה בעניין הרפורמה המובטחת לנו במס ההכנסה או רפורמה במטבע חוץ.

צחי הנגבי: אין בו שום בשורה בעניין הפרטת החברות הממשלתיות.

צחי הנגבי: אין בו שום בשורה בעניין חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

צחי הנגבי: אולי להיפך, אנחנו מבינים שלא הכנסת היא שתדון בו אלא ועידת מפלגת העבודה תדון בו, תקבור אותו ותסיים את הפרק העגום הזה בתולדות היחסים בין הבולשביזם הסוציאליסטי לבין אבירי הרפורמה במפלגת העבודה.

צחי הנגבי: בקיצור, אין בתקציב הזה שום בשורה.

צחי הנגבי: זה התקציב שהובא לנו.

צחי הנגבי: יתירה מזו, אני לא יודע איך להגדיר זאת, אבל בהמשך למדיניות ההטעיה, אומר לנו שר האוצר בנאומו כאן בעניין האבטלה, ואני קורא את השורה הרלבנטית: "אנו עדים לתהליך הצטרפות מואץ של מועסקים למעגל העבודה וירידה בשיעור הבלתי מועסקים".

צחי הנגבי: והוא ממשיך כהנה וכהנה ומפרט את המגמה הצפויה של ירידה באחוז המובטלים.

צחי הנגבי: באותה נשימה, באותו נאום, מדבר שר האוצר על הצורך להביא לשינוי במספר העובדים בתעשייה האווירית.

צחי הנגבי: אני יודע על מה מדבר שר האוצר.

צחי הנגבי: אני הייתי עם חברי הוועדה מן הקואליציה ומן האופוזיציה בתעשייה האווירית, וכולנו התרשמנו שהממשלה דוחקת את עובדי התעשייה האווירית לפינה, בקשיחות לב, באטימות, ממש בחוסר הבנה למצוקה שבה תימצאנה אלפי משפחות.

צחי הנגבי: אבל, מעבר לעניין האנושי והמוסרי הזה, אני רוצה לפנות לשר האוצר בדברים שהוא בוודאי יודע.

צחי הנגבי: אני כבר לא מדבר על המחירים האחרים, אבל המחיר הכלכלי של הפיטורים חסרי ההבחנה של אלפי עובדים שהממשלה, עם ההנהלה, רוצה לבצע בתעשייה האווירית, המחיר הכלכלי הוא הפתרון היקר ביותר האפשרי.

צחי הנגבי: אני לא יודע אם כולם כאן ראו את מאמרו של פרופסור גלוברזון, מומחה ליחסי עבודה מן האוניברסיטה העברית.

צחי הנגבי: הוא מפרט שם באופן מדוקדק את המשמעות הכלכלית של פיטורים בתעשייה האווירית, את העלות הישירה והכוללת של הסדרי פרישה, דמי אבטלה, הוצאות להסבה מקצועית, אובדן ההון האנושי.

צחי הנגבי: כל אלה מגמדים את ה"חיסכון" המלאכותי הצפוי, שייזקף לזכות משק המדינה.

צחי הנגבי: רבותי, מדובר כאן על כך שייזרקו אלפי אנשים בגילים שבין 40 ל-50.

צחי הנגבי: אנשים עתירי ידע, מקצוענים אחד אחד, אנשים שכבר הושקע בהכשרתם הון אדיר, והם ייזרקו לרחובות ולא ימצאו תעסוקה אחרת.

צחי הנגבי: יודע זאת שר האוצר, יודע זאת כל שר בממשלה.

צחי הנגבי: אלפי אנשים, קרי אלפי משפחות, ייוותרו ללא יכולת של פרנסה.

צחי הנגבי: אני פונה אל חברי במפלגת העבודה, לאו דווקא לחברי הכנסת שפי ואבי יחזקאל ואחרים, ששמעתי את זעקתם בנושא, אלא אל כל החברים, לכפות על הממשלה להגיע להסדר אנושי, הגון והולם.

שבח וייס: זה משפט סיום מצוין.

צחי הנגבי: כמעט סיום.

צחי הנגבי: אני רוצה לדבר על תאונות דרכים, כי יושב כאן שר התחבורה וזה חשוב ביום הבטיחות.

שבח וייס: ממש משפט אחד.

צחי הנגבי: יצטרכו אולי להגיע להסדר של תשלום פיצויים לעובדי התעשייה האווירית בחלקם, אבל לא ייתכן שתהיה כאן אבטלה שתעלה ב-0.5% את מספר המובטלים, וכל 1,000 מובטלים מעלים ב-0.5% את המספר הזה.

צחי הנגבי: כבר היום אנחנו עומדים על 10.2%.

צחי הנגבי: אם מדברים על פיטורים של 4,000 עובדים מהתעשייה האווירית, זה עוד 2%.

צחי הנגבי: אני מבקש, אני דורש, אני תובע מן הממשלה, אני מבקש מהשר להעביר לראש הממשלה, שהכנסת איננה יכולה לעבור לסדר-היום על התהליך הזה, שמבחינה כלכלית וחברתית יהיה בלתי הפיך.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: מייד אחרי נאומו של חבר הכנסת צחי הנגבי, אני מבקש להודיע שוב בפרהסיה, שהכנסת תקיים דיון חשוב ויסודי בנושא המאבק בתאונות הדרכים במועד מאוחר יותר.

שבח וייס: עשינו את זה בתיאום גם עם שר התחבורה, עם נשיא המדינה, עם יושב-ראש המועצה הלאומית למניעת תאונות ועם יושב-ראש ועדת הכלכלה.

שבח וייס: הדחייה היא זמנית, כי לא רצינו לערבב שני נושאים כל-כך חשובים ביום אחד.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת וליד חאג' יחיא – אמרו לי שהוא לא מדבר עכשיו בתור סגן שר אלא רק כחבר כנסת.

שבח וייס: אני מבקש לדבר במסגרת של חמש דקות.

שבח וייס: אלה כללי המשחק בחוק התקציב.

שבח וייס: אני בטוח שתיתן לנו דוגמה של חמש דקות בדיוק.

שבח וייס: אני מבקש להקפיד על הזמן.

שבח וייס: תודה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, צר לי מאוד שחברת הכנסת לימור לבנת, שבינתיים יצאה, ניסתה להבאיש את ריחו של טדי קולק ולהשתמש בבמת הכנסת כדי לעשות תעמולת בחירות לשלטון המקומי, על-ידי כך שהיא השתמשה בהסתה נגד הערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ראשית, אני רוצה לברך את שר האוצר על הצעת התקציב שהניח על שולחן הכנסת, על אף הסתייגויות שיש לי לגבי הצעת התקציב הזו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני סבור כי מדובר בהצעה טובה יותר מאלו שהכרנו בשנים האחרונות, וזאת משום שבה כבר מפעמת רוח של שלום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש בתקציב אווירה שלא הכרנו עד כה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש מקום להמשיך באותה רוח, כי השלום מכיל בתוכו תוכן של רווחה כלכלית, צדק חברתי, מעבר מהרס ליצירה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מבקש לציין את ההסתייגויות שיש לי מהתקציב המוצע.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הממשלה הנוכחית אכן בנתה בשנת התקציב הקודמת, ואף השנה, תקציב שונה ביחסו לערביי ישראל, ועל כך צריכים כל אזרחי ישראל לברך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ערביי ישראל, אשר במשך כל ימי הממשלות הקודמות "זכו" לאפליה לרעה בתקציבי המדינה, מתחילים עתה, ורק מתחילים, לקבל יחס הולם יותר, כפי שראוי לו כל אזרח במדינה דמוקרטית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אך, לצערי, הפיגור שחווה המגזר הערבי במשך כל כך הרבה שנים ביחס לזה היהודי לא ניתן לביטול בתקופה כה קצרה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: נוצר פער רחב מאוד בין היישוב היהודי לבין שכנו הערבי, פער אשר יש להשקיע מאמצים גדולים ואינטנסיביים בצמצומו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, אין זו הפעם הראשונה שאני עומד מעל במה זו, מתריע וחוזר על בעיות המגזר הערבי ומונה את תחומי הפיגור שלו, ואני חש כי יש מקום לחזור על בעיות אלו עד שנגיע לפתרון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: התקציב הנוכחי צריך לענות על כל כך הרבה בעיות במגזר הערבי, ולצערי, אין בו כל כך הרבה הצעות לפתרונן.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אחת הבעיות הקשות של המגזר הערבי, בעיה אשר מטרידה את המגזר ללא הרף, היא בעיית מס רכוש.

וליד צאדק חאג'-יחיא: המס הזה מוטל על גב החקלאים הערבים כנטל כבד ביותר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מגעים רבים התנהלו בין ראשי אגף מס הרכוש, ראשי האוצר, ועדת הכספים, חברי הכנסת, נציגי החקלאים, אך עדיין לא השתנה דבר מהותי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: החקלאים הערבים, וגם היהודים, מגיעים לחובות כה כבדים למס רכוש, שבדרך כלל האדמה שבבעלותם אינה שווה בפועל יותר מסכום החוב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: האוצר מודע למצב האבסורדי שאליו מגיעים החייבים בגין חוק זה, אך הבעיה עדיין לא נפתרה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תקציב האוצר לשנה הקרובה אף לא ענה על בעיית האקדמאים הערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בארץ קיים מספר לא מבוטל של אקדמאים ערבים, אשר לצערי מסיימים את לימודיהם באוניברסיטה ואינם מוצאים את מקומם בשוק העבודה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אין זה המקום לספר מה ההשלכות החברתיות שיש לתופעה כאובה זו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אשתקד הוחלט על השוואת קצבאות הילדים באוכלוסייה היהודית והערבית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש בכך צעד טוב ללא ספק, אך אליה וקוץ בה – היום מדובר על קיצוץ בקצבאות אלה, אך אין שום הצדקה לקיצוץ קצבאות הילדים, לא של הילדים היהודים, ובוודאי לא של אלו הערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אי-אפשר לקצץ כדי לעשות שוויון בעוני.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה הטעם בהשוואה של קצבאות ילדים אם באותה עת אנחנו מקצצים אותן?

וליד צאדק חאג'-יחיא: בעיה נוספת, הדורשת טיפול מעמיק ויסודי ולא מוצאת ביטוי הולם בתקציב המוצע, היא בעיית היישובים הבדואיים בנגב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מבקר מדי פעם בנגב, בעיקר לצורך סיורים חקלאיים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בכל פעם אני נוכח לדעת שוב, עד כמה קיימת הזנחה של הציבור הבדואי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יישובי הבדואים בנגב זקוקים לטיפוח ולהשקעות רבות בדרכים, בחינוך, בחקלאות, במקומות תעסוקה, בתשתית ועוד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בכפרים הערביים קיימת בעיה קשה של נשים, אשר בשל התרבות המסורתית אינן יוצאות לעבודה מחוץ לכפר ונאלצות להישאר בו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: עלינו להביא לפתרון תקציבי, אשר יהיה בו מענה תעסוקתי במקום לכל אותן נשים אשר יכולות להביא תועלת כלכלית למשפחותיהן בפרט ולמדינה בכללה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תיעוש הכפר הערבי הוא נושא מדובר, אך לא מעבר למדובר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תיעוש כזה יכול להביא לפתרון בעיית האבטלה הקשה במגזר הערבי, וכמו כן גם לספק פרנסה לנשות הכפר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הגיעה העת להפסיק לדבר רק על תוכניות תיעוש כאלה, ופשוט להוביל אותן לפסים מעשיים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: שבענו דיבורים, ועכשיו יש לגשת למעשים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חלק מפיתוחו של הכפר הערבי, שאף הוא אינו מגיע לביטוי הולם בתקציב הנדון, הוא רעיון פיתוח התיירות בכפרים הערביים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בכפרים הערביים קיים פוטנציאל תיירותי רב ביותר, אשר אינו מנוצל, ובמיוחד בעידן השלום, כשהוא יהווה מוקד לתיירות ערבית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: על אף תמיכתי בתקציב המוצע עתה בקריאה ראשונה, אני סבור כי יש למצוא תשובות על בעיות שאני מעלה כאן ועל בעיות אחרות במגזר הערבי לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית, כדי שאצביע בעדו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: דווקא עתה, בימים של יצירת הסכמי שלום, עלינו לדאוג לשוויון בתוכנו פנימה, והביטוי האופרטיבי הוא בראש ובראשונה בתקציב המדינה לשנה הקרובה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה.

שבח וייס: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת וליד חאג' יחיא.

שבח וייס: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת דן מרידור.

שבח וייס: אני מבקש בכל לשון של בקשה, כדי למנוע טעויות ותקלות בעתיד: בואו לא נשתמש בבמה הזאת לתעמולה בענייני השלטון המקומי.

שבח וייס: זה לא הוגן.

שבח וייס: אנחנו צריכים לכבד את כל המתמודדים, את כל ראשי הערים, את טדי קולק, את כולם.

שבח וייס: בואו לא נעסוק בזה.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, כבוד שר התחבורה, רבותי חברי הכנסת, אני לא אומר דבר וחצי דבר על הרשויות המקומיות, מה גם שבחיפה הסקרים הם כאלה שמה שאגיד כבר לא יועיל.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, שר האוצר, שאיננו כאן, כבר שמע נאומים רבים, חלקם – – –

בנימין טמקין: תחזור רגע, לא שמעתי.

שבח וייס: אפילו את זה אני אצטרך לאסור.

בנימין טמקין: זה כתוב בפרוטוקול, מה אכפת לך?

שבח וייס: הבנו את הרמז.

בנימין טמקין: – – –

אליעזר זנדברג: כשאני אסיים את דברי, אקדיש לך חמש דקות תמימות על הנושא הזה, אראה לך את קטעי העיתונות.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, שר האוצר כבר שמע נאומים רבים במסגרת הדיון כאן.

אליעזר זנדברג: הוא אפילו לא נוכח כאן, ואני מקווה ששר התחבורה, לפחות בנקודות מסוימות, יביא את עיקרי הדברים.

אליעזר זנדברג: תנועת צומת, באמצעות חבר הכנסת שגב, נתנה בעצם את העמדה הכללית ואת ההתייחסות הכללית לתקציב עוד אתמול, וכשעליתי לכאן, חשבתי מה אני יכול להגיד – שיחדש.

אליעזר זנדברג: אמרתי שבעצם אני אעדיף להסתפק בשתי נקודות, להצביע על שתי נקודות שלי הן מכאיבות ובעיני הן חשובות לא פחות ולא יותר מאחרות, אבל צריך לדבר עליהן.

אליעזר זנדברג: אבל, לפני כן אני רוצה לעזור קצת לשר האוצר.

אליעזר זנדברג: אני יודע שלשר האוצר יש בעיה בתוך המפלגה.

אליעזר זנדברג: יש כמה חברי כנסת שאמרו שהם יתנגדו לתקציב אם לא תוסדר הבעיה של עובדי התעשייה האווירית.

אליעזר זנדברג: ואני חושב שהם אמרו את זה, בין היתר, כי הם העריכו שהתקציב לא יעבור אם הם באמת יתנגדו, או יאיימו בהתנגדות הזאת.

אליעזר זנדברג: ואני קורא להם ואומר: קפלו את הדגל והיכנעו.

אליעזר זנדברג: אולי זה עוזר לשר האוצר, אבל אני רוצה להסביר למה אני קורא להם לעשות את זה: לא משום שעובדי התעשייה האווירית לא צודקים.

אליעזר זנדברג: להיפך, המאבק שלהם צודק ומוצדק.

אליעזר זנדברג: אבל אתמול, כשקראתי את התקציב וראיתי את התוספות שהממשלה הזאת עומדת לחלק למוסדות תורה המקורבים למפלגות החרדיות שיושבות בבית הזה, הבנתי שהעסק גמור, הבנתי שהמפלגות החרדיות ממילא תתמוכנה בתקציב.

אליעזר זנדברג: לכן ההתנגדות של אותם אנשים צדיקים, שמוכנים להילחם על העקרונות ולמען אותם אנשים שיש להם בעיה קיומית קשה בתעשייה האווירית, התנגדות זו לא תועיל.

אליעזר זנדברג: ממילא התקציב יעבור.

אליעזר זנדברג: לכן אני אומר: עזבו את העניין הזה, תמצאו דרך טובה יותר, אפקטיבית יותר, להילחם למען העניין, בתקווה שתצליחו, כי לדעתי זה חשוב.

אליעזר זנדברג: כמו שאמרתי, אני רוצה להעיר שתי הערות.

אליעזר זנדברג: ההערה הראשונה נוגעת לתקציב החינוך, לנושא החינוך הטכנולוגי.

אליעזר זנדברג: רבותי, אינני יודע כמה מכם נתנו את הדעת לחשיבות של החינוך הטכנולוגי, אבל חלה נסיגה מתמדת, קיימת נסיגה מתמדת בחינוך הזה במשך השנים, גם במספר הלומדים, ולצערי, גם בתקציבים.

אליעזר זנדברג: החינוך הטכנולוגי לא מותאם לתנאים או לדרישות של חינוך טכנולוגי לשנת אלפיים.

אליעזר זנדברג: בחינוך הטכנולוגי יש צורך ברענון, ברפורמה מוחלטת, בהשקעה אדירה של כספים בציוד, במעבדות, בעזרי הוראה, ובתקציב המדינה יש נסיגה, ירידה בסכום המוקצב לחינוך הטכנולוגי.

אליעזר זנדברג: ואל נשלה את עצמנו, החינוך הטכנולוגי מיועד לאותו מאגר של אנשים שמשמשים אחר כך בתפקידים חשובים לצרכים הצבאיים, במסגרת מערך הכוחות של צה"ל, ואחר כך אותם אנשים אמורים להיות עובדים טכניים, הנדסאים ובעלי מקצועות אחרים, שישמשו באותם מפעלים שהממשלה תקים במסגרת תהליך הצמיחה ארוך הטווח.

אליעזר זנדברג: אבל אתם לא עושים שום דבר כדי להכשיר אותם.

אליעזר זנדברג: אתם מקטינים את מספר האנשים ומקטינים את התקציבים בחינוך הזה, והנזק הוא לטווח ארוך.

אליעזר זנדברג: נכון, אין לאנשים האלה לובי, מכיוון שזאת לא קבוצה מאורגנת, ואין מישהו שמניף את הדגל ונלחם בעניין הזה, אבל זה חשוב, זה חשוב מאוד.

אליעזר זנדברג: הנקודה השנייה היא נקודה נוגעת ללב וקצת כואבת.

אליעזר זנדברג: הסתכלתי וראיתי שתקציב משרד העבודה והרווחה לא כולל סכום כסף כלשהו שמוקצב או אמור להיות מוקצב למחשוב לשכות התעסוקה.

אליעזר זנדברג: אני שמחתי מאוד, כי אמרתי, הנה יופי, הלשכות כבר מוחשבו, לא צריך לשלם או להקציב כספים לצורך העניין הזה.

אליעזר זנדברג: ואז הלכתי וביררתי, ואני אומר לכם שהמצב נשאר אותו דבר.

אליעזר זנדברג: הלשכות אינן ממוחשבות.

אליעזר זנדברג: זה לא דבר כל כך קטן, ההוצאה לא כל כך גדולה, אבל המעשה הוא חשוב.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לתת דוגמה.

אליעזר זנדברג: בחיפה, העיר שלי, ביקרתי, סיירתי ולמדתי את הנושא.

אליעזר זנדברג: אדם שגר בקריות, 20, 15, 10 ק"מ מחיפה, אם הוא מקצועי ומבקש לקבל את דמי האבטלה או לקבל הפניה לעבודה, עליו לנסוע ללשכת התעסוקה בחיפה.

אליעזר זנדברג: שם אף אחד לא יוכל לומר לו דבר על עבודה שאפשר להשיג במקצוע שלו בעכו, 8 ק"מ מביתו, כיוון שהלשכה אינה ממוחשבת וכיוון שעכו וחיפה הם שני אזורים שונים.

אליעזר זנדברג: ואותו אדם יכול לנסוע חצי שנה, פעם אחר פעם, לבקש עבודה בחיפה, ויגידו לו, אין.

אליעזר זנדברג: ובאותו זמן בעכו יש, ואפשר להפנות אותו וצריך לתת לו.

אליעזר זנדברג: לפני שנה, כשהעליתי את הנושא הזה סיפרו לי, שבשנת 1991 או בתחילת שנת 1992, העסיק שירות התעסוקה כמה אנשים מעל התקן, וכתוצאה מכך החליט האוצר "להעניש" אותו ולא להעביר את הכספים.

אליעזר זנדברג: אבל, רבותי, העניין הזה הסתיים.

אליעזר זנדברג: אתם כבר שנה ומשהו בשלטון, אתם צריכים לדאוג לדבר הזה.

אליעזר זנדברג: אתם צריכים להפסיק לטרטר את האנשים, אתם צריכים להציע להם עבודה כשאפשר – ואפשר.

אליעזר זנדברג: ויש מקומות, לפחות בחלקם, ואתם מונעים את הדבר הזה.

אליעזר זנדברג: אני מצטער אם עסקתי בנקודות ספציפיות מאוד.

אליעזר זנדברג: אני מבקש משר התחבורה שיפנה אליהן.

אליעזר זנדברג: אולי הממשלה תטה אוזן סוף סוף ותעשה משהו בעניין.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת זנדברג.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת דן מרידור; אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת שאול יהלום.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אפילו תקציב בלי בשורה היה ראוי להחלטה אחרת של ועדת הכנסת, התייחסות יותר רצינית מאשר מתן חמש דקות.

שבח וייס: ההחלטה היא רצינית מאוד – במקום עשרה דוברים, כל אחד חצי שעה – 60 דוברים.

דן מרידור: אני חושש שההתייחסות של ועדת הכנסת לתקציב איננה שונה מהתייחסות הממשלה שנוכחת פה, ברוך השם כבר נוכחת, בהיקף כזה, עם כל הכבוד לידידי שר התחבורה.

דן מרידור: חבל, מפני שאפשר לדבר על התקציב הזה הרבה יותר, גם דברי טעם, ולא כל אחד היה מנצל זמן יותר רב שהיה ניתן לו, אבל זה אני לא יכול לתקן עכשיו.

שבח וייס: בואו לא נעשה את זה, זה לא על חשבונך.

שבח וייס: אם תגיע סיעה ותאמר שהיא מוותרת על ארבעה דוברים ואתה תדבר 20 דקות, אני מוכן.

שבח וייס: בבקשה, עכשיו אני מתחיל בזמן.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, לא אדבר היום על רפורמת המיסוי, שנעלמה כמעט כולה.

דן מרידור: תשאלו את מנכ"ל האוצר מר פוגל היכן היא.

דן מרידור: אני גם לא אדבר על זה שחוק-יסוד: משק המדינה מחייב את הממשלה להביא הנה תקציב תלת-שנתי, רב-שנתי, ואנחנו מוצאים בו תקציב משוער, שבנק ישראל, כפי שכתוב, לא הצטרף אליו – מדוע?

דן מרידור: – ואין בו גם צד הכנסות.

דן מרידור: אבל הצד של קיום חוקים מעולם לא היה צד חזק בממשלה הזאת, בוודאי לא בשנה האחרונה.

דן מרידור: אני רוצה לדבר על עניין אחד שבעיני נראה חשוב מאוד, ונדמה לי שהממשלה עושה פה טעות גדולה.

דן מרידור: יש בתקציב הזה גם דברים טובים, גם בתשתית, גם בעניינים אחרים.

דן מרידור: אני גאה בכך שהייתי במשך ארבע שנים חבר הממשלה, כששלוש האחרונות מהן היו שנות צמיחה שלא היה לה תקדים – 6% בשנה, עם עלייה גדולה, עם גידול ביצוא.

דן מרידור: הצמיחה הזאת הביאה לכך שבאותה רמה של מסים היתה הכנסה יותר גבוהה.

דן מרידור: בהכנסה יותר גבוהה אפשר להוציא יותר, והשאלה היא מה עושים עם ההוצאה העודפת הזאת.

דן מרידור: שליש מהתקציב הזה, אדוני היושב-ראש, אדוני שר התחבורה, מוקדש לתשלום חובות.

דן מרידור: מדוע?

דן מרידור: מפני שאנחנו הוצאנו במשך עשרות שנים יותר ממה שהיה לנו.

דן מרידור: מה עושה ממשלה שמוציאה יותר ומשלמת כבר היום שליש מהתקציב על חובות?

דן מרידור: קודם כול היא מפסיקה לעשות גירעון, כדי שלא להגדיל את החובות.

דן מרידור: אחר-כך היא מנסה לצמצם אותו.

דן מרידור: בדרך כלל קשה מאוד לצמצם גירעון.

דן מרידור: הפעם, בגלל הצמיחה, כפי שהסברתי, היו עודפים בתקציב.

דן מרידור: אני זוכר הרבה דיוני תקציב שהשתתפתי בהם כשר, כמזכיר ממשלה.

דן מרידור: הפעם היה דיון שונה.

דן מרידור: נשאר עודף בתקציב.

דן מרידור: אנחנו הבנו, שאי-אפשר לחיות לאורך זמן באוברדראפט, שהולך ותופח.

דן מרידור: לכן העברנו לפני שנתיים חוק הפחתת הגירעון, חוק מיוחד, כדי לדאוג גם לילדים שלנו, לא רק לעצמנו, שלא נטיל עליהם חובות שלא יוכלו לשלם אותם.

דן מרידור: קבענו תוואי יורד.

דן מרידור: השנה היה צריך להיות גירעון שלא לעלה על 2.2% מהתוצר הלאומי הגולמי.

דן מרידור: הממשלה החליטה שזה לא מספיק והגדילה ל-3%, הוסיפה 0.8%, בערך 1.5 מיליארד שקל.

דן מרידור: אמרו המומחים כי מותר להוסיף אם אתה מוסיף בהשקעות, כי השקעות מניבות פירות, וזה נכון.

דן מרידור: בדקתי – מ-1.5 מיליארד וחצי שקל, שהוספו, כמה יועד להשקעות.

דן מרידור: שמעו חברי הכנסת: מתוך 1.5 מיליארד שקל, לפי החשבון של הממשלה – 177 מיליון שקל הלכו להשקעות, 177 מיליון שקל מתוך 1.45 מיליארד.

דן מרידור: זאת אומרת, לא רק שלא קיצצו בגירעון, אלא הגדילו גירעון שלא לצורך.

דן מרידור: היתה ישיבה, וכל שר קיבל חלק ממה שרצה לקבל: ממשל ומינהל – 275 מיליון; רשויות מקומיות – 117 מיליון; ביטחון – 410 מיליון; שירותי חברה – 122 מיליון; כלכלה ומשק – 277 מיליון.

דן מרידור: בתקציב הפיתוח, שכולו 245 מיליון, היו ההשקעות רק 177 מיליון.

דן מרידור: זאת אומרת, במקום לנצל את ההזדמנות שאנחנו הנחנו לפתחם – הממשלה קיבלה מדינה צומחת, מתפתחת, עם הכנסות גדלות – במקום לצמצם את הגירעון; במקום לשמור לפחות על התוואי היורד כדי לסמן גם לעם בישראל, גם למשקיעים בחוץ-לארץ, גם לשוק ההון הבין-לאומי, שאנחנו מדינה רציונלית, פרצו את מסגרת התקציב, תוך הטעיה, כהרגליה של הממשלה הזאת, כאילו הולכים להשקיע יותר.

דן מרידור: לא משקיעים יותר מהסכומים של התוכנית הקודמת אלא 177 מיליון.

דן מרידור: זה הכול.

דן מרידור: והשאר – הוצאות שרובן אינן תורמות לצמיחה ולא כלום.

דן מרידור: חוץ מזה הוציאו הוצאה אחת חשובה מאוד, שעליה אייחד את הדיבור, ובזה אסיים בגלל מגבלת הזמן.

דן מרידור: מיליארד ו-250 מיליון שקל הוסיפו לשכר המורים.

דן מרידור: מקובל עלינו שצריך לשפר את איכות ההוראה, לא בשביל המורים – בשביל הילדים שלנו ובשביל הילדים של הדורות הבאים.

דן מרידור: מקובל עלינו שצריך להוסיף כסף למערכת החינוך.

דן מרידור: אבל יסביר לי מישהו כיצד ייתכן שאותם 80,000 מורים, שכל אחד מהם יקבל עוד כמה אלפי שקלים בשנה, כיצד אפשר לומר שהם יהיו מורים טובים יותר בגלל זה?

דן מרידור: אותם מורים עם יותר כסף אינם מורים טובים יותר.

דן מרידור: לו היתה הממשלה רציונלית והיתה דורשת מהמורים: ניתן לכם כסף, אבל תסכימו לתחלופה.

דן מרידור: ניתן לטובים יותר ויאפשרו לנו להוציא את הפחות טובים – – –

שבח וייס: עד כמה שאני יודע, יש השתלמויות שהן בתוך ההסכם.

דן מרידור: החשבון שנעשה, ואנשי האוצר אומרים אותו כנראה לא בקול רם, אבל דעתם נכונה בעניין זה, מיליארד ו-250 מיליון שקל לחלק ל-80,000 מורים – זה 15,000 שקל בממוצע למורה בשנה, 1,300 שקל בחודש בממוצע למורה בשנה.

דן מרידור: זאת התוספת.

דן מרידור: אותם מורים ויותר כסף זה לא מורים טובים יותר.

דן מרידור: אילו נתנו יותר כסף באמת למורים הטובים יותר, אילו אפשרו תחלופה, היו מעודדים מצוינות, היינו בעולם אחר.

דן מרידור: אבל לקחו כסף, הגדילו גירעון בשביל לשמור על אותה רמה, רק עם משכורת גבוהה יותר.

דן מרידור: זו לא הדרך.

דן מרידור: חבל שבשנה כזאת עם צמיחה כזאת לא ידעו לשמור על מה שאנחנו התחלנו בו.

דן מרידור: למרות כמה דברים טובים בתקציב – לא נגעתי בהם היום – יש בו כמה מגרעות.

דן מרידור: המגרעת הגדולה היא הניסיון לבטל את חוק הפחתת הגירעון, לעלות על תוואי של גירעון אחר, לא על צמצומו.

דן מרידור: תודה רבה.

שבח וייס: תודה לחבר הכנסת דן מרידור.

שבח וייס: חבר הכנסת שאול יהלום, אחריו – חבר הכנסת יהושע מצא.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההרגשה שכל אזרחי מדינת ישראל מרגישים אותה אתמול, היום, הלילה, מחר, היא שמפלגת העבודה עם שר האוצר בתוכה הפכו את תהליך אישור התקציב, שהיה צריך להתנהל בדרך של מינהל תקין, לשוק פרסי; שוק פרסי, שהשיקולים בו אינם שיקולים מקצועיים, שעל-פיהם אנשי האוצר או שר האוצר יושבים, מגישים תקציב ברמה מקצועית.

שאול יהלום: בשוק הפרסי הזה כל אחד מקבל לפי גודל איומיו, לפי מהות איומיו על הצטרפות לקואליציה או יציאה מהקואליציה או תמיכה בקואליציה.

שאול יהלום: הנה התבשרנו היום שהסיעות הערביות יתמכו בממשלה.

שאול יהלום: מי ישב אתן?

שאול יהלום: שר האוצר, כמובן.

שאול יהלום: אבל ישב אתם, לדוגמה, חבר הכנסת חיים אורון, לא בתפקידו – מדווחת העיתונות – נניח אפילו כחבר ועדת הכספים, לא בתפקידו כאן כראש אחד הלובים למען המפגר, אלא כנציג הקואליציה, הקושר קשר בין הממשלה לבין הרשימות הערביות.

שאול יהלום: ומה הם קיבלו?

שאול יהלום: פי שניים-וחצי מאשר בעבר, והרשימה ארוכה – תקציב פיתוח של 264 מיליון, תקציב רגיל של 161 מיליון, 160 ערבים ייכנסו למשרדי הממשלה, 30 יישובים ערביים.

בנימין טמקין: למי נותנים את זה, לאגודה, למוסד?

בנימין טמקין: הם אזרחי מדינת ישראל.

שאול יהלום: את כל הדברים האלה, אדוני חבר הכנסת טמקין, אם צריך היה לתת את הדברים האלה, צריך היה שר האוצר להגיש אותם בקריאה ראשונה, לא לפי האיומים על הממשלה הזאת, שאתם פוחדים שתיפול.

שאול יהלום: זה כל ההבדל.

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, הערה אחת, ברשותך.

שבח וייס: ציין חבר הכנסת טמקין, בצדק, שהם אזרחי ישראל.

שבח וייס: כל פעם שאתה משמיע את המלה, נוצרת קונוטציה לא טובה.

שאול יהלום: איזה דבר לא נכון אני השמעתי?

שאול יהלום: אני אמרתי שהם לא אזרחי ישראל?

שבח וייס: למלים יש צלילים.

שבח וייס: תחשוב על זה.

שאול יהלום: אדוני היקר, אני ציטטתי את "קול ישראל" הממלכתי מלה במלה.

שבח וייס: אפשר לומר אזרחי ישראל הערבים.

אברהם שפירא: – – –

שאול יהלום: מייד נגיע ליהדות התורה, חבר הכנסת שפירא, אם אתה כל כך מבקש.

שאול יהלום: זה יהיה הלילה.

שאול יהלום: הלילה יהדות התורה תקבל, מתוך תקווה, לא שהיא צריכה, מתוך תקווה שהיא תיכנס לקואליציה.

שאול יהלום: מה אנחנו קוראים על ש"ס?

שאול יהלום: זה כתוב היום בכל העיתונים – היא קיבלה הגדלה ל"מעיין החינוך התורני" ב-130%.

שאול יהלום: על כך כתוב: במשרדים הכלכליים אומרים, כי הגדלת הסכום – – –

דוד צוקר: באיזה עיתון?

שאול יהלום: "הארץ".

דוד צוקר: לא ב"ידיעות"?

שאול יהלום: ב"מעריב" וב"ידיעות" אותו דבר.

שאול יהלום: כתוב כי הגדלת הסכום מעבר לגידול במספר התלמידים נובעת מהסכמים עם ש"ס לצורך השגת תמיכה בקואליציה.

שאול יהלום: קודם כול, יש הסכמים קואליציוניים שלא מובאים, כנראה, לידיעת הכנסת לפי החוק.

דוד צוקר: חלקם גם לא תומכים.

שאול יהלום: אבל יש גם דברים אחרים, ואתן לכם שתי דוגמאות.

שאול יהלום: דוגמה אחת מעניינת הרבה אנשים בבית הזה.

שבח וייס: יש לך זמן לדוגמה אחת.

שאול יהלום: אני אשתדל לדחוס אותן בזמן.

שאול יהלום: יישום חוק החינוך המיוחד – לנושא זה יש צורך בכמה מאות מיליוני שקלים.

שאול יהלום: בשנת הלימודים התשנ"ה הבאה עלינו לטובה, בתקציב הנוכחי, מוקדש לנושא הזה – כמה?

שאול יהלום: אפס שקלים.

שאול יהלום: אפס שקלים בתקציב ליישום חוק החינוך המיוחד.

בנימין טמקין: – – –

שאול יהלום: פשוט לא ייאמן איך ממשלה, שסיעת מרצ בתוכה, לאחר שחברת הכנסת לשעבר עדנה סולודר יזמה את החוק, באמת לא ייאמן – אפס שקלים בתקציב לשנת התשנ"ה.

שאול יהלום: אפס אחד גדול, זה מה שמייעדת ממשלת העבודה-מרצ ליישום חוק החינוך המיוחד.

בנימין טמקין: עכשיו ישבתי בוועדת-משנה בעניין זה.

בנימין טמקין: אני לא יודע מנין אתה לוקח את המספרים.

שאול יהלום: אתן לך דוגמה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, יש לך חצי דקה.

שבח וייס: לא תספיק לתת כל כך הרבה דוגמאות.

שבח וייס: תתרכז.

בנימין טמקין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת טמקין.

שבח וייס: חבר הכנסת טמקין, אתה לא שומע שאני קורא לך.

גדליה גל: – – –

שבח וייס: אין לנו זמן.

דוד צוקר: יושב-ראש ועדת הכספים – – –

שבח וייס: מחר יש נאום סיכום מזהיר של יושב-ראש ועדת הכספים.

בנימין טמקין: אולי חבר הכנסת ירצה למחוק את הדברים מהפרוטוקול?

שבח וייס: אני רוצה לאפשר לכל הנואמים לנאום, זה מה שאני רוצה.

שבח וייס: אל תפריעו.

שאול יהלום: ברשות היושב-ראש, אם יושב-ראש ועדת הכספים רוצה לברר את נושא החינוך המיוחד, אני מסכים, אבל לא על חשבון זמני, בבקשה.

שבח וייס: זמנך תם.

שבח וייס: אתה צריך לסיים.

שבח וייס: אני מוסיף לך חצי דקה למשפטי סיכום חזקים מאוד.

שבח וייס: זהו.

שבח וייס: בבקשה.

שאול יהלום: הנושא של שירות לאומי לבנות דתיות.

שאול יהלום: כשם שכל חיילת משרתת בצה"ל, היה מקובל עד לפני שנה שכל בת דתית שלא מתגייסת לצה"ל ויוצאת לשנה או שנתיים של שירות לאומי, מתקבלת על אותו תקציב כמו בצה"ל.

שאול יהלום: והנה, משנה שעברה יש קיצוץ, ו-600 בנות לא יכולות לשרת רק מטעמי תקציב במסגרת משרד החינוך.

שבח וייס: הזמן תם.

שאול יהלום: זה מעיד על כך, שהדברים שבאמת צריך לתת להם עדיפות מוזנחים ומבוטלים, והדברים שנותנים להם עדיפות נבחרים משיקולים של כיסאולוגיה, של שמירת הקואליציה, שמירת הכיסא של רבין בממשלה הזאת, ואין פה שום שיקול לגופו של עניין.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אולי רק בנושא החשוב – – –

שבח וייס: לא.

שבח וייס: אתה מדבר כבר שבע דקות.

שבח וייס: ליושב-ראש ועדת הכספים יש מחר נאום סיכום ללא הגבלת זמן.

שבח וייס: תודה.

גדליה גל: – – –

שאול יהלום: אני רוצה להשיב לך.

שאול יהלום: הסכום ליישום חוק החינוך המיוחד בשנת התשנ"ה הוא אפס אפס אפס, בידיעת כולם, באישור נציג משרד האוצר, שהופיע בוועדת החינוך.

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, תודה.

שבח וייס: חבר הכנסת יהושע מצא, ואחריו – חבר הכנסת אלי דיין.

שבח וייס: נא להקפיד על הזמן.

שבח וייס: נעשה תקליט כזה – נא להקפיד על הזמן.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, את מסגרת חמש הדקות העומדות לרשותי אני רוצה להקדיש לדברים על חוק הסדרים במשק המדינה, ולא יותר; איך קוראים לזה, תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב.

יהושע מצא: ואני, אדוני היושב-ראש, קורא לחוק הסדרים במשק המדינה "עיר מקלט".

יהושע מצא: זהו חוק מקלט של ממשלת ישראל מפני ועדות הכנסת השונות, גם מפני ועדת הכספים, גם מפני ועדת הכלכלה, גם מפני ועדת הפנים.

יהושע מצא: מוועדת הפנים לוקחים חוקים, מכניסים אותם לחוק המקלט הזה.

יהושע מצא: מוועדת הפנים בעיקר לוקחים את מה שקרוי חוק ערי הפיתוח.

יהושע מצא: בחוק הסדרים אנחנו מוצאים הצעת חוק, שבאה לדחות בארבע שנים את יישום חוק ערי הפיתוח, ואת ארבע הדקות שנותרו לי אני רוצה להקדיש לחוק ערי הפיתוח, כי בעצם דחייתו יש בריחה ועקיפת ועדה, בשל התמיכה שאפשר היה לקבל בוועדה כנגד הדחייה, תמיכה מכל שורות הבית ללא הבדל מפלגה.

יהושע מצא: אבל, מכיוון שהצעת חוק התקציב הופכת להצעת אי-אמון או אמון בממשלה, אין מנוס אלא להרים ידיים ולהצביע נגד חוק, שנדרש מאמץ גדול להעביר אותו בשנת 1988.

יהושע מצא: היינו צריכים כבר ליישם את החוק הזה.

יהושע מצא: גם הממשלה הקודמת, ממשלת הליכוד, לא יישמה אותו.

יהושע מצא: והנה באה הממשלה הזאת, שאומרת שיש לה סדר עדיפויות אחר.

יהושע מצא: אצטט משפט אחד מדברים שאמרתי בשנת 1988: "אל יצביעו לנו היום שרים בממשלת ישראל על קשיים תקציביים, כי ככל שחולפים הימים בלי שנתקן את העיוות, לא ניתן יהיה לתקנו בעתיד.

יהושע מצא: ערי הפיתוח חייבות, למען ביטחוננו ועתידנו, לעמוד בסדר עדיפויות עליון".

יהושע מצא: ואני שואל את ממשלת ישראל – סדר עדיפויות חדש; קמה ממשלה חדשה בישראל, איפה סדר העדיפויות שלכם?

יהושע מצא: חסרים לכם תקציבים?

יהושע מצא: זאת הסיבה, אומרים שאין תקציב.

יהושע מצא: 10 מיליארד דולר ערבויות.

שבח וייס: לחמש שנים.

יהושע מצא: אני יודע, אדוני היושב-ראש, לחמש שנים.

יהושע מצא: החיסכון שחוסכים בייבוש התקציבים ליהודה ולשומרון, אמרתם שלא תיתנו ליהודה ולשומרון; תיקחו את התקציבים לערי פיתוח – למה אתם לא מיישמים את חוק ערי פיתוח, אם אתם מייבשים את יהודה והשומרון?

יהושע מצא: אומר את הדבר בעקיצה: במקום להסתובב בתבל ולאסוף כסף למדינה פלשתינית, יכול היה שר החוץ להפריש לפחות 10% מזה למען ערי הפיתוח, להבדיל אלף אלפי הבדלות.

יהושע מצא: אבל אם שר החוץ כל כך מעוניין בסדר עדיפויות חדש, יראה גם את ערי הפיתוח בסדר העדיפויות הזה.

יהושע מצא: בסדר העדיפויות הזה הייתם צריכים לתת תשובה לתעסוקה, הייתם צריכים לתת תשובה למבנה תעסוקתי חדש, הייתם צריכים לתת תשובה לאבטלה.

יהושע מצא: אדוני השר, האבטלה בערי הפיתוח היא כפולה מזו שבערים אחרות.

יהושע מצא: יש משם בריחה של צעירים, בריחה של יוצאי צבא.

יהושע מצא: איפה הבשורה הגדולה שלכם לעם ישראל?

יהושע מצא: איפה הבשורה שלכם לצעירים שעוזבים את ערי הפיתוח?

יהושע מצא: בסיום דברי אני רוצה לומר, שזו ממשלה שאיבדה כל כיוון.

יהושע מצא: היא איבדה את הכיוון גם בתחום החברתי, כי בתחום החברתי אנחנו רואים עוני הולך וגובר.

יהושע מצא: אדוני השר, אנחנו רואים אבטלה, שאולי יורדת באיזה מקום בערים הגדולות, אבל הולכת וגדלה בערי הפיתוח, שם הצעירים שרויים בבטלה נוראה.

יהושע מצא: זו ממשלה שאיבדה כיוון גם בתחום המדיני-הלאומי, ולא רק החברתי.

יהושע מצא: ממשלה כזו שבה מופקרים יישובים ובה מופקרים מתיישבים חלוצים, ממשלה כזו שמסכנת את עצם קיומנו גם מהבחינה החברתית וגם מהבחינה הלאומית, חייבים לומר לה משפט מסכם אחד: הבשורה שעליה אתם מכריזים, הבשורה התקציבית, זה מפח נפש לעם ישראל.

יהושע מצא: אדוני, חסכתי לך חצי דקה.

שבח וייס: ארבע שניות.

יהושע מצא: אבל עמדתי בזמן.

שבח וייס: חבר הכנסת יהושע מצא, תודה רבה.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת אלי דיין, ובעומדו על הדוכן, אאפשר לחבר הכנסת גדליה גל לתקן טעות מהמקום.

גדליה גל: אמרתי לדובר הקודם, שלא תהיה הפחתה בהשתתפות בחינוך המיוחד – – – אני מקווה שלא תהיה – – – אני יכול להניח שכתוצאה מאיחוד של סעיפים – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלי דיין, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אריה גמליאל.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, רבותי חברי הכנסת, אומנם הדיון על הצעת חוק תקציב המדינה הפך לריטואל מוכר וידוע – תלי תלים של מספרים ואפסים, הרבה ספרים שאולי רק חלק מאתנו מעיין בכולם.

אלי דיין: אך בל נשכח שהתקציב, רבותי חברי הכנסת, קובע גורלות של אנשים, רמת חיים, רמת הביטחון, רווחה ומה לא.

אלי דיין: אני חושב שכל חברי הכנסת יודו, שהממשלה שינתה את סדרי העדיפויות.

אלי דיין: יש יותר הוצאות לחינוך.

אלי דיין: ב-1992 היה תקציב של 6.4 מיליארדי שקלים לחינוך, ב-1994 – 9.1 מיליארדי שקלים.

אלי דיין: המשמעות היא גידול של 42%.

אלי דיין: המשמעות היא אדירה, כי השקעה בחינוך היא השקעה שתיתן פירות טובים בעתיד.

אלי דיין: יש כ-400,000 משפחות שכבר מקבלות קצבאות ילדים בזכות ולא בחסד, סך של 650 מיליון שקל.

אלי דיין: בתחום התשתית – מי שנוסע היום בכבישי ישראל מרגיש את המהפכה האמיתית.

אלי דיין: אין כביש בישראל שלא מטופל, גם באוטוסטרדות וגם בכבישי הערים.

אלי דיין: ב-1986, רבותי חברי הכנסת, ההוצאה לתשתית היתה 150 מיליון שקל.

אלי דיין: היום, ב-1994 – 1.8 מיליארדי שקל.

אלי דיין: אבל, רבותי, אני רוצה להודות על האמת.

אלי דיין: אני אינני מסכים עם שר האוצר, שאומר שהכול בסדר.

אלי דיין: זו כמעט אופוריה.

אלי דיין: אני רוצה להזהיר מפני האופוריה.

אלי דיין: עדיין לא טיפלנו בכמה בעיות יסוד.

אלי דיין: אני אומר כאיש תנועת העבודה, התחייבנו לטפל בנושאים האלה.

אלי דיין: מחובתנו לטפל בהם ולא להשהותם עוד.

אלי דיין: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת מכל הסיעות, שיש חרפה בארץ.

אלי דיין: רק לאחרונה פורסם מספר נוסף, של 45,000 עניים, שנוספו על 590,000 נפש.

אלי דיין: זה צריך להדאיג אותנו.

דוד מנע: זה סדר העדיפויות החדש.

דוד מנע: איך קרה דבר כזה?

אלי דיין: קרה.

אלי דיין: אלה עובדות.

אלי דיין: עובדות אנחנו לא נטייח.

אלי דיין: אתם נפלתם בגלל הנושאים החברתיים, לא טיפלתם בהם, התנתקתם מהעם.

דוד מנע: נכון.

אלי דיין: אני מזהיר את חברי, שגם אנחנו עלולים לרדת מהשלטון, אם לא נטפל בנושאים החברתיים.

אלי דיין: לא נוכל להכחיש את המספרים האלה.

רחבעם זאבי: אז למה אתם נותנים את הכסף לאש"ף?

אלי דיין: העניים מרוויחים פחות, העשירים מרוויחים יותר.

אלי דיין: ראיתם את הנייר שאני מחזיק בידי היום?

אלי דיין: לדעתי זה דבר שאסור שיעבור בכנסת.

אלי דיין: למה גורמת הרפורמה במס?

אלי דיין: מי שמרוויח 2,000 שקל בחודש – אפס תוספת; מי שמרוויח 3,000 שקל – 27 שקל; מי שמרוויח 10,000 – תוספת של 267 שקלים; מי שמרוויח 30,000 שקל בחודש – תוספת 391 שקל.

אלי דיין: אני שואל את שר האוצר, שאיננו כאן – אני בטוח שחברנו השר קיסר יעביר לו זאת – מי שמרוויח 30,000 שקל, הוא ממתין ל-391 שקל?

אלי דיין: בשביל מה לבטל את היטל הקליטה בסך של 850 מיליון שקל?

אלי דיין: בשביל מה?

אלי דיין: והעלייה, לצערנו לא תהיה 100,000, אלא 80,000.

שאול יהלום: – – –

אלי דיין: זה ההבדל בינינו, שאנחנו מדברים אמת ומצביעים אמת.

אלי דיין: אנחנו מדברים אמת ורוצים לטפל – – –

רחבעם זאבי: ונותנים את הכסף לאש"ף.

אלי דיין: אנחנו לא כמוכם, שטייחתם.

אלי דיין: אתם לא השקעתם בחינוך, אתם לא השקעתם בתשתיות.

אלי דיין: השקעתם בהתנחלויות שהיו נטל על הביטחון.

אלי דיין: לא טיפלתם בבעיות החברה – –

רחבעם זאבי: – – –

אלי דיין: – – ונענשתם.

אלי דיין: אני לא בא אליכם עכשיו בטענות.

אלי דיין: אני רוצה לבוא אל עצמי, אל חברי, ולומר להם שלא לשכוח את 200,000 נפגעי המשכנתאות.

אלי דיין: הם יתמוטטו.

אלי דיין: אנחנו מצאנו הסדרים בכל המגזרים, וצריך למצוא אותם גם ל-200,000 נפגעי המשכתנאות.

אלי דיין: יש לחוקק את חוק החיילים המשוחררים, יש ללכת יותר לחינוך, ליום לימודים ארוך ולהזנה בעיירות הפיתוח ובשכונות, כפי שהתחייבנו.

מאיר שטרית: הצבעת נגד.

אלי דיין: החרפה של נשים מוכות, מפגרים.

אלי דיין: נושא הגריאטריה צריך להמשיך להיות מטופל.

מאיר שטרית: למה הצבעת נגד?

אלי דיין: אנחנו נחסל את חרפת – – – החוק שלך לא היה טוב.

אלי דיין: צריך לחוקק חוק אחר.

אלי דיין: צריך לחסל את חרפת הקרוונים.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלי דיין, אני מוסיף לך דקה על חשבון האופוזיציה.

רחבעם זאבי: תגיד את האמת.

רחבעם זאבי: יושב-ראש הקואליציה – – –

שבח וייס: אני הוספתי לו עוד דקה על חשבון האופוזיציה.

אלי דיין: אל תשכח, המדד שלנו הוא לארבע שנים.

אלי דיין: בשנתיים עשינו דברים גדולים, ויש תהליך שלום, יש שינוי סדרי עדיפויות.

אלי דיין: אני קורא לחברי שלא לנוח על זרי הדפנה.

אלי דיין: הייתי קורא לשר קיסר קריאה אחרונה בנושא התחבורה הציבורית.

אלי דיין: זה נושא רגיש ביותר, ואני יודע את רגישותך לעניין הזה.

אלי דיין: אין להסכים לצמצום בסובסידיה בנושא זה.

אלי דיין: זה כדאי למדינה.

אלי דיין: תחבורה ציבורית היא אחד הדברים הכדאיים למדינה.

אלי דיין: זה חוסך תאונות, זה חוסך תשתיות.

אלי דיין: הגידול בהיקף כלי הרכב עולה על קצב סלילת הכבישים.

אלי דיין: לבוא היום ולצמצם בתחבורה ציבורית, זה משגה, ואני קורא לך ולחברי יושב-ראש ועדת הכספים, שנתערב בעניין הזה ונתקן אותו.

אלי דיין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו לא מטייחים.

אלי דיין: אנחנו ננהל מאבק לא קל עם שר האוצר לקראת הקריאה השנייה והשלישית, אבל יהיה רוב גדול מחר לתקציב.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת אריה גמליאל.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

שבח וייס: חמש דקות לכל דובר.

שאול יהלום: אם יושב-ראש הקואליציה, אלי דיין, מתקיף כך את הממשלה, אפשר להציג את זה רק במסגרת ההומור.

שבח וייס: בגנות הטיח ובזכות המבוכה.

שבח וייס: הוא מגשים את ברל כצנלסון.

מאיר שטרית: אני מבקש שכל דקה שלנו תהיה כמו הדקה של חבר הכנסת אלי דיין.

מאיר שטרית: אותו דבר.

שאול יהלום: אם תדבר כמו הקואליציה.

אריה גמליאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ממשלת ישראל התחייבה ביום כינונה שהיא תשנה את סדרי ההתחייבויות והקצאת המשאבים הכספיים של תקציב המדינה.

אריה גמליאל: לדעתי, הממשלה חייבת להביא בחשבון את השכבות החלשות והנמוכות ולתת להן עדיפות גבוהה ביותר.

אריה גמליאל: אני רוצה להביא דוגמאות לכך מתחום משרד השיכון, אשר כיהנתי בו כסגן שר.

אריה גמליאל: מדיניות הסיוע של משרד השיכון, אשר אחראי ליצירת תנאי דיור נאותים לאוכלוסיית המדינה, ובכלל זה הדאגה לכך שלחסרי הדיור תהיה קורת גג או הטבת תנאי דיורם – לא רק שלא הביאה לשום שינוי בהטבת התנאים, אלא שהנהלים לסיוע הפכו להיות מחמירים יותר ויותר.

אריה גמליאל: למשל, למשפחות שמבחינה סוציו-כלכלית אינן מסוגלות לממש את זכאותן על-ידי קבלת ההלוואות הניתנות לרכישת דירה והן זכאיות לסיוע בשכר דירה, הוחמרו הקריטריונים, וגם המשפחות החלשות ביותר, שסוף סוף זכאיות, צריכות להמתין כמה שנים עד שדירה מתפנית.

אריה גמליאל: כמו כן, דירות נכסי רכישה – בתקציב 1993 ו-1994 לא חל שום גידול בתקציב זה, אדרבה, קוצץ התקציב, והמשפחות החלשות שנמצאו זכאיות, נענות שאין תקציב.

אריה גמליאל: עד כדי כך המצב כל כך חמור שאפילו משרד מבקר המדינה, הרגיל לבקר את משרדי הממשלה על הוצאות מיותרות, מבקר את העוול שנעשה לאוכלוסיות החלשות האלה ואת חוסר ההתחשבות בפונים, הנמצאים במצוקה חברתית ורפואית קשה מאוד.

אריה גמליאל: כמו-כן ברצוני להתריע על הקיפוח של בחורי הישיבות, אשר בדרך כלל נמצאים במצב כלכלי נמוך.

אריה גמליאל: הם מקבלים משכנתה פחותה ב-35% משאר הזכאים, דבר המונע מהם להגיע לפתרון דיור, אפילו בשכונות ובעיירות פיתוח שמחירי הדירות בהן נמוכים.

אריה גמליאל: כן הם מקופחים בסיוע בשכר דירה על-פי נוהלי משרד השיכון, מכיוון שהם מוגדרים כמי שאינם מנצלים כושר השתכרות.

אריה גמליאל: אני פונה בזה לכל המפלגות הדתיות להתאחד סביב תביעות אלו, כדי לפתור את בעייתם של בני התורה, אשר רבים מהם נמנים עם משפחות במצוקה, משפחות ברוכות ילדים, שחיות במצוקת דיור, בתנאים מחפירים.

אריה גמליאל: לא אוכל להימנע מלהזכיר את המצוקה הקשה בשכונות החדשות, שנבנו על-ידי משרד השיכון, עקב מחסור במבני דת ובבתי-כנסת.

אריה גמליאל: משרד השיכון בונה מוסדות ציבור שונים, כגון בריכות שחייה, מתנ"סים ועוד, ואמור לבנות גם מבני דת.

אריה גמליאל: אכן, בבדיקה שערכתי עם מנהלי המחוזות, יש חוסר במבני דת בסך כולל של 100 מיליון ש"ח.

אריה גמליאל: אומנם שר האוצר התחשב בכך והגדיל את התקציב לסך של 16 מיליון ש"ח, אולם יש להגדיל את התקציב הרבה יותר, כיוון שלא ייתכן שבמדינה יהודית לא יהיו בתי-כנסת המיועדים לכלל האוכלוסייה ולכלל הציבור.

אריה גמליאל: תודה רבה.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת יורם לס.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני נגיעתי בתקציב עצמו, אני מבקש להתייחס לחוק ההסדרים במשק, שהונח על שולחן הכנסת.

מאיר שטרית: על-פי החוק הזה, שר האוצר שם עצמו כול יכול ומסרס את הכנסת לחלוטין.

מאיר שטרית: הצעת החוק הראשונה בחוק ההסדרים במשק אומרת, שחבר כנסת לא יוכל להניח הצעת חוק על שולחן הכנסת אלא אם יש באותה שנת תקציב תקציב מאושר, או שיש כסף מספיק ברזרבה הכללית ושר האוצר מוכן לאשר את השימוש ברזרבה למטרה זו.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הכנסת כולה יכולה לעמוד על הראש, אבל אם שר האוצר לא מסכים להשתמש ברזרבה לתכלית ההיא, אסור יהיה לחוקק חוק כזה.

מאיר שטרית: אני חושב שזו פגיעה בסמכותה של הכנסת, ואני מקווה שאתם לא תתמכו בכך.

מאיר שטרית: מותר לכנסת לחוקק חוק שונה מעמדתו של שר האוצר, לשנות דברים בתקציב המדינה, ואם צריך להוסיף לו, גם להוסיף לו.

מאיר שטרית: אני חושב שזה חוק שמוטב לשר האוצר שיוריד אותו מעל הפרק, אם כי אני מודה, אני מקבל את גישתו של שר האוצר, שלא ייתכן לחוקק חוקים שעולים מיליארדים – ואלוהים ישלם; מן ההפטרה.

מאיר שטרית: צריך שלחוק יהיו ידיים ורגליים, יהיה לו מקור מימון, ולא סתם דברים מן ההפטרה.

מאיר שטרית: גם את זה אני מקבל ולזה אני אתן את ידי כחבר האופוזיציה.

מאיר שטרית: אני בהחלט לא חושב שצריך להרשות השתוללות פופוליסטית, בלי שום גבול, אבל איני מסכים למצב ששר האוצר לבדו יהיה כול יכול.

מאיר שטרית: לגבי התקציב עצמו, אני רוצה לומר שהתקציב הזה איננו תקציב בשורה, אפשר לומר שהוא תקציב בסדר-היום, רגיל, אין בו שום בשורה חדשה, שום שינוי חדש, אולי להוציא את הכפלת התקציב ל"אל המעיין" ב-100%, המחיר שאולי הממשלה משלמת לסיעת ש"ס לפני שהיא נכנסת לקואליציה.

מאיר שטרית: אני מניח שאחרי שהיא תיכנס לקואליציה, או לפני החתימה ממש, היא תקבל עוד תוספת קטנה, גם אפיקומן היא תקבל.

מאיר שטרית: זו הבשורה בתקציב, מכפילים את האתנן הפוליטי לפי-שניים.

מאיר שטרית: לעומת זאת, בנושאים האחרים, חוששני שהתקציב איננו בשורה ואני רוצה לתת דוגמאות, ברשותכם, רבותי חברי הכנסת.

מאיר שטרית: ראשית, בתחום העלייה.

מאיר שטרית: אפילו על-פי התחזית שהאוצר מניח אותה, ואלוהים יודע מאיפה הוא לוקח את התחזית האופטימית הזאת, נכון להיום לפחות, אם אני אשפוט את הממשלה לפי מעשיה, העלייה מברית-המועצות בכל החודשים של 1993 היתה נמוכה מהמספר הנמוך ביותר בשלטון הליכוד.

מאיר שטרית: אני לא אומר שהליכוד אשם בעלייה או המערך אשם בירידה.

מאיר שטרית: לא זה העניין.

מאיר שטרית: אבל אני רוצה להזכיר לכם, רבותי חברי הכנסת מהקואליציה: בזמנו, כשהמערך היה באופוזיציה הוא אמר, שהממשלה בחוסר גמישותה ובאי-טיפול בתעסוקה ובאבטלה של העולים, גורמת לכך שעולים מברית-המועצות לא יבואו לארץ.

מאיר שטרית: כך הוא אמר.

מאיר שטרית: וראה זה פלא, הוא בשלטון שנה, תראו את הגרף שמופיע בדברי ההסבר על התקציב, ותיווכחו שיש ירידה מתמדת במספר העולים שבאים, מחודש לחודש באים פחות, כמעט סדר גודל של 6,000 בחודש, לעומת חודשי השיא בתקופת שלטון הליכוד, של 30,000 בחודש; המספר הנמוך ביותר היה יותר מ-10,000 עולים בחודש.

מאיר שטרית: אם כן, איפה מעשי הממשלה הזאת, שהבטיחה לכל עולה דירה ועבודה?

מאיר שטרית: לא עבודה ולא דירה, ולצערי הרב, בברית-המועצות לא מקבלים את הבשורה הזאת.

מאיר שטרית: עובדה, הם לא מגיעים.

מאיר שטרית: ולפתע, בתחזית של האוצר על העלייה לישראל מ-1988 עד 1994, אתה רואה דבר מפתיע: הממשלה חוזה שב-1993 יגיעו 80,000 עולים, שזו השנה הרלבנטית, וב-1994 היא כבר חוזה 100,000.

מאיר שטרית: אני רוצה שיסביר לי מישהו, על סמך מה הם עושים תחזית של 20,000 יותר.

שאול יהלום: אולי מתכוונים לזכות השיבה.

מאיר שטרית: יכול להיות, זכות השיבה יכולה להביא עוד כמה אנשים.

דוד צוקר: בחודשים האחרונים יש עלייה מתונה, אבל יש עלייה.

מאיר שטרית: אין לזה שום קשר עם מעשי הממשלה.

דוד צוקר: אבל אין קשר ל-30,000 שלכם ול-8,000 שלנו.

מאיר שטרית: אמרתי את זה, אתה צודק.

מאיר שטרית: אמרתי שלא הליכוד אשם בכך, וגם לא המערך, שלא ייקח לעצמו את הבשורה.

מאיר שטרית: אבל המערך טען בתקופת שלטון הליכוד – – –

יורם לס: העבודה.

מאיר שטרית: העבודה טענה בתקופת שלטון הליכוד, שהעולים לא מגיעים בגלל מעשי הממשלה.

מאיר שטרית: אני אומר שלממשלה אין קשר לעניין.

מאיר שטרית: יש כל מיני אירועים בברית-המועצות שקובעים את קצב העלייה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שטרית, תסלח לי, היו קריאת ביניים והפרעה.

דב שילנסקי: אני מוסיף לך דקה על זה.

מאיר שטרית: אבל לא התחלתי לדבר, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: כבר עברו חמש דקות.

מאיר שטרית: דיבר לפני יושב-ראש הקואליציה, וביקשתי שהדקה שלי תהיה כאורך הדקה שלו.

מאיר שטרית: למה לי יש דקות יותר קצרות?

מאיר שטרית: תעשה גם לי דקה קצת יותר ארוכה.

דב שילנסקי: מכובדנו, חבר הכנסת שטרית, עכשיו התחלתי לנהל את הישיבה, אני משתדל לנהל אותה בסדר.

דב שילנסקי: ההוראה היא חמש דקות.

מאיר שטרית: אז תן לי חמש דקות ואני גומר.

דב שילנסקי: לא.

דב שילנסקי: אני יודע, גם כשאני עולה לדבר אני רואה שחמש דקות חלפו, לא הרגשתי איך, אבל השעון צלצל.

דב שילנסקי: אני נותן לך דקה נוספת.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, איפה שר האוצר?

דב שילנסקי: שר האוצר איננו, אבל יש פה שר.

עובדיה עלי: זה זלזול בכנסת.

עובדיה עלי: בשעות אלה הוא מופיע באספת בחירות.

עובדיה עלי: נושא התקציב פחות חשוב מאספת בחירות בחיפה?

דב שילנסקי: אתמול לא היה אף שר אחד, ואז ביקשתי מחברתנו שניהלה את הישיבה, שאם בתוך חמש דקות לא יהיה שר, תעשה הפסקה.

דב שילנסקי: מה שדרשתי מחברתי שניהלה את הישיבה, אני מוכרח לדרוש מעצמי.

דב שילנסקי: יש עכשיו שר, השר קיסר.

דב שילנסקי: אינני יכול להפסיק את הישיבה אם שר אחד לפחות נמצא.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שטרית, אתה מקבל דקה וחצי.

מאיר שטרית: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: אני מבקש, ברשותכם, להתייחס בקצרה עוד לנתונים שהממשלה מביאה בספר התקציב.

מאיר שטרית: למשל, בשיעור האבטלה הם חוזים בשנת 1993 ירידה של 1.3%, לרבות העבודות היזומות, לרבות העסקת אנשים.

מאיר שטרית: איפה הטיפול בתעסוקה?

מאיר שטרית: נכון שלעתיד, לשנת 1996, הם צופים ירידה ב-8.2%.

מאיר שטרית: הלוואי שזה יתקיים.

מאיר שטרית: גם זה WISHFULL THINKING.

שאול יהלום: אז תהיה ממשלה אחרת.

מאיר שטרית: אם תהיה.

מאיר שטרית: בפועל, הירידה בתעסוקה היא קטנה מאוד.

מאיר שטרית: השקעות בכבישים, שעל זה תפארתה של הממשלה הנוכחית – – –

שאול יהלום: זה באמת קשור בשר התחבורה.

מאיר שטרית: מאחר שאסור לי להציג מסמך מעל הדוכן, אני מבקש שתסתכלו בספר ההסבר לתקציב, בעמוד 28, ותראו שהגרף של השקעות המדינה בכבישים נמצא בעלייה קונסיסטנטית מ-1985 עד 1994, ושיעור העלייה בין השנים 1991 ל-1992 איננו שונה בהרבה מזה שבין השנים 1992 ל-1993.

מאיר שטרית: זו לא רבותא כזו גדולה אפוא.

מאיר שטרית: גם ממשלת הליכוד הבינה שהתשתית בקטסטרופה, וצר לי שלא עשו אז מהר די הצורך.

מאיר שטרית: אבל זו איננה רבותא גדולה של הממשלה הזו.

מאיר שטרית: זה לא חידוש כזה גדול.

מאיר שטרית: לעומת זאת יש, לצערי, ירידה דרסטית בצמיחה.

מאיר שטרית: בניגוד לתחזיות ולרצון ליצור צמיחה, בין 1992 ל-1993 יש ירידה בצמיחה מ-6.2% ב-1992 לפחות מ-3.8% ב-1993.

מאיר שטרית: אז אני שואל, רבותי, אם המגמה שלנו היא צמיחה בהשקעות בתעשייה, והכול באמת כל כך ורוד, אז למה אין צמיחה?

מאיר שטרית: ומ-1992 ל-1993 יש גם ירידה בייצור התעשייתי.

מאיר שטרית: זאת אומרת, רבותי, שהעניין הוא לא כצעקתה.

מאיר שטרית: ואני מציע לידידי חברי הקואליציה וחברי הממשלה לא למהר להתקשט בנוצות ובכתר שעוד לא קיימים.

מאיר שטרית: תוכיחו תחילה.

מאיר שטרית: בינתיים, נכון להיום, ולצערי הרב, בניגוד למחויבות שלכם, ואני חוזר ואחזור על זה מאה פעמים כמו קאטו על קרתגו: אתם הפלתם את יום החינוך הארוך.

מאיר שטרית: בניגוד למחויבות שלכם הצבעתם אישית נגד, אחד אחד, גם בקריאה הטרומית – –

שאול יהלום: אפס לחינוך המיוחד – – –

דב שילנסקי: הוא לא יכול לענות, כי כבר אין לו זמן.

דב שילנסקי: השעון כבר צלצל.

מאיר שטרית: – – גם בחוק ההסדרים במשק בהסתייגות, גם בקריאה הראשונה, שהיתה רק בשבוע שעבר.

מאיר שטרית: הפלתם יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: דיין אמר כי החוק לא טוב.

מאיר שטרית: לא טוב?

מאיר שטרית: תציעו אתם חוק טוב.

מאיר שטרית: אני רוצה לראות איזה חוק אתם תציעו.

מאיר שטרית: אני מוכן לקבל מראש כל חוק שיבטיח שילדי ישראל ילמדו שמונה שעות ביום.

מאיר שטרית: כי זה שינוי סדר עדיפויות לאומי.

מאיר שטרית: אבל אתם לא עושים זאת.

מאיר שטרית: אני אומר לכם שעה אחת קודם, ולצערי התרעתי על כך בליכוד עוד קודם לכן, ואחר כך בפניכם, שאתם לא עושים את תפקידכם, אינכם ממלאים אחר ההתחייבות שלכם לציבור להחיל יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: וחבל לי שכך המצב.

מאיר שטרית: הייתי רוצה לראות שחברי, המדברים פה גבוהה גבוהה מעל הדוכן, לרבות ראש הקואליציה אלי דיין, שאומר: נעשה יום חינוך ארוך – והוא מצביע שלוש פעמים נגד.

מאיר שטרית: אז שלא יבלבל את המוח.

מאיר שטרית: אין זכות לחבר כנסת היושב בכנסת הזאת לומר דבר אחד ולהצביע דבר אחר – – –

שאול יהלום: הוא לא רק חבר כנסת, הוא ראש הקואליציה.

מאיר שטרית: – – – הגיע הזמן שפיו ולבו יהיו שווים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שטרית, אני מודה לך.

מאיר שטרית: אני יכול להשיב לו?

דב שילנסקי: לא, לא, אני מצטער.

דב שילנסקי: עברת בשתי דקות.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יורם לס יראה דוגמה לשמירה על מסגרת הזמן.

דב שילנסקי: ואחריו יראה דוגמה נוספת חבר הכנסת דוד מנע.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, בדברי אגע ישירות בתקציב משרד הבריאות, בהיקף של 4.1 מיליארדי שקל.

יורם לס: אני רוצה להתחיל בדברי ברכה, לפני שאגע בעיוותים שבתקציב הזה, בדברי ברכה על תנופת פיתוח גדולה מאוד – –

נעמי בלומנטל: על קופת-החולים.

יורם לס: – – שהתקציב מגלם בתוכו, כאשר אתם בממשלה הקודמת קלטתם כמעט חצי מיליון עולים חדשים, ומיטה אחת לא הוספתם למערכת האשפוז – –

נעמי בלומנטל: מה פתאום?

יורם לס: את עוד מדברת?

נעמי בלומנטל: אתה עוד מדבר?

נעמי בלומנטל: אתה יודע את האמת.

נעמי בלומנטל: רק בשביל קופת-חולים אתה יושב כאן.

יורם לס: המספרים בידי.

יורם לס: מיטה אחת לא הוספתם בגלל המלחמות הפוליטיות שלכם.

נעמי בלומנטל: – – – מה יש אם ההסתדרות השמנה הזאת תמכור משהו מהנכסים שלה?

יורם לס: התקציב של משרד הבריאות השנה מגלם בתוכו תוספת של מאות מיטות אשפוז כללי ואשפוז סיעודי, ויש לברך על כך.

יורם לס: אעבור עכשיו לעיוותים.

שאול יהלום: אוהו, עכשיו נשמע.

נעמי בלומנטל: עכשיו נשמע את האמת.

נעמי בלומנטל: כולם משבחים את אהוד אולמרט, שהיה שר הבריאות בממשלת ישראל, ואתה בא ואומר כאן דברי כזב.

יורם לס: כדאי גם, חברת הכנסת בלומנטל, שתלמדי את החומר.

יורם לס: המיטות מיתוספות למערכת הממשלתית בכלל.

יורם לס: לקופת-חולים מיתוספות פחות מיטות.

יורם לס: וגם בקופת-חולים יש מצביעי ליכוד שמקבלים בה טיפול רפואי.

יורם לס: ואם מעניין אותך הטיפול הרפואי, אל תפריעי.

יורם לס: עיוות קטן בתקציב משרד הבריאות.

יורם לס: מצאתי וגיליתי סעיף, שבמקומו הבולט הוא חדש השנה – טיפול רפואי באח"מים; טיפול רפואי באנשים חשובים מאוד, בהיקף של 3.2 מיליוני שקל מתקציב המדינה.

נעמי בלומנטל: זו מפלגת העבודה; תמיד לטובת העשירים והחזקים.

יורם לס: לא מתביישים לשים סעיף כזה בתקציב המדינה.

יורם לס: זו לא פעם ראשונה שמשלמים עבור ביטוח רפואי של אח"מים, אבל אין שום ספק שהגיע הזמן להפסיק את הנוהל הנפסד הזה.

יורם לס: הרשימה של האח"מים נמצאת בידי.

יורם לס: נושאי תפקידים חשובים מאוד, בהם בעלי תפקיד שיפוטי וכעין-שיפוטי.

יורם לס: ו-3.2 מיליוני שקל אלה מתחלקים ללא קריטריונים בשיטה של תשלום עבור שירות, כאשר לא ברור איזה שירות מגיע לאותו אח"ם.

יורם לס: צריך להפסיק את זה.

יורם לס: אין אח"מים בבריאות, רבותי חברי הכנסת.

יורם לס: אין אח"מים בבריאות.

יורם לס: כל אחד יבטח את עצמו, עם חוק או בלי חוק.

יורם לס: יבטח את עצמו ויקבל שירות ככל עם ישראל.

שאול יהלום: אולי זה לראשי אש"ף.

יורם לס: נו באמת, חבר הכנסת יהלום.

יורם לס: אני מדבר על דגל קטן, ואתה מביא את זה לדברים שלא מן העניין.

שאול יהלום: זה היה כל הזמן.

יורם לס: אני מדבר על הבריאות של עם ישראל ועל הערכים של הבריאות של עם ישראל, ואתה מביא אותי לדיון שלא קשור לעניין.

שאול יהלום: אני מצדיק אותך במאה אחוז.

יורם לס: נושא שני גדול אינו 3.2 מיליוני שקל, הוא 200 מיליון שקל, ולא צריך לפחד מהמספרים.

יורם לס: כפי ששר האוצר, בעידודם של לא מעט חברי כנסת, תיקן את הבעיה של העולים החדשים בשנה שעברה, כשהממשלה הכריחה את קופות-החולים לטפל בהם חינם אין כסף, בתרגיל חשבונאי, הגיע הזמן השנה לתקן את הנושא של ההטבות הסוציאליות.

יורם לס: רבותי חברי הכנסת, במדינת ישראל יש היום 170,000 משפחות – שימו לב למספר, 170,000 – שאינן מסוגלות לשלם את הביטוח הרפואי, והממשלה משלמת לקופות-החולים את דמי הביטוח שלהן.

יורם לס: מספרן גדל מאוד בעקבות העלייה.

יורם לס: לפני שנים זה היה כ-100,000.

יורם לס: בעקבות העלייה המספר הזה גדל מאוד.

יורם לס: והנה, מתברר עיוות נורא עוד מהימים של הממשלה הקודמת.

יורם לס: משרד האוצר הכריז על שני סוגים של משפחות מעוטות יכולת.

יורם לס: סוג אחד – האוצר משלם לקופת-חולים מדי חודש 350 שקל דמי ביטוח רפואי עבור כל משפחה כזאת; מחיר סביר.

יורם לס: אבל יש סוג אחר של משפחות מעוטות יכולת שיש להן פשע – – אדוני היושב-ראש, אני מבקש לסיים את הנקודה הזאת.

יורם לס: הפריעו לי.

דב שילנסקי: בזכות חברת הכנסת בלומנטל, שקראה קריאות ביניים, אתה מקבל תוספת של דקה.

יורם לס: אני מודה לאדוני היושב-ראש ולחברת הכנסת בלומנטל.

יורם לס: הנושא באמת חשוב.

יורם לס: הנושא אינו מתאים להתנצחות.

יורם לס: מדובר במשפחות מעוטות יכולת לעשרות אלפיהן.

יורם לס: האוצר, שמרשה לעצמו להתגולל על ההסתדרות ולהגיד לה: את נותנת הנחות, ומבוטחים משלמים לכם רק 60 שקל בחודש ו-70 שקל בחודש, ואת ההנחות האלה צריך להפסיק, האוצר בעצמו משלם 60 שקל בחודש דמי ביטוח רפואי עבור אותן עשרות אלפי משפחות מעוטות יכולת.

יורם לס: למה?

יורם לס: יש להן פשע, והפשע הוא שכאשר אותו מובטל מסכן עבד בזמנו הוא היה חבר הסתדרות, ואז אומרים עליו ועל שכמותו: אלה – בשמירת זכויות.

יורם לס: אפשר לחשוב שהמשפחה הזאת צורכת שירותים אחרים, אפשר לחשוב שאלה אנשים אחרים, שהמחלות שלהם אחרות.

יורם לס: איך אפשר לעשות דבר כזה?

יורם לס: רבותי, תיקחו עט ונייר.

יורם לס: האוצר שודד מקופת-חולים על כל משפחה מדי חודש 300 שקל.

שאול יהלום: שודד?

יורם לס: שודד.

יורם לס: אם תעשו את המכפלה תגיעו לשוד שנתי של 200 מיליון שקל שהאוצר שודד אותו מקופות-החולים, שמבטחות אותן משפחות מעוטות יכולת, וכולנו יודעים מי היא קופת-החולים ששמה לעצמה מטרה לבטח את המשפחות האלה, ומי קופות-החולים שאמרו להן: תלכו לפראיירים שיש להם עוד ערכים בתחום הבריאות.

עובדיה עלי: למה אתה צועק?

יורם לס: אני צועק כדי שתבין פעם אחת שלא הכול זה פוליטיקה, כפי שאתם עושים.

עובדיה עלי: דברי חכמים בנחת נשמעים.

נעמי בלומנטל: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת לס, זמנך תם.

יורם לס: בדרישה ל-200 מיליון שקל – בדרישה משר האוצר לתקן את העיוות ב-200 מיליון שקל, אני מסיים את דברי ומבקש מחברי הכנסת להצביע בעד התקציב מחר בצהריים.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת לס.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד מנע, ואחריו – חבר הכנסת דוד צוקר.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתקציב שהגיש שר האוצר לכנסת אין שום מענה בתחומים החברתיים.

דוד מנע: להיפך, יש החמרה.

דוד מנע: כשהציג ראש הממשלה את ממשלתו כאן בכנסת לפני כשנה וחצי, דיברו על סדר עדיפויות חדש, קיצצו תקציבים שנועדו ליהודה ולשומרון ולחבל-עזה והעבירו אותם לתחומים חברתיים.

דוד מנע: והא ראיה, שבשבוע הבא יפרסם המוסד לביטוח לאומי את הדוח על העוני, ו-45,000 משפחות ייתוספו למעגל המשפחות שמתחת לקו העוני.

דוד מנע: כלומר, בשנה האחרונה נוספו משפחות עניות למעגל זה במדינת ישראל, והפער גדל בין אלה שמקבלים הכנסה גבוהה לבין אלה שמקבלים הכנסה נמוכה.

דוד מנע: זה "סדר העדיפויות החדש".

דוד מנע: למרות ההבטחות האבטלה לא ירדה.

דוד מנע: בתקופת ממשלת הליכוד, ב-1991, קלטנו קרוב ל-420,000 עולים חדשים.

דוד מנע: קלטנו כ-10% מהאוכלוסייה, והאבטלה גדלה כי לא היתה תעסוקה מספקת.

דוד מנע: היום יש עצירה בעלייה; קלטו בשנה האחרונה 80,000-70,000 עולים בלבד, והאבטלה עדיין גדלה.

דוד מנע: בדוח של שר האוצר נאמר במפורש, שאותם עולים שהגיעו לארץ בגיל התעסוקה, בגיל העבודה, כ-150,000, כמעט כולם נקלטו, על-פי כל התחזיות של ממשלת הליכוד בשנה, שנתיים, שלוש השנים הראשונות לזמן הגיעם ארצה.

דוד מנע: והנה, רוב העולים נקלטו בתעסוקה ועדיין יש אבטלה גבוהה.

דוד מנע: התקציב הזה, כפי שהיה התקציב ב-1993, ולפי התקציב המוצג ב-1994, אינו עונה על הצורך בצמצום האבטלה, להיפך.

דוד מנע: האבטלה נשארה באותה רמה למרות סדר העדיפויות החדש.

דוד מנע: הקצבאות של המוסד לביטוח לאומי נמוכות, והן אינן משיגות את המדדים.

דוד מנע: הקשישים מקבלים קצבאות נמוכות ביותר.

דוד מנע: התקציבים להכשרה מקצועית לא גדלים ונשארים באותה רמה, אף שנושא ההכשרה המקצועית הוא נושא חשוב ביותר.

דוד מנע: היום יש תור של אלפים למוסדות למפגרים, יש תור של אלפי אלכוהוליסטים ומסוממים למוסדות שיקום – ואין מקום.

דוד מנע: בדברים הללו אין שום מענה בתקציב הזה.

דוד מנע: דיברו על שחרור קרקעות.

דוד מנע: מינהל מקרקעי ישראל משחרר קרקעות לבנייה במכרזים, ואומרים – קרקע זולה.

דוד מנע: אנחנו נוציא ונשווק קרקעות זולות על מנת להוריד את מחירי הדירות לזוגות צעירים, למשפחות ברוכות-ילדים, לציבור הרחב.

דוד מנע: והנה, מחירי הדירות לא ירדו.

דוד מנע: להיפך, מדד הבנייה עלה על מדד המחירים לצרכן.

דוד מנע: איפה פה הקרקעות הזולות?

דוד מנע: איפה פה הזוגות הצעירים?

דוד מנע: איפה המשפחות שבעבורן רוצים לשחרר קרקעות, להוזיל את מחיר הקרקעות, להוזיל את מחירי הדירות?

דוד מנע: – אין תשובה בתקציב הזה.

דוד מנע: אין תשובה בתקציב הזה לחיילים המשוחררים למרות חוק החיילים המשוחררים, שגיבש סביבו קונסנסוס של כל הסיעות.

דוד מנע: בסופו של דבר חייל שמשתחרר אחרי שלוש שנים, בשרתו מגיל 18 עד גיל 21, אסור שיהיה תמיד סמוך על שולחן הוריו.

דוד מנע: בניגוד לכל ארצות העולם, צעירים משרתים פה שלוש שנים, במיטב שנותיהם, ואחרי שהם משתחררים בגיל 21 זכותם לקבל מהמדינה דברים כמו דיור, כמו חינוך.

דוד מנע: חוק החיילים המשוחררים עונה על הצרכים האלה, ואין פתרון לו בחוק התקציב.

דוד מנע: דיברו על מפעלי הזנה בבתי-ספר בעיירות פיתוח; אין מפעלי הזנה.

דוד מנע: דיברו על טיפול בקשישים – אין מענה פה.

דוד מנע: דיברו על זוגות צעירים – אין מענה פה.

דוד מנע: תהליך ההפרטה נעצר.

דוד מנע: מה קורה עם מכירת הבנקים?

דוד מנע: דיברו על מכירת הבנקים בשנים האחרונות – ושום דבר.

דוד מנע: לא נמכרו הבנקים הגדולים; ההפרטה כמעט שלא נעשתה.

דוד מנע: לכן, כאשר באים ואומרים סדר עדיפויות חדש – צריך להסתכל על התחום החברתי.

דוד מנע: איפה סדר העדיפויות החדש?

דוד מנע: איפה הקדימות החברתיות?

דוד מנע: איפה הכספים שצמצמו בגין הבנייה לכאורה ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה?

דוד מנע: אמרו שעוצרים בנייה, יקצו את הכספים לתקציבים אחרים.

דוד מנע: איפה הכספים?

שאול יהלום: אתה לא יודע איפה הכספים?

דוד מנע: איפה הכספים?

שאול יהלום: בכלכלת אש"ף.

דוד מנע: איפה הכספים שנחסכו מסדר העדיפויות החדש?

דוד מנע: מדוע מיתוספות משפחות למעגל העוני?

דוד מנע: מדוע האבטלה לא נעצרה?

דוד מנע: להיפך, היא גדלה וגדלה.

דוד מנע: איפה כל הכספים האלה?

דוד מנע: תקצבו את קופות-החולים בהסדר – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מנע, זמנך תם, אתה לא יכול להתחיל נושא חדש.

דב שילנסקי: אתה חייב לסיים במשפט אחד.

דוד מנע: הגיעו להסדר לגבי קופות-חולים.

דוד מנע: אמרו שימכרו נכסים, שיפטרו עובדים.

דוד מנע: פיטרו עובדים?

דוד מנע: מכרו נכסים?

דוד מנע: היתה בעבר בעיה עם "כור" – – –

דב שילנסקי: לא, חבר הכנסת מנע, אתה לא יכול להתחיל נושא חדש.

דוד מנע: לכן בתקציב הזה לשנת 1994 אין בשורות, ואין תשובות, הוא הולך להנציח דברים שבעבר התרעתם עליהם ותקפתם את ממשלת הליכוד עליהם.

דוד מנע: אין בתקציבים הללו פתרון של אותם דברים שאתם הטפתם להם.

דוד מנע: להיפך, הם ילכו ויחמירו.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת מנע.

דב שילנסקי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד צוקר יכול כבר להתקרב לדוכן.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית – הצעת חוק המניות הבנקאיות שבהסדר (הוראת שעה), התשנ"ד–1993, שהחזירה ועדת הכספים; וכן הצעת חוק הליכי תכנון ובנייה (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשנ"ד–1993, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

ש' כרם: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), התשנ"ד–1993

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד צוקר, בבקשה.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת שאול גוטמן.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ישבתי והקשבתי כאן לחלק מדוברי הליכוד, ואני מודה שחלק מהנאומים משאירים אותך משתאה.

דוד צוקר: אתה לא מבין.

דוד צוקר: הרי אנשים יודעים, קוראים, לומדים, יושבים בוועדות.

דוד צוקר: אני שומע עכשיו את חבר הכנסת מנע אומר: מה עם מכירת הבנקים?

דוד צוקר: אתה אומר: רגע, חבר הכנסת מנע לא יודע, האם הוא עולה חדש, הוא נחת פה אתמול?

דוד צוקר: 10-11 שנים התברברה ממשלת הליכוד עם העניין הזה, לא הצליחו להזיז מניית בנק אחת מן הממשלה למוכר אחד.

דוד מנע: אז מה?

דוד צוקר: אנחנו מצויים בעיצומה של מכירת בנקים, והוא אומר שלא הצלחנו למכור בנקים.

דוד צוקר: הוא בא ואומר משפט נוסף: נעצר תהליך ההפרטה.

דוד צוקר: אתה פותח את ספר התקציב, ואתה רואה שבשנת התקציב שמסתיימת עכשיו מכרו כפול מן המתוכנן – 4.5 מיליארדי שקלים.

דוד צוקר: אז אתה אומר: מה, הוא לא יודע?

דוד צוקר: אני רוצה להוציא אותו בהנחה שהוא וחבר הכנסת שטרית שדיבר לפניו אולי לא יודעים.

דוד צוקר: אבל ההסבר שלי הוא אחר לגמרי.

דוד צוקר: הם יודעים.

דוד צוקר: אבל יש תסכול גדול, אני מבין את זה.

דוד צוקר: אני מרגיש אפילו מידה של חמלה נוכח התסכול הזה.

דוד צוקר: באה הממשלה, ובאמת, בחלק מן הדברים – אני מדגיש: בחלק מן הדברים – עושה קצת יותר טוב.

דוד צוקר: חבר הכנסת מנע, חבר הכנסת שטרית, אתם באמת חושבים שאתם תעמדו פה על הבמה, והציבור יאמין לזה שאתם אומרים שלא קרה שום דבר בתחום התשתיות?

דוד מנע: אלה התקציבים של ממשלת הליכוד.

דוד צוקר: הרי כל מי שנכנס לאוטו ונוסע בכבישי הארץ, נוסע כל הזמן בין המחסומים האלה, האדום-לבן, כי בכל זאת בונים כמה עשרות קילומטרים, כמה עשרות צמתים.

דוד צוקר: האם מישהו קונה את מה שאתם אומרים?

שאול גוטמן: מה בחיפה?

שאול גוטמן: מה בונים בחיפה?

דוד צוקר: ואז בא חבר כנסת אחר ואומר: אין שום שינוי בתחום החברתי.

דוד צוקר: חבר הכנסת מנע, איש לא יאמין, כי ב-20 בחודש כל אחד מרגיש את השינוי, אני נותן את זה כדוגמה, הוא מקבל את קצבת הילד הראשון והשני.

דוד צוקר: אני אומר לכם עכשיו כיועץ: אל תמכרו את מה שאף אחד לא קונה.

דוד צוקר: חבל.

דוד צוקר: יש ביקורת על התקציב הזה די הצורך מכדי שמישהו יקנה אותה.

נעמי בלומנטל: – – –

דוד צוקר: אבל כאשר אתם באים ואומרים ששום דבר לא קרה בתחום החברתי, תגידו, האם יש אזרח ישראלי שלא יודע, שהממשלה הזאת, בתהליך הדרגתי, מוסיפה למעלה מ-2 מיליארדי שקלים למערכת החינוך?

דוד צוקר: אז אני מבין את התסכול הגדול.

דוד צוקר: אני מבין, אתם מתוסכלים באמת, כי באמת לא נוח לכם.

נעמי בלומנטל: לחינוך – כן, אבל לא – – –

שמואל הלפרט: – – –

עובדיה עלי: – – –

דוד צוקר: חברים, לא יעזור לכם.

דוד צוקר: אני מנסה עכשיו לבטא חלק מן הקשיים שלכם והתסכול שלכם.

דוד צוקר: לבי לבי למתוסכלים.

דוד צוקר: וזה באמת קשה.

דוד צוקר: זה קשה, משום שבאה הממשלה ומוסיפה למעלה מ-100,000 שעות לימוד, וילדים בכיתות א', ב' וג' לא חוזרים ב-12:00, ושכר המורים משתנה.

דוד צוקר: ואתם, מה נשאר לכם לעשות?

דוד צוקר: נשאר לכם לבוא ולומר דברים שבמקרה הטוב הם לא דברי אמת.

דוד צוקר: ובאמת אני מרגיש חמלה גדולה – – –

נעמי בלומנטל: עדיין חוזרים ב-12:00.

דב שילנסקי: חברת הכנסת בלומנטל, עשית את שלך, עשית קריאת ביניים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר, אתה יכול להמשיך.

עובדיה עלי: יש תוספת של 250,000 שעות, לא של 100,000.

עובדיה עלי: אני מתקן את דבריך.

דוד צוקר: הנה חבר הכנסת עובדיה עלי ברוב אדיבותו מתקן את דברי.

דוד צוקר: יש תוספת של 250,000 שעות לימוד במערכת החינוך.

דוד צוקר: ואתה תבוא, חבר הכנסת מנע, ותגיד שאין שינוי בתחום החברתי?

דוד צוקר: האם מישהו יקנה את זה?

דוד צוקר: זה רציני?

דוד צוקר: זאת אמירה רצינית?

דוד מנע: העניים יקנו את זה.

דוד מנע: העולים, המובטלים, הם יקנו את זה.

דוד צוקר: הם יקנו את זה בדיוק כמו שיקנו את זה שאתה אומר שתהליך ההפרטה הסתיים.

נעמי בלומנטל: – – –

דוד צוקר: אבל, ייתכן שהדבר הגדול באמת שנעשה, והוא באמת שנוי במחלוקת, אם הוא טוב או רע, הוא התהליך המדיני.

דוד צוקר: על כל השאר אתם מסכימים שהוא טוב, רק אין לכם העוז לומר שהוא טוב; הדבר השנוי במחלוקת הוא כל מה שקשור בתהליך המדיני ובמשתמע ממנו.

דוד צוקר: כן, ההישג הכלכלי הגדול של הממשלה הזאת הוא הפסקת המגמה של הזרמת כספים לטובת יהודה ושומרון.

דוד צוקר: זה ההישג הגדול.

דוד מנע: אז איפה הכסף?

דוד מנע: לאן הלך הכסף?

דוד צוקר: מי שרוצה לראות את הכסף, חבר הכנסת מנע, בוא נצא מפה, מהלך שתי דקות וארבעים שניות, נצא לצומת, ליציאה מהעיר הזאת, ותראה את החציבה שם, ותבין שחלק מהכסף מצוי שם.

דוד צוקר: אבל, הדבר הגדול שעשתה הממשלה הזאת בתחום הכלכלי הוא התוכנית המדינית שלה.

דוד צוקר: כן, משום שהתוכנית המדינית שלה היא גם התוכנית הכלכלית שלה.

דוד צוקר: וזה הדבר הגדול.

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר, חברת הכנסת בלומנטל הוסיפה לך דקה וחצי, וחבר הכנסת מנע הוסיף חצי דקה.

דב שילנסקי: אז יש לך שתי דקות.

דב שילנסקי: אודה לך אם לא תעבור אותן.

דוד צוקר: נוצרו התנאים – והתנאים הללו יכולים להיווצר רק בתחום המדיני – ההכרחיים, לא המספיקים, לשינוי התשתית, לשינוי היסודי של המשק הזה.

דוד צוקר: אם המשק הזה יוכל לקבל השקעות מחוץ-לארץ, דבר שבאמת לא היה בעשרות השנים האחרונות, כי הוא מעולם לא שימש מקור אטרקטיבי להשקעות מחוץ-לארץ – זה ייווצר רק כתוצאה מן המהלך המדיני.

דוד צוקר: זה תנאי הכרחי, זה לא תנאי מספיק.

דוד צוקר: לכן המעשה החשוב הוא המעשה המדיני.

דוד צוקר: נוסף על התרומה בתחום החברתי, שאין לכם העוז הציבורי להודות על השינוי הדרמטי שחל בו, הדבר המשמעותי שנעשה הוא כמובן בתחום המדיני.

דוד צוקר: אני רוצה לסיים רק בהערה אחת ביקורתית מאוד כלפי התקציב הזה, והיא על הנכונות של שר האוצר, המתמיהה, לוותר על מקור הכנסה של 1.5 מיליארד שקלים, ולהותיר תחום רווחים אחד במדינה הזאת שאיננו ממוסה, זה תחום ההון.

דוד צוקר: אני אינני נמנה עם הסוציאליסטים האדוקים, לא בסיעתי ולא בכנסת הזאת.

דוד צוקר: אבל אי-אפשר, אין צורך ואין הצדקה לחיות במשק שבו יש מקור הכנסה אחד ויחיד שאיננו ממוסה.

דוד צוקר: מדינות ליברליות מאתנו הבינו שזה תחום שלגיטימי למסות אותו.

דוד צוקר: זה תחום שמייצר רווחים.

דוד צוקר: המיסוי עליו ירתיע.

דוד צוקר: כן, בהתחלה הוא ירתיע; כן, הוא ייצור בהלה.

דוד צוקר: אבל בסופו של דבר המשק הזה של שוק ההון יתייצב, יתיישר.

דוד צוקר: אין צורך לחשוש ואין צורך לפחד מלמסות את השוק הזה.

דוד צוקר: זה מקור הכנסה גדול, וזו עשיית צדק חשובה בתחום הכלכלי, בתחום החברתי.

דוד צוקר: ואני פונה מכאן אל שר האוצר שלא לחשוש, לוותר על הפחדים ועל החרדות שמלווים אותו לגבי מיסוי שוק ההון, בגלל תנועות קצרות-טווח בשוק ההון, בבורסה, למסות גם את שוק ההון ולא לוותר על ההכנסה של 1.5 מיליארד שקלים.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שאול גוטמן, ואחריו – חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

שאול גוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו הפעם השנייה שיש לי הכבוד לקבל את הצעת התקציב שהוכנה על-ידי ממשלת ישראל.

שאול גוטמן: בתור איש מדע אני מתרשם מאוד מהקופסה המהודרת, מהכריכות המבריקות ומשפעת הטבלאות והמספרים.

שאול גוטמן: הואיל ואת תקציב המדינה מכינים כלכלנים מקצועיים, מנסה הממשלה לשוות לתקציב המדינה אופי מקצועי.

שאול גוטמן: האומנם?

שאול גוטמן: מבנה המשק הישראלי עדיין שלומיאלי.

שאול גוטמן: את הפקידות הציבורית בישראל, ובכלל זה משרדי הממשלה, ניתן לקצץ למחצית, להעלות את השכר, ולקבל מערכת יעילה הרבה יותר.

שאול גוטמן: בשני מגזרים יש להעלות את מספר העובדים – בחינוך ובתעשייה.

שאול גוטמן: בחינוך יש להגדיל באופן משמעותי את מספר המורים, להעלות את רמתם ואת שכרם.

שאול גוטמן: התקציב לשינוי זה יבוא מקיצוץ הפקידות הממשלתית והציבורית למחצית.

שאול גוטמן: המכללות להוראה אינן מכשירות מורים כהלכה.

שאול גוטמן: יש לדרוש ממורה לקבל תואר ראשון במקצוע אקדמי, ורק אחר כך ללמוד בתוכנית להוראה המקבילה לתואר שני.

שאול גוטמן: אם רמת השכר תהיה בהתאם, יש לצפות שציבור גדול ומוכשר, שמשמן היום את גלגלי הביורוקרטיה הישראלית, יפנה להוראה ויעלה באחת את הרמה הכוללת של החברה הישראלית.

שאול גוטמן: אולם דיבורים לחוד ומעשים לחוד.

שאול גוטמן: אותה ממשלה שמנסה לבטל באופן חד-צדדי הסכמי שכר עם עובדי התעשייה האווירית, הסכמי שכר שהיא אחראית להם, איננה מסוגלת ליישם את דוח ועדת-זוסמן במשק הציבורי.

שאול גוטמן: אישית אני תומך בשינוי מבנה השכר בתעשיות הביטחוניות, כגון רפא"ל והתעשייה האווירית.

שאול גוטמן: לא ייתכן שהנדסאי ישתכר יותר מראש הפרויקט, ולא יעלה על הדעת לתת למהנדס ייצור תנאים של עובדי מחקר, הכוללים שבתון וקרן השתלמות.

שאול גוטמן: השינוי במבנה השכר בתעשיות הביטחוניות חייב להיות חלק ממדיניות כוללת של שינוי מבנה השכר במשק הציבורי, אלא שהמבנה השלומיאלי של המשק הישראלי מבוסס על מדיניות השנור של מדינת ישראל.

שאול גוטמן: אותה ממשלה שקוראת לייעול התעשיות הביטחוניות על-ידי פיטורים המוניים מחזיקה מנגנון מנופח שאין לו אח ורע בעולם המערבי.

שאול גוטמן: רבותי חברי הכנסת, הדוד העשיר מאמריקה נותן בין 3 ל-4 מיליארדי דולר, כ10% מתקציב המדינה, וכסף שבא בקלות הולך בקלות.

שאול גוטמן: במקום להקטין את הגירעון משנה לשנה, במקום לבטל בהדרגה את הסיוע האמריקני, שהתמורה לו היא מדינית, יש לממשלה זאת תקציב עתק של למעלה מ-600 מיליון שקל לכספים שבעבר נקראו ייחודיים.

שאול גוטמן: אני קורא לממשלה לבטל כליל תופעה זו.

שאול גוטמן: זה שוחד באיצטלה חוקית.

שאול גוטמן: העובדה שהכנסת משתפת פעולה עם הממשלה בשוד הקופה הציבורית איננה לתפארת הדמוקרטיה.

שאול גוטמן: כבר הזכרתי מעל במה זו שהסיוע הביטחוני של 1.8 מיליארד דולר שאנו מקבלים מארצות-הברית הוא סובסידיה אמריקנית לתעשיות הביטחוניות שלהם.

שאול גוטמן: באותה עת עצמה אנחנו מוציאים את הרוח מהמפרשים של התעשייה המקומית.

שאול גוטמן: לאחר קרקוע ה"לביא" ופיתוח אטי של חלופות ה"לביא", עד כדי שערורייה ביטחונית, נראה לי שגם ה"חץ" בסכנה.

שאול גוטמן: יבדוק נא שר האוצר – ואני מדבר אליו ברמז – אם ממשלת ישראל משתתפת באמת בכל העלויות שהתחייבה עליהן.

שאול גוטמן: אדוני שר האוצר, אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון, איזה נזק לביטחון המדינה היה נגרם לו הפניתם את 600 מיליון השקל שהקצבתם לשוחד ככספים ייחודיים לפיתוח מואץ של נשק מונחה מדויק?

שאול גוטמן: רבותי חברי הכנסת, כדאי שנדע: מדיניות הממשלה בכל הקשור לתעשיות הביטחוניות משפיעה מייד על הרישום ללימודים בטכניון.

שאול גוטמן: ההצהרות הבלתי אחראיות של שר האוצר בדבר מינוי מפרק לתעשייה האווירית גרמו מייד לצניחה מדהימה עד כדי מחצית ברישום ללימודים בפקולטה להנדסה אווירונאוטית.

שאול גוטמן: היכן עוד יש לממשלה כסף?

שאול גוטמן: בהבטחות למתן קצבאות יוצאי צבא גם למגזר הערבי על מנת לתגבר את תעשיית התינוקות שם.

שאול גוטמן: הסכיתו ושמעו:

שאול גוטמן: בשנת 1991 חציון הגילים בקרב היהודים – –

אברהם פורז: זו הערה גזענית.

שאול גוטמן: – – היה 28.5, ואילו בקרב המוסלמים – 17.8.

דב שילנסקי: מה?

אברהם פורז: זו הערה גזענית, אני ממש מוכרח למחות עליה.

אברהם פורז: זו הערה גזענית.

שאול גוטמן: אתה יכול לרשום את זה לעצמך בפנקס.

דב שילנסקי: אבל אני מפנה את תשומת לבך שהשעון צלצל, ואני רואה שיש לך עוד עמוד.

דב שילנסקי: תצטרך לוותר.

דב שילנסקי: אתה מקבל רבע דקה, אדוני.

שאול גוטמן: לתומי סברתי, אדוני היושב-ראש, שמדינת ישראל היא מדינה יהודית וכי תפקידה לעודד עלייה יהודית וילודה יהודית ולא לעודד מגזרים אחרים עם זכויות יתר, שמעודדות אוטונומיה בגליל ובמשולש.

שאול גוטמן: כיוון שאתה מכריח אותי לסיים, אדוני היושב-ראש – –

דב שילנסקי: לא אני מכריח, השעון מכריח.

שאול גוטמן: – – אני רוצה שהציבור ידע שהמדיניות הנוכחית של הממשלה מובילה את המדינה לשואה דמוגרפית בתוככי "הקו הירוק", והמדינה היהודית האחת והיחידה זה אלפיים שנה תחדל להיות יהודית בתוך דור אחד.

שאול גוטמן: הצניחה הגדולה של הילודה בקרב המוסלמים עד אמצע שנות ה-80 נבלמה לחלוטין, ועל מדיניות הממשלה ותקציב המדינה לתת היום תשובה על השואה הדמוגרפית העומדת בשער.

שאול גוטמן: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אחריה – חבר הכנסת פלד, שכל כך דאג פן מישהו מקפח אותו.

דב שילנסקי: אתה רואה, אף אחד לא מקפח פה, הכול לפי הסדר הטוב והצדק.

דב שילנסקי: בבקשה, חברת הכנסת בלומנטל.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, חברי, חברי וחברות הכנסת, אנחנו מדברים על 126 מיליארד שקלים, על 126,000 מיליון שקלים.

נעמי בלומנטל: לפחות מיליון אחד חסר בתקציב הזה.

נעמי בלומנטל: מעל לדוכן הזה אני מדברת בשמה של עמית בארי שעדיין שוכבת בטיפול נמרץ עם 60% כוויות ונאבקת עכשיו על חייה לאחר שחברה שרף אותה.

נעמי בלומנטל: אני מדברת בשמה של מזל בסו, שבנה רצח את בעלה-אביו כדי להגן על חייה לאחר שנים של יסורים והתעללות.

נעמי בלומנטל: אני מדברת בשמה של דיאנה, שבעלה חנק אותה למוות ואת גופתה קשר לשמיכה עטופת אבנים והטביע אותה בירדן, ובשמה של קירה זובוקוב, שבעלה דקר אותה 14 פעמים לעיני הילדים והיא נפטרה.

נעמי בלומנטל: כנציגתן של אותן נשים מוכות, שרופות, מתות, נאנסות, אני, חברי וחברות הכנסת, רוצה לדבר על המיליון שלא הושקע בתקציב לבניית מקלטים נוספים לנשים מוכות.

נעמי בלומנטל: אני רוצה גם לדבר על מיליון אחר שלא הושקע בדמי סיוע לאותן נשים.

נעמי בלומנטל: יש במדינה לפחות 177,000 נשים מוכות, שהן 16% מאוכלוסיית הנשים, שחייהן בסכנה, וכמפלט עומדים לרשותנו שישה מקלטים בלבד.

נעמי בלומנטל: לא זו בלבד שהממשלה כמעט שאינה בונה מקלטים חדשים, גם במקלטים הקיימים המצב גרוע מכול.

נעמי בלומנטל: אתם צריכים לראות, זה פשוט מזעזע.

נעמי בלומנטל: גם במקלטים הקיימים ובה נמצאות הנשים הן חיות בפחדים איומים עם הילדים שלהן, התנאים הם קשים מאוד: שש, שבע נשים עם ילדיהן בחדר אחד, אין תקציב לאוכל, לחיתולים וכו'.

נעמי בלומנטל: תקציב דמי הסיוע לנשים מוכות איננו מעודכן ואיננו הולם את המצב הקיים.

נעמי בלומנטל: חוקקנו בזמננו, כאן בכנסת, את חוק האלימות במשפחה, אולם אין די בחוק אם אין תקציב ליישם אותו, וזה המצב.

נעמי בלומנטל: בתקציב הזה מוכרח להיות סעיף תקציבי נוסף המוקדש לנושא הטיפול בנשים המוכות בקהילה.

נעמי בלומנטל: יש להקציב להכשרת עובדי רווחה לטיפול ייחודי בנשים בקהילה, וליצור לפחות 70 תקנים לעובדי רווחה שיוכלו לעזור בקהילות השונות.

נעמי בלומנטל: מדובר בעניין זה בכ-4 מיליוני שקלים.

נעמי בלומנטל: אני מדברת גם בשמם של הנשים והילדים שנאנסו ונאנסים.

נעמי בלומנטל: כל חמש דקות נאנסת בישראל אשה אחת, כל עשר דקות ילדה מותקפת מינית.

נעמי בלומנטל: בארץ יש בסך הכול שבעה מרכזים לסיוע – – –

אברהם פורז: – – –

נעמי בלומנטל: המצב הוא כזה.

אמנון רובינשטיין: מנין הנתונים האלה?

אמנון רובינשטיין: כל חמש דקות נאנסת אשה?

נעמי בלומנטל: כן, אלה נתונים מהמשטרה.

נעמי בלומנטל: תדבר עם שחל, הוא יושב לידך, ותקבל את הנתונים האלה.

נעמי בלומנטל: גם הוא מזועזע, תאמין לי.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה להבין: זה מתיקים משטרתיים?

נעמי בלומנטל: כן, כן.

נעמי בלומנטל: זה מתיקים שיש בהם תלונות.

נעמי בלומנטל: אנחנו מקבלים את הנתונים האלה מן המשטרה.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לתת לך נתון נוסף שיזעזע – – –

אברהם פורז: זה לא נראה הגיוני, אבל טוב.

נעמי בלומנטל: אלה נתונים שאנחנו מקבלים.

נעמי בלומנטל: אני אפילו שמעתי על נתון יותר גבוה, אבל אביא לך את הסימוכין לכך.

אמנון רובינשטיין: מאות מקרי אונס ביום?

נעמי בלומנטל: כן, כן.

עובדיה עלי: מה זה חשוב?

עובדיה עלי: אז כל עשר דקות.

נעמי בלומנטל: יש כמה עשרות מקרי אונס ביום, אולי לא מאות, אבל כמה עשרות מקרי אונס ביום.

אברהם פורז: בתלונות למשטרה?

נעמי בלומנטל: יכול להיות שזה מתוך הדיווחים שמגיעים באופן אנונימי למרכזי הסיוע לנפגעות אונס ותקיפה מינית.

נעמי בלומנטל: לא הכול מגיע, לצערנו, אל המשטרה וגם לא הכול מטופל.

אברהם פורז: אולי אלה מקרי אונס במשפחה שלא מדווחים.

נעמי בלומנטל: אני אתן לך עוד נתון שבוודאי יזעזע אותך.

נעמי בלומנטל: מתוך הקריאות, האנונימיות בדרך כלל, למרכזי הסיוע יש 38% של מקרי תקיפה מינית של ילדים, בנים ובנות.

נעמי בלומנטל: זה פשוט מדהים, כי בדרך כלל חושבים שמדובר רק בנשים, ומתברר שכמעט 40% הם ילדים מתחת לגיל 12.

נעמי בלומנטל: בארץ יש בסך הכול שבעה מרכזי סיוע לנפגעות אונס ותקיפה מינית והתקציב, לאחר כל הנתונים המזעזעים שהבאתי עכשיו, הוא תקציב מגוחך של 37,000 שקלים.

נעמי בלומנטל: זה כל מה שקיבלו מרכזי הסיוע לנפגעות אונס.

נעמי בלומנטל: שבעה מרכזים, שגם הם מעטים מאוד, קיבלו את הסכום הזה לשנה שלמה.

נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על הגדלת התקציב בקטע הזה לפחות ל-200,000 שקלים.

נעמי בלומנטל: מדברים גם על התקציב לעולות חדשות שסובלות מהטרדה מינית במקום עבודתן.

נעמי בלומנטל: אנחנו מקבלים דיווחים על דברים כמו ליטוף או פיטורין, חיבוק או קידום, נשיקה, ולא – הורדה בשכר.

דב שילנסקי: חברת הכנסת בלומנטל, העובדה שהבאת פה, שכל חמש דקות יש מקרה אונס בישראל, גרמה פה לתדהמה אבל גזלה ממך גם דקה וחצי להערכתי, ולכן אני מוסיף לך דקה וחצי.

דב שילנסקי: אבל, אתן לך להמשיך לאחר שחבר הכנסת עובדיה עלי יפסיק להפנות אלינו את גבו המקסים.

עובדיה עלי: אנחנו מתייעצים על הפחתת הגירעון.

דב שילנסקי: אבל אנחנו מעדיפים לראות את החזית שלך ולא את הגב.

נעמי בלומנטל: מקובל על כולנו שיש להגדיל את התקציב בסעיפי החירום, ואני עוד לא דיברתי על מקלטים לנערות במצוקה.

נעמי בלומנטל: מסתבר שתקציב מדינת ישראל לשנת 1994 הוא לגברים בלבד ואנחנו הנשים איננו שם.

נעמי בלומנטל: ואם אנחנו שם, עושים מאתנו צחוק.

נעמי בלומנטל: כבר דיברה על זאת חברת הכנסת יעל דיין שאמרה: אל תדברו אתנו בפרחים, דברו אתנו בתקציבים.

נעמי בלומנטל: נותנים לנו 100,000 כאן, 50,000 שם, ומה עם המיליארדים שמושקעים בתשתית?

נעמי בלומנטל: האם תעסוקת נשים איננה תשתית?

נעמי בלומנטל: האם ילדי המשפחות החד-הוריות אינם תשתית?

נעמי בלומנטל: אני פונה אליכם – – –

בנימין טמקין: – – –

נעמי בלומנטל: הממשלה איננה, אבל אני מקווה שאתם תעזרו, כחברי ועדת העבודה והרווחה.

בנימין טמקין: חשבתי שאת הולכת להציע לנו להצטרף לממשלה.

נעמי בלומנטל: למה לא, חבר הכנסת טמקין.

נעמי בלומנטל: אני בטוחה שאתה תאשר את התקציבים האלה.

נעמי חזן: ואת לא בעד נשים בממשלה?

נעמי בלומנטל: חברת הכנסת חזן, אני מוכנה שגם את תהיי בממשלה.

נעמי בלומנטל: אני מוכנה שנגדיל את הממשלה.

נעמי בלומנטל: נתקוף אתכם אחר כך, אבל שהממשלה תגדל, ואם אתם תהיו שם אני אשמח.

נעמי בלומנטל: אני פונה אל שר האוצר שאיננו כאן, למען אותן נשים.

נעמי בלומנטל: מתחילת השנה נרצחו 18 נשים בידי בני-זוגן.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שלא נתעורר בבוקר ונשמע על עוד אסון, על עוד אשה שנרצחה לאחר שנים של איומים.

נעמי בלומנטל: שר האוצר איננו כאן כי הוא משתתף באיזו אספת בחירות.

נעמי בלומנטל: לא נראה לי שזה מכובד מצד הממשלה.

נעמי בלומנטל: אבל אני מבקשת משר האוצר הנעלם מכאן רק עוד מיליון אחד.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת משה פלד – – –

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חייב להיות כאן נציג הממשלה בדיון כזה.

דב שילנסקי: רק רגע, הרשה לי לסיים את דברי.

דב שילנסקי: בדיוק קלעתי לדעת חכמים.

דב שילנסקי: אני מבקש להודיע למזכירות הכנסת, שאם בתום דבריו של חבר הכנסת פלד לא יהיה פה אף לא שר אחד, אני אכריז על הפסקה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת משה פלד, בבקשה.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת בני טמקין.

משה פלד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו היתה אמורה להיות המחאה הראשונה שלי, ואני שמח שעשית זאת לפני.

משה פלד: לא יכול להיות ששר האוצר בכבודו ובעצמו לא ישב כאן שלושה ימים ושלושה לילות ויקשיב לדבריהם של חברי הכנסת.

עובדיה עלי: הוא נמצא באספת בחירות.

שמואל אביטל: אולי הוא במזנון.

משה פלד: הוא לא במזנון, הוא בעצרת בחירות בחיפה.

משה פלד: אני יודע בדיוק איפה שר האוצר.

שמואל אביטל: דווקא בחיפה כבר לא צריך לעבוד.

משה פלד: בתקציב שהונח על שולחן הכנסת אין כל בשורה לעם היושב בציון.

משה פלד: הוא ביטוי להשקפת עולם תבוסנית הרואה לנגד עיניה רק את המהר, את העכשיו, ואין בה כל ראייה לגבי עתידו וקיומו הפיסי והרוחני-היהודי של עם ישראל בארץ-ישראל.

בנימין טמקין: למה?

בנימין טמקין: יש המון השקעות פיתוח.

משה פלד: התקציב הזה הוא ביטוי מובהק של ציבור אשר כל עולמו רווחת הפרט ושקט תעשייתי, בחזקת אכול ושתה.

משה פלד: התקציב הזה מוביל את מדינת ישראל לריכוז של יותר מ-80% מתושביה ברצועה הצרה מחדרה עד גדרה.

משה פלד: אפשר לראות זאת בחוברת הקטנה הסגולה שבה כלולות המגמות של פיתוח התקציב.

משה פלד: 50,000 יחידות דיור באזור השפלה – מדינת תל-אביב.

משה פלד: במקום לראות בריכוז האוכלוסייה הזה סכנה ואסון לאומי, יוצר התקציב הזה עגל זהב סביב אותה רצועה ארוכה וצרה בדמותה של מדינת תל-אביב.

משה פלד: התקציב הזה הוא כניעה למפלגות ולציבורים אנטי-ציוניים, למפלגות שפתחו את שערי ארץ-ישראל מבפנים לצורך הקמתה של מדינה פלשתינית בתוככי ארץ-ישראל שבירתה ירושלים.

בנימין טמקין: בושה מה שאתה אומר.

בנימין טמקין: בושה שיהודי עומד בכנסת ומדבר כך.

בנימין טמקין: בושה.

משה פלד: חבר הכנסת טמקין, זו האמת.

משה פלד: פתחתם את שערי ארץ-ישראל מבפנים.

בנימין טמקין: בושה.

בנימין טמקין: תתבייש לך.

משה פלד: התקציב הזה הוא המשך הייבוש של מפעל ההתיישבות האדיר ביהודה, בשומרון ובעזה, והוא ביטוי לרצונה של ממשלת השמאל שהמתיישבים האמיצים והנועזים ביש"ע יעזבו את בתיהם בעצמם, וידי הממשלה יישארו צחורות ונקיות.

משה פלד: אבל אני מודיע לכם, אף ששרי הממשלה אינם כאן, אני מודיע לכם שהם לא יעזבו.

משה פלד: תושבי יש"ע לא יעזבו את היישובים גם אם ייבשו אותם.

משה פלד: הממשלה מכריזה על השארת היישובים במקומם.

משה פלד: הממשלה מכריזה על ביטחון המתיישבים שיהיה נתון בידי צה"ל.

משה פלד: אולם היא איננה מוכנה לכלול את היישובים האלה בתוכנית העדיפויות שנקראה בזמנו "תוכנית שבס".

משה פלד: זה עיוות מחשבתי, זו קריסה מוסרית.

משה פלד: התקציב הזה איננו ראוי לאזרחי מדינת ישראל.

משה פלד: אני פונה אל שר החינוך כנציג הממשלה כאן:

משה פלד: עשו הכול על מנת שמתיישבי יש"ע יוכלו לחיות בשלום, לגדל ולחנך את ילדיהם, לפתח, לבנות ולייצר כפי שכל ציבור אחר במדינה ראוי לדברים האלמנטריים האלה.

משה פלד: תודה רבה.

חיים אורון: בהרכב הזה אפשר להפיל את הממשלה.

קריאה: זה בהחלט אפשרי.

אמנון רובינשטיין: אפשר לתפוס את השלטון.

בנימין טמקין: אפשר לתפוס את השלטון.

דב שילנסקי: תודה לחבר הכנסת משה פלד.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת בנימין טמקין, ואחריו – לחבר הכנסת שמואל הלפרט.

בנימין טמקין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אורון, קודם כול אני רוצה לברך את הממשלה ואת שר האוצר על סך כל התקציב ועל העשייה בשנה האחרונה ועל מה שיש בתקציב, ויש דברים חשובים ביותר לעתיד מדינת ישראל.

בנימין טמקין: עם זאת אני רוצה להתייחס לשני נושאים ספציפיים כביקורת על התקציב הזה, ולשר האוצר באופן ספציפי.

בנימין טמקין: בדיון בשנה שעברה על נושא התקציב שאלתי: מה קורה עם חוק עידוד השקעות הון שמזרימה הון עתק ליזמים למיניהם, ואנחנו – – –

עובדיה עלי: שמזרים הון עתק.

בנימין טמקין: תודה.

שמואל אביטל: גם יושב-ראש, גם בלשן.

בנימין טמקין: כל יום אני לומד עברית יותר ויותר.

שמואל אביטל: דרום אמריקה.

בנימין טמקין: אבל, חבר הכנסת אביטל, אני מקווה שאתה גם שומע את התוכן, לא רק את המבטא.

שמואל אביטל: בעיקר את התוכן.

בנימין טמקין: לפני שנה הובטח שמקימים ועדה שבודקת את עניין חוק עידוד השקעות הון, כדי לראות את התוצאות של אותו חוק.

בנימין טמקין: לפני כמה ימים, בתדריך לעיתונאים, הודה מנכ"ל משרד האוצר אהרן פוגל שהוא נאלץ לגנוז את הצעות הוועדה שהוא עמד בראשה, בנושא חוק עידוד השקעות הון.

בנימין טמקין: פוגל אמר שלחצים פוליטיים הם שעמדו מאחורי החלטה זו, למרות אמונתו בנחיצות של רפורמה מקיפה בחוק.

בנימין טמקין: אדוני היושב-ראש, הצעת תקציב המדינה, אשר הונחה על שולחן הכנסת, מציינת שהסכום אשר הועמד לצורך מימון חוק עידוד השקעות הון השנה יגיע ל-834 מיליון שקל, ואילו ההרשאה להתחייב תגיע ל-1.6 מיליארד שקל.

בנימין טמקין: כסף זה יוצא אף שספר התקציב מדגיש כי – ואני מצטט מספר התקציב – "תרומתו של חוק זה להגדלת ההשקעה והצמיחה במשק מוגבלת, בהשוואה למקורות הניכרים שהועמדו לנושא".

בנימין טמקין: לנוכח מציאות זו הוקמה ועדה אשר אף עמדה בפני גיבוש המלצות, אך בלחצם של גורמים בעלי עניין ובשל אותם "לחצים פוליטיים", שעליהם דיבר אהרן פוגל, נמנע הדבר מהם.

בנימין טמקין: את שאלת הלחצים יש להפנות למי שאמור להגן על הפקידות מפני לחצים אלה, והוא שר האוצר, אלא ששר האוצר עדיין מאמין – זה הרושם שנוצר – ביעילות של חוק, אשר אין גורם מקצועי אחד בממשלה ובבנק ישראל אשר מוכן להגן עליו.

בנימין טמקין: השר שוחט התבטא לפני ימים מספר על הסכסוך בתעשייה האווירית ואמר, שאין הוא מוכן להעביר מדי שנה 400 מיליון דולר לתעשייה האווירית, שכן פירושו של דבר הוא שכל משפחה בישראל תשלם 1,500 עד 2,000 שקל לשנה כדי להשאיר את החברה במתכונתה הנוכחית תוך כיסוי הפסדיה.

בנימין טמקין: האם אותו היגיון עצמו לא ניתן להפעיל לגבי הסכומים אשר השר כה משתוקק להוציא על חוק עידוד השקעות הון?

בנימין טמקין: כמה כסף נאלצו משפחות ישראל להעביר למה שמכונה "יזמים" בתור סובסידיות להון המגיעות היום כמעט ל-40% מסך כל ההשקעה?

בנימין טמקין: בעקבות ההמלצות שנגנזו אני מתכוון להציע הצעת חוק פרטית אשר פשוט תאמץ את ההמלצות האלה, כי ההמלצות האלה טובות.

בנימין טמקין: אגב, הן לא מורידות פרוטה אחת מעידוד ההשקעות והצמיחה באזורי הפיתוח וכדומה.

בנימין טמקין: אני לא מדבר על הורדת תקציבים.

בנימין טמקין: אני מדבר על כך שיש להפנות אותם בצורה אחרת, על-פי המלצות הוועדה, והצורה האחרת הזאת כוללת תמריצי עבודה, כוללת הורדת מסים לאוכלוסייה באופן ישיר, על מנת למשוך אוכלוסייה בעלת יכולות מקצועיות גבוהות יותר לעיירות הפיתוח ולאזורים המרוחקים, וגם לקחת חלק מהכסף ולהשקיע אותו ישירות בחינוך ובתשתית אנוש.

בנימין טמקין: כל המחקרים שאני מכיר – ואני חוזר על זה כל פעם מחדש – מראים שבמקום שיש תשתית אנושית מחונכת יותר וכדומה, עידוד ההשקעות, יש לו אפקט חיובי, כי לו היה עידוד השקעות הון כל כך אפקטיבי, עיירות הפיתוח כבר מזמן לא היו עיירות פיתוח, על-פי המיליארדים שהוזרמו לשם.

בנימין טמקין: כנראה, צריך לתקן משהו בעניין.

בנימין טמקין: הוועדה ממליצה המלצות שמקובלות גם במשרד התעשייה והמסחר, ובגלל לחצים פוליטיים לא עושים את השינוי הזה.

בנימין טמקין: אני רוצה להוסיף רק שני משפטים על נושא ספציפי שני.

דב שילנסקי: אבל אתה לא יכול לדבר על עוד נושא.

בנימין טמקין: במהירות.

דב שילנסקי: נו, נראה אותך.

בנימין טמקין: אני רק אומר את הכותרות, תאמין לי, אדוני היושב-ראש.

שמואל אביטל: אני נותן דקה משלי.

בנימין טמקין: תודה, חבר הכנסת אביטל.

דב שילנסקי: לא, אין דבר שכזה.

בנימין טמקין: כבר הייתי יכול לסיים.

דב שילנסקי: בבקשה.

בנימין טמקין: יש נושא שאינו מטופל מספיק.

בנימין טמקין: יש שינוי משמעותי לטובה, אבל הוא לא מטופל כראוי, וזה נושא העולים ונושא הקליטה, ואני לא מדבר על משרד הקליטה.

בנימין טמקין: אני מדבר על תקציבים למשרד השיכון לצורך שיפור המשכנתאות ולמשרד החינוך לצורך קליטת הנערים.

בנימין טמקין: נוצרת בעיה של נוער עולה מנותק.

בנימין טמקין: זו הופכת בעיה רצינית ביותר לעתיד מדינת ישראל.

בנימין טמקין: לא נדבר על תופעות של שנות החמישים.

בנימין טמקין: בעוד כמה שנים נדבר על תופעות שקורות היום.

בנימין טמקין: אותו דבר אמור לגבי קליטת מדענים.

בנימין טמקין: לדעתי, חשוב ביותר שלקראת הקריאה השנייה והקריאה השלישית של חוק התקציב תשנה הממשלה, ותגדיל את המשאבים המכוונים לקליטת העלייה בישראל.

בנימין טמקין: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת שמואל הלפרט, ואחריו – חבר הכנסת עובדיה עלי.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שר האוצר אמר, בעת שהציג אתמול את תקציב המדינה, כי מדובר בתקציב שיש בו יציבות, שיקול דעת ושוויון.

שמואל הלפרט: כנציג הציבור החרדי, ניסיתי לבדוק את הפרמטרים הללו בכל מה שנוגע לתקציב הישיבות ומוסדות התורה בישראל.

שמואל הלפרט: תקציב זה אמור היה להיות מוסדר לאחר ביטול התקציבים הייחודיים, כפי שהובטח כבר אשתקד.

שמואל הלפרט: והנה מסתבר שהאפליה בתחום זה נמשכת כבעבר, ובשנת 1993 התקציב לא עודכן ריאלית ולא ניתנה תוספת למרות מצבם החמור של כל הישיבות ושל בני הישיבות.

שמואל הלפרט: ואני רוצה לשאול את שר האוצר: האם יש מישהו במשרדו שחושב כי ניתן להחזיק תלמיד במוסד כלשהו בתקציב חודשי של 325 שקלים, כפי שעולה מהתקציב הזה?

שמואל הלפרט: האם זה מכסה אפילו עלות של לחם וחלב, של מים וחשמל?

שמואל הלפרט: הרי זו שערורייה שחייבת לבוא על תיקונה.

שמואל הלפרט: מן ההיגיון היה שתתוקן האפליה הזו, לפחות בחלקה, והדבר גם מוצדק עובדתית, כי יש הרבה מוסדות שהגיעו עד כדי חרפת רעב, ורוב הישיבות בארץ נאלצות להתמודד עם גירעונות כבדים.

שמואל הלפרט: ומדוע ייגרע חלקם של הישיבות ומוסדות התורה לעומת המגזר הערבי, למשל, שתקציבו גדל ב-250%, כפי ששר האוצר אמר, מ-24 מיליון שקלים אשתקד ל-60 מיליון שקלים השנה?

שמואל הלפרט: והנה, לא זו בלבד שלא נעשה שום תיקון בתקציב הזה, ולא זו בלבד שהתקציב לא עודכן ריאלית ב-1993, דבר שגרם לשחיקה רצינית בו, אלא שהאוצר עוד הוריד ממנו סכום של 50 מיליון שקלים, דבר שיש בו ממש גזל כבשת הרש.

שמואל הלפרט: האם זו השוויוניות וזה שיקול הדעת המונחים ביסוד התקציב?

שמואל הלפרט: אני קורא לראש הממשלה ולשר האוצר להחזיר את הקיצוץ שנעשה אשתקד במסגרת תקציב משרד הדתות, ולהחזיר את 50 מיליון השקלים, כדי שהישיבות ומוסדות התורה לא יגיעו למצב שבו לא יוכלו, חס ושלום, לתפקד מבחינה כלכלית.

שמואל הלפרט: כמו כן יש לעדכן את התקציב, גם מה שלא עודכן ב-1993.

שמואל הלפרט: וחמור עוד יותר, שבמשך שמונה חודשים לא עדכנו את מצבת התלמידים של הישיבות ולא נקלטו תלמידים חדשים.

שמואל הלפרט: ביררתי את העניין, ולאחר מאמצים רבים נודע לי שהיתה הוראה של החשב הכללי שלא לעדכן את מספר התלמידים החדשים – עד לפני חודש.

שמואל הלפרט: ואני שואל: מדוע?

שמואל הלפרט: במה שונים תלמידי ישיבות מתלמידים אחרים במערכת החינוך הכללית, בכל הנוגע לתמיכה תקציבית של הממשלה?

שמואל הלפרט: האם הוריהם אינם משלמים מסים?

שמואל הלפרט: איפה השוויוניות ושיקול הדעת שעליהם דיבר שר האוצר?

שמואל הלפרט: אני מצטער ששר החינוך יצא מהאולם.

שמואל הלפרט: רציתי לשאול אותו, כי אני לא יכול שלא להזכיר כאן שוב את מצוקת המבנים הנוראה במערכת החינוך החרדית.

שמואל הלפרט: אין עיננו צרה בבנייה לכל המגזרים ובתוספת בנייה למגזרים שבהם היה פיגור בבנייה – מוסדות "אל המעיין", המגזר הערבי – אך מדוע רק בחינוך החרדי לא מדביקים את הפער ולא בונים בשום יחס לגידול במספר התלמידים?

שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול את כבוד שר החינוך, מדוע מנהג האיפה ואיפה הזה, הזועק ממש?

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, תקציב החינוך גדל, ובצדק, בסכומי עתק.

שמואל הלפרט: אולם במקום לשריין חלק ממנו ללימודי יהדות ומורשת העם היהודי, כפי שהיה בעבר, בחרה שרת החינוך לשעבר לקצץ דווקא בסעיף זה.

שמואל הלפרט: בסעיף ההדרכה, ההסברה ולימודי היהדות במשרד הדתות מופיע אפס בתקציב.

שמואל הלפרט: אין אגורה אחת עבור קליטה רוחנית של עולים חדשים, המגיעים מארצות חבר העמים ללא מושג ביהדות, אחרי ניתוק של יותר מ-70 שנה מיהדות.

שמואל הלפרט: חוסר השוויון, ובעצם הזלזול בכל עניין הנוגע לדת, מורגש גם בתקציב למקוואות ולבתי-כנסת.

שמואל הלפרט: סך כל התקציב למקוואות ולבתי-כנסת בכל רחבי המדינה, לרבות בתי-כנסת בשכונות חדשות, מסתכם בוועדה הבין-משרדית בסך של 20 מיליון ש"ח בלבד.

שמואל הלפרט: האם יעלה על הדעת שהתקציב הזה יענה אפילו על חלק מזערי ממאות הבקשות של מקוואות ובתי-כנסת בבנייה, המסתכמות בסכום של 900 מיליון ש"ח?

שמואל הלפרט: הרי זה ממש לעג לרש, כאשר אפילו ועדת-צדוק המליצה לאחרונה לאתר בכל שכונה חדשה מגרש להקמת בית-כנסת ומקווה ולתקצב את הבנייה.

שמואל הלפרט: אבל מאיזה תקציב יעשו זאת?

שמואל הלפרט: לסיום, אדוני היושב-ראש, ברצוני להתייחס לתקציב של 4.9 מיליארדי ש"ח, המיועד להפחתת עלות העבודה, בעוד לא הוכח מעולם שזה באמת יוצר מקומות תעסוקה.

שמואל הלפרט: אין ספק שאכן ניתן היה בסכום זה ליצור עשרות אלפי מקומות עבודה.

שמואל הלפרט: לא אחת התרעתי בעבר על ההפחתה הגלובלית של עלות העבודה.

שמואל הלפרט: אם הממשלה רוצה, באמצעות הפחתת עלות העבודה, ליצור מקומות תעסוקה, היא חייבת לתת זאת בצורה סלקטיבית למפעלי ייצור, למפעלים שמתחייבים להגדיל את מספר העובדים ביישובי הפיתוח ובמקומות שבהם קיימת אבטלה עמוקה, כדי להפיק תועלת מסכומי העתק שהממשלה משקיעה בסעיף זה.

שמואל הלפרט: תודה.

דב שילנסקי: תודה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת עובדיה עלי, ואחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

דב שילנסקי: שוב הייתי צריך להכריז על הפסקה, אבל במשך דקה אחת או שתיים, בזמן שחבר הכנסת הלפרט דיבר, נכח פה השר רובינשטיין.

דב שילנסקי: עכשיו אני מכריז, שאם בתום דבריו של חבר הכנסת עובדיה עלי לא יהיה שום שר – – –

אברהם פורז: השר רובינשטיין היה פה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, אין משמעות לכך שר החינוך נמצא כאן או לא.

עובדיה עלי: העובדה ששר האוצר לא נוכח כרגע היא חוצפה.

עובדיה עלי: אם היה עסוק באיזה נושא ממלכתי, באיזו פעילות ממלכתית שקשורה למשרדו או לממשלה, אני עוד מבין את זה.

עובדיה עלי: אבל, אלוהים אדירים, לא יעלה על הדעת שהכנסת דנה כאן בתקציב המדינה, ושר האוצר עוסק היום בבחירות המוניציפליות.

עובדיה עלי: זו לא חוצפה?

עובדיה עלי: אולי תגיד לי איך אתה קורא לזה, אם לא חוצפה?

דב שילנסקי: חבר הכנסת עובדיה עלי, אני לא רוצה להשתמש בביטוי הזה.

דב שילנסקי: אני מודיע: יש רגישות מסוימת מה יאמרו.

דב שילנסקי: אני שייך למפלגה מסוימת, והיא באופוזיציה, ואני משתדל להיות לא רק ממלכתי אלא גם לא לתת אפשרות של חשד או פתחון פה.

דב שילנסקי: בתקופה האחרת, כשהייתי יושב-ראש, הייתי מפסיק ישיבות במצבים כאלה.

דב שילנסקי: במצב הקיים, למען לא יגידו, אינני רוצה להפסיק.

דב שילנסקי: אני מסתפק בזה שאני מודיע שאם בתוך חמש דקות לא יהיה שום שר, אני אעשה הפסקה.

דב שילנסקי: אני מסכים אתך ששר האוצר צריך להיות נוכח, אבל זה המצב.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, הבעיה היא שהממשלה מצומצמת מדי, אין מספיק שרים.

דב שילנסקי: אתה מתכוון שצריך להגדיל את הממשלה?

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אם אתה שם לב, יש פה "פלסטיקים" מכוסים.

אברהם פורז: זה היה בתקופת הממשלה הקודמת.

אברהם פורז: כנראה צריך להסיר את הפלסטיקים.

דב שילנסקי: אתה מתנדב, חבר הכנסת פורז?

דב שילנסקי: אתה מתנדב להיות שר?

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שזה לא על חשבוני.

דב שילנסקי: לא, חבר הכנסת עובדיה עלי.

דב שילנסקי: מאחר שחבר הכנסת פורז אינו מתנגד להיות שר, אין לנו מועמדים שרוצים להיות שרים, אתה יכול לדבר.

דן תיכון: למה?

דן תיכון: נמנה את שפי.

יעקב שפי: איזה שר אתה רוצה?

דן תיכון: נציג אותנטי של התעשייה האווירית.

דן תיכון: הוא הביא להם את השלטון והם זורקים אותו לכלבים.

דב שילנסקי: את הבעיה הזו נלבן אחר כך, לא על חשבון זמנו של חבר הכנסת עובדיה עלי.

דב שילנסקי: גמרנו, חבר הכנסת עובדיה עלי, אני מפעיל את השעון.

דב שילנסקי: בבקשה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התקציב המונח כאן לפנינו הוא מכירה כללית של פושטי רגל.

עובדיה עלי: זה תקציב של ממשלה מנותקת, המוכנה להתנער מכל נכסי צאן הברזל של עם ישראל, ובלבד שהיא תמשיך לשלוט.

עובדיה עלי: זה תקציב המניח את גורלה של המדינה על קרן הצבי, תוך כדי משכון עתיד העם.

עובדיה עלי: זה תקציב של הוזים וחולמי חלומות לעתיד, המנותקים מן המציאות ומן הריאליה.

אמנון רובינשטיין: – – – או שזה חלק מההצגה?

עובדיה עלי: תיכף תשמע.

דן תיכון: תאמין לי, אילו היית באופוזיציה ושר האוצר היה מגיש תקציב כזה, אתה היית פי כמה וכמה יותר קיצוני.

אברהם פורז: קראת את מאמר המערכת ב"הארץ" מהבוקר?

דן תיכון: – – –

דב שילנסקי: הפסקתי את השעון.

דן תיכון: הייתי ביום העיון הזה, ואני מוכרח לומר לך שאני – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, יש לך ויכוח עם חבר הכנסת פורז, מה אשם עובדיה עלי?

דן תיכון: תשאל את אנשי אגף התקציבים – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת תיכון ופורז.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת עובדיה עלי שעומד על הדוכן.

עובדיה עלי: אדוני שר החינוך – – –

דן תיכון: תגיד לשפי שגם הוא יקבל, זה תלוי בו אם הוא יעמוד במבחן.

דן תיכון: סמוך עלי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, חבר הכנסת עובדיה עלי עוד לא התחיל לדבר.

דב שילנסקי: הוא כבר עומד פה שלוש דקות ולא נתנו לו להתחיל לדבר לעניין.

דב שילנסקי: אומנם אישיותו מעוררת אתכם, אבל תנו לו גם לדבר.

דן תיכון: כזה דיון אנמי היה כאן.

עובדיה עלי: אדוני שר החינוך, יש חוק שנקרא חוק להפחתת הגירעון, שהניח שר האוצר לשעבר יצחק מודעי.

עובדיה עלי: החוק הזה, שבא למנוע פריצה תקציבית, גרם לכך שבשנה שעברה היה הגירעון 3.2% מהתמ"ג – תוצר מקומי גולמי.

עובדיה עלי: השנה הוא היה אמור להיות 2.2% מהתמ"ג.

עובדיה עלי: מה קורה כאן?

עובדיה עלי: יש כאן פריצה גמורה של תקציב המדינה.

עובדיה עלי: עצם העובדה שמנסים לשנות את החוק ולהגדיל את הגירעון – זו לא הפקרות?

עובדיה עלי: אולי תגיד לי מה זה?

עובדיה עלי: זה לא משכון עתיד העם?

עובדיה עלי: אולי תאמר לי מה זה?

אמנון רובינשטיין: שיעור הפחתת הגירעון אצלנו הוא מחצית מהמקובל בכל המדינות באירופה המערבית; שם זה 6% ו-10%.

עובדיה עלי: אדוני שר החינוך, בתקופה של ממשלת הליכוד – – –

דן תיכון: על מה אתה מדבר, בחיי?

דן תיכון: אתה מנותק אם אתה אומר 10%.

אמנון רובינשטיין: אני אבוא לקבל אצלך שיעורים.

דן תיכון: אתה באמת יכול.

דן תיכון: שיעורים פרטיים אתה יכול לקבל, אף שאתה שר החינוך.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון.

דב שילנסקי: אתה נכנסת לאולם, עוררת את הציבור, נהיה פה שמח.

אמנון רובינשטיין: הממשלה שלכם עשתה ההיפך ממה שאמרתם.

אמנון רובינשטיין: הממשלה הזאת הפריטה פי-עשרה.

דן תיכון: מה אתה מקשקש?

דן תיכון: תעבור חברה חברה ותראה מה שאתה אומר.

דן תיכון: מכרו את בנק הפועלים לחברת העובדים, והוא אומר שהפריטו.

דן תיכון: גנבו בנק, והוא אומר שהפריטו.

דן תיכון: תשאל את פורז.

דב שילנסקי: חבר הכנסת תיכון, קודם ניהלת ויכוח עם חבר הכנסת פורז ולא אפשרת לחבר הכנסת עובדיה עלי לדבר.

דב שילנסקי: עכשיו אתה מנהל ויכוח עם השר רובינשטיין, אבל עובדיה עלי קיבל רשות הדיבור ועוד לא התחיל להגיד משהו לעניין.

דב שילנסקי: בבקשה.

עובדיה עלי: אדוני שר החינוך, כל עניין ההפרטה גם הוא בלוף גדול.

עובדיה עלי: למשל, ההפרטה של בנק הפועלים, למי מכרו את הבנק?

עובדיה עלי: איזה מין הפרטה זאת?

עובדיה עלי: כאן מנסים לאחז את עיני הציבור, לזרות חול בעיני הציבור.

עובדיה עלי: אני אומר יותר מזה.

עובדיה עלי: יש בתקציב הזה שוחד לערבים ואתנן למפלגות היושבות על הגדר הקואליציונית.

עובדיה עלי: יש בו שורת הנחות על השקעות מבחוץ ועל פרויקטים כלכליים עם מדינות כאלה ואחרות, שהמכנה המשותף שלהן הוא היותן חלומות באספמיה ומגדלים פורחים באוויר.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, שר האוצר מדבר זה שנתיים על ירידה באבטלה.

עובדיה עלי: ואני שב ואומר כאן שזה בלוף שאין גדול ממנו.

עובדיה עלי: האבטלה לא יורדת.

עובדיה עלי: יש כאן שינוי ומשחק במספרים.

עובדיה עלי: אם פרופסור לספרות משווה מעולי ברית-המועצות יבוא היום ללשכת התעסוקה ויציעו לו שם, לדוגמה, עבודה כמנקה רצפות במלון "רמדה" בירושלים, אם לא יקבל זאת – הוא לא ייכנס לסטטיסטיקה כמובטל.

עובדיה עלי: באמצעות המשחק במספרים מנסים ליפות את העובדות.

עובדיה עלי: האמת היא, שאין צמיחה מספקת ואין הפחתה של האבטלה, ההיפך מזה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אביטל דיבר כאן על הרס החקלאות והרס החקלאות של המשק המשפחתי.

עובדיה עלי: אני לא רוצה להיכנס ולפרט מעבר למה שנאמר כאן, אבל אני מסכים בהחלט עם הדברים שאמר כאן חבר הכנסת אביטל.

עובדיה עלי: התקציב הזה – – –

דן תיכון: מה הוא אמר, שמכרו את המושבים לקיבוצים?

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, תשמע מה שהוא אמר.

חיים אורון: אני שומע היטב ואני יודע – – –

קריאה: – – – אבל יש לנו עוד קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דן תיכון: שמעת?

דן תיכון: אני מציע לו – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אתם ממש לא נותנים היום לחבר הכנסת עובדיה עלי להתבטא.

דב שילנסקי: בבקשה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, יש לי ביקורת נוקבת בנושא קליטת העלייה.

עובדיה עלי: יש כאן הנחת יסוד, שמספר העולים יגיע השנה ל-100,000.

עובדיה עלי: 100,000 עולים שיעלו השנה הם בערך כמו 120,000 שהיו אמורים להגיע בשנה הקודמת.

עובדיה עלי: מספר העולים הולך וקטן, מפני שלא נותנים את התנאים הנאותים.

עובדיה עלי: אני קורא לממשלה ולשר האוצר לתקן את המעוות, לדאוג לתעסוקת אקדמאים ולהיטיב את תנאי הקליטה של העולים, כי זאת הזדמנות היסטורית, שעת רצון היסטורית לקלוט את אחינו שמתדפקים על השערים.

עובדיה עלי: אני חושב שבמדיניות קליטת עלייה כפי שנהוגה היום, לא רק שלא נגרום הגברת העלייה, אנחנו נגרום הפחתה במספר העולים לארץ.

עובדיה עלי: אני מבקש כאן לחזק את ידיו של חבר הכנסת רענן כהן, שאיננו נמצא כאן, שדיבר אתמול על חוק חיילים משוחררים.

עובדיה עלי: נדמה לי שאין חוק צודק מהחוק הזה.

עובדיה עלי: בנים שלנו, הצעירים שלנו משרתים שלוש שנים, וזו זכות גדולה לשרת בצה"ל.

עובדיה עלי: החוק, שכבר אושר כאן בקריאה ראשונה, חייבים לאשר אותו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ולהקצות את המשאבים המתאימים לחיילים.

עובדיה עלי: מה עושים במקום זה?

עובדיה עלי: מנסים להשוות את קצבאות הביטוח הלאומי של אלה ששירתו לקצבאות של אלה שלא ששירתו בצה"ל.

עובדיה עלי: הדבר הזה מריח לא טוב.

נואף מסאלחה: למה?

עובדיה עלי: אגיד לך למה.

עובדיה עלי: חייל ששירת בצה"ל הקדיש שלוש שנים מחייו למדינה.

עובדיה עלי: באותה עת, בחור אחר, אם הוא יהודי ואם הוא ערבי, מי שחי בישיבה, מי שלא מתגייס לצבא מסיבה זו או אחרת, ולא חשוב מה הסיבה, באותה עת הוא למד או עבד.

עובדיה עלי: אם הוא למד, הוא מקדים בשלוש שנים את מי ששירת בצבא.

עובדיה עלי: אם עבד, היו לו שלוש שנות הכנסה.

עובדיה עלי: בהעדפה בקצבאות הביטוח הלאומי יש משום פיצוי מסוים על שנות השירות בצבא.

עובדיה עלי: אני חושב שזאת לא העדפה, זה ניסיון להשוות את אלה ששירתו לאלה שלא שירתו.

עובדיה עלי: מה הפסול בכך?

נואף מסאלחה: הפיצוי צריך להיות בחוק חיילים משוחררים.

נואף מסאלחה: הילדים צריכים להיות שווים.

נואף מסאלחה: אנחנו תומכים בחוק חיילים משוחררים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מסאלחה, אני רוצה להפתיע אותך ולהגיד לך שאחרי חבר הכנסת עלי מדברת חברת הכנסת נעמי חזן, ואחרי חברת הכנסת נעמי חזן – כתוב אצלי במפורש – נואף מסאלחה.

דב שילנסקי: תוכל להגיד מה שאתה רוצה.

עובדיה עלי: סגן שר הבריאות נואף מסאלחה – – –

דב שילנסקי: קריאת הביניים שלו היתה לא כסגן שר הבריאות אלא כחבר הכנסת.

עובדיה עלי: אבל הוא גם סגן שר הבריאות וגם חבר כנסת מכובד וחשוב.

עובדיה עלי: אני ניסיתי להראות את חוסר ההיגיון בכך שמצד אחד לא מקצים את המשאבים המתאימים לחיילים שמשרתים שלוש שנים בשירות סדיר, ומצד שני מנסים לבטל את ההעדפה שניתנה לאלה ששירתו בצה"ל לעומת אחרים.

עובדיה עלי: אם חוק החיילים המשוחררים יתקבל ויאושר, יהיה בעצם קבלת החוק משום פיצוי מסוים, ואולי אפשר יהיה לוותר על דברים אחרים.

עובדיה עלי: אבל בזמן שלא מקבלים את החוק הזה, את היוזמה החשובה הזאת, מנסים כאן לבטל את ההעדפה שהיתה בקצבאות הביטוח הלאומי – נראה לי שזה לא צודק, זה לא בסדר וצריך לתקן את המעוות הזה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, יכולתי לעמוד כאן שעה ארוכה ולהצביע על כל המחדלים ועל כל הכישלונות שהתקציב הזה מזמין.

עובדיה עלי: אני חושב שהוא לא משיג את שני היעדים המרכזיים שהציב לעצמו.

עובדיה עלי: שר האוצר הציג כאן שני יעדים מרכזיים בתקציב: האחד – קליטת העלייה, והשני – הגברת הצמיחה והגדלת התעסוקה.

עובדיה עלי: בשני התחומים האלה לא רואים כאן בשורה, ולא רואים ביטוי מעשי בתקציב.

עובדיה עלי: לא רק שלא מיטיבים את מצב העולים, אני חושב שהולכים ומחמירים.

עובדיה עלי: שמענו את נתן שצ'רנסקי ואת הביקורת הנוקבת שהוא מבקר את הממשלה בתחום הזה.

עובדיה עלי: אני חושב שהביקורת היא במקומה.

עובדיה עלי: אנחנו חייבים להיטיב את מצבם של העולים, כדי למשוך עלייה ולנצל שעת רצון זו.

עובדיה עלי: היעד השני, הגברת הצמיחה במשק והגדלת התעסוקה – יעד חשוב, גם הוא לא מושג ואין לו ביטוי ממשי בתקציב.

עובדיה עלי: יש הרבה מלל, מעט מעשים.

עובדיה עלי: אני קורא לשר האוצר, קודם כול שלא להגדיל את הגירעון התקציבי, ומצד שני לנסות לענות על הצרכים ועל היעדים שהוא הצביע עליהם.

עובדיה עלי: אם יעשה זאת, זה יהיה בהחלט מבורך.

עובדיה עלי: בתנאים אלה, אין מקום לתמוך בתקציב כזה, שהוא תקציב של מחדל ולא תקציב של עשייה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): תודה רבה, אדוני; אעשה את זה הכי קצר שאפשר, כדי לאפשר את המשך הדיון.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום: ועדת הכספים תדון בהצעת חוק הרשויות המקומיות (פטור לגמלאים), התשנ"ג–1993, של חברי הכנסת אברהם הירשזון וענת מאור.

): כמו כן תדון ועדת הכנסת בהצעה לסדר-היום בנושא "תנועת חב"ד כתנועה פוליטית", של חברת הכנסת דליה איציק; הוועדה לענייני ביקורת המדינה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא "פגיעה במוסדות חינוך ודת מטעמים פוליטיים", של חבר הכנסת שאול יהלום; ועדת הכלכלה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא "שירות 056 של 'בזק'", של חבר הכנסת רפאל פנחסי.

): תודה.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הריני מתכבד להודיע בזאת כי במקום הפנוי לסיעת המפד"ל בוועדת הכלכלה יכהן חבר הכנסת חנן פורת.

דב שילנסקי: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

דב שילנסקי: (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב),

דב שילנסקי: (קריאה ראשונה)

דב שילנסקי: אנחנו חוזרים לדיון על התקציב.

דב שילנסקי: אני מזמין את חברת הכנסת נעמי חזן, אחריה – את חבר הכנסת נואף מסאלחה.

דב שילנסקי: אומנם לא רואים את חבר הכנסת נואף מסאלחה, אבל אני מניח שהוא פה בסביבה.

דב שילנסקי: אם הוא לא יהיה – ידבר חבר הכנסת דוד מגן.

דב שילנסקי: אני אגלה לכם סוד, אל תלשינו לאיש, אף אחד לא שומע, ראיתי את חבר הכנסת נואף מסאלחה מאחורי הדלת מעשן סיגריה.

נעמי חזן: סגן שר הבריאות מעשן סיגריות?

דב שילנסקי: שיהיה לו לבריאות.

נעמי חזן: בהחלט כן, עד מאה-ועשרים.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, תקציב המדינה לשנת 1994 הוא סולידי ונעדר כל חזון חברתי-מדיני.

נעמי חזן: התקציב מציב למעשה שני יעדים מרכזיים, שהוא הציב גם בשנה שעברה: יעד ראשון – הגברת התעסוקה; יעד שני – קליטת עלייה.

נעמי חזן: האמצעי החשוב למימוש שני היעדים האלה, השקעות גבוהות מאוד גם בתשתיות פיסיות וגם בתשתיות אנושיות, פתיחת המשק באמצעות הפחתת מסים, הפרטה וכדומה.

נעמי חזן: התפיסה הזאת, שהיא תפיסה כלכלית גרידא, מוצאת ביטוי גם בתוכנית התלת-שנתית לשנים 1996-1994.

נעמי חזן: אך התפיסה התקציבית לוקה בחסר.

נעמי חזן: אין בה הגדרה של מטרות חברתיות, אין בה הגדרה של מדיניות חברתית, ובהצעה הזאת אין גם ניסיון לגבש כלים למימוש היעדים החברתיים באמצעים שונים.

נעמי חזן: אני נמנית עם אלה שנאבקו שנים רבות למען הסכם שלום כפי שהולך ומתממש לנגד עינינו בימים אלה, לא רק כדי להבטיח את ביטחונה של מדינת ישראל, אלא גם כדי לתת לנו אפשרות לתקן עיוותים חברתיים, לקדם נושאים של שוויון ולמנוע אפליות שקיימות בחברה הישראלית.

נעמי חזן: כלכלת השלום חייבת גם לשקף יעדים חברתיים.

נעמי חזן: בתקציב הזה אין חזון חברתי-מדיני.

נעמי חזן: לכן, אנחנו נאלצים לעבוד בצורה זו או אחרת עם תפיסה מיושנת לחלוטין של הקצאות חברתיות, והיא נעשית בשלוש דרכים מרכזיות: ראשית, לדאבוני הרב למגזרים חזקים שונים ניתנים כספים רבים מאוד, כדי לפתור בעיות של אותם מגזרים.

נעמי חזן: זה קיים בקופות-החולים ובתעשייה האווירית, ולמעשה, לא מספיק, גם בקרב העולים.

נעמי חזן: זו דרך אחת.

נעמי חזן: דרך שנייה – לפתור את הבעיה של השקעות חברתיות על-ידי מתן מענקים לבודדים באמצעות הביטוח הלאומי, ועל זה אני לא מציעה לוותר.

נעמי חזן: אבל הנזקקים ממש, החלשים ממש, אלה שאין להם כוח פוליטי ממשי, מקבלים את הפירורים של הפירורים בתוך תקציב המדינה.

נעמי חזן: אני מוכרחה להודות שבמשך שעות רבות אתמול בלילה עברתי על סעיפי המשרדים אחד לאחד, חיפשתי תשובות על שאלות בסיסיות.

נעמי חזן: איך לאפשר לנשים חד-הוריות לצאת לעבודה?

נעמי חזן: איך ניתן לפתור בעיות דיור?

נעמי חזן: חיפשתי תשובה על השאלה, כיצד לשלב נשים בכוח העבודה בצורה מכובדת.

נעמי חזן: חיפשתי תשובה על השאלה כיצד לשלב את ערביי ישראל במערכת הכלכלית הישראלית.

נעמי חזן: חיפשתי תשובה על השאלה כיצד אפשר להגדיל את מספר הסטודנטים, אדוני שר החינוך, מערי פיתוח ומשכבות מעוטות יכולת.

נעמי חזן: לדאבוני הרב, על השאלות הבסיסיות האלה לא מצאתי תשובה.

נעמי חזן: ולא מצאתי תשובה, משום שאין מדיניות חברתית שלא מבוססת על כוחנות ולא מבוססת בצורה זו או אחרת על התעלמות מהצרכים האמיתיים של שכבות שלמות בתוך האוכלוסייה.

אמנון רובינשטיין: את אשת אוניברסיטה – – –

נעמי חזן: אני אשת אוניברסיטה, ואני רוצה להגיד לך שבמשך 20 שנה שיעור התלמידים והסטודנטים שהם משכונות מצוקה ומערי פיתוח עומד על 18% מסך כל הסטודנטים במדינת ישראל.

נעמי חזן: הייתי מצפה שגם מטעמים כלכליים וגם מטעמים של צדק חברתי, יינתנו תמריצים מוגדרים בדיוק לאותן שכבות.

נעמי חזן: לא מצאתי את זה בתקציב.

אמנון רובינשטיין: אני מוכרח לומר לך, שהמכשול העיקרי לכניסת הסטודנטים שאת מדברת עליהם הוא בתחום מדיניות האוניברסיטה.

אמנון רובינשטיין: אלה דברים שאנחנו לא שולטים עליהם כלל.

נעמי חזן: אבל אתה השר האחראי לתקציב ההשכלה הגבוהה, בין היתר, כפי שאתה יודע היטב, ולכן, בתוך המדיניות החברתית של מדינת ישראל, אני מצפה למצוא מענה על השאלות האלה גם בתקציב הנוכחי של מדינת ישראל.

נעמי חזן: משום ששר החינוך הפריע לי, אני מבקשת עוד דקה וחצי.

דב שילנסקי: לא.

דב שילנסקי: שר החינוך הפריע לך בשתי השניות האחרונות.

דב שילנסקי: את מקבלת חצי דקה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: אני חושבת שהבעיה המרכזית נמצאת דווקא במשרד העבודה והרווחה.

נעמי חזן: חברת הכנסת נעמי בלומנטל ביקשה עוד מיליון שקל לפתרון בעיות של נשים.

נעמי חזן: אני לא מבקשת עוד מיליון שקל לקבוצה זו או אחרת, אבל אני דורשת שממשלת ישראל, בתקציב המדינה ובמדיניות החברתית שלה, תגדיר היטב את המטרות החברתיות של השלום, את האמצעים שעומדים לרשותה, ותשנה בצורה רצינית ביותר את ההקצאות החברתיות, כך שגם השכבות החלשות ייהנו מהעתיד הוורוד יותר שיהיה לנו, אני מקווה, עם מימוש הסכמי השלום.

נעמי חזן: תודה רבה.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת נואף מסאלחה.

דב שילנסקי: מאחר שאני רואה שחברתנו הטובה, סגנית יושב-ראש הכנסת אסתר סלמוביץ, מתנדבת להחליף אותי לכמה דקות, אני מתחלף בתוך הסיעה עם חבר הכנסת דוד מגן.

דב שילנסקי: הודעתי קודם שדוד מגן ידבר.

דב שילנסקי: במקום דוד מגן אני אדבר, כי בדיוק נמצא מלאך טוב שמחליף טוב, ואני מודה לה מראש.

דב שילנסקי: בבקשה, אדוני.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה לברך את הממשלה הזאת על כל צעדיה.

נואף מסאלחה: אני בוודאי מברך את שר האוצר על התקציב.

נואף מסאלחה: אני מברך אותו על הגדלת תקציב החינוך, על הגדלת תקציב התשתית, ואני מברך אותו על הגדלת התקציב למגזר הערבי.

נואף מסאלחה: אולם, באתי לנאום, לא רק לברך.

נואף מסאלחה: גם אתמול היה לי, עם חברי כנסת ערבים ויהודים, ויכוח עם שר האוצר על כמה נושאים.

נואף מסאלחה: קודם כול על עניין תקציב משרד החינוך לערבים.

נואף מסאלחה: יושב כאן שר החינוך.

נואף מסאלחה: המגמה שהסתמנה בשנה שעברה, שהתחילה בה השרה שולמית אלוני, היא מגמה יותר מחיובית.

נואף מסאלחה: למשל, במקום 140 חדרי לימוד, שהם ביחס לילודה הטבעית ולריבוי הטבעי, היו בתקציב 300 חדרים.

נואף מסאלחה: אני מקווה שהשנה לא יקצצו.

נואף מסאלחה: אתמול אמרנו לשר האוצר: אתה הולך לקצץ 16%, שהם 50 חדרים?

נואף מסאלחה: הרי חסרים לנו כ-1,000 חדרי לימוד.

אמנון רובינשטיין: 700.

נואף מסאלחה: אני מדבר על הפער.

נואף מסאלחה: אדוני השר, יש כאלה שאומרים 700, יש כאלה שאומרים 1,200.

נואף מסאלחה: אני אמרתי, הבה נבנה את ה-500 של הפער, ואז נתחיל לספור.

נואף מסאלחה: אני מוכן לקבל את מה שאתה אומר.

נואף מסאלחה: בוא נבנה את ה-700.

נואף מסאלחה: אבל, אם בשנה הבאה יבנו 325 חדרים, לפי דבריך בבאקה אל-ע'רבייה, זאת אומרת 150-160 חדרי לימוד בשל ריבוי טבעי, ו-160-150 חדרי לימוד נוספים.

נואף מסאלחה: פער של 700 יכוסה בתוך חמש-שש שנים.

נואף מסאלחה: אני לא מאמין שהפער יצומצם בתוך שנה אחת או שנתיים.

נואף מסאלחה: שעות חינוך – הנתונים שלנו בוועדת המעקב אומרים שחסרות לנו בין 150,000 ל-200,000 שעות.

נואף מסאלחה: נניח שהמספר מוגזם.

נואף מסאלחה: אבל – לא פחות מ-100,000 שעות.

נואף מסאלחה: לא אני אומר את זה, אלא גם השרה הקודמת לך אמרה את זה.

אמנון רובינשטיין: מאז הוסף.

נואף מסאלחה: אני מסכים אתך, כ-7,000, וזו ברכה.

נואף מסאלחה: בירכתי ואני עוד מברך, אבל אני מקווה שגם השנה תהיה תוספת.

נואף מסאלחה: אתמול אמרנו, בנושא של קצבאות הילדים, שאף אחד לא עושה לנו טובה.

נואף מסאלחה: אנחנו לא סחטנים, אנחנו לא מחכים לתקציב.

נואף מסאלחה: הקליטו אותנו לטלוויזיה, את חבר הכנסת דראושה, אותי ועוד כמה חברים, לפני יומיים בנושא התקציב; זה ישודר בעוד שבוע.

נואף מסאלחה: האמינו לי, בא אחד החוקרים הערבים ואמר לי: על מה אתה מדבר?

נואף מסאלחה: אתם הערבים מקבלים 0.5% מהתקציב.

נואף מסאלחה: אגב, זה נכון.

נואף מסאלחה: אפילו אנחנו מורידים את מלוות המדינה שמחזירים, את תקציב הביטחון, אנחנו מקבלים 1% או 2%.

נואף מסאלחה: זה כל מה שאנחנו מקבלים.

נואף מסאלחה: ועוד צועקים שהערבים סחטנים והערבים מקבלים; הלוואי.

נואף מסאלחה: אם היינו, חס וחלילה, סחטנים, בוודאי לא היינו מסכימים לפחות ממיליארד, מיליארד-וחצי שקל למגזר הערבי, רק כדי להשוות סטטיסטית.

נואף מסאלחה: אנחנו מתחשבים במצבה של המדינה, במצבה של הממשלה, אבל אנחנו צריכים להתחשב גם במצבם של שולחינו, הבוחרים הערבים שבחרו בנו.

נואף מסאלחה: אני מקווה ששר האוצר יגדיל את התקציבים למגזר הערבי בנושא של הרשויות המקומיות, תקציבי פיתוח.

נואף מסאלחה: גם במשרד השיכון היתה עבודה מבורכת מאוד בשנה שעברה.

נואף מסאלחה: השר בן-אליעזר עשה עבודה מצוינת וכן שר התחבורה ישראל קיסר, בנושא התחבורה; תשתית נהדרת.

נואף מסאלחה: אני מקווה שהם ימשיכו.

נואף מסאלחה: אני גם מקווה שיש תקציב לביוב במגזר הערבי, אחד האסונות הבריאותיים ובוודאי הסביבתיים.

נואף מסאלחה: אני מאמין שגם המשרדים האחרים יגדילו את התקציבים שלהם.

נואף מסאלחה: אני עדיין אומר, אין שוויון, יש צמצום פערים.

נואף מסאלחה: צמצום הפערים אינו בקצב המתאים ולא בקצב שמשביע את רצוננו.

נואף מסאלחה: אבל אני מאמין שפריצת הדרך בנושא של צמצום פערים בין יהודים לערבים – בתקציב הזה תמצא ביטוי אמיתי.

נואף מסאלחה: לכן אני אצביע בעד התקציב.

נואף מסאלחה: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת מסאלחה.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת דב שילנסקי, אחריו – חבר הכנסת חנן פורת, ואחריו – חבר הכנסת אלכס גולדפרב.

דב שילנסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, יש כאלה שיש להם שתי ידיים שמאליות, יש כאלה שיש להם שתי רגליים שמאליות.

דב שילנסקי: הממשלה הזאת היא שמאל שבשמאל.

דב שילנסקי: יש לה גם שתי ידיים שמאליות וגם שתי רגליים שמאליות.

דב שילנסקי: הממשלה הבטיחה במערכת הבחירות – כעת היא נבחרת – הרים וגבעות, העלאת רמת החיים.

דב שילנסקי: ואכן, היא הגיעה להישג גדול, גדול אוי ואבוי, רמת החיים לעשירים עלתה, ובהתאם לתקציב הזה היא גם תעלה.

דב שילנסקי: לעומת זאת, רמת החיים לאיש העמל, לאדם העני, ירדה.

דב שילנסקי: אלה עלייה וירידה מרשימות מאוד מאוד.

דב שילנסקי: אך לא תמיד יש אצלה ירידות; יש גם עליות.

דב שילנסקי: היא הבטיחה לחסל את האבטלה.

דב שילנסקי: עליית יהודים מהגולה כמעט שאין אצלה, אבל יש עלייה אחרת, עלייה באבטלה.

דב שילנסקי: אוי, איך שהם דיברו על ביטול האבטלה, ואיך אצלם האבטלה הולכת וגדלה.

דב שילנסקי: שישו ועלזו חברי הקואליציה, אתם יכולים לשמוח.

דב שילנסקי: אוי ואבוי לשמחה הזו, שהנה אין עלייה.

דב שילנסקי: אני מתכוון לאותה עלייה גדולה שהיתה בתקופת הליכוד, ויצרה והגדילה את האבטלה; עלייה קטנה מאוד, לצערנו.

דב שילנסקי: אף שאין כמעט עלייה, לא רק שלא הצלחתם לבטל את האבטלה אלא הגדלתם אותה, והתקציב הזה, המונח לפנינו פה בארגזים, מראה שהאבטלה עוד תגדל.

אמנון רובינשטיין: מראה את ההיפך.

דב שילנסקי: עם זאת, יש ירידה נוספת, ירידה בצמיחה.

דב שילנסקי: אתם, הממשלה, מתעללים בתושבי יהודה, שומרון וחבל-עזה, בתושבי יש"ע, כי זו היתה ישועה ואותה אתם רוצים לחסל.

דב שילנסקי: אתם התפארתם שתייבשו את ההתנחלויות, ואתם מייבשים אותן.

דב שילנסקי: איפה הכסף?

דב שילנסקי: לפחות הייתם אומרים: השקענו בצמיחה.

דב שילנסקי: הבאתם תקציב שאין בו צמיחה.

דב שילנסקי: אפילו אם הייתם אומרים: ניתן צמיחה על חשבון ייבוש ההתנחלויות – אני אומר שזה פסול וזה פשע, אבל גם את הצמיחה לא הצלחתם לעשות.

דב שילנסקי: סוציאליסטים אתם; אוי ואבוי לסוציאליזם שלכם; סוציאליסטים שדואגים רק לחזקים ולא רואים את החלשים.

דב שילנסקי: לעתים קרובות אני חושב לעצמי, איך ממשלה זו, שרובה מורכבת ממפלגות ציוניות, ובראשה עומד יצחק רבין, שלמרות כל חילוקי הדעות, תמיד הערכתי וכיבדתי אותו הן כאדם והן את עברו, איך הגעתם לדבר כזה של מכירת ארץ-ישראל?

דב שילנסקי: ואולי מצאתי תשובה.

דב שילנסקי: היה לי ויכוח עם אחד מחברי הכנסת ממפלגת העבודה, ודיברנו בינינו באופן פרטי, שהנה, בכל ההבטחות מבחינה חברתית וכלכלית נכשלה הממשלה הזו ולא עשתה כלום.

דב שילנסקי: הוא אמר: אין דאגה, אנחנו נעשה שלום, ואז נקבל את כל הקולות; זאת תהיה תשובה לכול.

דב שילנסקי: ואולי זו הסיבה.

דב שילנסקי: בגלל הכישלון החברתי והכלכלי, הבאתם את האסון, כפי שאתם קוראים לו – שלום.

דב שילנסקי: אתם יודעים מה עוד צפוי לכם, ולכן יצרתם תקציב כזה שהוא המשך האסון למדינת ישראל.

דב שילנסקי: חינוך – מה לא הבטחתם?

דב שילנסקי: הבטחתם יום לימודים ארוך, הבטחתם מפעל הזנה בעיקר בעיירות הפיתוח.

דב שילנסקי: הרי הבטחתם הרים וגבעות לעיירות הפיתוח.

דב שילנסקי: באתם לעיירות הפיתוח – קראתם להן "מאוכזבי הליכוד" – ואמרתם שתעשו למענן.

דב שילנסקי: מה עשיתם?

דב שילנסקי: מה עשיתם למען הילדים?

דב שילנסקי: אין בתקציב הזה מאומה.

דב שילנסקי: סליחה, יש בו, יש בו רע, רע, רע.

דב שילנסקי: העלייה מראה שיש ירידה.

דב שילנסקי: בכל פינה טובה שהיתה בארץ-ישראל יש ירידה.

דב שילנסקי: עלייה מבשר לנו התקציב רק בגזירות וצרות.

דב שילנסקי: אני יודע שהתקציב יעבור – – –

אמנון רובינשטיין: אתה מאמין בדברים האלה?

דב שילנסקי: אני יודע שהתקציב יעבור.

דב שילנסקי: אתם תקנו כל מי שיש חשש שלא יצביע בעבור התקציב.

דב שילנסקי: אתם תקנו את כל ה"המתמרדים"; תיתנו פה, תיתנו שם.

דב שילנסקי: תקנו את המתמרדים מהמחנה שלכם ואת אלה מהמחנות האחרים.

דב שילנסקי: אני יודע שלמען השלטון אתם תמכרו את האבא והאמא.

דב שילנסקי: סליחה, את אמא-מולדת כבר מכרתם.

דב שילנסקי: אתם תמכרו גם את האבא למען השלטון.

דב שילנסקי: אין בתקציב הזה דבר טוב.

דב שילנסקי: אין בתקציב הזה דבר טוב לאוכלוסייה של ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: אין בתקציב הזה דבר טוב אלא רע, רע, רע מאוד לארץ-ישראל.

דב שילנסקי: יש בו מגמת ייבוש של ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: אפילו את חוק החיילים המשוחררים שכל כך הבטחתם אותו, חוק של חבר הכנסת רענן כהן, ואני מאשים אותו פה פומבית ואומר: רענן כהן, כדי שנוכל לתת בך אמון – הוא איננו פה, אבל דברי אלה יגיעו אליו – אם אתה תצביע בשביל התקציב בלי חוק חיילים משוחררים, אחרי שאתה גייסת המונים למענו, אתה לא תוכל להביט בעיניים שלנו, בפרט לא בעיניים שלי, שהייתי כל הזמן פעיל לידך בעניין זה.

דב שילנסקי: התקציב הזה הוא פגיעה בארץ-ישראל, כפי שאמרתי, אבל אני רוצה לנחם אתכם, גם את חברי הכנסת, נאמני ארץ-ישראל, וגם את המאזינים והצופים, ואומר שארץ-ישראל חזקה יותר מהממשלה שלה.

דב שילנסקי: היא התגברה על הרבה דברים, היא תתגבר גם עליכם.

דב שילנסקי: יש עוד עתיד לישראל.

דב שילנסקי: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת דב שילנסקי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת חנן פורת – איננו; אני מזמינה את חבר הכנסת אלכס גולדפרב.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת יוסף ונונו; אחריו – חבר הכנסת גדעון שגיא.

אלכס גולדפרב: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, נמצאים לפני דברי שר האוצר, וכשאני קורא את הכתוב מתחזקת בי ההרגשה, שבדפוס הממשלתי התבלבלו בין דברי שר האוצר לדברים שיאמר בוודאי בסקירתו שר החוץ.

אלכס גולדפרב: אני מצטט במדויק מן הכתוב מדברי שר האוצר: "עדיין מוקדם להעריך את מכלול ההשפעות העשויות להתלוות אל התהליך המדיני, אך ברור כי התקדמות בתהליך המדיני תביא עמה שינויים רבים, שעיקרם השכנת שלום" – את הדברים הללו אומר שר האוצר – "סדר מדיני חדש והאצת הפעילות הכלכלית בישראל ובאזור.

אלכס גולדפרב: יציקת תוכן כלכלי להסכם השלום תבסס, תעמיק ותייצב את התהליך המדיני.

אלכס גולדפרב: על כן יש לקדם את הנושאים המדיניים והכלכליים במשולב".

אלכס גולדפרב: והוא מוסיף: "השינויים והתהפוכות גדולים ומעוררי תקווה".

אלכס גולדפרב: את הדברים הללו הייתי מצפה לשמוע משר החוץ, אבל בהצגת התקציב הכול לגיטימי, אפילו הנושא הוא חלום רחוק במדיניות החוץ, שבהחלט לא התגשם, עם מצרים.

אלכס גולדפרב: אנשי עסקים, ובהם שר האוצר, אוטמים את אוזניהם כשקולות של נציגי אש"ף אומרים במפורש – לא נרצה אתכם שום קשרים כלכליים.

אלכס גולדפרב: לא נקבל השקעות פרטיות.

אלכס גולדפרב: מה שהם כן מוכנים לקבל זה מתנות, שיבואו על חשבון האוכלוסייה הישראלית.

אלכס גולדפרב: והממשלה מוכנה לתת, אבל עדיין לא יודעת כמה.

אלכס גולדפרב: השלום הנכסף, מה שוויו?

אלכס גולדפרב: אין מחיר לשלום אמת עם ביטחון, אבל גם אז צריכים לקבל הערכה, והמוחות שבאוצר בהחלט מסוגלים לחשב את עלות השלום, וזה די מפתיע שמתעלמים, מסיבה שעדיין לא יודעים אותה.

אלכס גולדפרב: אני קורא בתקציבים של משרדים, למשל בתקציב משרד המשטרה, בסעיף 10, בתקציב פיתוח לשנת 1994 יש 89.912 מיליון ש"ח, כאשר הוצאו למעשה רק 17.590 מיליון שקל מהתקציב הקודם.

אלכס גולדפרב: על-פי אותו קנה מידה, התקציב כיום באותו סעיף היה צריך להיות כ-20 מיליון שקל.

אלכס גולדפרב: וכך האוצר מתכנן את השלום, מרמה את הבית הזה ומרמה את עם ישראל.

אלכס גולדפרב: בספר של משרד החקלאות – תמיכות במחירי מצרכי יסוד ובייצור חקלאי – כתוב בדף מס' 17, סעיף 1, אני מצטט: "סובסידיה לתחבורה הציבורית, 657 מיליון ש"ח.

אלכס גולדפרב: הסובסידיה נחלקת ל-3 סוגים עיקריים: סובסידיה ישירה לתעריפים – 351 מיליון ש"ח; סובסידיה לרכישת אוטובוסים ושיפורים בתחבורה ציבורית – 228 מיליון ש"ח; החזר חובות המפעילים – 78 מיליון ש"ח".

אלכס גולדפרב: שלא תהיה לכם טעות, לא מדובר על מפעילים לייצור חקלאי.

אלכס גולדפרב: שר החקלאות, שלא תטעו, הוא לא שר התחבורה.

אלכס גולדפרב: אני מצטט: "בשנות ה-80 סבלו הקואופרטיבים 'אגד' ו'דן' משברים כספיים עמוקים.

אלכס גולדפרב: במסגרת ההסכמים שנחתמו בין המפעילים לממשלה בשנות ה-80, לקחה הממשלה על עצמה להחזיר חלק מחובות המפעילים".

אלכס גולדפרב: אז למה לא תשקיע המדינה משאבים בתחבורה מסילתית, ברכבות, ויהיו לנו פחות תאונות, ואנשים יגיעו בביטחון ובבטיחות לעבודתם וייחסך כסף רב.

אפרים גור: אתה מציע לקצץ בסובסידיה לתחבורה ציבורית?

אלכס גולדפרב: לא.

רון נחמן: אז מה אתה מציע?

אלכס גולדפרב: מה אני מציע?

אפרים גור: הסכומים האלה מיועדים לסובסידיה לתחבורה ציבורית.

רון נחמן: ההצעה שלך לא ברורה, אולי תסביר אותה.

אלכס גולדפרב: אני מוכן להתייחס לזה, אם אדוני היושב-ראש ירשה, בסוף נאומי.

דב שילנסקי: נותרה לך חצי דקה.

דב שילנסקי: גזלו ממך עכשיו חצי דקה.

דב שילנסקי: אחרי הצלצול אוסיף לך חצי דקה ותעשה בדקה שלך מה שאתה רוצה.

דב שילנסקי: אתה בעל בית על הזמן שלך.

אלכס גולדפרב: אני מוכן להתייחס לזה בסוף דברי, אם יורשה לי.

אלכס גולדפרב: לא חשוב כמה המדינה תשקיע בתשתיות, כי עקב הקצב המהיר של רכישת כלי רכב לא נדביק את הפער.

אלכס גולדפרב: בתקציב משרד הבינוי ב-1993, וגם בשנת 1994, אין תשובה לעלייה שבדרך, לגידול האוכלוסייה, ואנו נמצא את עצמנו בעוד שנה במחסור חמור של יחידות דיור.

אלכס גולדפרב: אין היום בתוכנית של משרד השיכון תוכנית לבניית יחידות דיור, לבניית בתי-ספר, אלא תקציב ניכר מיועד בעצם להחזקת המנגנון, המערכות הקיימות.

אלכס גולדפרב: היום נמצא בידי הממשלה מאגר של כ-40,000 יחידות דיור.

אלכס גולדפרב: בשנת 1994 צפויה לנו עלייה של קרוב ל-100,000 איש.

אלכס גולדפרב: אם נביא בחשבון גם את הגידול הטבעי של האוכלוסייה, נמצא את עצמנו לקראת סוף שנת 1994 במחסור חמור של דירות, של כיתות לימוד וגני-ילדים.

אלכס גולדפרב: יש בתוכניות של משרד הבינוי והשיכון תוכניות לבניית 1,000 יחידות הוסטלים, וזה מבורך.

אלכס גולדפרב: יש גם דגש בבנייה כפרית לצורך שיקום תשתיות שהוזנחו במשך השנים ביישובים הכפריים.

אלכס גולדפרב: פרנסה לחקלאים עם הסכם השלום – אין, אבל לפחות חשבה הממשלה על תנאי מגוריהם.

אלכס גולדפרב: הממשלה לא נתנה את הדעת על בנייה מסיבית למגורים.

אלכס גולדפרב: בתקציב משרד הבריאות לא ניתנה עדיפות מספקת לבניית בנייני אשפוז נוספים, אף שיש מגמה בכיוון זה.

אלכס גולדפרב: האוכלוסייה גדלה עם העלייה והגידול הטבעי, ובעוד שנה או שנה-וחצי נמצא את עצמנו במצוקת אשפוז ומחסור בבתי-חולים.

אלכס גולדפרב: חייבים לחדש מכשור רפואי מודרני, והתקציב לא עונה על זה בצורה מספקת.

אלכס גולדפרב: מרפאות טיפת-חלב – התקציב לא נותן תשובה מספקת לבניית מרפאות טיפת-חלב.

אלכס גולדפרב: ערים שלמות כמו אשדוד, קריית-גת ועוד ערים אחרות חסרות בתי-חולים ותלויות בבתי-חולים אזוריים, אשר מתפוצצים מעודף תפוסה.

אלכס גולדפרב: בסוף, בסעיף פיתוח, אין בכלל תקציב לקליטת עלייה ופיתוח שירותים רפואיים במשרד הבריאות.

אלכס גולדפרב: התקציב לא נותן תשובה מספקת לאוכלוסייה חלשה.

אלכס גולדפרב: התקציב לא נותן תשובה לדיור ציבורי, ולא נותן תשובה מספקת לבעיית האבטלה.

אלכס גולדפרב: התקציב, כפי שהוא מוגש כיום, אינו ראוי שנצביע בעדו.

אלכס גולדפרב: אם הוא לא יעבור שינויים שיצביעו על בניית בתי-ספר, בתי-חולים, בתי מגורים, ואם הוא לא ייתן תשובות לשכבות האוכלוסייה החלשות, והשקעות רציניות לפיתוח הרכבת בישראל, אין התקציב ראוי שנצביע בעדו.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת גולדפרב.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסף ונונו – אינו נוכח, מפסיד את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: כתוב אצלי ש"ס, אפילו לא כתוב שם הדובר – ודאי שמפסידים רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חבר הכנסת גדעון שגיא – אינו נוכח, מפסיד את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכה גולדמן – אינו נוכח, מפסיד את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אפרים גור – נוכח, בבקשה; אחריו – חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

דב שילנסקי: אני רוצה להודיע בשם יושב-ראש הכנסת, ששעת תחילת הישיבה מחר תהיה, אם ירצה השם, 10:00; היא הוקדמה לשעה 10:00, במקום 11:00.

דב שילנסקי: הכוונה היא מחר ל-10:00, בבוקר ולא בערב.

דב שילנסקי: אני אודיע על כך פעם נוספת, כדי שלא תהיינה אי-הבנות.

דב שילנסקי: חברי הכנסת הנוכחים מתבקשים להודיע לחברים אחרים שהם יפגשו פה או בחוץ.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אפרים גור, רשות הדיבור שלך, בבקשה.

אפרים גור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התקציב הזה הוא אכזבה קשה ביותר והתנפצות התקוות למאות אלפי העולים החדשים שהממשלה הזאת רואה בהם יעד שני בחשיבותו בסדר העדיפויות שלה.

אפרים גור: קיוויתי שהממשלה הזאת, שזה לה תקציב שני, ואשר רואה בנושא העלייה יעד מרכזי בסדר עדיפויותיה, תגיש תוכנית שיש בה, מחד גיסא, כדי לשפר את תנאי הקליטה של העולים שנמצאים בישראל, ומאידך גיסא תשמש בשורה וקול קורא למאות אלפים נוספים המועמדים לעלייה ברחבי מדינות חבר העמים.

אפרים גור: הממשלה מתהדרת בכך שהגדילה את תקציב הקליטה במיליארד וחצי שקלים לעומת השנה שעברה, אולם חיפשתי ושבתי וחיפשתי בספרי התקציב, ולא זו בלבד שלא מצאתי הגדלה ריאלית בתקציב, כי אם נסיגה לעומת השנה החולפת.

אפרים גור: בתקציב 1993, שאת דפיו אני מחזיק כאן בידי, כתוב שהוצאות הממשלה לקליטת העלייה לשנת 1993 יגיעו לכ-10.7 מיליארד שקלים.

אפרים גור: ההוצאות לקליטה בשנת 1993, אדוני היושב-ראש, מהוות לפי ספר זה 10.1% מסך ההוצאה בתקציב.

אפרים גור: והנה אני מחזיק דפים דומים בתקציב של 1994 שמוגש היום, ואני קורא שסך ההוצאה התקציבית של הממשלה בנושא העלייה והקליטה הסתכם ב-11 מיליארד שקלים.

אפרים גור: היקפי העלייה למדינת ישראל בשנת 1993, לעומת מה שצפוי בשנה הבאה, זהים, אפילו גדולים יותר לעומת שנת 1994 בכ-20,000 איש.

אפרים גור: הלוואי שזה יתגשם.

אפרים גור: למעשה, בשנה שעברה הוציאה הממשלה 10.7 מיליארד שקלים, ועכשיו היא מתכוונת להוציא 11 מיליארד שקלים.

אפרים גור: אז איפה כאן מיליארד וחצי שקלים נוספים שהממשלה כאילו הוסיפה בתקציב הזה?

אפרים גור: אני פשוט לא מוצא את מיליארד וחצי השקלים.

אפרים גור: זה עדיין לפני שהבאתי בחשבון את ההצמדה ושיעור האינפלציה שהיה או שיהיה בשנה הזאת במדינת ישראל.

אפרים גור: אני לא מבין, האם יש כאן טעות אופטית או שאני לא מבין את המספרים הללו.

אפרים גור: על כל פנים, על פניו נראה, אדוני שר התחבורה המייצג כאן את הממשלה, שאין כאן כל גידול בנושא תקציבי העולים, ומכאן אין לי אלא להגיע למסקנה, לצערי, שזו מכה קשה לא רק לאלה שנמצאים כאן בישראל וקיוו שהממשלה הזאת תיטיב עם מצבם, אלא ובעיקר לאלה, מאות האלפים, שממתינים ברחבי מדינות חבר העמים לשיפור מצב אחיהם, חבריהם, משפחותיהם כאן בישראל, כדי להחליט על עיתוי עלייתם לישראל.

אפרים גור: חוסר הבשורה, חוסר התקווה מביאים, לצערי, אדוני היושב-ראש, לתופעות חברתיות לאומיות וציוניות חמורות ביותר, שאחדות מהן אמנה כאן.

אפרים גור: כבר עכשיו מספר היהודים היוצאים את ברית-המועצות ומהגרים למדינות אחרות, ולא באים למדינת ישראל, גדול יותר, לצערי, ממספרם של אלה המגיעים לישראל.

אפרים גור: אני חושש, שאם מצב הקליטה בישראל לא ישתפר – ולפי התקציב הזה, הלוואי שאתבדה, הוא לא ישתפר, משום שאין כאן מענה על כל אותן בעיות של עשרות אלפים שממש רעבים ללחם, לא עובדים או לא עובדים במקצועותיהם, של משפחות חד-הוריות, של קשישים, של חולים, של אוכלוסיות חלשות, של בודדים, של סטודנטים, של מדענים וכיוצא באלה – כי אז אנחנו עלולים להגיע למה שקרה עם העלייה של שנות ה-70 המאוחרות, לפני תחילת גלי העלייה החדשים בשנת 1988, שבהן שיעור הנשירה הגיע לכ-90%, של אלה שהיגרו לארצות-הברית ולמדינות אחרות.

אפרים גור: עכשיו כבר עברנו את ה-50%.

אפרים גור: אם המצב לא ישתפר, אני בהחלט חושש שמדינת ישראל תחמיץ את אחת משעותיה היפות, של אפשרות להבטיח רוב יהודי כאן במדינת ישראל לאורך ימים.

אפרים גור: התופעה השנייה שעלולה לקרות היא – – –

דב שילנסקי: אודה לך אם תקצר בתופעה השנייה, כי השעון מצלצל.

אפרים גור: התופעה השנייה, אדוני היושב-ראש, והיא כבר קורית – אני שמח שעדיין לא בממדים גדולים, ואני אשמח אם היא תיבלם ותיעצר – היא ירידה של עולים חדשים מן הארץ, בגלל אובדן התקווה למצוא את מקומם הראוי כאן במדינת ישראל.

אפרים גור: יש גבול, אדוני השר, כמה שנים יסכים מדען לעבוד כמתדלק בתחנת דלק.

אפרים גור: יש גבול כמה שנים יסכים מהנדס או רופא לעבוד כשוטף כלים במסעדות או באולמי חתונות.

אפרים גור: הוא מוכן לעשות זאת בהבינו את המצב במדינת ישראל, אבל הוא לא מוכן להסכים, בשום פנים ואופן, כשם שאיש מאתנו לא היה מסכים, במעמדו, בסטטוס ובהשכלה שלו, להפוך את כל ההשכלה שלו לעבודת ניקיון ולטאטוא רחובות לאורך שנים.

אפרים גור: לכן, יש פה תהליך של ייאוש, של אובדן תקווה, שמביא את האנשים האלה לחשוב שאולי מוטב לעזוב את המדינה, עם כל ההשלכות החמורות, ולמצוא את עתידם במקומות ובמדינות שכן חפצים ביקרם.

אפרים גור: מפאת קוצר הזמן, אי-אפשר לפרוס כאן יריעה ולמצות את כל הנושאים שהתקציב מדבר עליהם, אסתפק בקריאה לממשלה: יש עוד זמן, יש עוד כחודשיים עד לאישור הסופי של התקציב, עד לבירור התקציב בוועדת הכספים.

אפרים גור: יש לעיין שנית בסעיפים השונים של התקציב בכל הקשור לקליטת העלייה ולהגיש לכנסת לאישור סופי תקציב שנותן מענה על אותן בעיות שכבוד שר הקליטה עצמו מתריע עליהן ומצביע עליהן, ודומני שהוא לא מצליח לשכנע באופן מספיק את חבריו לממשלה ואת ראש הממשלה.

אפרים גור: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת אפרים גור.

דב שילנסקי: חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, ואחריה – חבר הכנסת יעקב שפי.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח דברי ברצוני להביע את תנחומי למשפחות רוט ולוי על רצח יקיריהן, חיילי המילואים, סמל ראשון אהוד רוט, זיכרונו לברכה, ורב"ט אילן לוי, זיכרונו לברכה, שלשום ברצועת-עזה.

דב שילנסקי: תרשי לי להגיד: יישר כוח על שהעלית זאת.

דב שילנסקי: אני בטוח שאני אביע את דעת כל חברי הכנסת אם אגיד שאנחנו מצטרפים לתנחומים, מביעים את התנחומים למשפחות, ומי ייתן שהשם במרומים ישלח להם נחמה על האבדה הגדולה והכואבת.

דב שילנסקי: בבקשה.

אסתר סלמוביץ: אשר להצעת התקציב המונחת על שולחננו, אדוני היושב-ראש, ברצוני לציין שאי-אפשר שלא לתמוה לנוכח העובדה שתגובותינו והתייחסויותינו מתבקשות יום אחד בלבד לאחר הנחת הצעת התקציב על שולחן הכנסת.

אסתר סלמוביץ: מעבר להיות הדבר בבחינת עדות להתייחסות לא רצינית, הגם שמדובר בדיון ראשוני, הרי יש בכך כדי להעיד אולי על הכוונה למנוע בדיקה והתייחסות מעמיקות יותר.

אסתר סלמוביץ: ובכל זאת, עיון ראשוני בהצעת התקציב מגלה, שנושאים רבים וחשובים כמו נשכחו ונדחקו לקרן זווית.

אסתר סלמוביץ: כמי שחברה בתנועה לקליטת החייל המשוחרר ליוויתי את הצעת החוק המתייחסת לקליטת החייל המשוחרר, פרי יוזמתו הברוכה של חבר הכנסת רענן כהן.

אסתר סלמוביץ: חוק זה, שמטרתו הבטחת קליטתם המהירה והמוצלחת של החיילים המשוחררים כאזרחים במדינה, זכה בהצעת תקציב זו להתייחסות תקציבית מזערית, הגם שלגבי החוק הזה מתקיים קונסנסוס רחב ביותר.

אסתר סלמוביץ: הפקדה בסך של כ-1,000 ש"ח לחייל, לקרן שנועדה להבטחת קליטתו ועתידו, זכתה בהצעה נגדית של שר האוצר בסך של כ-150 ש"ח בלבד.

אסתר סלמוביץ: סכום זה הוא בבחינת לעג לרש, והוא מהווה ניסיון בוטה לצאת ידי חובה, תוך הפקרת עניין אשר עתידות להיות לו השלכות מרחיקות לכת על עתידנו.

אסתר סלמוביץ: בהצעת התקציב הזאת לא נמצא מענה הולם על מצוקה הולכת ומחריפה בתחום ההשכלה הגבוהה בישראל.

אסתר סלמוביץ: בעשור הבא יחסרו כ-20,000 מקומות לכל מי שיחפצו לרכוש השכלה גבוהה.

אסתר סלמוביץ: אלא שתחת גיבוש פתרונות תקציביים כבר בשלב זה, כדי לצמצם את המצוקה הנוכחית ולמנוע את החרפתה בעתיד, ולהקצות משאבים להוספה משמעותית של מקומות לימוד ולהרחבתן של המכללות, קיימת התעלמות כמעט מוחלטת מן הבעיה.

אסתר סלמוביץ: התעלמות זו מן המצוקה הקיימת בתחום ההשכלה הגבוהה בישראל ואי-הקצאה מספקת של משאבים לביצועו של חוק קליטת חיילים משוחררים יגרמו בקרב הצעירים שסיימו שירותם הצבאי למצוקה חריפה, שתביא לירידתם של רבים מהם לנכר, בחיפוש אחר השכלה ועתיד.

אסתר סלמוביץ: בשעתה קיבלה ממשלת ישראל סכומי עתק מממשלת גרמניה לצורך ביצוע תשלומים לנכי רדיפות הנאצים.

אסתר סלמוביץ: מדינת ישראל נטלה על עצמה את האחריות לטיפול ולהקצאת קצבאות לאותם נכים.

אסתר סלמוביץ: ואולם, מסתבר שמתוך אותם סכומי עתק שקיבלה הממשלה, רק חלק קטן משולם בפועל לידיהם של הנכים עצמם.

אסתר סלמוביץ: ההצעות להגדלת הקצבאות לנכי רדיפות הנאצים נדחו בזו אחר זו, ונכים אלה, שמספרם, לדאבוננו, הולך ופוחת מדי יום, נאלצים להסתפק בסכומים מגוחכים וזעומים.

אסתר סלמוביץ: הצעת תקציב זו, כחוליה נוספת בשרשרת הקיפוח, מתעלמת כמעט כליל מאנשים למודי סבל אלה, ואינה מאפשרת את תיקונו של עיוות רב-שנים זה.

אסתר סלמוביץ: הנושא האחרון, מפאת קוצר הזמן, שאליו ברצוני להתייחס, הוא נושא מצוקתם הקשה של יישובי קו העימות.

אסתר סלמוביץ: יישובים אלה נתונים במצוקה תעסוקתית חריפה ביותר.

אסתר סלמוביץ: חלקם אף נעדר התנאים והצרכים המינימליים המתחייבים ממיקומם ומאופיים.

אסתר סלמוביץ: חשוב היה לשפר את התשתית התעסוקתית ביישובים אלה, לטפח את החינוך וההעשרה החסרים בהם מפאת ריחוקם, ולאפשר קיומה של בנייה תקציבית, שאולי תעודד צעירים אחרי שחרורם מצה"ל לשוב ולהיאחז באותם יישובים שחשיבותם למדינה רבה ביותר.

אסתר סלמוביץ: הצעת התקציב אינה מקנה ליישובי קו העימות את האמצעים הנחוצים כל כך לביסוסם ולהבטחת עתידם.

אסתר סלמוביץ: ואת המחיר שאנו חוסכים כיום בשקלים אנו עלולים לשלם בעתיד בדם.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה לחברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

דב שילנסקי: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב שפי, ואחריו – חבר הכנסת אסעד אסעד.

יעקב שפי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עומדים אנו להכריע היום בשאלת תקציב המדינה לשנה הקרובה.

יעקב שפי: אבל, ברור שהתקציב הזה ישפיע על דמותה החברתית-הכלכלית של המדינה לא רק בשנה הקרובה, אלא במידה לא מבוטלת גם בשנים הבאות.

יעקב שפי: מפלגת העבודה, שאני מתגאה להשתייך אליה, ניצחה בבחירות משום שהניפה ברמה, ובצדק, את הדגל החברתי-הכלכלי.

יעקב שפי: ואומנם זה הנושא החשוב ביותר היום, דווקא בגלל תהליכי השלום האזוריים והגלובליים.

יעקב שפי: החברה המערבית, וישראל בתוכה, עומדת היום בפני תהליכים כלכליים קשים.

יעקב שפי: בתהליכים האלה הנפגעים העיקריים הם התעשיות הביטחוניות והתעשיות עתירות-הידע, משום שהגורם הבסיסי לתהליך הוא הקטנת ההקצאות הממשלתיות לתעשייה.

יעקב שפי: התקציב המוגש לנו היום אינו מתמודד עם התהליכים האלה ואינו מציע פתרון אמיתי לבעיות הכרוכות בהם.

יעקב שפי: הוא משתמש שוב בכלים המיועדים רק לפתרון בעיות קונבנציונליות.

יעקב שפי: הוא מתעלם מכך שבפנינו ניצבת בעיה חברתית-כלכלית מיוחדת, שאותה יש לפתור לטווח ארוך, באמצעות ראייה מקיפה יותר ועמוקה יותר.

יעקב שפי: התקציב המוגש לנו היום, בקונצפציה של פקידי האוצר, הוא תקציב קר ומנוכר, שאינו נותן מענה ופתרון על בעיות האבטלה.

יעקב שפי: התקציב המוגש לנו היום קרוב יותר לפקידים ביורוקרטים מאשר למפלגת העבודה, לערכיה, לאמונותיה, למצעה הפוליטי ולאלפי תומכיה.

יעקב שפי: אני מתנגד למדיניות הממשלה בכל הנוגע לתעשיות הביטחוניות ולתעשייה האווירית.

יעקב שפי: מדיניות הממשלה מכוונת נגד העבודה המאורגנת בישראל.

יעקב שפי: בימים האחרונים אני שומע טענות מפי שר האוצר, שאינני יכול לנהוג כראש ועד עובדים בכנסת.

יעקב שפי: ברצוני להזכיר לו: כנסת ישראל היא בית-הנבחרים של ישראל, בית הנציגים של אזרחי ישראל.

יעקב שפי: בכנסת יש נציגים של החקלאים, של המתנחלים, של זרם חרדי כזה ואחר, של היהדות הציונית, של הדרוזים והערבים, של הקיבוצים והמושבים.

יעקב שפי: בכנסת יש גם נציגים לציבור העובדים.

יעקב שפי: לתומי חשבתי שמפלגת העבודה אמורה לסייע לציבור העובדים ולייצג אותו.

יעקב שפי: לתומי חשבתי שעובדים אינה מלה גסה במפלגת העבודה.

יעקב שפי: לתומי חשבתי שאינטרסים של ציבור עובדים, שמייצר ומייצא מעל מיליארד ו-200 מיליון דולר בשנה, שהכניס למדינת ישראל במהלך 25 השנים האחרונות 14 מיליארד דולר בכסף מזומן, קרובים וחופפים את האינטרסים של מפלגת העבודה.

יעקב שפי: אך, לצערי ולהפתעתי, הרגשת העובדים היא שממשלת ישראל בחרה לקנות בשר מת ולמכור בשר חי.

יעקב שפי: המצב שבו נתונה התעשייה האווירית אינו נובע ממחדלי העובדים.

יעקב שפי: גם ההנהלה והאוצר מודים, שהגורם העיקרי למשבר הוא השוק העולמי.

יעקב שפי: רוב הגידול ביצוא של המדינה בשנים האחרונות נבע מגידול ביצוא של התעשיות הביטחוניות, ובראשן התעשייה האווירית.

יעקב שפי: מי שחושב שיוכל להגדיל את הרווחיות של התעשייה האווירית לא על-ידי השקעה אלא על-ידי חיסול העקרונות של עבודה מאורגנת, רוצה להצעיד אותנו אחורנית, ואין פניו לעתיד.

יעקב שפי: העמדה של משרד האוצר כלפי עובדי התעשייה האווירית שגויה, לא רק משום שהיא בנויה על הפתרונות הקלים והשחוקים של פיטורים מסיביים וקיצוץ שכר קיצוני.

יעקב שפי: נוסח ההסכם הקיבוצי, שאותו מבקשים לכפות על העובדים, הוא מחפיר אפילו לפי אמות המידה של המאה ה-19, וודאי שאינו מתאים למאה ה-21.

יעקב שפי: התקציב המונח לפנינו אינו מבטא את הדרך החברתית של מפלגת העבודה.

יעקב שפי: לא אתמוך בו, כל עוד לא יוכנסו שינויים המחלקים את ההקצאה הממשלתית בצורה הוגנת בין אזרחי המדינה; כל עוד הוא אינו מטפל נכון בבעיות הבוערות של החברה, דוגמת המשבר בתעשייה האווירית.

יעקב שפי: א"ד גורדון קבע בזמנו מטבע לשון שליוותה את תנועת העבודה שנים רבות.

יעקב שפי: הוא אמר: "העבודה היא הדרך, והאדם הוא המטרה".

יעקב שפי: נראה שהאידיאולוגיה הכלכלית-החברתית כפי שהיא מתבטאת בתקציב לשנת 1994 רואה באדם את הדרך ובכסף את המטרה.

יעקב שפי: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב שפי.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אסעד אסעד, ואחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

דב שילנסקי: אם הוא לא יהיה, כתוב פה אצלי "ליכוד" בלי שם.

דב שילנסקי: אם השם יינתן ובעל השם לא יהיה נוכח, יפסידו את רשות הדיבור, ואז יהיה אבי יחזקאל, שגם אותו אינני רואה.

דב שילנסקי: אם אבי יחזקאל לא יהיה גם הוא, נמצא פה זאב בנימין בגין.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, אם לא יהיה נציג אחר של הליכוד, אולי אוכל ליפול במשבצת הזאת.

דב שילנסקי: פורמלית אני צריך לקבל את השם מהליכוד.

דב שילנסקי: אני מבין שאתה מודיע, אבל נראה לי שלא נהיה זקוקים לכך, כי אחרי זה מופיע אבי יחזקאל, והוא איננו, כך שממילא אתה תדבר.

דב שילנסקי: ממילא יצא כך, כי אבי יחזקאל איננו.

דב שילנסקי: בכל אופן, בקשתך היא לגיטימית.

דב שילנסקי: פורמלית אני לא מקבל אותה, אבל התוצאה תהיה אותה תוצאה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אסעד אסעד, אתה עומד כבר על הדוכן, מוכן ומזומן, עם חיוך.

דב שילנסקי: בבקשה.

אסעד אסעד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, לפני שנה עמד כאן שר האוצר ואמר: "אני רוצה לומר כמה משפטים על המגזר הערבי והדרוזי.

אסעד אסעד: כולנו יודעים שבמשך שנים רבות, בכלל זה בזמן שהמערך היה בשלטון, לפני המהפך של 1977, היה עיוות בהקצאת משאבים למגזר הערבי והדרוזי בכל הקשור בתשתיות".

אסעד אסעד: המעניין הוא, שמאז עברה שנה.

אסעד אסעד: אותו שר אוצר עומד שנה אחרי זה וחוזר כמעט על אותם דברים.

אסעד אסעד: הוא אמר את זה אתמול: "אני רוצה להגיד מלה בקשר למגזר המיעוטים, התקציבים ביישוב הערבי וביישוב הדרוזי – אנחנו עשינו מהפך איכותי וכמותי, ואתן בסך הכול ארבעה מספרים: תקציב הפיתוח ב-1992 למגזר הדרוזי והערבי היה 127 מיליון שקל; התקציב ב-1993 היה 315 מיליון שקל.

אסעד אסעד: התקציב הרגיל היה 58 מיליון שקל, ב-1993 הוא 115 מיליון שקל, ב-1994 – 200 מיליון שקל.

אסעד אסעד: כלומר, יש גידול של 400%".

אסעד אסעד: מעניין, אני חושב שהשוואת המספרים האלה עם המציאות בשטח תראה שהמספרים האלה אומנם נמצאים כאן ושר האוצר אמר אותם, אבל אין קשר בינם לבין המציאות בשטח במגזר הערבי ובמגזר הדרוזי, אלא יש נסיגה ממה שהיה ב-1992 בכל התחומים.

אסעד אסעד: יש לי גם נתונים שהיום ליקטתי במקרה מהיישובים בשטח.

אסעד אסעד: מדוע, וזה מעניין, התקציבים האלה שמדברים עליהם והמספרים הבומבסטיים האלה לא מופיעים בספר התקציב?

אסעד אסעד: אני זוכר, בשנה שעברה שאלתי את שר האוצר, שהציג את תקציבו, מדוע זה לא מופיע בתקציב המדינה, בספר התקציב.

אסעד אסעד: אני יודע שאחר כך הוא אסף את כל חברי הכנסת הערבים – שהממשלה הזאת נתמכת על-ידם, והם טובים רק בנושאים שאתם רוצים שהם יתמכו בכם – והם נפגשו עם ראש הממשלה, ובסיכום הוא אמר:

אסעד אסעד: אף שזה לא מופיע בספר התקציב, הכספים האלה שהובטחו יועברו.

אסעד אסעד: אבל אני יודע, אדוני שר התחבורה, אדוני היושב-ראש, שבכל פעם שהמגזר הערבי והדרוזי היו צריכים תקציבים ליישוביהם, היו צריכים להפגין מול משרד ראש הממשלה כדי לקבל את התקציבים האלה.

אסעד אסעד: וכאן יש לי נתונים ועובדות מהשטח.

ישראל קיסר: אני לא רוצה להפריע – – –

אסעד אסעד: אדוני שר התחבורה, אני במקרה רוצה להתחיל במשרדך.

אסעד אסעד: אתה בשנה שעברה – – –

ישראל קיסר: בנושא הכבישים נעשתה מהפכה, ואתה יודע את זה.

אסעד אסעד: אני רוצה לומר בנושא הכבישים: אתה אמרת בשנה שעברה, פלוס מינוס, שמשרד התחבורה מקצה 22 מיליון שקל.

ישראל קיסר: 54 מיליון.

אסעד אסעד: 54 מיליון.

אסעד אסעד: זה עולה אפילו מעבר לאינפלציה שיש במדינה.

אסעד אסעד: אבל אני רוצה לומר: התקציבים שהוקצבו ליישובים הדרוזיים והערביים הם מתקציבי הפיתוח וממענק הפיתוח שהועבר.

אסעד אסעד: יש לי נתונים ממנכ"ל משרד הפנים: 3.5 מיליוני שקל הועברו מתקציב הפיתוח של היישובים הדרוזיים לחברת "נתיבי הגליל", ו-10 מיליוני שקל הועברו מתקציבי הפיתוח ביישובים הערביים.

אסעד אסעד: יש פתגם בערבית האומר: "מן דילו שיד לו חאבל" – מאותו זנב תעשה חבל.

אסעד אסעד: אותו כסף אתם מעבירים למקום אחר, ואתם אומרים: זה תקציב חדש.

אסעד אסעד: זו המציאות, מה לעשות?

אברהם שפירא: – – –

אסעד אסעד: כן, אדוני, מותר?

אסעד אסעד: זה על חשבוני?

דב שילנסקי: אני רוצה להגיד לך: מאחר שאני רואה שאנחנו מתקרבים לסוף הרשימה, אני אהיה ליברלי ובתום דבריך נאפשר לרבי אברהם שפירא להציג שאלה.

אברהם שפירא: אמרת שהוסיפו 400% לתקציב הפיתוח.

אסעד אסעד: לא אני אמרתי, אמר שר האוצר.

אסעד אסעד: אני ציטטתי את שר האוצר, אדוני חבר הכנסת שפירא.

אסעד אסעד: הוא אומר.

אסעד אסעד: אני אומר: יש נסיגה, לא 400%, אבל לפחות ב-20%.

אסעד אסעד: אני רוצה לדבר ספציפית על המגזר הדרוזי והצ'רקסי.

אסעד אסעד: יש החלטה, אדוני שר התחבורה, ממאי 1991, ואני אקרא אותה: "החליטה הממשלה לסגור את הפערים בין תקציב הרשויות המקומיות הדרוזיות והצ'רקסיות לבין רשויות מקומיות אחרות בשלוש מנות שוות במהלך שלוש שנים.

אסעד אסעד: בשנת 1993 יוגדל המענק במנה השלישית, וכך תיושם למעשה החלטת הממשלה לשוויון".

אסעד אסעד: זאת אומרת, השנה הדרוזים והצ'רקסים היו צריכים להגיע אל המנוחה ואל הנחלה.

אסעד אסעד: אבל באותו ספר של התקציב מופיע, שבעצם השנה מתחילים בתוכנית חומש, עם כל משרדי הממשלה, כדי לסגור את הפער בתשתיות ביישובים הדרוזיים והצ'רקסיים.

אסעד אסעד: יש פה סתירה.

ישראל קיסר: פרסו על שנתיים.

אסעד אסעד: אבל, אמרו שהשנה נגיע לשוויון, וב-1993 יגדילו את המענק.

אסעד אסעד: מתברר שלא כך.

אסעד אסעד: אדוני שר התחבורה, ב-1992 היה מענק משרד הפנים ליישובים הדרוזיים והצ'רקסיים 31.5 מיליון שקל; ב-1993 היה 31.46 מיליון שקל, כאשר מתוך זה הועברו על חשבונם 5 מיליוני שקל – 3.5 מיליונים לחברת "נתיבי הגליל", שהיא חברה של משרד התחבורה, ועוד 1.2 מיליון שקל לעמותות, "בית יד לבנים" ואיזו עמותה בצפון, והעליתי בעבר את העניין בכנסת.

אסעד אסעד: יש לי גם נתונים.

אסעד אסעד: משני מקומות הבאתי היום, אדוני היושב-ראש: כפר ג'ת-יאנוח, זו מועצה מקומית חדשה, מאז התפרקה המועצה האזורית.

אסעד אסעד: תקציב מענק משרד הפנים ב-1992 היה 2,950,000 – אלה נתונים מהיום – ובשנת 1993 הוא היה 2,136,000.

אסעד אסעד: יש התקדמות או נסיגה?

אסעד אסעד: יש נסיגה.

אסעד אסעד: בבית-ג'ן – מענק משרד הפנים לכפר בית-ג'ן ב-1992 היה 2,800,000 שקל, ב-1993 – 2,200,000 שקל.

אסעד אסעד: ואני לא רוצה להביא דוגמאות מהאחרים, כי יש נסיגה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אסעד אסעד, היו בתוך דבריך קריאות ביניים של השר קיסר וחבר הכנסת אברהם שפירא.

דב שילנסקי: אני מאריך את זמנך בדקה וחצי.

דב שילנסקי: הוגן?

אסעד אסעד: אני אנסה לצמצם.

דב שילנסקי: קבל תוספת דקה וחצי.

אסעד אסעד: ההפתעה הגדולה – בשבילי זאת הפתעה גדולה, ואני מניח שגם לחבר הכנסת אור זו הפתעה – משרד השיכון.

אסעד אסעד: משרד השיכון, בסעיף פיתוח ותשתיות ביישובי המיעוטים, הקצה בתקציב 1993 14 מיליון ו-605,000 שקל.

אסעד אסעד: אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש: יש יישובים דרוזיים, נכון להיום, ששר השיכון הבטיח להם בישיבות עם ראשי המועצות 500,000 שקל ומיליון שקל.

אסעד אסעד: נכון להיום, 80% – אני רוצה להסתכן – מהתקציב שהוקצה ב-1993 לא הועבר ליישובים הדרוזיים, וזה פשוט מפתיע.

אסעד אסעד: משרד התכנון והכלכלה מדבר על קליטת אקדמאים דרוזים וערבים, 100 ערבים ו-30 דרוזים.

אסעד אסעד: בעצם, ההחלטה הזאת קיימת בממשלה מ-1976; אימצה אותה בזמנה הממשלה של יגאל אלון, זיכרונו לברכה, וההחלטות האלה עדיין מתגלגלות, נכון להיום.

אסעד אסעד: אמר המערך לפני שעלה לשלטון, כשהסתובב ביישובים: אנחנו לא נקבל יועצים במשרדים שלנו.

אסעד אסעד: אבל תבחן, אדוני שר התחבורה, שנה וכמה חודשים אחרי העלייה לשלטון, כמה אנשים קלטתם, אקדמאים דרוזים וערבים, במשרדי הממשלה בתפקידים ביצועיים.

אסעד אסעד: בבקשה, אולי תיתן את זה לחברי הכנסת.

יעקב צור: אני קלטתי עשרה בשנה שלי.

אסעד אסעד: באיזה תפקידים – עוזרים?

אסעד אסעד: מסייעים?

יעקב צור: לא עוזרים.

יעקב צור: אני אראה לך שמות.

אסעד אסעד: בבקשה, תציג את זה לכנסת.

יעקב צור: אנשי מחקר.

אסעד אסעד: אני יודע על יועצים ועוזרי יועצים ותת-יועצים.

יעקב צור: לא, לא.

יעקב צור: כרטיסי ביקור – לא.

אסעד אסעד: יש מנהל מחלקה אחד בכל משרדי הממשלה?

ישראל קיסר: מנהל "נתיבי הגליל" – – –

אסעד אסעד: מנהל "נתיבי הגליל" – זה עוד הפעם קשור – – –

יעקב צור: מותר להעיר משהו?

דב שילנסקי: כן.

אסעד אסעד: מנהל אחד יש לך?

אסעד אסעד: בבקשה.

יעקב צור: יש אצלנו עובד ותיק ששמו מוסטפה.

אסעד אסעד: הוא עובד במשרד החקלאות כבר 20 שנה.

יעקב צור: רציתי שהוא יהיה מנהל מחוז; לא מנהל מחוז של ערבים, אלא מנהל מחוז חדרה.

יעקב צור: הכנתי אותו לזה.

יעקב צור: אמרתי לו: בוא, אני אמנה אותך בפועל.

יעקב צור: אמר: לא, אני הולך למכרז.

יעקב צור: הלך למכרז והפסיד.

יעקב צור: נו?

יעקב צור: הוא משכיל, בעל תואר שני, אבל הפסיד.

יעקב צור: אני אומר לך שאנשים במשרדי ידעו שאני רוצה בו, ישב שם גם המנכ"ל שלי.

אסעד אסעד: טוב, אם הוא הפסיד – הפסיד.

אסעד אסעד: אבל עובדה היא שהוא לא מנהל מחוז, ועובדה שהוא לא קיים שם.

אסעד אסעד: עוד מלה אחת לגבי משרד הדתות.

אסעד אסעד: תקציב משרד הדתות הוא 900 מיליון שקל ויותר.

אסעד אסעד: אבל כל התקציב שהם מקצים לכל המיעוטים לא עולה על 2.5 מיליוני שקלים.

אסעד אסעד: לדרוזים, לדוגמה, 150,000 שקלים.

אסעד אסעד: פשוט מפתיע.

אסעד אסעד: אני לא רוצה לחזור על מה שנעשה במשרד החקלאות, במשרד העבודה והרווחה ובמשרדים אחרים.

אסעד אסעד: התקציבים המוקצים שם, אני מתבייש לעמוד כאן ולהזכיר אותם.

אסעד אסעד: אני חושב שהגיע הזמן שתפסיקו לדבר ותתחילו לעשות.

אסעד אסעד: לכן אני אצביע נגד התקציב הזה, ואני חושב שזו הזדמנות לחברי הכנסת הערבים שהממשלה תלויה בהם להצביע נגד, או שיובטח שהעיוותים האלה בתקציב יתוקנו.

אסעד אסעד: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אלי בן-מנחם – איננו.

דב שילנסקי: אחרי זה כתוב, כפי שאמרתי, הליכוד – בלי שם.

דב שילנסקי: אחרי זה חבר הכנסת אבי יחזקאל – גם הוא איננו.

דב שילנסקי: מגיע התור בזכות ולא כתוצאה מהחלטה, לחבר הכנסת זאב בנימין בגין, בבקשה.

דב שילנסקי: אחריו – חבר הכנסת אורי אור.

דב שילנסקי: אבל אני יכול להגיד לחבר הכנסת שפירא, שלפי הרשימה שלפני, כשאני רואה את שמות חברי הכנסת ויודע שרובם אינם נמצאים באולם המליאה, נראה שלא תצטרך לחכות הרבה לתורך.

דב שילנסקי: אני רוצה לחזור ולמלא את חובתי ולהודיע לחברי הכנסת בשם יושב-ראש הכנסת, שישיבת המליאה מחר תתחיל, אם ירצה השם, בשעה 10:00 ולא בשעה 11:00.

דב שילנסקי: למען הסדר הטוב, אני רוצה גם להגיד לחברי הכנסת, שלגבי כמה מהדוברים האחרונים, הייתי די ליברלי עם השעון.

דב שילנסקי: בדרך כלל אני מקפיד על כל שנייה, אבל הייתי ליברלי במסגרת של דקה, כי אני רואה שאף שחשבו כי נסיים היום את הישיבה ב-23:00 או ב24:00, יש לי הרושם שנגמור לפני השעה 20:00.

דב שילנסקי: חבר הכנסת בגין, הבמה לרשותך וגם המיקרופון.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, כבוד שר התחבורה, כבוד חבר הכנסת שפירא, כבוד חבר הכנסת שפי, כבוד חבר הכנסת אורי אור, גברתי רות שבתאי הקצרנית, חברתנו אילנית, הגברת שוש כרם, אין רבים אתנו היום ואפשר לציין כל אחד בשמו.

זאב בנימין בגין: אני מציין בשמו גם את חבר הכנסת אסעד אסעד.

ישראל קיסר: הוא שמע שאתה קורא בשמות ולכן חזר לאולם.

יעקב שפי: וגם מר גנץ.

זאב בנימין בגין: נכון.

זאב בנימין בגין: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אמשיך.

זאב בנימין בגין: האיום הצבאי הממשי על ישראל אינו קטן בשנים אלה, אלא גדל.

זאב בנימין בגין: כתוצאה מכך גדלים צורכי מערכת הביטחון.

זאב בנימין בגין: להערכתי, תקציב הביטחון המוצע על-ידי הממשלה בימים אלה אינו עונה על צורכי הביטחון של ישראל.

זאב בנימין בגין: הוא קטן מדי, גם אם מתחשבים במענק הביטחוני מארצות-הברית, הקבוע והמזדמן, ובמענקים מזדמנים אחרים.

זאב בנימין בגין: הנטל הביטחוני, המכונה בהצעת התקציב של משרד האוצר "הוצאות הביטחון הכוללות", הנטל הביטחוני הנמדד כחלק מן התוצר המקומי הגולמי, גדול כמובן מתקציב הביטחון עצמו.

זאב בנימין בגין: אך בניגוד לדעת אחרים, להערכתי אין הנטל הביטחוני הכולל גדול מדי לגבי מדינת ישראל, גם אם הוא מגיע ל-16% על-פי אומדן משרד האוצר בהצעה המונחת על שולחננו.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, על-פי יוזמתנו בוועדת החוץ והביטחון, תתגבש אולי בקרוב הערכה מוסכמת של אמות המידה להגדרת הנטל הביטחוני הכולל.

זאב בנימין בגין: אני מבקש להביע תקווה, שכתוצאה מכך וכתוצאה מן הגידול הצפוי בתוצר, ניתן יהיה בשנים הקרובות להגדיל כראוי את תקציב הביטחון.

זאב בנימין בגין: מכל מקום, אשר לתקציב הביטחון כפי שהוגש לכנסת על-ידי משרד האוצר השנה, הוא קטן מדי ביחס לצרכים האמיתיים שלנו, ואני אציע להגדילו.

זאב בנימין בגין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: אני מודה לך מאוד, אדוני חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אור, אחריו – חבר הכנסת אברהם בורג.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפחות אלה הנמצאים באולם המליאה בשעה זו, שאיננה כל כך מאוחרת.

אורי אור: בדיון על תקציב המדינה ברצוני להתמקד בנושא התעשיות הביטחוניות ובהכרח הדחוף להתאימן למציאות המשתנה.

אורי אור: בדברי על התעשיות הביטחוניות אני מתכוון לתעשייה הצבאית, לתעשייה האווירית, לרפא"ל, ואני גם מזכיר פה את בסיסי האחזקה של חיל-האוויר, השריון ותעשיית "המרכבה".

אורי אור: אבל, מקוצר זמן אתייחס היום בעיקר לשלוש התעשיות המרכזיות: התעשייה האווירית, התעשייה הצבאית ורפא"ל.

אורי אור: אינני רוצה להאריך, אבל מדינת ישראל נמצאת בתוך תהליך השלום ואנו תקווה שאכן יהא שלום.

אורי אור: המדינה חייבת להמשיך ולהוביל במחקר ובפיתוח הביטחוני.

אורי אור: הערובה האמיתית לאורך זמן לביטחוננו היא המשך ההובלה בתחומים האלה.

אורי אור: לכן יש הכרח דחוף להתאים את התעשיות האלה למציאות העסקית העכשווית.

אורי אור: יש שינויים רבים מאוד, ואנחנו חייבים לשמור את התעשיות האלה כפאר התעשייה הישראלית וכיצואן המרכזי כפי שהיה עד היום.

אורי אור: מקור המשבר שבו מצויה התעשייה הביטחונית הישראלית, גם העולמית, נעוץ בעיקר בשקיעתו של הגוש הקומוניסטי, בהפסקת המלחמה הקרה, לשמחתנו, ובשינויים מדיניים מרחיקים לכת בכל העולם, כמו גם שינוי סדרי העדיפויות של ארצות-הברית, אירופה המערבית וגם הגוש הסובייטי לשעבר.

אורי אור: כמובן – גם צמצום תקציב הביטחון במדינתנו.

אורי אור: בניתוח הקצר שלי היום אני רוצה להתחיל דווקא מן התעשייה הצבאית, שהיא מתקדמת יותר בתהליך ההבראה.

אורי אור: חשוב לעמוד על כמה מספרים.

אורי אור: בעקבות צמצום משמעותי ביותר, כפי שאמרתי קודם, בביקוש למוצרי החברה, נקלעה תע"ש להפסדים כבדים ביותר.

אורי אור: בשנת 1991 הפסידה תע"ש 664 מיליון שקלים, ובשנת 1992 היא הפסידה 587 מיליון שקלים.

אורי אור: מצב החברה התדרדר כל כך עד שנוצר הכרח בתוכנית הבראה חריפה וכוללת.

אורי אור: תוכנית ההבראה הזו גובשה במשך שנת 1992.

אורי אור: תע"ש ירדה במצבת כוח האדם שלה מ-12,000 עובדים בסוף שנות ה-80 ל-5,847 עובדים היום.

אורי אור: כאשר יסתיים תהליך ההבראה הנוכחי, תישאר תע"ש עם 5,000 עובדים.

אורי אור: תוכנית העבודה הזאת כוללת, נוסף על פיטורים, הורדת שכר, מיזוג פעילויות, מכירה וסגירה של מפעלים אשר אינם צפויים להגיע לאיזון תפעולי עד 1994.

אורי אור: בתאריך זה תע"ש מתכוונת להתייצב על 500 מיליון דולר מכירות לשנה, עם 5,000 עובדים, כלומר, 100,000 דולר מכירות לעובד.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, המדינה התחייבה במסגרת תוכנית ההבראה לתע"ש לסייע בסכום של 292 מיליון דולר במהלך השנים 1994-1992, שבהן תופעל התוכנית.

אורי אור: אני אומר את זה כי יושב פה חבר הכנסת שפי, ואני רוצה לעבור לתעשייה האווירית, שכולנו עוקבים וחרדים להתפתחויות שקורות בה.

אורי אור: בתעשייה האווירית המצב מורכב יותר.

אורי אור: ניצני המשבר הקשה הפוקד עתה את התעשייה הזאת, שהיא התעשייה הגדולה במדינת ישראל, טמונים בביטול עסקת ה"לביא" באוגוסט 1987.

אורי אור: בעקבות ביטול הפרויקט רשמה התעשייה האווירית ב-1987 הפסדים של כ-140 מיליון דולר.

אורי אור: באותה תקופה עזבו את החברה 6,000 עובדים.

אורי אור: עקב השינויים בצורכי השוק התעופתי העולמי וירידה דרסטית בביקוש למוצרי החברה, סיימה התעשייה האווירית את שנת 1992 בהפסד של 148.2 מיליון דולר, ואת המאזן החצי-שנתי של 1993 – בהפסדים של 17 מיליון דולר.

אורי אור: אמרתי, ואני חוזר, התעשייה האווירית היא הגדולה בחברות התעשייתיות שלנו והיצואן הגדול ביותר במדינה.

אורי אור: מחזור המכירות שלה הסתכם בשנה שעברה ב-1.57 מיליארד דולר, מתוכם 1.204 מיליארד דולר יצוא.

אורי אור: בהחלט מכובד, אבל אנחנו חייבים לשנות את יחסי העבודה בתעשייה האווירית, חייבים להתאים את תנאי החברה לתנאי השוק וחייבים לשנות את הסכם העבודה, אין מה לעשות.

אורי אור: חייבים להעניק להנהלה, לחטיבות ולמפעלים האחרים גמישות בניהול כוח-האדם, לאפשר להם גיבוי, מתן סמכות ואחריות גם בדרגי הביניים.

אורי אור: אנחנו צריכים לפצל את התעשייה האווירית לחברות-בנות, לשנות אולי את הנהלת הקונצרן, לבטל סבסוד צולב בין המפעלים, ואני אומר: להתאים את התעשייה באמת לדרישות השוק.

אורי אור: אני חושב שהקמת יחידות עסקיות אוטונומיות תמנע בעתיד את המצב הנוכחי, מצב שבו הפסדים של חלק מהמפעלים מסכנים את התעשייה האווירית כולה.

אורי אור: אין ספק שהתעשייה האווירית נהנית מיכולת טכנולוגית מרשימה ומסל מוצרים מתקדם, אבל המבנה הריכוזי המיושן שלה וגם הסכמי העבודה הקשוחים מונעים את גמישות החברה ופוגעים ברווחיות ובתזרים המזומנים.

אורי אור: אני לא רוצה לגעת פה בכל תוכנית ההבראה של החברה, היא נמצאת כאן.

אורי אור: אני רק קורא פה לעובדי התעשייה האווירית, גם להנהלה וגם לממשלה, להתלכד ולמצוא דרך להבריא את התעשייה האווירית.

אורי אור: צריכים למצוא את הדרך, כמו שמצאה אותה התעשייה הצבאית, להגיע לרווח של כ-100,000 דולר לעובד.

יעקב שפי: תפוקה.

אורי אור: תפוקה של 100,000 דולר לעובד – סליחה, טעות שלי – משום שאחרת לא נוכל להמשיך ולהחזיק תעשייה זו ולהתקדם אתה.

אורי אור: אני רוצה לגעת בשלושה-ארבעה משפטים ברפא"ל – רשות לפיתוח אמצעי לחימה – ולסכם.

אורי אור: לגבי רפא"ל אני רוצה לומר, שלדעתי, חייבים ללכת לפי דוח ועדת-יורטנר, שאומר בעצם שרפא"ל תיכנס להפרדה, תהיה בה מעבדה לאומית ותהיה בה חברה כלכלית.

אורי אור: אני חוזר ואומר: יש צורך להפריד בין מחלקת המו"פ – מחקר ופיתוח, לעשות אותה מעבדה לאומית, לבין חברה שעוסקת בייצור או בדברים אחרים.

אורי אור: אינני רוצה להיכנס לזה עכשיו, כמובן.

אורי אור: המעבדה הלאומית צריכה לתת שירותים לכל התעשיות הביטחוניות, וגם ברפא"ל יצטרך להיות ניתוח קשה של צמצום כוח אדם.

אורי אור: המעבדה הלאומית הזאת, שמירתה והתפתחותה חשובות לאין ערוך בקשר לדברים שאמרתי בפתיחה.

אורי אור: אני רוצה לסכם ולומר, שעלותה של תוכנית ההבראה לרפא"ל נעה בסכומים שמעל 500 מיליון שקל, ואני חושב שהאוצר ומערכת הביטחון חייבים להשלים השנה את הארגון של התעשייה הצבאית – שאני חושב שמתקדמים בו – של התעשייה האווירית, של רפא"ל ושל הגורמים שהזכרתי בתחילה, שקשורים לזה – אחזקות המטוסים, אחזקות הטנקים והמערכות האחרות.

אורי אור: אני חושב שאין דרך אחרת שבה נוכל לשמר את יכולתנו הטכנולוגית, אם לא נעשה את השינויים המתאימים.

אורי אור: תודה רבה על אורך הרוח ועל הזמן הנוסף שהקצבת לי.

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת אורי אור.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם בורג, אחריו – נציג ש"ס, שאיננו באולם; חבר הכנסת יוסי כץ – איננו באולם; חבר הכנסת גדעון פת – איננו באולם; חבר הכנסת רפאל אלול – איננו באולם, ונראה לי שאני האחרון שאסגור את הרשימה שנמצאת כאן.

אברהם שפירא: אני אחרון.

רפאל אדרי: יש טעות?

רפאל אדרי: פשוט אין לי רשימה.

רפאל אדרי: זה מה שכתוב לי.

אברהם שפירא: אני אחרון.

רפאל אדרי: אדוני, אם יש טעות, אנחנו נתקן אותה.

אברהם בורג: אני ראשון ואני אחרון, ומבלעדי אין.

רפאל אדרי: היות שכל חברי הכנסת שקראתי בשמותיהם אינם באולם, אתה תנאם אחרי חבר הכנסת בורג, ואני אחריך, אחרון.

אברהם בורג: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החינוך, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר אך ורק על – – –

אורי אור: שר החינוך?

אברהם בורג: אין אדם רואה אלא מהרהורי לבו.

אברהם בורג: אני רוצה לדבר אך ורק על תקציב החינוך.

אברהם בורג: הנושאים האחרים, חשובים ומעניינים ככל שיהיו, אני לא רוצה להתמקד בהם.

אברהם בורג: אחת ההתפארויות הגדולות של הממשלה היא, שתקציב החינוך גדל מבסיס התקציב של 1992 לבסיס התקציב של 1994 בכ-40%, ובשנה האחרונה בכ-2 מיליארדי שקל.

אברהם בורג: ואני רוצה להגיד, רבותי חברי הכנסת, תקציב החינוך הוא תקציב מאכזב.

אברהם שפירא: מאכזב?

אברהם בורג: מאכזב, ואני אגיד גם למה.

אברהם בורג: זה נכון שמתוך כ-2 מיליארדי שקל שנוספו לתקציב החינוך, כמיליארד ו-200,000 שקל נוספו למשכורות המורים.

אברהם בורג: זה דבר שהיה צריך לקרות ממילא, וכך אנו מוצאים שהתוספת האמיתית הריאלית למערכת החינוך היא תוספת של 600 מיליון שקל.

אברהם בורג: 600 מיליון השקלים האלה, תחתם מנסים להכניס כל כך הרבה דברים, ואני רוצה להביא דוגמה לכמה מהם.

אברהם בורג: אין לי אלא את עדות הממשלה על הצעתה – עיקרי התקציב: קליטת עלייה בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי בד בבד עם שילוב העולים בחברה הישראלית באמצעות מערכת החינוך.

אברהם בורג: אדוני השר, אני משוכנע, סמוך ובטוח שאתה תעביר את דברי אלה גם הלאה, שהרי בשל כך אתה יושב ורושם הערות ומעביר אותן לכל שרי הממשלה.

אברהם בורג: עם שעה שבועית אחת לעולה בשנה הראשונה לעלייתו ארצה ותו לא – אני בטוח שאתה זוכר, אתה לא חייב לרשום – אי-אפשר לקלוט עלייה במערכת החינוך; בלי לפרט יותר מדי, אי-אפשר.

אברהם בורג: עולה הוא עולה חדש שלוש וארבע שנים, העלייה שמגיעה עכשיו אינה בהכרח עליית מוסקבה ולנינגרד, היא עלייה ממקומות אחרים, שצריכה הרבה יותר תמיכה, ואם אני יודע שכ-25% מילדי העולים הם ילדים שנושרים מתוך המערכת, מדובר על כ-6,000 ילדים, זאת בעיה שעם התקציב הנוכחי אי-אפשר להתמודד אתה.

אברהם בורג: הנקודה הבאה – הנהגת פרויקט "מחר 98" לקידום נושא החינוך למדע וטכנולוגיה, מה שקרוי "תוכנית הררי".

אברהם בורג: למה קראו לזה "מחר 98", אדוני השר, אתה יודע למה?

אברהם בורג: כי הררי רצה לעשות את מיצוי התוכנית ביובל ה-50 למדינת ישראל.

אברהם בורג: "מחר 98" – 1998-1948, 50 שנה.

אברהם בורג: יש לי הצעה לממשלה – כיוון שאתם משלמים רק שליש ממה שהררי ביקש לתוכנית המפוקפקת הזאת מלכתחילה, כדאי אולי לדחות את חגיגות יום העצמאות.

אברהם בורג: כי ב-1998 לא יגיע המחר הזה.

אברהם בורג: אני רוצה להמשיך הלאה.

אברהם בורג: כתוב: "הגדלת תמיכת המדינה במוסדות תרבות".

אברהם בורג: 20 מיליון שקל בלבד למוסדות תרבות במצב הנוכחי, אף שמדובר בשרה שולמית אלוני, זה פחות מעלה קטן לערווה גדולה.

אברהם בורג: לפני שנה היה בסיס התקציב 130 מיליון, ועכשיו נוספו 20 מיליון שקל; אנחנו ב-150 מיליון שקל, כשהצרכים הריאליים הם באזור 300 המיליון.

אברהם בורג: אז תגיד שאי-אפשר להגיע בשנה אחת ל-300 מיליון, לא אכפת לי.

אברהם בורג: תן לי תוכנית רב-שנתית, תן לי תוספת, תן לי איגום משאבים, תוריד מהטוטו.

אברהם בורג: אני יכול להביא הרבה מאוד רעיונות מאיפה.

אברהם בורג: אבל, זו לא נקראת תוספת אמיתית.

אברהם בורג: כתוב כאן דבר נפלא, קראתי את שלוש המלים הראשונות, וכל כך שמחתי, אדוני שר התחבורה: "המשך הפיתוח האינטגרטיבי".

אברהם בורג: נכון שזה נהדר?

אברהם בורג: היה דוח מבקרת המדינה, שאמר שהאינטגרציה היא כישלון והגיע הזמן שהמדינה תעשה משהו, ובמשך 15 שנה אני יודע מי אשם בכישלון האינטגרציה במערכת החינוך, וכל כך שמחתי כשקראתי את שלוש המלים האלה, אבל להוותי, לימדו אותי לקרוא משפטים שלמים: "המשך הפיתוח האינטגרטיבי של מערך המיכון בנושא משכורות המורים".

אברהם בורג: הפעם היחידה שהמלה אינטגרציה מופיעה כיעד בתוכנית החינוך של הממשלה היא בנושא המיכון.

אברהם בורג: אני לא רוצה להגיד אף מלה אחת על המשך יישום חוק חינוך מיוחד במערכת החינוך, כי כאן יש "פאשלה" מתמשכת, ואני רוצה לעבור רק עוד לנושא אחד שאני יודע, אדוני שר התחבורה ישראל קיסר, כמה הוא קרוב ללבך.

אברהם בורג: מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל היא המערכת המעוותת, המפלה, האליטיסטית, האשכנזית, האנטי-שוויונית הגדולה ביותר שיש במדינת ישראל.

אברהם בורג: אתמול חשפתי קצת נתונים בוועדת החינוך.

אברהם בורג: אני לא רוצה לחזור עליהם.

אברהם בורג: אבל, כאשר מדינה אומרת לי שהיעדים שלה, הדגשים בפעילותה הם "פתיחת המוסדות להשכלה גבוהה לכל התלמידים הכשרים ללמוד בהם, עם מתן הזדמנות שווה ללימוד גבוה לכל שכבות החברה", הרי זה צחוק מהעבודה.

אברהם בורג: אם לא מתקצבים מכללות אזוריות, אם לא מתקצבים מכינות לחיילים משוחררים, זה פשוט צחוק מן העבודה.

אברהם בורג: זה מלים ריקות.

אברהם בורג: "מתן אפשרות לאוכלוסייה להעלות את רמת ההשכלה שלה", הרי אתה ואני מסתובבים עכשיו בפריימריס בכל מיני יישובים, ואנחנו רואים שהנושא הכי מעיק על הורים הוא העובדה שהילדים שלהם לא זכאים לתעודות בגרות – למה בדימונה או בקריית-גת שני-שלישים מהילדים יכול שלא יגיעו אי-פעם לשום מסלול של הכשרה על-תיכונית?

אברהם בורג: כי בכיתה ז' כבר שמו עליהם תווית, בכיתה א' שמו עליהם תווית, בטיפת-חלב שמו עליהם תווית, והם לעולם לא יגיעו לסיום שמינית, ואם הם יסיימו, הם לא יקבלו בגרות.

אברהם בורג: ואם הם יקבלו בגרות, אין להם כסף למבחן פסיכומטרי, שיכניס אותם לאוניברסיטה.

אברהם בורג: אז כאשר הממשלה, אדוני השר, מציבה כאלה דברים גדולים ונפוחים, אני מצטער, אבל בתוך ה"לגינא" הזה יש בקושי "איסתרא" אחת, והרבה "קיש קיש" אי-אפשר לעשות אתה.

אברהם בורג: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: כתוב פה ש"ס, אבל אין פה אף אחד מש"ס.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יוסי כץ, איננו, מפסיד את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רפאל אלול, איננו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אברהם שפירא, ואחריו, אחרון אחרון חביב, חבר הכנסת רפאל אדרי.

דב שילנסקי: בבקשה.

אברהם שפירא: אני אצטרך לעבור קצת את החמש דקות.

דב שילנסקי: בהתחשב בזה שבמקום בשעה 23:00-24:00 נגמור ב-20:00, נהיה ליברלים בדקה.

דב שילנסקי: אני כבר מסמן שש דקות.

דב שילנסקי: יש התנגדות?

דב שילנסקי: לא.

אברהם שפירא: תודה רבה.

אברהם שפירא: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני רוצה להתייחס בקיצור לדברים, אחרי שקראתי את ספר התקציב רק אתמול.

אברהם שפירא: אני מפחד שהתקציב איננו רלבנטי.

אברהם שפירא: אמר זאת כבר חבר הכנסת בגין, שלא הביאו בחשבון את הוצאות הביטחון בנושא השלום ונסיגת כוחות צה"ל.

אברהם שפירא: זה בוודאי יעלה הרבה כסף, וזה לא בא לידי ביטוי.

אברהם שפירא: התעשיינים והכלכלנים מצביעים על כך שאין התמודדות אמיתית עם צמיחת המשק.

אברהם שפירא: צמיחת המשק – זה לא רק טובה לתעשיינים.

אברהם שפירא: צמיחה אמיתית פירושה תוספת אלפי מקומות עבודה, תעסוקה, לבעלי מקצוע וקליטת עולים.

אברהם שפירא: התחזית של האוצר בדבר אינפלציה חד-ספרתית לא התגשמה השנה.

אברהם שפירא: ספק רב אם התחזית של האוצר בדבר אינפלציה של 8% בשנה הבאה היא תחזית ריאלית.

אברהם שפירא: מכל מקום, בספרי התקציב ובדברי השר לא שמענו כל רמז כיצד יקרה הדבר שהוא יגיע לאינפלציה של 8%.

אברהם שפירא: באוצר יודעים לבשר על ירידה באבטלה ומעמידים אותה על 9% בלבד.

אברהם שפירא: כמובן, לירידה במספר העולים בישראל יש תרומה גדולה להורדת שיעורי האבטלה.

אברהם שפירא: הייתי רוצה מאוד לראות את האבטלה יורדת ואת העלייה עולה.

אברהם שפירא: האבטלה היא בעיה לאומית וחברתית ממדרגה ראשונה.

אברהם שפירא: הממשלה מצויה בעיצומו של מבחן גדול.

אברהם שפירא: מסביב לשולחן הממשלה אין כרגע שום נציגות של מפלגה דתית.

אברהם שפירא: הציבור הדתי והחרדי במדינת ישראל, שמהווה חלק נכבד באוכלוסייה, איננו בא לידי ביטוי בממשלה.

אברהם שפירא: בעבר היינו עדים לתופעות קשות של קיפוח הציבור הדתי ומוסדות החינוך התורני בתקציב המדינה.

אברהם שפירא: עוד ב-1981, כאשר הקואליציה היתה עם הליכוד, עם היבחרי לכנסת, אני הייתי זה שתבע שישוו את הזכויות שלנו, של הציבור החרדי הדתי, לבני המיעוט אז.

אברהם שפירא: אני רוצה לתת דוגמה קטנה.

אברהם שפירא: לבני המיעוטים – תקציב הפיתוח למגזר הערבי בשנת 1992 היה 95 מיליון שקל.

אברהם שפירא: בשנת 1994 הוא יהיה 264 מיליון שקל.

אברהם שפירא: זו תוספת לצורך זה שיצביעו בעד התקציב.

אברהם שפירא: התוספת למגזר הערבי ב-1992 היתה 46 מיליון.

אברהם שפירא: ב-1994 – 161 מיליון.

אברהם שפירא: התחייבו לקחת לעבודה 160 אקדמאים בכל משרדי הממשלה; פטור ממס רכוש לבני המיעוט.

אברהם שפירא: אנחנו היינו מתחננים לפטור ממסים, להבדיל, לבתי-כנסת ולמקוואות, ובשום פנים ואופן לא יכולנו לקבל את זה.

אברהם שפירא: במשך השנים שופר המצב אצלנו, אך עדיין יש תחומים רבים שבהם לא זכינו להתייחסות מתאימה.

אברהם שפירא: אני מקווה שבממשלה, כפי ששמעתי לא אחת ממר רבין, וגם ממר פרס, שהם חושבים שחינוך צריך להיות שווה לכל ילד – הם יהיו אלה שישמרו על זכויותינו.

אברהם שפירא: עמיתי חברי הכנסת מהמפלגות הדתיות ומיהדות התורה כבר העלו שורה של נושאים, ואינני רוצה בדקות אלה לחזור עליהם, אבל אני רוצה להדגיש נושא אחד: אנחנו נמצאים עכשיו בשנה השביעית, שנת השמיטה.

אברהם שפירא: בשנה זו אסורה עבודת האדמה, והחקלאים מצווים על שביתה מכל מלאכה.

אברהם שפירא: מצוות השמיטה היא אחת המצוות החשובות ביותר, ולא זה המקום עכשיו לפרט.

אברהם שפירא: יש, ברוך השם, למעלה מ-4,000 חקלאים ברחבי הארץ השומרים שמיטה כהלכתה ונמנעים מכל עבודת האדמה.

אברהם שפירא: לפני שבע שנים, שר החקלאות דאז אריק נחמקין עם שר האוצר לשעבר משה נסים נתנו לי, על-פי בקשתי, 1.5 מיליון דולר, אז היו רק כ-1,500 שומרי שביעית, ואנחנו הבאנו מחוץ-לארץ דולר כנגד דולר.

אברהם שפירא: פנינו למשרד החקלאות ולמשרד האוצר וביקשנו מענק של 5 מיליוני דולר, ואמרנו שנביא כהשלמה עוד 5 מיליונים שנגייס מתורמים.

אברהם שפירא: סכום זה מיועד לקרן השביעית, אשר נועדה לתמוך בחקלאים שומרי שמיטה.

אברהם שפירא: הדיון בבקשה זו נערך בימים אלה.

אברהם שפירא: אני יודע שבמשרד החקלאות הנושא נדון באהבה ובחיוב.

אברהם שפירא: אני מקווה שכפי שמשרד החקלאות מטפל בזה באהבה, כך ינהג גם משרד האוצר.

אברהם שפירא: לפני שבע שנים הייתי יושב-ראש ועדת הכספים, ובוועדת הכספים העברתי את בקשת האוצר.

אברהם שפירא: יש בתקציב תוספת להקמת בתי-כנסת.

אברהם שפירא: התוספת מתבטאת ב-16 מיליון ש"ח, כאשר הצרכים למבני דת מסתכמים ב-100 מיליון ש"ח.

אברהם שפירא: נבנו שכונות חדשות בכל חלקי הארץ.

אברהם שפירא: בשכונות אלה תכננו הכול – החל במרכז מסחרי וכלה במגרשי ספורט.

אברהם שפירא: רק על בתי-כנסת ומקוואות דילגו, זה בכלל לא נכנס לתכנון.

אברהם שפירא: זה עוול משווע.

אברהם שפירא: הגיע הזמן שבמדינת ישראל, מדינה של יהודים – אנחנו אומרים שרוצים לעשות שלום, כדי שמה שיישאר לנו יהיה מדינה של יהודים – כאשר בונים שכונות חדשות יחשבו על מקוואות ובתי-כנסת.

אברהם שפירא: אני רוצה להגיד שאדמו"רי גור עשו באמת פיזור אוכלוסייה.

אברהם שפירא: שלחו חסידים לחצור, לאשדוד, לערד, ועכשיו לקריית-גת.

אברהם שפירא: מאות חסידים עוברים עכשיו לגור בקריית-גת, לפאר את העיר ולהכניס יהדות.

אברהם שפירא: עד רגע זה לא יכולנו להשיג, לא בתי-כנסת, לא מקווה וגם לא בתי-ספר.

אברהם שפירא: אני פונה אל שר התחבורה, שנמצא כאן:

אברהם שפירא: אתה יהודי אמיתי, ואני מבקש שתשאל, למה.

אברהם שפירא: יש לנו, בלי עין רעה, 43,000 תלמידים בחינוך העצמאי ועשרות אלפים בסמינרים.

אברהם שפירא: קיבלנו השנה 30 כיתות, ואחרים מקבלים מאות כיתות.

אברהם שפירא: אני זוכר כמה היו מבזים אותנו שאנחנו סחטנים.

אברהם שפירא: היום אין בושה להגיד, שאם לא יהיו עדכונים מ-1 בינואר 1993 – אנחנו לא מבקשים תוספת, מ-1 בינואר 1993 לא עודכן הסכום שצריך לתת לישיבות, אני מדבר פה בגידול מספר התלמידים ובעדכון כפי שנעשה בכל מערכת החינוך; ואם אנחנו לא נקבל את העדכון, אלה שממונים על זה מכריחים אותנו להצביע נגד התקציב.

אברהם שפירא: אין אנחנו רוצים בזה.

אברהם שפירא: נשמח להצביע בעד התקציב.

אברהם שפירא: אבל אנחנו לא נוכל להראות את פנינו בציבור שלנו ולהגיד שהישיבות והכוללים ותלמודי תורה מקופחים ולא מקבלים את מה שמגיע.

אברהם שפירא: לא מדברים על תוספות, כפי שאמרתי, במאות אחוזים במגזרים אחרים ובציבור אחר.

אברהם שפירא: לכן, אני מבקש מהממשלה, כדי לתת לנו אפשרות לתמוך בתקציב – לעדכן.

אברהם שפירא: לפני שנה, אף כי היינו באופוזיציה, הצבענו בעד התקציב בקריאה ראשונה, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אברהם שפירא: כמתנה קיבלנו שלא עודכן המינימום שצריך היה לעדכן.

אברהם שפירא: אבל השנה, בעזרת השם, אם זה לא יהיה ברור עד להצבעה – לא נוכל להצביע בעד התקציב.

אברהם שפירא: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אחרון אחרון חביב, חבר הכנסת רפאל אדרי.

דב שילנסקי: גם לך צריך לסמן מהתחלה שש דקות?

רפאל אדרי: אני מקווה שלא.

רפאל אדרי: אשתדל שלא.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, כבוד שר התחבורה, חברי הכנסת שפירא ופרוש, גברתי סגנית מזכיר הכנסת, קצרניות ואורחים, חוק התקציב המונח על שולחן הכנסת הוא אחד הכלים החשובים הקיימים בידי הממשלה.

רפאל אדרי: חוק זה קובע את מדיניותה של הממשלה והוא בעל עוצמה מקרו-כלכלית במערכת שלמה של תכנים.

רפאל אדרי: שימוש נכון ועקבי בפרמטרים הכלכליים והחברתיים, שימוש המתמודד עם בעיות הגידול באוכלוסייה, בעיית האבטלה, דיור לזוגות צעירים, השקעות במשק, ייזום מפעלים לאומיים, השקעה בהון האנושי והכנה כלכלית נכונה בהתאם להשלכות של תהליך השלום עם הפלשתינים ועם מדינות ערב בעתיד, יביאו לחוסן כלכלי.

רפאל אדרי: תקציב 1994 שהונח אתמול על שולחן הכנסת איננו בשורה כלכלית חדשה, אך למותר לציין כי הוא תבנית משופרת של תקציב השנה הקודמת.

רפאל אדרי: אין בתקציב זה רפורמות חדשות, אך ראוי לציין בחיוב כמה מהפעולות שננקטו.

רפאל אדרי: ראשית, אנו רואים השקעה מסיבית יותר בתחום התשתית, כגון כבישים, תעשייה, תיירות, ביוב ומים.

רפאל אדרי: שנית, אנו רואים כי הגירעון בתקציב ללא מתן אשראי יסתכם ב-6.6 מיליארדי שקל ויעמוד על 3% מהתוצר המקומי.

רפאל אדרי: הגירעון ימומן בעיקר ממכירת חברות ממשלתיות ובנקים.

רפאל אדרי: שלישית, אנו רואים הגדלת ההקצאה בתחום החינוך ואי-הקטנת ההקצאה בשירותים החברתיים.

רפאל אדרי: ההשקעה בחינוך תגדל ב-25% לעומת 1993.

רפאל אדרי: בשאר הסעיפים כמעט לא חל שינוי מהותי, למעט ההחלטה על החזרת הקצבאות לילד הראשון והשני ל-400,000 משפחות.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, תקציב 1994 מבוסס על תחזית עלייה של 100,000 עולים.

רפאל אדרי: תחזית זו נראית לי אופטימית למדי.

רפאל אדרי: במקרה זה תלוי הדבר רבות במצב התעסוקה של העולים או בשיפור מצבם הכלכלי.

רפאל אדרי: שיעור האינפלציה ירד מרמה חזויה של 10.5% ב-1993 ל-8% בשנה הקרובה, ואם אינני טועה, גם תחזית האוצר לגבי השנה הנוכחית, שעמדה על 10%, כבר התבדתה, ושיעור האינפלציה השנתית יעלה על 11%.

רפאל אדרי: התהפכה מגמת האבטלה, ושיעור האבטלה ירד ב-1993 מ-11.2% ל-10.2%.

רפאל אדרי: אכן מגמה של ירידה באבטלה היא חיובית, אבל במקרה זה היא פיקטיבית, שכן ירידת אחוז האבטלה היא תוצר ישיר של הסגר בשטחים אשר פינה מקומות עבודה רבים לישראלים, ולא כתוצאה מהשקעות במשק, אם בכלל היו.

רפאל אדרי: עם שיעורי האבטלה של כ-10% מכוח העבודה, לא נהיה מדינה מושכת עלייה ואטרקטיבית.

רפאל אדרי: את בעיית האבטלה ניתן לפתור רק על-ידי יצירת מקומות עבודה אמיתיים כתוצאה מהשקעות בייצור ובפיתוח המשק.

רפאל אדרי: בתחום התשתית נכנסה הממשלה לפער גדול, שנוצר מהעדר השקעות במשך שנים, ולכן תהיה זאת טעות אם לא תחל הממשלה בתוכנית רב-שנתית, שאת פירותיה נראה רק בעוד שלוש עד ארבע שנים.

רפאל אדרי: בשנת 1993 לא היו ההשקעות במשק בהתאם לציפיותינו, והדבר נובע, בין היתר, מכמה גורמים מוסדיים: הביורוקרטיה שאותה צריכים היזמים לעבור היא כה מסורבלת, עד כי רבים מהם מוותרים מראש על ה"תענוג" להשקיע בארץ.

רפאל אדרי: מבנה המשק הוא מסורבל, לא יעיל, יש כפילויות בנושאי הטיפול במשרדים השונים, ועל כן יש לשנות אותו.

רפאל אדרי: נכון שבתהליך השלום יש השפעה חיובית על המשק.

רפאל אדרי: נוצרו קשרים עם מדינות חדשות, השקעות חוץ – בדרך, ועוד.

רפאל אדרי: המחקרים כבר החלו לבחון את משמעות תהליך השלום על המשק ועל העלייה ברמת החיים הצפויה לנו, אך עם זאת פיתחנו ציפיות גדולות מדי, אדוני היושב-ראש, בכל מה שקשור לתהליך השלום.

רפאל אדרי: איבדנו מעט את הפרופורציות ואנו זקוקים למתינות ולתבונה.

רפאל אדרי: עלינו להימנע ממתן תחושה של השתלטות על שוקי מדינות ערב.

רפאל אדרי: צורת החשיבה בארצות-הברית ובאירופה שונה לחלוטין מצורת החשיבה בארצות ערב, אשר עמן אנו מעוניינים לכונן קשרים.

רפאל אדרי: לכן, עלינו להתאים עצמנו למדינות האזור ולמנטליות הכלכלית שלהן, ולאו דווקא לתכתיבים הגלובליים.

רפאל אדרי: לסיום, לא די בתוכניות מלל ובתיאוריה.

רפאל אדרי: הציבור עייף מססמאות, והכול יודעים שרק המעשים הם הקובעים.

רפאל אדרי: יש לזכור, כי לישראל הזדמנות אדירה, גם בתחום הכלכלי וגם בתחום המדיני, ומוטלת עלינו החובה להקפיד ולבדוק שהנושאים העולים על הפרק בתקציב אכן תורמים להגדלת התעסוקה, היצוא והצמיחה.

רפאל אדרי: בתקציב זה יש לנו ההזדמנות לפתוח דף חדש בניהול המשק.

רפאל אדרי: תודה אדוני היושב-ראש ותודה לכל הנוכחים.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, מיצינו את סדר-היום.

דב שילנסקי: הישיבה הבאה תהיה, אם ירצה השם, מחר, יום רביעי, י"ב בחשוון התשנ"ד, 27 באוקטובר 1993, בשעה 10:00.

דב שילנסקי: ישיבה זו נעולה.