ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 16, 1992-10-27 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו פותחים את ישיבת הכנסת, יום שלישי, ל' בתשרי התשנ"ג, 27 באוקטובר 1992.

שבח וייס: בשם נשיאות הכנסת ובשם הכנסת, אני רוצה לפנות בעיקר אל תושבי קריית-שמונה ואל תושבי הצפון: נשיאות הכנסת, יחד עם כלל נבחרי הבית, מביעים את אהדתם מעומק הלב לתושבי קריית-שמונה ויישובי הצפון בשעה קשה זו.

שבח וייס: איתנות עמידתם כשומרי גבולות המדינה וחוסנם במבחן זה הם אות כבוד למדינת ישראל.

שבח וייס: כנסת ישראל שולחת את תנחומיה למשפחת הנער העולה ואדים שוכמן, שנהרג בקריית-שמונה, ומייחלת להחלמה מהירה של הפצועים.

שבח וייס: חברי הכנסת, גם אתמול וגם היום אנחנו פותחים את הישיבות, לדאבון הלב, בהודעה מסוג זה.

שבח וייס: זה חלק מתפקידנו, זה מבטא את מורכבות חיינו כאן בארץ.

שבח וייס: בתוך העצב, התוגה וההשתתפות בצער, אנחנו ממשיכים בעבודתנו הפרלמנטרית, כפי שאנחנו מצווים לעשות.

שבח וייס: נמצאת אתנו כאן ביציע האורחים משלחת של הפרלמנט האוסטרלי.

שבח וייס: אני רוצה לברך בשמכם את חברי המשלחת הפרלמנטרית מאוסטרליה בראשותו של ד"ר אנדרו תיאופנוס, אשר נמצאת כאן אתנו כבר מן הבוקר ותהיה אורחת שלנו בימים הקרובים.

שבח וייס: המשלחת האוסטרלית מבטאת את הידידות העמוקה בין שתי מדינותינו, ישראל ואוסטרליה, את הקשרים האמיצים בין שני הפרלמנטים.

שבח וייס: אנחנו זוכרים לאוסטרליה את התמיכה הנחרצת, המוסרית, המוצקה, שהעניקה למדינת ישראל בשעותיה הקשות.

שבח וייס: כזכור לכם, הפרלמנט האוסטרלי היה הפרלמנט הראשון בעולם הדמוקרטי אשר קיבל החלטה בגנות החלטת האומות המאוחדות משנת 1975, אשר באופן ציני, מתעתע, הכריזה על כך שהתנועה הציונית היא תנועה גזענית.

שבח וייס: היוזמה האוסטרלית לשינוי ההחלטה צברה תנופה בעולם הדמוקרטי כולו, ויש חלק רב לעמה של אוסטרליה, לפרלמנט שלה, למנהיגות הפרלמנטרית שלה, בכך שהאומות המאוחדות חזרו בהן מהחלטה זו וביטלו אותה בבוא הזמן.

שבח וייס: הקשרים בין ישראל לאוסטרליה הרחוקה הם קשרים ארוכים יחסית, על כל פנים ארוכים יחסית לזמן קיומה של מדינת אוסטרליה.

שבח וייס: אנו זוכרים את ההשתתפות של החיילים האוסטרלים במלחמת העולם הראשונה, בכיבוש ארץ-ישראל, אותו כיבוש שקדם לשחרור ולסיוע לכל התהליכים שבסופם הוקמה מדינת ישראל.

שבח וייס: הם זכורים לטוב גם בהקשר זה.

שבח וייס: אני רוצה לברך אותם מקרב הלב בשם כל הכנסת, לאחל להם שהות נעימה ופורייה בישראל, ובמשך אותה שהות – דיונים פוריים לחיזוק היחסים, פיתוחם, הרחבתם וגיוונם לכל כיוון אפשרי.

שבח וייס: היו ברוכים.

שבח וייס: בדרכים ולצמצום מכת תאונות הדרכים

שבח וייס: חברי הכנסת, לפנינו הצעות לסדר-היום, מס' 224, 225, 228, 256 ו-259, בנושא: הצורך בהתגייסות לאומית וממלכתית להגברת הבטיחות בדרכים ולצמצום מכת תאונות הדרכים.

שבח וייס: אנחנו מארחים בכנסת את הפעילים העיקריים והנמרצים במאבק הבלתי נלאה והנמשך נגד הקטל בדרכים.

שבח וייס: נמצאים אתנו שופט בית-המשפט העליון דב לוין, יושב-ראש המועצה הלאומית למניעת תאונות דרכים, ועשרות – הבוקר היו לנו כאן מאות – פעילים מכל רחבי הארץ, אשר עושים בהתנדבות יומם ולילה במערכה הנמשכת הזאת נגד השתוללות השטן, נגד השתוללות מלאך המוות בדרכים, בכבישי ישראל.

שבח וייס: אנחנו החלטנו, על-פי יוזמתם של השופט דב לוין ושל יושב-ראש ועדת הכלכלה של הכנסת, חבר הכנסת גדעון פת, להקדיש דיון לנושא הזה.

שבח וייס: חשבנו לפתוח בזה את מושב הכנסת, אבל מפאת הכללים המקובלים והחשובים, שהכנסת פותחת את מושבה בהודעה מדינית, וזאת עשינו אתמול, דחינו את הנושא להיום.

שבח וייס: אבל במובנים רבים זו הפתיחה של מושב הכנסת, ואנחנו רוצים באמצעות הדיון הזה להעניק כתף של תמיכה ושל אהדה לכל מי שפעיל בתחום הזה.

שבח וייס: כפי שנמסר לי, ואני אקרא כאן רק שני מספרים, מאז קום המדינה ועד היום אירעו בכבישי ישראל 518,811 תאונות דרכים.

שבח וייס: בתאונות האלה נהרגו 17,197 בני אדם ונפצעו כ-713,000.

שבח וייס: אין משפחה בישראל שלא נפל בה קורבן, הרוג, שאין בה פצוע קשה, פצוע.

שבח וייס: זו אולי הטראומה הלאומית הקשה ביותר שלנו, ואני חיפשתי מלים כדי לבטא את תחושת הכאב שלנו, וברשותכם, אני רוצה לצטט ציטוט קצר מאוד מאחד המאמרים שפורסמו לאחרונה, אחד מתוך עשרות, אשר ביקשו לבטא ולשקף את המצוקה שלנו, אולי אפילו את תחושת חוסר האונים שלנו מול התופעה הגוברת הזאת, וזה מאמרו של רוביק רוזנטל שפורסם ב"חדשות".

שבח וייס: כאמור, באותו סוף שבוע פורסמו מאמרים רבים אחרים.

שבח וייס: הוא כותב כאן בין היתר: "במשך מחצית הלילה עברו לנגד עיני הילד בן החמש שלא הכרתי, שהוא כבר עולם מלא של שפה ואישיות ועמדה כלפי העולם, הנזרק מתוך המכונית כשאמו ואביו עדיין בפנים, אולי חיים עדיין, יודעים שהוא כבר שם, מוטח לאבן, ואחריו שני האנשים הבוגרים שהם בשניות חייהם האחרונות – חוויה שקשה מאוד לתאר אותה בארץ ובעולם ובתרבות ובזיכרון הקולקטיבי – נגררים עשרות מטרים בהלם הפרידה מן החיים, בתוך מלכודת הפח.

שבח וייס: מתי איבדו את ההכרה?

שבח וייס: מתי לא יכלו לנשום עוד?

שבח וייס: איך אפשר להתחבר לרגעים כאלה?

שבח וייס: מי צריך להתחבר אליהם?

שבח וייס: " והוא כותב בקטע אחר על "מכונית צבאית המוטחת לדופן הסלע בצומת המוביל בצפון ועלתה בלהבות, והחיילת שישבה עם שני קצינים צעקה 'אבא, אבא' עד שאוכלה באש".

שבח וייס: אנחנו מרגישים חסרי אונים מול התופעה הזאת, ואני יודע שהכנסת נדרשת לא אחת לנושא, אם באמצעות חקיקה, אם באמצעות דיון והבעת מחאה, הצהרה, החלטה, החמרה בעונש, שיקול מחדש במערכת הענישה, מאבק להגדלת תקציבים, לפיתוח הכבישים, לריבוי אמצעי הבטיחות ולהגברתם.

שבח וייס: ועדיין אנחנו עומדים המומים מול היקף האסון.

שבח וייס: ואני לא רוצה, חברי הכנסת, לעסוק כאן בהטפה.

שבח וייס: גם אנחנו חוטאים לא אחת אולי בחטא של איזו עבירת תנועה; גם אנחנו קורבנות של אותן תאונות.

שבח וייס: ארבעה חברי כנסת נהרגו, נרצחו בכבישים במשך שנות קיומה של הכנסת, ובאופן טרגי זה משקף את הסטטיסטיקה הלאומית הסוחפת והכוללת.

שבח וייס: במסגרת החיפוש אחרי תשובה, במסגרת המאבק הזה, נאפשר לחברי הכנסת להתבטא כאן ולהרים את קולנו המשותף, כלפי עם ועדה וכלפי עצמנו, ואם זה יתרום תרומה מסוימת להצלת נפש אחת, נפש אחת, עשינו את שלנו.

שבח וייס: אני רוצה להודות ליזמים ולקוות, שלא נרפה מהנושא הזה לאורך כל פעילותנו בכנסת, כחברי כנסת וכשליחי ציבור, מחוצה לה.

שבח וייס: אני רוצה להזמין עכשיו את חבר הכנסת גדעון פת, יושב-ראש ועדת הכלכלה, לפתוח את הדיון.

שבח וייס: בבקשה, אדוני.

גדעון פת: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה ומברך את המועצה למניעת תאונות דרכים ואת יושב-ראש המועצה, שופט בית-המשפט העליון, כבוד השופט דב לוין, על עבודתם הברוכה והחשובה בכל ימות השנה ועל שיתוף הפעולה המצוין שלו זכתה הכנסת מצד יושב-ראש המועצה, מנהל המועצה וכל מרכיביה בבואה לקיים היום יום בטיחות בדרכים בכנסת ישראל ולתת דעתה ולתרום מיכולתה ומכליה בימים שיבואו כדי שייפסק הנגע האיום והנורא הזה, שהוא מנת חלקנו יום יום ושעה שעה, ביום חול כביום חג, ביום ובלילה, נגע האוכל ונוגס בחיי ילדינו, נשותינו, אבותינו, אמותינו וכל מי שיקר לנו, ללא כל הצדקה או הסבר או תירוץ שיוכלו להיות לנו למשענת בבואנו לנחם ולהתנחם.

גדעון פת: במענה על פניית יושב-ראש המועצה הלאומית למניעת תאונות דרכים, השופט דב לוין, הביעו מרבית חברי הבית – יותר מ-80 במספר – את נכונותם לפעול במשותף עם הגורמים האחרים, בקולקטיב הפרלמנטרי שלנו, וכן באזורים שבהם מתגוררים חברי הכנסת, על מנת שבפעילותם זו יקודמו הנושאים והצעדים המחויבים, בתקווה שיביאו לקיצוץ בנזק הנגרם לאוכלוסיית ישראל ולכלכלת ישראל, וכל אלו בגין תאונות הדרכים האיומות שאנו עדים להן.

גדעון פת: אני רוצה גם להעלות על נס את עבודתו הפורייה של המינהל לבטיחות בדרכים שליד משרד התחבורה, העושה מלאכתו נאמנה בתחומים הרבים של שמירת הבטיחות בדרכים, ואשר קידם במידה רבה את תנאי הבטיחות ואת אמצעי הבטיחות, שאנו לא תמיד מודעים להם, אם כי כל מי שנע בדרכי ישראל נתקל בהם בכל רחבי המדינה.

גדעון פת: הנתונים השנתיים המצויים בידינו הם חמורים ללא הקבלה, ואסור לנו, בשום פנים ואופן, לראות במכת תאונות הדרכים מכה משמים או מכת טבע, שלא ניתן לפעול למניעתה או להקטנתה במספרים ובנזק.

גדעון פת: ואלו, רבותי חברי הכנסת, הנתונים המזעזעים: בשנת 1991 היה מספר ההרוגים 438, ילדים, זקנים, נשים וגברים; מספר הפצועים קשה היה 4,149, ומספר הפצועים קל עד בינוני היה 26,836.

גדעון פת: נתוני 1992 גרועים בהרבה.

גדעון פת: בעשרת החודשים הראשונים של שנת 1992 היה מספר ההרוגים 412; מספר הפצועים קשה – 3,900, ומספר הפצועים קל עד בינוני – 25,600.

גדעון פת: על-פי הנתונים שבפנינו, הרי בשנת 1991 איבד עם ישראל ואיבדה מדינת ישראל כ-1,800 שנות חיים של אזרחיה וירדו לטמיון מיליון ו-320,000 ימי עבודה של נפגעי התאונות, אלה שלמזלם לא נהרגו.

גדעון פת: על-פי נתוני מערכות הביטוח בישראל, בשנת 1991 שולמו למעלה ממיליארד שקלים חדשים עבור טיפול רפואי לנפגעי גוף בתאונות הדרכים, ולמעלה מ-2 מיליארדי שקלים חדשים עבור אובדן והרס ציוד ופגיעה ברכוש.

גדעון פת: אמרתי קודם לכן, שלצערנו, נתוני שנת 1992 חמורים יותר, וסביר להניח, על-פי חוות דעתם של כל המומחים, שבשנת 1992 העלות למשק המדינה ולכלכלת ישראל – מעבר לכל עלות אחרת, שלא ניתן לכמתה ולדבר עליה במונחים כספיים – תהיה גבוהה ב-25%, ואולי יותר, מכפי שהיתה העלות הכוללת בשנת 1991.

גדעון פת: הווי אומר, בשנת 1992, לצערנו, נגיע לכ-500 הרוגים, כלומר: אובדן של 19,750 שנות חיים, לכ-4,800 פצועים קשה ולכ-31,000 פצועים קל עד בינוני.

גדעון פת: כן התברר לנו, כי אבדו וירדו לטמיון מיליון ו-700,000 ימי עבודה ותעסוקה וכי עלות הביטוח בגין טיפול רפואי לנפגעי גוף תגיע למיליארד ו-250 מיליון שקלים חדשים, והעלות בגין פגיעה ברכוש – ל-2.5 מיליארדי שקלים חדשים.

גדעון פת: בסך הכול, בשנתיים אלו, 1991 ו-1992, שכלנו קרוב ל-1,000 מקרב אחינו והקרבנו למולך תאונות הדרכים 37,750 שנות חיים.

גדעון פת: אדוני היושב-ראש, אנו רגילים לשמוע טיעונים שונים ומשונים בקשר לסיבות ולנסיבות שבגינן מתרחשות התאונות בדרכים.

גדעון פת: בדרך כלל אותם טיעונים הם במישור שקשה מאוד לבדוק אותו.

גדעון פת: לעומת זאת, הגורמים המקצועיים כן מודעים לסיבות שהביאו, בתקופת זמן נתונה, לאותן תאונות.

גדעון פת: לגבי אותן 20,738 סיבות שהביאו, כאמור, בשנת 1991 ל-19,510 תאונות דרכים היתה חלוקה ידועה וברורה: 3,550 סיבות היו – אי-שמירת מרחק; ב-1992 שש סיבות היו – פנייה לא נכונה, והרשימה ארוכה, והיא מאוד מאוד לא מעודדת.

גדעון פת: מעניין לבחון ולראות, שרק 1,845 סיבות מתוך 20,738 סיבות היו התנהגות הולכי הרגל, כלומר 8%–8.5% בלבד.

גדעון פת: כל יתר הסיבות נבעו מפעולות נהיגה חסרות אחריות של מי שאוחזים בהגה.

גדעון פת: לכן, אדוני היושב-ראש, בשלב הזמן הקרוב והבינוני הדרך החשובה ביותר לצמצום נגע התאונות היא בראש ובראשונה במישור ההרתעה, במישור הענישה ובמהירות הענישה.

גדעון פת: לנושאים אלה במיוחד חייבת הכנסת לתת את דעתה, ומהר.

גדעון פת: רק לפני שבוע – בנושא מהירות הענישה וקיצור הזמנים לדיונים המשפטיים – מתח כבוד נשיא בית-המשפט העליון, השופט מאיר שמגר, ביקורת חריפה על בתי-המשפט לתעבורה, על שהדיונים בהם נשמעים תקופה ארוכה, ארוכה מדי, לאחר ביצוע העבירה.

גדעון פת: איך ניתן בכלל לגרום לכך שעבריין תנועה יבין את חומרת מעשיו ואת התייחסות המערכת המשפטית למעשיו אלו, אם וכאשר מוזמנים העבריינים לדיונים בפני בתי-המשפט שנה ויותר לאחר שהעבירה בוצעה?

גדעון פת: אולם, מי שחושב שניתן לצמצם את תקופת הזמן ממועד העבירה ועד לדיוני בית-המשפט, עם 24 שופטי תעבורה בסך הכול בכל רחבי המדינה, איננו יודע מה הוא סח.

גדעון פת: יש לנו היום, ברוך השם, משטרת תנועה.

גדעון פת: חבל מאוד שהיא פועלת בינתיים רק בצפון הארץ ובמרכז הארץ, ועדיין לא בדרום הארץ.

גדעון פת: שמחתי לשמוע היום מפי שר התחבורה, שהכוונה היא להרחיב אותה ואת פעילותה גם לדרום הארץ.

גדעון פת: אני מעריך שתוצאות עבודתה ותרומתה של משטרת התנועה להקטנת מספר התאונות תוכחנה.

גדעון פת: אולי פער הזמן שבין מועד העבירה למועד הדיונים המשפטיים הוא גדול; אבל עבודתה זו אכן תיראה בשטח.

גדעון פת: כשאנחנו מדברים על דיוני בתי-המשפט, על תקופת הזמן שחולפת, טוב לנו גם להזכיר לעצמנו, שהלב היהודי, המרחם, הסולח, לעתים פוגע ואינו עונה על צורכי הקהילה בכלל ועל צורכי כל אחד מאתנו בתוכה בפרט.

גדעון פת: נכון שבטווח הארוך חינוך לאזרחות טובה, לוותרנות, לדאגה לזולת, להתחשבות באחרים ולדבקות ב"ואהבת לרעך כמוך" יתרמו אולי יותר מאשר מכשירי ההענשה וההרתעה.

גדעון פת: אולם אין לנו כיום הזכות להמתין עד שניווכח ועד שנגיע לתוצאות החינוך וההדרכה.

גדעון פת: צריך להמשיך בהם, כמובן, להרחיבם ולהעמיקם, ולהעמיד לרשות הגורמים, כגון המינהל לבטיחות בדרכים והמועצה הלאומית למניעת תאונות בדרכים, העושים, כאמור, בתחום זה מלאכה מופלאה ומצוינת, את המשאבים והכלים שהם נזקקים להם.

גדעון פת: בדקתי ונמצאתי למד, כי בכל עיר בינונית באחת ממדינות אירופה המערבית, למשל, תקציבי הגופים המקבילים הרלבנטיים למועצה הלאומית שלנו למניעת תאונות דרכים – עולים פי כמה בעיר בינונית על המשאבים הזעומים שאנחנו מעמידים לרשות מלאכת קודש זו, הנעשית בכל רחבי מדינת ישראל על-ידי המועצה ועל-ידי מתנדביה.

גדעון פת: מדובר לא בעיר בינונית אחת אלא במדינה שלמה.

גדעון פת: לכן, אדוני היושב-ראש, עלינו לגרום באומץ לב לכך שייעשו הצעדים האמיצים, גם אלו שאינם פופולריים במיוחד, על-מנת שהתוצאות תהיינה אולי, וגם זה אולי, בטווח הקצר, בחודשים הקרובים, ולפחות בשנה הקרובה.

גדעון פת: שאם לא כן, בגלל תוספת כלי הרכב הנעים בארץ, שאנחנו עדים לה בשנתיים האחרונות, ובוודאי כך יהיה גם ב-1993, תהיה שנת 1993 שנה גרועה מאוד, חס וחלילה, גרועה מהשנתיים שחלפו.

גדעון פת: יותר משאבים חייבים להפנות לא רק לסלילתם של כבישים חדשים, אלא לשמירת הרמה ההכרחית בכבישים הקיימים.

גדעון פת: יש לנקות את צדי הדרכים ולשפר את השוליים, להמשיך בבניית גדרות ההפרדה ולצבוע אותן בצבעים מעוררים ומשמחים, ולא אפרוריים, המטילים תרדמה.

גדעון פת: יש לשאוף לכך, שבחלק מהכבישים הקיימים תותקן תאורה מתאימה, ואם לא לאורך כל הכביש, לפחות בסיבובים המסוכנים יותר ובאותם חלקים המועדים לתאונות.

גדעון פת: אולם, כל אלה לא יספיקו ולא ישנו בהרבה את המצב הקיים.

גדעון פת: לכן אני מציע, שנקבע אמות מידה חדשות ונוקשות בכל מה שקשור להרתעה ולענישה.

גדעון פת: יש, לדעתי, להקטין עד למינימום את ברירת הקנס.

גדעון פת: זו המצאה שבאה לשרת את האדמיניסטרציה ולא את העניין.

גדעון פת: היום, בעידן המחשבים והציוד האלקטרוני, מטלות האדמיניסטרציה הפכו חלקיות מאוד.

גדעון פת: את מקומן של ברירות הקנס חייבת לתפוס ענישה מרתיעה הקבועה בחוק ולא ניתנת לשיקול דעת כלשהו.

גדעון פת: אין זה נכון שנהג יכול לנהוג בזלזול, בחוסר אחריות ובפראות ברדיוס גיאוגרפי אחד, וברדיוס גיאוגרפי אחר להיהפך לשומר חוק ולנהג זהיר.

גדעון פת: מי שעובר בפראות באור אדום ברחוב צדדי בפרברי עיר זו או אחרת, או עוקף ללא רשות באזור שהתנועה בו איננה סואנת, הוא גם הנהג שעוקף במקום שקיימת תנועת רכב סואנת, הוא גם הנהג הנוהג בפראות לא רק ברחוב הצדדי אלא גם בכביש עורקי גדוש תנועה.

גדעון פת: לכן, אדוני היושב-ראש, הרתעה בדרך של שלילת רשיון לתקופת זמן, ואפילו מתמשכת, יש בה משום סיכוי לשיפור במצב.

גדעון פת: צריך לקבוע בחקיקה, למשל, כי נהג שלא ציית לתמרור, לאחר שלוש עבירות, או חמש עבירות, רשיון הנהיגה שלו יושעה לשישה או לתשעה חודשים.

גדעון פת: נער או אזרח כלשהו שינהג ברכב ללא רישוי כחוק, לא יוכל לפנות ולבקש רשיון נהיגה לתקופה של שלוש שנים.

גדעון פת: אדם שייתן את רכבו, זה שרשום על שמו או על שם חברה מסחרית שבשליטתו, לאדם שינהג בו אף שאין לאדם זה רשיון נהיגה, גם הוא יקבל סירוב לחמש שנים לאחר שרשיונו יילקח ממנו.

גדעון פת: מי שיימצא נוהג בגילופין או בהשפעת סמים לא יוכל לשוב ולבקש רישוי לנהיגה לצמיתות, אלא אם הוכיח בדרך הארוכה והקשה כי אכן שינה מסדרי חייו והתנהגותו.

גדעון פת: צריכה להיות, אדוני היושב-ראש, ענישה קבועה ואוטומטית.

גדעון פת: מי שעובר, למשל, את המהירות המותרת שלוש פעמים בשנה – יישלל רשיונו, לדוגמה, לשישה חודשים עבור כל עשרה קילומטרים מעבר למהירות המותרת.

גדעון פת: מכוניתו תילקח ממנו למרכז אחסון במקומות רחוקים ככל האפשר, כשעלות הגרירה תיפול על בעל הרכב, וכל זאת מעבר לקנסות הכספיים שייקבעו בחוק.

גדעון פת: הכנסת חייבת לקבוע, בחוקים הקיימים, את מינימום העונש, ולא להשאיר זאת לבתי-המשפט.

גדעון פת: אדוני היושב-ראש, זה שנים מספר אנו עדים למצב בלתי-נסבל, שבו עשרות בני-נוער איבדו את חייהם, הפכו לנכים ולאומללים, וזאת משום שבשנה מסוימת החליט מי שהחליט להקדים מתן רשיונות נהיגה לבני נוער בגיל 17.

גדעון פת: אני מכיר את כל התירוצים להחלטה זאת ואת כל הדוגמאות שהביאו אלה שתמכו בהחלטה זו, ממדינות אחרות ומקהילות אחרות.

גדעון פת: אני גם מכיר את השבלונים הביטחוניים והצבאיים שמשתמשים בהם בקלות רבה כל-כך על-מנת להצדיק מצב זה הנתון כיום.

גדעון פת: אני יודע שבקרב אוכלוסייה מסוימת הצעתי בעניין זה לא תתקבל באהדה ובהבנה.

גדעון פת: בכל זאת, אני בא להציע כי נחזור ונקבע בחוק, כי רשיון הנהיגה יינתן לאדם שהגיע לגיל 18, ולא לפני כן.

גדעון פת: הנוער שלנו, בין גיל 17 ו-18, ברובו המכריע איננו משתמש ברכב שניתן לו לנהוג בו על-מנת להגיע לבית-ספר או למקום עבודתו, אם הוא נוער עובד.

גדעון פת: מרבית בני הנוער בשנת חייהם זו משתמשים בכלי הרכב לצורכי בילויים.

גדעון פת: הורים, וכך אמרו לי הורים רבים, לא יכולים לעמוד מול הלחץ של בניהם או בנותיהם, שיש להם רשיון נהיגה, ולא להעמיד את הרכב המשפחתי לרשותם, אף שהם חוששים מאוד ודואגים מאוד בכל פעם שהילדים לוקחים או מקבלים את מכוניותיהם.

גדעון פת: צריך להוריד את השנתון הזה מנהיגה בכבישי הארץ, וככל שנמהר לעשות זאת, שירתנו בכך היטב אותם בני נוער, שבוודאי יכעסו עלינו אם אכן נעשה זאת.

גדעון פת: בכוונתי, במסגרת של ועדה שאדבר עליה בעוד דקות מספר, להגיש הצעת חוק בנדון יחד עם חברי כנסת אחרים.

גדעון פת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אלו רק כמה דוגמאות של מה שרצוי וניתן לעשות, אולם אין זה המקום לפתוח בדיון מפורט.

גדעון פת: את זה צריך לעשות בפורומים מצומצמים, תוך לימוד ההשלכות והניסיון המקצועי על-פי חוות דעת המומחים.

גדעון פת: הכנסת יכולה לקיים דיון שנתי על בטיחות בדרכים, לומר דברים שבלוניים כאלה שנאמרים בהרבה בתי ישראל בלילות שישי בשיחות ידידים, ובזה לעצור ולגמור, או לתקוף את הנושא המצער הזה מתוך אחריות לאומית, לתבוע מעצמה ומהממשלה טיפול אחר, אגרסיבי ולא מתחנן, יעיל ולא מתחמק.

גדעון פת: המערכות הקיימות מסוגלות לתפוקה הרבה יותר עמוקה ומרחיבה.

גדעון פת: אולם הן זקוקות לעזרה בחשיבה, בחקיקה, במשאבים ובהרחבת רשתות המתנדבים, ואנו, חברי הכנסת, יכולים לתת דוגמה אישית.

גדעון פת: בתום דיון זה, וזאת על דעת עמיתי, יושבי-ראש ועדת הפנים וועדת החינוך של הכנסת, בכוונתי להרכיב ועדה משותפת קבועה מנציגים מוועדות הכלכלה, הפנים והחינוך, שתפעל באופן שוטף ובאמצעותה נבטיח את מעורבות הכנסת בנושא חשוב זה.

גדעון פת: אדוני היושב-ראש, אינני יודע אם הדבר אפשרי, אבל אינני מציע שהכנסת תקיים דיון כולל במליאה בהצעתי לסדר-היום.

גדעון פת: אני מציע שהנושא יועבר לאותה ועדת משנה שעליה דיברתי זה עתה.

גדעון פת: מכיוון שהוועדה הזאת עדיין לא קמה, היא תקום רק בימים הקרובים, אני מציע כתחליף, שהנושא יועבר לוועדת הכלכלה של הכנסת וממנה יועבר מייד לוועדת המשנה, כדי שוועדת המשנה תוכל לעסוק בנושא זה יחד עם כל הגורמים הנהדרים, שרבים מהמתנדבים שלהם יושבים אתנו כאן בבית.

גדעון פת: בזה תעשה הכנסת ויעשו חברי הכנסת לפתרונות האפשריים בנושא שהוא כאוב מאוד, חשוב מאוד, והכרח הוא לטפל בו במהירות האפשרית.

גדעון פת: תודה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת גדעון פת.

שבח וייס: חברי הכנסת, הערה פרוצדורלית קצרה מאוד.

שבח וייס: בעלי הצעה לא יכולים להציע להעביר את ההצעה לוועדה.

שבח וייס: הם מציעים דיון במליאה.

שבח וייס: אני מתאר לי, ששר התחבורה, שיתייחס להצעות, יאמץ את הרעיון של חבר הכנסת גדעון פת ויציע מה שיציע כדי שבפועל זה יתגשם.

שבח וייס: בעניין הקמת ועדת משנה נוספת, התקנון מאפשר רק הרכב של נציגי שתי ועדות ולא של שלוש ועדות.

שבח וייס: נצטרך להתמודד עם הסוגיה בפורומים שבהם מתמודדים עם סוגיות פרוצדורליות.

שבח וייס: כל זה לא מוריד מחשיבות העניין שהעלית, חבר הכנסת פת.

שבח וייס: אני מודה לך על היוזמה.

שבח וייס: מכיוון שאתה תמשיך לטפל בנושא בתוקף תפקידך, אני בטוח שהנושא יזכה לטיפול הראוי, בשם הבית כולו, ולשיתוף פעולה מלא מצד כל סיעות הבית.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת עמנואל זיסמן להביא הצעה לסדר-היום, במסגרת שבע דקות.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים יקרים, הקדשתי היום דקות לא מעטות למלות הפתיחה של הנאום שלי.

עמנואל זיסמן: לא יכולתי להחליט.

עמנואל זיסמן: השוואת הנתונים של הרוגי תאונות הדרכים למספר החללים מאז קום המדינה נשמעה לי בנלית.

עמנואל זיסמן: סיכום ההרוגים של החודש האחרון הפך גם הוא באופן מחריד לבנלי.

עמנואל זיסמן: למעשה כל ההתעסקות בנושא תאונות הדרכים הפכה למשהו בנלי.

עמנואל זיסמן: מוות ללא עילה, מוות ללא תכלית, חסר היגיון.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדות רבות עסקו בנושא.

עמנואל זיסמן: ב-18 במרס, ביום האחרון של הכנסת השתים-עשרה, הגשתי דין-וחשבון של ועדת המשנה למאבק בתאונות הדרכים, אותה ועדת משנה שיושב-ראש ועדת הכלכלה הודיע לנו שתקום, אולי בהרכב אחר.

עמנואל זיסמן: ועדת המשנה אישרה מחדש את מסקנות ועדת החקירה הפרלמנטרית.

עמנואל זיסמן: בתולדות הכנסת היו מעט מאוד ועדות חקירה פרלמנטריות.

עמנואל זיסמן: בנובמבר 1988 אישרה הכנסת את מסקנות ועדת החקירה הפרלמנטרית.

עמנואל זיסמן: לצערי ולצערנו מרבית המסקנות לא יושמו, והחורף בפתח, אדוני שר התחבורה.

עמנואל זיסמן: להלן הפעולות שיש לנקוט על מנת להתמודד עם המציאות העגומה של עשרות הרוגים מדי חודש בתאונות דרכים: 1.

עמנואל זיסמן: מחויבת לאלתר החלטה עקרונית של הממשלה בדבר ריכוז האחריות והסמכויות בנושא הבטיחות בדרכים והמלחמה בתאונות הדרכים בידי רשות אחת.

עמנואל זיסמן: 2.

עמנואל זיסמן: יש להפסיק את הפיצול הקיים בהקצאת המשאבים בתקציב המדינה לפיתוח תשתית תחבורתית ולרכז סמכויות התכנון, הביצוע והסמכויות הסטטוטוריות הקשורות בפיתוח כבישים במשרד התחבורה.

עמנואל זיסמן: כמו-כן, יש לפעול להעברת מע"צ – מחלקת עבודות ציבוריות – למשרד התחבורה.

עמנואל זיסמן: יש לציין שתשתית הכבישים מוזנחת, על כן נדרש להגדיל באופן משמעותי את תקציב ההשקעות בתשתית, שיש בהן גם תשואה כלכלית גבוהה והן תנאי לצמיחה כלכלית של המשק.

עמנואל זיסמן: הציבור משלם כסף עבור השימוש ברכב ובדרכים, אבל הוא כמעט שלא רואה תמורה בשיפור התשתית.

עמנואל זיסמן: 3.

עמנואל זיסמן: הגדרת האחריות והסמכות של השלטון המקומי בתחום הבטיחות בדרכים.

עמנואל זיסמן: יש להרחיב את הסמכויות של פקחי הרשויות המקומיות.

עמנואל זיסמן: 4.

עמנואל זיסמן: הקמת מרכזי למידה להעלאת רמתו של הנהג הישראלי הוותיק והחדש.

עמנואל זיסמן: היום הנהג הישראלי לומד כדי לעבור את הטסט.

עמנואל זיסמן: יש להקנות לו מיומנות שתאפשר לו נהיגה בטוחה יותר.

עמנואל זיסמן: יש לציין שנושא הבטיחות נלמד באופן שיטתי בבתי-הספר היסודיים, וזה נעשה בשנים האחרונות.

עמנואל זיסמן: 5.

עמנואל זיסמן: יש להגביר את ההסברה בנושא הבטיחות בדרכים באמצעי התקשורת הממלכתיים תוך שימת דגש בעונשים הצפויים לעברייני התנועה.

עמנואל זיסמן: 6.

עמנואל זיסמן: יש צורך להרחיב ולעבות את משטרת התנועה הארצית.

עמנואל זיסמן: היא קמה בלחץ לא רק ציבורי אלא גם בלחץ של כנסת ישראל ושל הוועדה שעמדתי בראשה; לחץ עקבי.

עמנואל זיסמן: גוף זה פועל עד כה באופן ניסיוני.

עמנואל זיסמן: הוא הוכיח את עצמו.

עמנואל זיסמן: אולם יש להדגיש שאסור שהאכיפה תתרכז רק בנושא המהירות, בעוד הגורם העיקרי לתאונות הוא אי-ציות לתמרורים ולחוקים ואי-שמירת מרחק.

עמנואל זיסמן: 7.

עמנואל זיסמן: יש להרחיב את השימוש במתנדבים במאבק בתאונות הדרכים.

עמנואל זיסמן: בהזדמנות זו ברצוני לברך את אלה מהמתנדבים שעדיין נשארו ואת כל אלה שלוקחים חלק במאבק הזה.

עמנואל זיסמן: 8.

עמנואל זיסמן: הקצאת תקנים נוספים לשופטי תעבורה ולעובדי מינהל, שתבטיח שזמן ההמתנה עד למשפט לא יעלה על חודשיים מיום ביצוע העבירה.

עמנואל זיסמן: יש גם מקום לבדוק אם העונשים הנקבעים בחוק לעברייני תנועה אכן מרתיעים דיים, ובמקביל יש לעודד את הנהג הזהיר על-ידי מתן נקודות זכות, שיהוו תמריץ לנהיגה זהירה.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, את חלקי הצנוע לצמצום מספר תאונות הדרכים – ואני אומר את זה גם לחבר הכנסת גדעון פת – ביטאתי בזה שהגשתי אתמול הצעת חוק לתיקון תקנות התעבורה, שתאפשר לקטינים לקבל רשיון נהיגה רק מגיל 18, ולא כפי שזה קיים כיום.

עמנואל זיסמן: כשם שקרוב ל-70 חברי כנסת חתמו על הסכמה לחוק הזה לעיתון "ירושלים", ביטאון ירושלמי, אני מניח שגם אתה תעמוד מאחורי הצעת החוק הזו, כפי שביטאת בדבריך.

עמנואל זיסמן: בכוונתי להגיש הצעת חוק פרטית נוספת – והיא כבר בהכנה – שתחייב חגירת חגורות בטיחות גם במושב האחורי.

עמנואל זיסמן: אנחנו חלק מאירופה, ובאירופה זה בתהליך מתקדם, ואנחנו צריכים להשתלב באירופה גם בנושאים האלה.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, המומחים קבעו, הכנסת החליטה, והכול לצערנו עדיין נשאר בתחום המלל.

עמנואל זיסמן: יש הרבה דיבורים.

עמנואל זיסמן: הבוקר שמענו באמצעי התקשורת על מותו המצמרר של הנער העולה החדש בירי ה"קטיושות" על קריית-שמונה.

עמנואל זיסמן: אך, לצערנו, זו לא המלחמה היחידה.

עמנואל זיסמן: קיימת המלחמה בתאונות הדרכים.

עמנואל זיסמן: ובמלחמה כמו במלחמה – עלינו לפעול בנחישות לצמצום משמעותי במספר תאונות הדרכים.

עמנואל זיסמן: מלחמה חייבת להיות כוללת, מתוכננת היטב, שיטתית ועקבית.

עמנואל זיסמן: אדוני שר התחבורה, הממשלה חייבת לתת תשובה אמיתית לגורם הקטלני ביותר המאיים על אזרחי מדינת ישראל, ועליה להעמיד את המאבק בתאונות הדרכים, כמו דברים אחרים, בראש סדרי העדיפויות שלה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת עמנואל זיסמן.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת גונן שגב להביא הצעה משלו בעניין זה.

גונן שגב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, דנים אנו היום בנושא א-פוליטי לחלוטין.

גונן שגב: מנסים אנו יחדיו למגר את מולך הכבישים, הגובה מאתנו מחיר דמים יקר מדי יום.

גונן שגב: אל לנו לשכוח כל העת, כי בר-שליטה הוא מולך זה.

גונן שגב: יכולים אנו למנוע את הקטל הנורא בדרכים או לפחות להקטין את ממדיו.

גונן שגב: בתשעת החודשים הראשונים של 1992 אירעו 16,665 תאונות דרכים.

גונן שגב: זאת עלייה בכ-2,500 תאונות דרכים בהשוואה לתקופה המקבילה אשתקד.

גונן שגב: בתקופה הנ"ל גבו תאונות הדרכים 374 הרוגים, נתון שהיה נכון לאתמול, ולצערי התבשרנו הבוקר ובצהריים על ארבעה הרוגים נוספים.

גונן שגב: קיימים פתרונות לצמצום נגע זה, הנובע ממחדלים בנושאים מספר.

גונן שגב: פיתוח התשתית בארץ איננו מדביק את קצב גידול מספר כלי הרכב, צפיפות כלי הרכב בארץ היא מן הגבוהות בעולם.

גונן שגב: אינני יכול שלא להאשים את משרד העבודה ומשרד התחבורה בהזנחה פושעת בנושא כאוב זה.

גונן שגב: פיתוח התשתית ייתן פתרונות רבים, הן להגברת הבטיחות לנוסעים והן למקומות תעסוקה.

גונן שגב: חייב אני לציין, כי כלכלנים רבים, ולא רק בארץ, טוענים שפיתוח תשתית נאותה, תשתית כבישים שתקצר את זמני הנסיעה, יהווה מנוף לצמיחת המשק.

גונן שגב: הגורם האנושי מהווה אבן נגף בנושא תאונות הדרכים.

גונן שגב: הפתרונות בטווח הקצר הם אכיפת החוק על-ידי משטרת ישראל.

גונן שגב: המשטרה, אשר לצערי מחפשת את הפתרונות הקלים, דומה לאדם המחפש אבדה תחת הפנס ולא במקום שאבדה.

גונן שגב: במקום מכמונת מהירות המוצבת בכביש מס' 1 העולה לבירה, יש להגביר את סיורי הניידות בכבישים האדומים.

גונן שגב: יש ללכוד את הנהג המסוכן, לרשום דוחות לנהגים שאינם שומרים מרחק, אינם שומרים על כללי עקיפה ואינם מצייתים לחוקי התעבורה האחרים, ולהעמידם לדין בסדר דין מקוצר.

גונן שגב: עצם נוכחות ניידות המשטרה באזורים מועדים לפורענות תהווה גורם מרסן, תרתיע את הנוהגים ותקטין את מספר תאונות הדרכים.

גונן שגב: משרד החינוך חייב גם הוא להירתם למאמץ למניעת תאונות דרכים.

גונן שגב: יש לכלול במסגרת תוכניות הלימוד בכיתות י"א וי"ב לימודי תיאוריה, המלווים בסרטים ובסיורים בשטח.

גונן שגב: על משרד החינוך לחייב תלמידים מהשכבות הבוגרות לטפל בנפגעי תאונות דרכים במסגרת פרויקט המחויבות האישית.

גונן שגב: חייב משרד החינוך להיערך בדחיפות להכנת תוכניות הלימוד הנ"ל ולהתמקד בבעיה חריפה זאת, במקום לשנות סדרי בריאת עולם ולהתפלמס עם החרדים על מקצועה האמיתי של רחב.

גונן שגב: משרד האוצר שינה את סדרי העדיפויות ויצר תקציב צר למדינה צרה עוד יותר.

גונן שגב: חייב הוא להזרים כספים להוזלת התחבורה הציבורית.

גונן שגב: ויש להקציב כספים לפיתוח תשתית כבישים.

גונן שגב: ייתכן שכסף זה כבר הובטח כדמי-לא-יחרץ לעמותות חרדיות או לקופת-חולים, והעברת הכסף לטיפול בתאונות עלולה לקצר את חיי קואליציה אך עשויה להאריך חיי אזרחים רבים.

אלי גולדשמידט: אמרת שאתה לא מדבר פוליטיקה.

גונן שגב: זו לא פוליטיקה.

שבח וייס: חברי הכנסת, בבית הזה הכול פוליטיקה.

שבח וייס: זאת לא בושה.

שבח וייס: אנחנו באמצעים פוליטיים עושים – – –

גונן שגב: אמרתי שהנושא הוא א-פוליטי.

גונן שגב: לא אמרתי שאני לא מדבר פוליטיקה.

שבח וייס: זה בית פוליטי.

גונן שגב: משרד האוצר חייב לבטל כליל את המיסוי על אבזרי הבטיחות המיובאים והמיוצרים בארץ.

גונן שגב: יש בעולם היום אבזרי מיגון מתקדמים, כגון כריות מתנפחות המגוננות על הנהג בזמן תאונה, מערכות בלמים משוכללות וצמיגים מונעי החלקה.

גונן שגב: החיסכון בחיי אדם בפציעות, בנפש וברכוש יביא לחיסכון כספי גדול מההשקעה הראשונית.

גונן שגב: משרד התחבורה, אדוני השר, חייב להגביר את הפיקוח על המוסכים, לסגור מוסכים לא-מורשים ואת המורשים אשר אינם עומדים בסטנדרד עבודה מקובל.

גונן שגב: אין בידי נתונים מדויקים, אך ברור שחלק ניכר מתאונות הדרכים נגרם בשל אי-תקינות הרכב, בשל חוסר טיפול או טיפול לא הולם במוסכים.

גונן שגב: כדי להירתם למאמץ אמיתי לחיסול נגע קטלני זה יש להקים ועדה בין-משרדית, אשר תכלול נציגים ממשרד התחבורה, ממשרד העבודה, ממשרדי האוצר, החינוך והמשטרה.

גונן שגב: הוועדה תרכז תקציבים לפעולות הדחופות שיש לבצע, ויפה שעה אחת קודם.

גונן שגב: סעו לשלום.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת גונן שגב.

רענן כהן: הכנסת הקימה ועדה, ועד היום דבר ממסקנותיה לא בוצע.

שבח וייס: אנחנו כנסת חדשה.

שבח וייס: מה שלא הספיקו קודמותינו, אנחנו נשתדל לעשות.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת רענן כהן.

שבח וייס: אני רוצה להזמין עכשיו את חבר הכנסת יגאל ביבי להביא את הצעתו.

שבח וייס: חברי הכנסת, לתשומת לבכם, מצד ימין של הדוכן יש לנו איתות שתי דקות לפני סיום הזמן שהוקצב לכל נואם.

שבח וייס: הוא נועד לכך שתסתכלו.

שבח וייס: העניין הוא שחברי כנסת באולם מסתכלים, אבל אלה שצריכים להסתכל לא עושים את זה.

שבח וייס: אני לא אומר את זה לגבי הנואם הקודם.

שבח וייס: הוא אפילו השאיר שתי דקות לבאים אחריו.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, מכובדי שר התחבורה, חברי הכנסת, עם ישראל ידע תמיד לדאוג, לשמור על חיי אדם, לדאוג לביטחון הציבור.

יגאל ביבי: פרנסי הציבור קיבלו על עצמם תמיד אחריות מיניסטריאלית.

יגאל ביבי: בעת שנשפך דם נקיים, ברגע שנמצא הרוג, היו חייבים נבחרי הציבור להכריז קבל עם ועולם: "ידינו לא שפכה את הדם הזה – – – כפר לעמך ישראל".

יגאל ביבי: האם נוכל לומר אנחנו, הנבחרים, הממשלה, הרשויות השונות, שעשינו הכול כדי למנוע את הקטל בדרכים?

יגאל ביבי: יש לנו עם קצת משונה.

יגאל ביבי: העם כולו יכול להתגייס ולהציל נפש אחת; אבל בכל יום בממוצע הולכת נפש בישראל, ואנחנו כולנו אדישים.

יגאל ביבי: ביומיים האחרונים שבעה הרוגים.

יגאל ביבי: בשנת 1987 בחרה הכנסת ועדה פרלמנטרית.

שבח וייס: אגב, חלק מן ההמלצות כן הוגשמו.

שבח וייס: אני מניח ששר התחבורה ידבר על כך.

יגאל ביבי: הוועדה הניחה על שולחן הכנסת מסקנות מצוינות.

יגאל ביבי: הוקם המינהל לבטיחות בדרכים.

יגאל ביבי: אמרו לנו: ביורוקרטיה, הרבה משרדים, צריכים לאחד את כולם.

יגאל ביבי: לכן הוקם המינהל, והוא עובד כבר שנים.

יגאל ביבי: למרות כל הוועדות, למרות הדיונים, למרות ההמלצות של ועדת החקירה הפרלמנטרית וועדות אחרות, עדים אנו לגידול מדהים במספר תאונות הדרכים ובמספר הנפגעים.

יגאל ביבי: מן הנתונים הסטטיסטיים של תאונות הדרכים מסתמן השנה שיא, לצערנו.

יגאל ביבי: כיצד אין נתונים אלה מדירים שינה מעיני כולנו?

יגאל ביבי: בממוצע נפגעים מדי שבוע 711 אנשים; ריבונו של עולם, 711 נפגעים כל שבוע, מהם תשעה הרוגים כל שבוע.

יגאל ביבי: בהזדמנות זו אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת, את יושב-ראש המועצה הלאומית למניעת תאונות דרכים, השופט דב לוין, ואת שר התחבורה, על היוזמה בארגון יום בטיחות בדרכים בכנסת.

יגאל ביבי: אני קורא לכל חברי הכנסת וליושב-ראש בראשם לתת עדיפות ליוזמות החקיקה של חברי הכנסת, הקשורות לביטחון בכבישים.

יגאל ביבי: אני מציע להעלות את גיל הנהיגה מ-17 שנה ל-18 שנה.

יגאל ביבי: רצוי ששר התחבורה ישנה מיידית את התקנה.

יגאל ביבי: היה כדאי שאדוני שר התחבורה יבדוק נתון אחד – לי אין הנתונים ואני מדבר רק מתוך אינטואיציה – כמה בחורים צעירים בגיל 17 וחודשיים כבר יש להם רשיון נהיגה.

יגאל ביבי: איך יכול תלמיד ללמוד נהיגה במשך חודשיים?

יגאל ביבי: האם מישהו שאל את עצמו?

יגאל ביבי: – כבר בגיל צעיר יותר, אולי בגיל 14, הוא התחיל לקחת ולגנוב רכב.

אמנון רובינשטיין: בגיל 16.

יגאל ביבי: כן, אבל בגיל 16 הוא כבר בכבישים.

יגאל ביבי: יש כאלה שלא מספיקה להם השנה, גיל 17, והם נוהגים כבר לפני כן.

יגאל ביבי: אני רוצה שנפריד בין שני דברים – בין לימוד נהיגה לבין רשיון נהיגה.

יגאל ביבי: ברגע שאתה קובע שגיל 17 כשר לקבלת רשיון נהיגה, הוא מתחיל בגיל צעיר יותר, כי הוא לא רוצה להפסיד אפילו יום אחד.

יגאל ביבי: לכן חייבים לשנות את התקנה הזאת.

יגאל ביבי: אנחנו מציעים שלימוד נהיגה ייעשה בגיל צעיר יותר, כי לא יכול להיות שחייל קרבי יתחיל ללמוד נהיגה בגיל 18, כי במשך חודשים הוא לא יכול לצאת, ואדם אחר יוכל ללמוד בקלות רבה יותר.

יגאל ביבי: לכן צריך לאפשר ללמוד נהיגה לפני גיל 18, אבל מתן הרשיון – רק בגיל 18.

יגאל ביבי: אני שמח שחברי, חבר הכנסת שאול יהלום, הגיש הצעת חוק ברוח זו.

יגאל ביבי: אני מציע לתמוך בהצעה, שלפיה נהג שהיה מעורב בתאונה עם נפגעים יהיה חייב לעשות עוד הפעם מבחן נהיגה.

יגאל ביבי: זה יעלה לו כסף.

יגאל ביבי: אולי באמת הוא עבר את המבחן בטעות, או שהיתה לו נהיגה מוצלחת של עשר דקות.

יגאל ביבי: לדעתי, כל נהג שמעורב בתאונת דרכים, ויש אלפים כאלה בשנה, יש לשלול לו את הרשיון ולעשות לו מבחן חוזר.

יגאל ביבי: יכול להיות שאדם הוציא רשיון לפני 30 שנה, והיום הוא לא מסוגל לנהוג, לא ראוי לנהוג.

יגאל ביבי: מדוע שיסתובב נהג קטלן בכבישי ארץ-ישראל?

יגאל ביבי: אני קורא לשר התחבורה לעשות ככל יכולתו למימוש הצעות הוועדה הפרלמנטרית.

יגאל ביבי: אני לא רוצה לפרט אותן כאן.

יגאל ביבי: חברי, חבר הכנסת פת, פירט אותן בהרחבה.

יגאל ביבי: אני חושב שהטלוויזיה הממלכתית וגם ערוץ-2 חייבים לשדר, כחלק מתוכניותיהם הקבועות, בצורה סדירה ומתוכננת, תוכניות שפסיכולוגים יחד עם אמנים ובמאים יכינו.

יגאל ביבי: אני רוצה להציע כמה הצעות מעשיות, נוסף על הצעות שהציעו חברי.

יגאל ביבי: אי-אפשר להתייחס בסלחנות ל"חארכות" שבחורים צעירים עושים בשכונות.

יגאל ביבי: צריך לקרוא לתושבים לקחת את העסק לידיים, לא רק לטלפן למשטרה.

יגאל ביבי: צריכה להיות תנועה של תושבים, צריכה להיות התקוממות של תושבים נגד התופעה המחרידה הזאת, שרכב מסתער בכבישים בצורה בלתי אחראית וכולם אדישים.

יגאל ביבי: לא צריך לבוא בטענות רק אל המשטרה, צריך לבוא בטענות אלינו, האזרחים האדישים.

יגאל ביבי: כולנו "מקטרים" על הפקקים המעיקים והמעצבנים.

יגאל ביבי: אדוני שר התחבורה, נהוג בעולם שבכבישים עמוסים, בשעות מסוימות, אין רכב נוסע עם אדם יחיד.

יגאל ביבי: אם יש בארץ כבישים סתומים ואנשים מחכים שעה, צריכים לקבוע תמרורים, דבר מקובל, שבשעות אלו ייסעו שלושה אנשים מינימום ברכב.

יגאל ביבי: אולי גם יהיה כאן שיתוף של אנשים שייסעו יחד.

יגאל ביבי: הלוא אתה נוסע בארץ ואתה רואה אדם אחד נוסע ברכב.

יגאל ביבי: למה לא להגביל, כמו שנהוג בהרבה מדינות בעולם?

יגאל ביבי: צריך לשנות את ההרגלים, שהילדים והעובדים לא ייסעו באותן שעות, צריך לשנות את שעות העבודה.

יגאל ביבי: אדוני היושב-ראש, הגשתי הצעת חוק שהיא הוראת שעה.

יגאל ביבי: אומרים שהכבישים לא מתאימים ויעבור זמן עד שיתקנו זאת.

יגאל ביבי: אומרים שמספר כלי הרכב גדל.

יגאל ביבי: בואו נצמצם.

יגאל ביבי: אדם ינהג ארבעה ימים בשבוע ברכבו; נזק קטן מול הנזק האדיר הקיים.

יגאל ביבי: יש להחזיר את התקנות שלפיהן יום-יומיים הרכב מושבת, גם של חברי הכנסת ולא רק של האזרחים במדינה.

יגאל ביבי: לסיום, תאונות הדרכים אינן גזירה משמים.

יגאל ביבי: מה שנגזר משמים הוא, שיש להציל כל נפש ונפש.

יגאל ביבי: זו אולי מצוות העשה החשובה ביותר שליוותה את עמנו במשך שנים, ותפילתי שלא רק נזדעזע מהנתונים אלא גם נעשה לתיקונם.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת יגאל ביבי.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את אחרון בעלי ההצעות בנושא זה, את חבר הכנסת שמואל הלפרט.

שבח וייס: בבקשה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכת תאונות הדרכים ממשיכה להכות בנו.

שמואל הלפרט: מדי יום אנו שומעים, לצערנו, על הרוגים ופצועים בכבישי המדינה.

שמואל הלפרט: לצערי הרב, זה כמעט שלא משפיע עלינו.

שמואל הלפרט: בעיתוני היום מדווח על ארבעה הרוגים בתוך יממה אחת.

שמואל הלפרט: יש ימים שבהם מספר ההרוגים גדול עוד יותר ומספר הפצועים אף הוא נמצא בעלייה מתמדת.

שמואל הלפרט: אתמול פורסמו נתונים על 372 הרוגים בתאונות דרכים מאז תחילת השנה, ועל מספר מדהים של יותר מ-28,000 פצועים.

שמואל הלפרט: הסטטיסטיקה מסבירה יותר מכול את חומרת המצב.

שמואל הלפרט: מאז קום המדינה נהרגו בתאונות כ-16,500 בני אדם.

שמואל הלפרט: לשם השוואה: מספר חללי צה"ל בכל המלחמות עד כה מגיע ל-17,150 לוחמים.

שמואל הלפרט: אין ספק שמדובר בנושא לאומי חשוב ממדרגה ראשונה, אבל, משום-מה נדמה שהגורמים האחראים לכך אינם נותנים לכך את תשומת הלב המספיקה, לפחות לא במידה הדרושה, כאשר מדובר ב-16,500 הרוגים בתאונות מאז קום המדינה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, הסיבה העיקרית לקטל בדרכים, לדעת מומחים רבים, היא הגורם האנושי.

שמואל הלפרט: יש תחושה של נהיגה בהרגשה של "אני ואפסי עוד", של זלזול בזולת ובערך החיים בכלל, זלזול במושג שהאדם הוא עולם ומלואו.

שמואל הלפרט: הרגשה זו קיימת במיוחד אצל בני נוער, אשר לא חונכו כראוי על קדושת החיים, אבל, לצערנו, אפשר לראות שהבעיה הזאת קיימת גם אצל מבוגרים יותר.

שמואל הלפרט: אי-אפשר להימנע מהטלת חלק גדול של האחריות בתחום זה על מערכת החינוך הממלכתית במדינה, שאינה מקדישה התייחסות ראויה לנושא כה חשוב.

שמואל הלפרט: קיימת גם בעיה רצינית של רבבות מתמכרים ומכורים לסמים, אלפי אלכוהוליסטים ואנשים שאינם יציבים בנפשם, המקבלים רשיונות נהיגה ומסכנים בנהיגתם כל מי שנוהג בכבישים.

שמואל הלפרט: מן הדין היה לשלול מהם את רשיונות הנהיגה, ובעניין זה יפה שעה אחת קודם.

שמואל הלפרט: הזכרתי קודם את הזלזול בזולת ואת הביטחון העצמי המופרז של נהגים רבים.

שמואל הלפרט: זו תופעה חמורה בפני עצמה, שאפשר להיתקל בה מדי יום בכבישים.

שמואל הלפרט: לנהגים ישראלים רבים יש תכונה של שחצנות, המלווה על-פי רוב בנהיגה לא-זהירה עד כדי טירוף.

שמואל הלפרט: למרבה הפלא, במקום שמערכת המשפט תתגייס לנושא זה ותחמיר בעונשים, יש דווקא מגמה של הקלה בענישת נהגים עבריינים.

שמואל הלפרט: שוב ושוב אנו קוראים על נהגים הגורמים לתאונות קטלניות, והעונשים לא מרתיעים.

שמואל הלפרט: די אם אזכיר כאן, שהנהג שגרם למותם של נשיא האוניברסיטה העברית, מר יורם בן-פורת, ומשפחתו, שהודה כי היה ידוע לו שהבלמים בגורר המשאית אינם תקינים, כבר שוחרר ממעצרו.

שמואל הלפרט: גם התמשכות משפטי התנועה זמן רב כל כך משפיעה לרעה.

שמואל הלפרט: עד שבית-המשפט פוסק את דינו של נהג שגרם לתאונה קטלנית, שבה קופחו חיי אדם, יכולים לעבור חודשים רבים, לפעמים שנים.

שמואל הלפרט: לו ידע הנהג שיישפט בסמוך לזמן התאונה שהוא גרם לה, ואילו היו העונשים מרתיעים, ייתכן שהדבר היה משפיע על המצב בכבישים.

שמואל הלפרט: אחד העונשים המרתיעים והיעילים ביותר הוא שלילת הרשיון לתקופות ממושכות מאוד.

שמואל הלפרט: בקנסות לבדם אין די.

שמואל הלפרט: כאשר האשמה קשה במיוחד, כאשר הנהג סיכן ביודעין ובמזיד את הזולת וגרם לתאונה קטלנית, בהחלט יש מקום לשקול הטלת עונשי מאסר מרתיעים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, עדיין הממשלה אינה מקדישה את המשאבים הדרושים באופן יחסי לממדי הקטל העצום בדרכים.

שמואל הלפרט: אין ספק שכל המשאבים שיושקעו הם כאין וכאפס לעומת הנזקים הכספיים והאחרים הנגרמים כתוצאה מתאונות הדרכים, המסתכמים כיום בסכום המתקרב למיליארד דולר בשנה.

שמואל הלפרט: יש הרגשה שהממשלה אינה מזדרזת דיה לתקן ולהרחיב כבישים אדומים, ויש הזנחה בתיקונם ובסלילתם של דרכים וכבישים משובשים בכל רחבי הארץ, דבר שבעצמו גורם פעמים רבות לתאונות.

שמואל הלפרט: מחודשי ההפעלה המעטים של משטרת התנועה החלקית הוכח בעליל עד כמה יש בה יעילות ועד כמה היא תורמת לריסון הנהיגה הפרועה בכביש.

שמואל הלפרט: אלא שעד שאושרה הקמת משטרת התנועה עברו שנים ארוכות של דיונים וויכוחים.

שמואל הלפרט: לסיום, ברצוני לחזור ולהעלות הצעה להנהיג מה שכבר היה נהוג בעבר, שבתון רכב יום בשבוע.

שמואל הלפרט: מן הראוי שיהיה זה שבתון ביום שבת קודש.

שמואל הלפרט: בכך יופחת מיידית מספר התאונות בכ-15%.

שמואל הלפרט: ואם אמצעים רבים אחרים לא עזרו עד היום, בטוחני שבזכות שמירת שבת נמנע תאונות ונפגעים.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת שמואל הלפרט.

שבח וייס: חברי הכנסת, לפני שאזמין לכאן את שר התחבורה להציג את המדיניות של משרדו ואת המעשים של משרדו בתחום זה ואת התוכניות שלו, אני מבקש לברך את סגנית יושב-ראש הכנסת, חברת הכנסת ענת מאור, שתעלה בשניות אלה ממש לנהל את הישיבה.

שבח וייס: זאת תהיה הישיבה הראשונה שהיא תנהל, ואנחנו נתחשב בכך.

שבח וייס: אני רוצה לומר לזכותן של שתי הסגניות, שהן ביקשו לדחות ולדחות את המועד שבו יוזמנו לנהל את הישיבות, מתוך שרצו להתכונן, והן הקדישו לזה זמן רב.

שבח וייס: זה כל כך מאפיין את שיטת העבודה שלהן.

שבח וייס: אני שמח שהסיעות שלחו לנשיאות הכנסת שתי סגניות ליושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: יש לנו בכנסת הזאת 11 חברות כנסת, יותר מאשר אי-פעם ב-20 השנים האחרונות.

שבח וייס: אנחנו גם מקדמים נשים בסגל הכנסת.

שבח וייס: היום העלינו שתיים בדרגה.

שבח וייס: הבאנו גם סדרנית לאולם המליאה.

שבח וייס: אנחנו רוצים באופן מעשי לייצג את הזרם הנכון, שיביא, בסופו של דבר, לשוויון ריאלי בין גברים לנשים במדינת ישראל.

שבח וייס: אני מברך אותך, ואני משוכנע שזה יעבור בשלום.

ענת מאור: תודה רבה לכבוד היושב-ראש על הברכות.

ענת מאור: אני מאחלת לכולנו כנסת פורייה.

ענת מאור: תודה לכולם.

ענת מאור: אני מזמינה עכשיו את שר התחבורה להשיב על ההצעות לסדר-היום.

ענת מאור: בבקשה.

ישראל קיסר: רשום לפני "אדוני היושב-ראש", אבל אומר עכשיו "גברתי היושבת-ראש", אני מברך אותך על משרתך הרמה.

ישראל קיסר: חברי, חברי הכנסת, בפתיחת המושב אתמול הביעה הכנסת את כאבה ואת השתתפותה בצערן של המשפחות שיקיריהן נפגעו על-ידי אויבי ישראל, מדינת ישראל והשלום.

ישראל קיסר: הכנסת איחלה ומאחלת החלמה מלאה לפצועים, ומחזקת את ידיהם של יישובי הצפון.

ישראל קיסר: אנו בטוחים שצה"ל יעשה הכול כדי להגן על ביטחוננו ועל יישובינו.

ישראל קיסר: דווקא על רקע זה מזדקר הדיון הנוכחי.

ישראל קיסר: בהזדמנות זו אני רוצה לברך על היוזמה של יושב-ראש הכנסת, של יושב-ראש המועצה הלאומית למניעת תאונות דרכים, השופט דב לוין, ושל יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת גדעון פת, שקיימו היום את הדיון הציבורי בנושא זה במשכן הכנסת, ועתה במליאה.

ישראל קיסר: כפי שאמרתי, דווקא על רקע הדברים שקרו אתמול והיום מזדקר האבסורד – איך אנחנו עוברים לסדר-היום על הקטל בדרכים?

ישראל קיסר: הקטל בדרכים עומד בצדק במרכז סדר-היום הציבורי, ובעקבות כל תאונה שמודיעים עליה עולות שוב ושוב השאלות: מדוע זה קרה?

ישראל קיסר: חברי, יושב-ראש ועדת החינוך – –

אברהם בורג: אדוני שר התחבורה.

ישראל קיסר: – – אתה אמור לחנך.

ישראל קיסר: שוב ושוב עולות השאלות: מדוע זה קרה?

ישראל קיסר: האם לא ניתן היה למנוע את התאונה הזאת?

ישראל קיסר: מה עושות הרשויות המופקדות על הנושא כדי לצמצם את מספר התאונות, למנוע פגיעות ואובדן ללא תכלית של חיי אדם, דברים הגורמים רק סבל למשפחות ולכולנו?

ישראל קיסר: בטרם אציין מה נעשה בתחום הזה על-ידי הרשויות המופקדות על הבטיחות בדרכים, ובראשן המינהל לבטיחות בדרכים במשרד התחבורה, אני חייב להדגיש עובדה הידועה לכול – כי ברוב התאונות הגורם האנושי הוא הגורם המרכזי.

ישראל קיסר: במלים פשוטות: התנהגותו של הנהג או של הולך הרגל היא הקובעת.

ישראל קיסר: למעלה מ-82% מכל התאונות מקורם בהתנהגותו של הנהג או של הולך הרגל.

ישראל קיסר: יש נהגים, וגם הולכי רגל – לשמחתי, זה לא המצב השכיח, אוי לנו אם רוב רובם של הנהגים לא היו נוהגים בהתאם לכללים – שחושבים כי ההוראות, התקנות, התמרורים, הרמזורים, ובכלל חוקי התנועה, הם גזירות מטעם הרשות, ומשתמשים במלה גזירה, ולמדנו במקורות:

ישראל קיסר: אם יש גזירה צריך להפר אותה – ולכן יש מתחכמים ה"מסדרים" כביכול את הרשות, במקרים רבים הם עוברים עבירות תנועה, ללא כל תאונה, ולא נתפסים, לצערי, על-ידי המשטרה, עד שקורית תאונה.

ישראל קיסר: הסיבה להתרחשות רוב התאונות אינה העדר ידע של חוקי התנועה או התמרורים.

ישראל קיסר: הנהג יודע מה פירוש הדבר לחצות צומת באור אדום – אפילו ילד בגיל שנתיים יאמר לכם זאת – או עקיפה על פס לבן או עבירה על חוקים אחרים, אלא הוא מצפצף עליהם.

ישראל קיסר: זה לא מחוסר ידע.

ישראל קיסר: כל זה לא בא במקום החובה המוטלת עלינו, כולנו, לעשות הכול בתחום תשתית הכבישים, תקינותם של כלי הרכב וציודם באמצעי בטיחות, הגברת החינוך לבטיחות, הרחבה ושכלול של האכיפה וקיום הכלל הנקוט בידינו משנים על-ידי קדמונים: "מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך", שאם לא כן נמשיך להיות עדים, לצערנו, לתאונות, שהרי העדר משמעת והעדר תשומת הלב הם הגורמים המרכזיים לתאונות לא רק בכבישים; יש תאונות עבודה ותאונות אימונים שניתן היה למנוע אותן.

ישראל קיסר: משרד התחבורה – כפי שידוע, אנחנו פה חדשים, מלאו לנו מאה ימים – אני כשלעצמי אימצתי לי מדיניות של שיתוף פעולה עם כל גורם ממשלתי, עירוני, גורמים אחרים ותנועות מתנדבים, כדי לפעול ולקדם את הנושא בשלושה תחומים עיקריים: התשתית, החינוך והאכיפה.

ישראל קיסר: בנושא התשתית, ממשלה זו נותנת עדיפות גבוהה להשקעות בתשתית, ובראשן התשתית התחבורתית.

ישראל קיסר: לטעמי, לא מספיק.

ישראל קיסר: בשנת 1993 יושקעו בכבישים על-ידי מע"צ, משרד התחבורה וגורמים נוספים יותר מ-2 מיליארדי שקלים, שזה גידול ריאלי של 30% לעומת התקציב של שנת 1992.

ישראל קיסר: מגמה זו של גידול ריאלי בתקציב התשתית תהיה גם בשנים 1994 ו-1995.

ישראל קיסר: חברי הכנסת, יש לזכור, שצי הרכב גדל מדי שנה בשנה ביותר מ-80,000 כלי רכב חדשים, שיעור כפול משיעור גידול האוכלוסייה עם העלייה, ונשפכים לכבישים, בעיקר למרכז הארץ, בכל שנה עוד 80,000 כלי רכב חדשים.

ישראל קיסר: ב-20 השנים האחרונות, היינו משנת 1970 עד היום, גדל צי הרכב פי ארבעה, ואילו רשת הכבישים גדלה ב-50% בלבד.

ישראל קיסר: אני רוצה שהכנסת תשמע – אני לא מביא הרבה נתונים כדי שלא לעייף אתכם – רק נתון זה.

ישראל קיסר: אם צי הרכב גדל פי ארבעה, הרי רשת הכבישים גדלה ב-50%.

ישראל קיסר: יש פיגור אדיר בתשתית של הכבישים והמדינה שלנו בלאו הכי מדינה קטנה.

ישראל קיסר: ואם היא גם קטנה וגם אין כבישים – הכול יעמוד ממילא, ואולי אם יעמדו כל כלי הרכב בלאו הכי לא תהיינה תאונות דרכים, תהיינה תאונות מסוג אחר.

ישראל קיסר: ברשותכם, אזכיר כמה מהפרויקטים החשובים בתשתית הכבישים, שהם בתהליך עבודה ולא בתוכניות.

ישראל קיסר: הוספת שני נתיבים בכל כיוון ב"נתיבי איילון", היינו, יהיו ארבעה נתיבים בכל צד.

ישראל קיסר: המשך פרויקט "נתיבי איילון" – סידרנו זאת עם הצבא – עד רשפון בצפון וראשון-לציון בדרום.

ישראל קיסר: החלטתי להפוך את "נתיבי איילון" לחברה רב-ערים.

ישראל קיסר: כבר היום אני מגייס את כל הערים סביב המטרופולין של תל-אביב, שיהיו חברות ב"נתיבי איילון" ויהיו שותפות לאחריות ולתקציבים, כדי שנוכל לתת לאזרחים תחבורה נכונה.

ישראל קיסר: בצפון אני הולך להקים את "נתיבי הגליל", כדי לסייע ליישובים הערביים והדרוזיים, שבהם יש הזנחה נוראה בנושא הכבישים.

ישראל קיסר: נסייע להם אם ירצו לסייע לעצמם, בסלילת כבישים בעורקים הראשיים.

ישראל קיסר: אנחנו רוצים לפתח נתיבי תחבורה לאוטובוסים על-ידי הוספת נתיב שלישי בעורקים המרכזיים.

ישראל קיסר: אמר כאן חבר הכנסת זיסמן, ואני לא רוצה להעלות זאת במעמד זה, שצריך לרכז את האחריות של כל נושא הכבישים בידי רשות אחת, ולא להמשיך במצב השורר כיום, שבו אם אני רוצה לעשות משהו אני צריך לתאם עם מע"צ ועם משרד הפנים, עם קטע כזה במע"צ ועם קטע כזה במשרד הפנים, והאחריות לתאונות נופלת על משרד אחד.

ישראל קיסר: פיתוח הרכבת הקלה – לא יהיה לנו מנוס אלא לפתח את הרכבת הקלה, החשמלית, בעורקים המרכזיים באזור תל-אביב.

ישראל קיסר: נתתי אור ירוק להתחיל בביצוע פרויקט זה.

ישראל קיסר: גמר ביצוע גדרות הפרדה באורך של 40 קילומטרים בכבישים הדו-מסלוליים, וזאת בהתאם לסיכום עם שר השיכון.

ישראל קיסר: פיתוח הרכבת – אני חושב שאנחנו הזנחנו הזנחה פושעת את הרכבת, ומאז עברה לרשות הנמלים והרכבות היתה לה עדנה, אבל אני חושב שזאת אחת האלטרנטיבות המעשיות כדי להקל את הצפיפות בכבישים.

ישראל קיסר: אני החלטתי, שבשנת 1993 נשלים את הכפלת מסילת הברזל לאורך רצועת החוף מנהרייה עד תל-אביב ועד הדרום, רכישת קרונות נוסעים חדשים נוספים, הקמת תחנות עם מגרשי חנייה, רכבת פרברים, רכבת לשדה התעופה בן-גוריון.

ישראל קיסר: סך כל ההשקעות שיושקעו השנה ברכבת, היינו בשנת 1993, יהיה כ-400 מיליון שקל.

ישראל קיסר: לא כל הכסף יבוא מהרשות, כי הממשלה הקודמת ינקה את הכסף מהרשות וייבשה אותה, ואין לה היום כסף לא לנמלים ולא לרכבות.

ישראל קיסר: סיכמנו עם שר האוצר, ש-200 מיליון שקל ניקח מהרשות ו-200 מיליון שקל נגייס בחוץ, אם על יסוד הלוואה אם בכל דרך אחרת.

ישראל קיסר: בנושא החינוך, שהוא הדבר המרכזי – בעצה אחת עם שרת החינוך והתרבות החלטנו להגביר את לימוד הבטיחות בדרכים לתלמידים כלימוד חובה מגן-הילדים ועד לכיתה י"ב.

ישראל קיסר: החל ב-1 בנובמבר 1992 נפעיל בכיתות י"א לימוד לחינוך תעבורתי, להגברת המודעות לבטיחות בדרכים, ובסיומו נערוך מבחנים, ומי שיעמדו במבחנים העיוניים האלה – אני מדגיש: העיוניים ולא המעשיים – יהיו פטורים ממבחן תיאוריה אם וכאשר יבקשו להוציא רשיונות נהיגה.

ישראל קיסר: הועלו כאן הצעות מספר לגבי הגיל.

ישראל קיסר: אנחנו בודקים זאת, ואולי בהמשך הדיון שיתקיים בוועדה אביא כמה הצעות.

ישראל קיסר: אנחנו סיכמנו עם משרד החינוך להכשיר מורים ומורות בנושא בטיחות, שישמשו בבית-הספר כ"נאמני בטיחות", ולימודיהם יוכרו לצורך השתלמות.

ישראל קיסר: פרויקט זה נעשה על-ידי משרד החינוך, הסתדרות המורים ומשרד התחבורה.

ישראל קיסר: מערכת החינוך תקבל מרשויות צה"ל 50 מורות חיילות להדרכה, שיעבדו במרכזי ההדרכה בבתי-הספר היסודיים.

ישראל קיסר: משרד התחבורה ירחיב וישפר את 14 מרכזי ההדרכה לבטיחות הפזורים בכל רחבי הארץ, שבהם לומדים הילדים באורח מעשי את כללי הזהירות בדרכים.

ישראל קיסר: השנה אנחנו מתכוונים להקים עוד שני מרכזים כאלה, האחד בראשון-לציון והשני בבקה-אל-ע'רביה, שגם שם ילמדו ילדים באורח מעשי את כללי הבטיחות.

ישראל קיסר: עודדנו שימוש באמצעים ובאבזרי בטיחות, ושחררנו ממס, בהסכמה עם האוצר, את כל אבזרי הבטיחות, לרבות אלה שהוזכרו כאן – הכרית המתנפחת ועוד.

ישראל קיסר: אני מאמץ את ההצעה של חבר הכנסת חגי מירום ושל חברים אחרים להוציא תקנה, ואם צריך חקיקה – חקיקה – לחגור חגורות גם במושב האחורי.

ישראל קיסר: ברור שיהיה מדובר בכלי רכב משנת ייצור מסוימת ומעלה.

ישראל קיסר: אני רוצה לברך את שר המשטרה ואת המפכ"ל על החלטתם לתגבר את כוחות המשטרה המופקדים על בטיחות בדרכים.

ישראל קיסר: בימים אלה החלטנו, שר המשטרה ושר התחבורה, להרחיב את משטרת התנועה גם לדרום הארץ.

ישראל קיסר: מהנתונים שלמדתי עולה, שדווקא בדרום הארץ, ששם הצפיפות אינה גדולה, הכבישים ארוכים, חופשיים, ואין עומס תנועה, יש פי שניים תאונות לעומת מספרן במרכז הארץ, ששם יש צפיפות וצרות אחרות.

ישראל קיסר: לא עשיתי מחקר בעניין זה, אבל אחת הסיבות לכך היא העדר משטרת תנועה.

ישראל קיסר: לכן סיכמנו, שר המשטרה ושר התחבורה, שהחל בחודש ינואר 1993 תורחב משטרת התנועה ב-75 שוטרים, לדרום הארץ.

ישראל קיסר: זה לא יבוא מתקציב האוצר, כי ידענו, שאם נלך לאוצר לא נקבל כסף ולא נקבל כוח-אדם.

ישראל קיסר: כידוע לכם, העומס על בתי-המשפט רב.

ישראל קיסר: כיום ממתינים חודשים ושנים עד להבאת עבריין תנועה למשפט.

ישראל קיסר: לכן, בעצה אחת של שר המשפטים, שר המשטרה ושר התחבורה, החלטנו לחפש דרכים ואמצעים לשפר ולתגבר את הליכי השיפוט והאכיפה.

ישראל קיסר: אנחנו חושבים אפילו לעשות משהו יוצא דופן, שבנושא תעבורה יהיו ישיבות של בתי-המשפט גם בשעות אחר-הצהריים, ונוסיף שופטי תנועה, כדי שיהיה סיפק בידם לטפל בעניין קרוב לזמן התאונה, ואז זה ישמש גורם מרתיע, ולא שהמשפט יתקיים שנתיים אחרי התאונה, כשהאיש כבר שכח איזה רכב היה לו ובאיזה כביש נסע, ואז אין לזה שום משמעות ושום ערך.

ישראל קיסר: הדבר האחרון הוא בנושא ההסברה.

ישראל קיסר: כשר חדש בממשלה חדשה ראיתי בעניין זה דברים מוזרים.

ישראל קיסר: כידוע לכם, יש לנו הרבה תחנות רדיו, יש לנו גם כמה תחנות טלוויזיה, טלוויזיה כללית, ערוץ שני, טלוויזיה בכבלים.

ישראל קיסר: פניתי אליהם בבקשה לעשות תוכניות בנושא של בטיחות בדרכים.

ישראל קיסר: שאלו אותי: האם יש לך כסף?

ישראל קיסר: אם משרד התחבורה ייתן, נעשה זאת.

ישראל קיסר: שאלתי על משרד החינוך ועל משרדים אחרים: כשאתה מכין תוכנית ללימוד חשבון, ממי אתה מבקש שיממן את זה?

ישראל קיסר: אם אתה מכין תוכנית ללימוד תורה, האם אתה פונה למשרד הדתות שיממן אותה?

ישראל קיסר: כולם, רוממות הבטיחות בדרכים בגרונם.

ישראל קיסר: אבל כשרוצים לשנות את המדיניות, כשרוצים להביא לכך שהטלוויזיה החינוכית, הטלוויזיה בכבלים, הטלוויזיה הכללית והרדיו, יקדישו יותר תשומת לב לנושא הזה בצורות שונות, הם רוצים כסף.

ישראל קיסר: אני מקווה שאני אאלץ אותם, ואם לא – אביא את הנושא לממשלה כולה, כדי שידעו: אם מחשיבים את הנושא הזה, צריך להקדיש לו תשומת לב.

ישראל קיסר: לכן אנחנו הולכים להקים תחנת רדיו.

ישראל קיסר: כמו שיש בחיפה "הגל הבטוח", נעשה זאת גם בירושלים, גם בתל-אביב, גם באזור הדרום.

ישראל קיסר: נעשה גם תוכניות מיוחדות בטלוויזיה, החינוכית והכללית, להגברת המודעות וההסברה בנושא הבטיחות בדרכים.

ישראל קיסר: אני רוצה לציין את הפעולה הברוכה שנעשית מטעם הגופים המתנדבים, ובראשם המועצה הלאומית למניעת תאונות.

ישראל קיסר: ציינתי רק את עיקרי התוכנית, שהרי אין זה הגיוני שאחרי מאה ימים אני אדע הכול.

ישראל קיסר: אבל, כאמור, אסור שנושא זה ירד מסדר-היום של חיינו, והוא ראוי לתשומת הלב ולשיתוף פעולה הן של האזרחים והן של הרשויות.

ישראל קיסר: מצדי אפעל ככל יכולתי, יחד עם חברי, לקדם את הבטיחות בדרכים.

ישראל קיסר: גברתי היושבת-ראש, אני מציע להעביר את כל ההצעות לסדר-היום לוועדת הכלכלה של הכנסת, ונראה כיצד לכוון שם את התנועה.

ענת מאור: תודה רבה לשר התחבורה.

ענת מאור: יש הצעה של חבר הכנסת יורם לס להסיר את ההצעה של חבר הכנסת גונן שגב מסדר-היום.

ענת מאור: בבקשה.

יורם לס: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לברך אותך בישיבה הראשונה שאת מנהלת.

ענת מאור: תודה.

יורם לס: פורמלית ביקשתי להציע הצעה אחרת, כדי לציין לפני חברי הכנסת ושר התחבורה, שבעצם הימים האלה הועברה במוסדות השוק האירופי המשותף החלטה מהפכנית, שלפיה כל כלי הרכב הכבדים באירופה, המשאיות, הטריילרים, האוטובוסים, יהיו חייבים במתקן המגביל את מהירותם.

יורם לס: כי אם אי-אפשר לסמוך על הנהג, או אם הוא מטורף, המנוע לא ייענה לו.

יורם לס: אנחנו רואים את הרכב הכבד המשתולל בכבישי הארץ, ואנחנו זוכרים את התאונה המחרידה בערבה.

יורם לס: אני מבקש משר התחבורה לקבל את התקנה האירופית וליישם אותה בישראל, ובכך למנוע השתוללות של רכב כבד בכבישי הארץ.

ענת מאור: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת גדעון פת, האם אתה מסכים להעביר את הצעתך לוועדת הכלכלה, כהצעת השר?

גדעון פת: כן.

ענת מאור: חבר הכנסת עמנואל זיסמן?

עמנואל זיסמן: מסכים.

ענת מאור: חבר הכנסת יגאל ביבי?

יגאל ביבי: כן.

ענת מאור: חבר הכנסת שמואל הלפרט?

שמואל הלפרט: מסכים.

ענת מאור: חבר הכנסת גונן שגב?

ענת מאור: איפה חבר הכנסת גונן שגב?

יגאל ביבי: חבר הכנסת גונן שגב ייפה את כוחי להודיע שגם הוא מסכים.

ענת מאור: טוב, גם הוא מסכים.

ענת מאור: אם כך, נצביע במשולב על ארבע הצעות, אם להעביר אותן לוועדת הכלכלה.

ענת מאור: אני מזכירה, שעם חידוש המושב אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית.

ענת מאור: לחברי הכנסת החדשים, וגם לוותיקים: לוחצים בשתי הידיים, על-פי ההנחיות שקיבלנו.

ענת מאור: אני מקווה שנעבור את הטסט של ההצבעה האלקטרונית.

ענת מאור: אני מעמידה להצבעה את הצעת השר להעביר לוועדת הכלכלה את ארבע ההצעות לסדר-היום.

ענת מאור: נא להצביע.

ענת מאור: הצבעה מס' 1

ענת מאור: האם כולם הצביעו, או שיש כאן תקלה?

ענת מאור: אם כן, נקרא לטכנאי.

ענת מאור: אנחנו מתחילים מחדש.

ענת מאור: נא להצביע, בבקשה.

ענת מאור: מי שהוא בעד, יצביע בבקשה.

ענת מאור: קודם ה"בעד" לא נקלט.

ענת מאור: אנחנו חוזרים על ההצבעה.

ענת מאור: אנחנו מצביעים על הצעת השר להעביר את ארבע ההצעות לוועדת הכלכלה.

ענת מאור: הצבעה מס' 2

ענת מאור: נעשה תרגול נוסף.

ענת מאור: נא להצביע שוב.

ענת מאור: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא שהעלו חברי הכנסת ג' פת, ע' זיסמן, י' ביבי וש' הלפרט לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ענת מאור: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הצעתו של חבר הכנסת גונן שגב, אם להעביר אותה לוועדה או להסירה מסדר-היום.

ענת מאור: נא להצביע.

ענת מאור: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 20 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא שהעלה חבר הכנסת ג' שגב לוועדת הכלכלה נתקבלה.

ענת מאור: 20 בעד העברה לוועדה, אחד נגד, כלומר רק אחד בעד הסרת הנושא מסדר-היום.

ענת מאור: ההצעה הועברה לוועדה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

ענת מאור: אני מזמינה את שר המשפטים למסור הודעה על החלת דין רציפות על חוקים.

רענן כהן: שר המשפטים איננו.

רענן כהן: על הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחות, התשנ"א–1991

ענת מאור: אני מזמינה את נציג יהדות התורה, שמציע שלא להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחות, התשנ"א–1991.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, אני מברך אותך בתפקידך החדש.

ענת מאור: תודה רבה.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, בדברי ההסבר המופיעים לפנינו לא תמיד נדע בדיוק את עניינה האמיתי של הצעת חוק זו או אחרת.

אברהם רביץ: אני רוצה לנמק מדוע אנחנו מתנגדים להחלת דין הרציפות על הצעת החוק וחושבים שיש להחזיר אותה לממשלה הזאת לעיון מחדש.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, התוצאה שעלולה להתקבל אם חוק זה יעבור היא, שסופרמרקטים ורשתות שיווק גדולות פשוט יבלעו ויחסלו את המוסד האינטימי והנפלא שליווה אותנו מאז תחילת היישוב בארץ-ישראל ועד היום, את בית-המרקחת.

אברהם רביץ: ויש שלוש סיבות טובות כדי לסכל את המחשבה הזאת ולא להחיל על החוק את דין הרציפות.

אברהם רביץ: אני מתחיל מהסיבה הדתית: יש סכנה כי סופרמרקטים וחנויות לממכר כל דבר יפתחו דווקא ובמיוחד פינת בית-מרקחת, כדי שיוכלו להיות פתוחים בשבת.

אברהם רביץ: ומי מעוניין להקים איזו סיירת של מפקחים, שיבדקו שלא תימכר חפיסת אספירין יחד עם זוג גרביים או קילוגרם עגבניות?

אברהם רביץ: הסיבה השנייה, רבותי חברי הכנסת: אין כל ספק כי ייפגעו הרמה המקצועית, ובמיוחד האחריות המקצועית בנושא רגיש זה של ממכר תרופות, כאשר כמה חנויות כאלה או סופרמרקטים או מרכולים למיניהם יכולים לעשות הסכם, שיסתובב ביניהם איזה משגיח כשרות שהסמכתו רוקח, הוא ייתן את ההכשר לעניין הזה ותיפסק אחריותו של בעל החנות עצמו.

אברהם רביץ: הסיבה השלישית, רבותי חברי הכנסת, ואני פונה לממשלה הזאת, שהיא ממשלת מפלגת העבודה: מאות מתפרנסים, בעלי בתי-מרקחת ועובדיהם, עלולים לאבד את מקור מחייתם, ובהם רבים אשר עשרות שנים התמסרו לתפקידם ובנו מקור פרנסה.

אברהם רביץ: במחי יד הם פשוט יתחסלו, והאנשים הנפלאים האלה, שאנחנו מכירים אותם, יהיו אולי זקוקים לפרנסה, ובגיל מבוגר – להתחיל מחדש את חייהם.

אברהם רביץ: אשר לסיבה האמיתית לחקיקת החוק – הורדת המחירים: אנחנו יודעים, כך או כך, שלגבי התרופות העיקריות יש פיקוח על המחירים.

אברהם רביץ: אפשר להדק אותו אם יש צורך, אפשר ליצור תחרות.

דן תיכון: אוי, חבר הכנסת רביץ, על מה אתה מדבר?

אברהם רביץ: אני עליתי בעיקר בגלל חילול שבת, אבל אתה היית אז בחוץ.

אברהם רביץ: לכן אני פונה אל חברי הכנסת שלא להחיל את דין הרציפות על הצעת החוק הזאת ולאפשר לממשלה לעיין בה מחדש.

אברהם רביץ: יש אולי אפשרות לחוקק חוק זה, אבל לא כפי שהוא מובא לפנינו.

אברהם רביץ: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה לחבר הכנסת רביץ.

ענת מאור: שר הבריאות ישיב.

ענת מאור: בבקשה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני קצת מתפלא – – –

קריאה: גברתי היושבת-ראש.

חיים רמון: גברתי, סליחה.

חיים רמון: מאז עשה פה היושב-ראש, חבר הכנסת שבח וייס, מהפכה בדברים האלה, צריך להקפיד.

חיים רמון: גברתי היושבת-ראש.

ענת מאור: אלה הסיעות, הסיעות.

חיים רמון: בסיעות, בכל מקום, ויש לברך על כך.

אמנון רובינשטיין: אדוני השר, זו ישיבה ראשונה שלה.

חיים רמון: כמה טעויות במשפט אחד.

חיים רמון: אני מברך את חברת הכנסת מאור.

חיים רמון: זה מראה גם ששתי הסגניות, גם חברת הכנסת סלמונוביץ' וגם חברת הכנסת מאור, בקדנציה הראשונה שלהן – – –

דוד צוקר: עוד שגיאה.

חיים אורון: יש לך היום ניתוח?

חיים רמון: חברי הכנסת, אני יכול לעבור לנושא?

חיים רמון: בעניין הזה אני כבר לא יוצא טוב.

חיים רמון: בכל אופן, אני מברך אותך ומאחל לך הצלחה.

ענת מאור: תודה.

חיים רמון: אני קצת מתפלא על חבר הכנסת רביץ.

חיים רמון: הרי הוא היה עמוד התווך של הממשלה הקודמת.

אברהם רביץ: לא של החוק הזה.

חיים רמון: בלעדיך, חבר הכנסת רביץ, בלעדי סיעתך, בלעדי הפטרון של סיעתך לא הניעו אצבע בממשלה הקודמת, לא עשו דבר וחצי דבר.

חיים רמון: הייתם גם התורה וגם הדגל של הממשלה הקודמת.

חיים רמון: ואני, כל מה שאני עושה: בקטע קטן – קיוויתי שעל זה לא תבקרו אותנו – לוקח ומחיל את דין הרציפות על החוק שאתם תמכתם בו – – –

אברהם רביץ: לא, לא.

חיים רמון: אתם הייתם בממשלה, שעד כמה שאני זוכר לא העזה להביא חוקים שאתם לא הסכמתם להם, ולא רק חוקים.

חיים אורון: גם הזיכרון שלך נפגם.

אברהם רביץ: אתה יודע כמה קשה לעשות משבר ממשלתי.

חיים רמון: אצלכם היה קל מאוד לעשות משברים ממשלתיים, חבר הכנסת רביץ.

חיים רמון: חדשים לבקרים, תאמין לי, על פחות מחילול שבת בבתי-מרקחת, עשיתם משברים.

חיים רמון: אם באמת עלית אך ורק בגלל חילול שבת, נדמה לי שקודמי, השר אהוד אולמרט, הניח את דעתכם.

חיים רמון: אני מצטט את נאומו בעת שהוא הציג את החוק הזה, והוא אמר כך: "הועלה בפני החשש של מכירת מוצרים שונים אגב תורנות בתי-המרקחת.

חיים רמון: כדי למנוע אי-הבנות בנושא של מכירת התרופות בבתי-מרקחת בימי שבת ומועד, נראה לי לנכון לקבוע הוראה מפורשת בפקודה, שעל-פיה יובהר שבבית-מרקחת הפתוח בתורנות בימי שבת ומועד ינופקו סמי מרפא בלבד, ולא יימכרו בהם פריטים אחרים זולתם".

חיים רמון: לא זו בלבד שהשר אולמרט הבטיח, אלא הוא גם קיים, והוגש לאחר מכן חוק לתיקון פקודת הרוקחים, ובחוק הזה נאמר מפורשות בסעיף 21: "בסעיף 64 לפקודה, אחרי סעיף קטן (ה) יבוא: "בית-מרקחת שנקבעה לו תורנות לפי סעיף זה והוא נמצא במקום שבו מתנהל עסק אחר, לא ייפתח בעת התורנות אלא אותו חלק המשמש כבית-מרקחת"".

חיים רמון: לכן, אם באמת לבך נתון לא להגנה בלתי סבירה על בעלי בתי-המרקחת, על מחירי התרופות היום, אלא לבך נתון באמת אך ורק לעניינים של חילול שבת, ואתה אינך רוצה שחילול השבת, בהזדמנות הזאת שאנחנו מתקנים את פקודת הרוקחות, ירבה ויפרוץ, יש סידור לעניין הזה.

חיים רמון: הוא סודר, גם הוא, על-ידי הממשלה הקודמת, כנראה, אולי, על-פי דרישתכם.

חיים רמון: אני לא ידעתי את זה.

שאול יהלום: – – –

חיים רמון: החוק הוגש ככתבו וכלשונו כך, והוא יובא כך גם לקריאה השנייה וגם לקריאה השלישית.

חיים רמון: אין לי עניין לפתוח סופרמרקט כדרך אגב או כתוצאת לוואי מכך שאנחנו עושים רפורמה בנושא בתי-המרקחת; לא עולה על דעתי.

חיים רמון: מי שרוצה לפתוח סופרמרקט בשבת, יביא הצעת חוק.

חיים רמון: לא שר הבריאות, אלא שרים אחרים הם שיעשו זאת; לא אני.

מיכאל איתן: מרצ רוצים.

דוד צוקר: אין צורך לפתוח, מפני שה"סופר-פארם" פתוח בשבת, "כלל-פארם" פתוח בשבת, בכל מקום בארץ – – –

מיכאל איתן: מה עם האוטובוסים, הם גם – – –?

אברהם בורג: יש הסעה לבתי-מרקחת.

ענת מאור: אני מציעה שנחזור מהאוטובוסים לרוקחות, ושר הבריאות יסיים את תשובתו.

קריאה: – – –

חיים רמון: תחילו דין רציפות ונעביר את החוק במהירות.

חיים רמון: הגיע הזמן, נכון.

רחבעם זאבי: מה אתה עונה על קיפוח בתי-המרקחת הקטנים?

חיים רמון: אינני עונה לגבי קיפוח בתי-המרקחת הקטנים, כי אין מושג כזה "בית-מרקחת קטן".

חיים רמון: לפי החוק אין בית-מרקחת קטן, יש בית-מרקחת – –

רחבעם זאבי: בסדר.

חיים רמון: – – וכל בית-מרקחת פועל.

חיים רמון: בתי-המרקחת פועלים בצורה שאין שום תחרות.

חיים רמון: יש מחירים אחידים – – –

רחבעם זאבי: אבל יש החוק של 500 מטרים.

חיים רמון: אני חושב שהחוק הזה הוא ארכאי, אין לו מקום, הוא נולד בתקופה של שנות ה-30, אין לזה הצדקה, זה לא פוגע באיש.

חיים רמון: אנחנו צריכים לדאוג שאנשים שקונים תרופות יוכלו לקנות תרופות במחירים זולים יותר.

חיים רמון: לצערי, מחירי התרופות בארץ – וכאשר נדון בחוק הזה נרחיב – הם בלתי סבירים, וההגנה המיידית שאנחנו צריכים להגן היא על האזרח החולה, שזקוק לתרופה ורוצה לקנות אותה במחיר סביר ולא במחירי בתי-מרקחת.

חיים רמון: לא בכדי הושאל המונח "מחיר של בית-מרקחת" למקרים אחרים, לא במקרה.

חיים רמון: בהחלט יש מקום לדון בכך ויש לאפשר תחרות.

חיים רמון: לפי החוק הזה לא תהיה, חס וחלילה, תחרות פרועה.

חיים רמון: יהיו מחירים מקסימליים, אבל לא מחירים אחידים.

חיים רמון: כלומר, לא יהיה אפשר לעשות בתרופות דברים בלתי סבירים.

חיים רמון: אבל אם מישהו ירצה למכור במחיר נמוך יותר, הוא יוכל לעשות זאת.

חיים רמון: הוא יוכל להגיד: אני רוקח צנוע, לי מספיק רווח של 20% ולא 30%.

חיים רמון: היום הוא לא יכול לעשות זאת.

חיים רמון: היום הוא חייב לדרוש רווח של 30%, של 50% או של 100%.

חיים רמון: יש תרופות שבהחלט אפשר להסתפק לגביהן ברווח קטן יותר ויש תרופות שלגביהן אי-אפשר.

חיים רמון: לכן, חלק מהמחירים יישאר כפי שהוא היום, וחלק יהיה זול יותר.

חיים רמון: כשאני הייתי חבר האופוזיציה בירכתי על הצעת החוק הזאת ותמכתי בה.

חיים רמון: גם בהיותי שר הבריאות בממשלה אני תומך בה.

חיים רמון: אני מבקש ממי שהיו בממשלה הקודמת ותמכו בהצעה, להמשיך לתמוך בהצעת חוק זו, ולאפשר לנו להעביר אותה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה והרווחה.

חיים רמון: אני מקווה שנוכל לעשות רפורמה בעניין הזה לטובת אזרחי ישראל.

חיים רמון: תודה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: אנחנו ניגשים להצבעה.

ענת מאור: אני מסבה את תשומת הלב לכך שההצעה שהוגשה על-ידי סיעת יהדות התורה היא, שלא להחיל את דין הרציפות.

ענת מאור: לכן, מי שתומך בהצעה שלה יצביע בעד, ומי שתומך בהצעת השר להחיל רציפות יצביע נגד.

ענת מאור: נקווה גם למקצה שיפורים בטכנולוגיה.

ענת מאור: אני מפעילה את ההצבעה האלקטרונית.

ענת מאור: בבקשה.

ענת מאור: הצבעה מס' 5 בעד הצעת סיעת יהדות התורה שלא להחיל דין רציפות – 7 נגד – 27 נמנעים – אין הצעת סיעת יהדות התורה שלא להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחות, התשנ"א–1991, לא נתקבלה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: 27 מתנגדים, זאת אומרת: חל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחות.

אברהם בורג: בהפרש של 20 קולות.

ענת מאור: כן, מול שבעה בעד.

ענת מאור: אנו עוברים לסעיף השלישי והאחרון שעל סדר-היום: דיון בנושא מצב שכונות חיילים משוחררים ביישובים הדרוזיים.

ענת מאור: אני מזמינה את חבר הכנסת סאלח טריף לפתוח את הדיון, בבקשה.

סאלח טריף: גברתי היושבת-ראש, אני מברך אותך ומאחל לך הצלחה.

סאלח טריף: ידידי חברי הכנסת, לבנו עם המשפחות אשר נפגעו בימים האחרונים על-ידי שפלים, חלאת המין האנושי, אויבי השלום.

סאלח טריף: הרשו לי להביע את תנחומי הכנים מעל במה זו לכל המשפחות שאיבדו את יקיריהן, במיוחד למשפחת סרחאן בא-ראמי ובמע'אר, ולמשפחת שוכמן, עולים חדשים המתגוררים בקריית-שמונה.

סאלח טריף: אני מאחל החלמה מהירה לכל הפצועים.

סאלח טריף: ידידי חברי הכנסת, אני מתנצל מראש על כי בדקות הבאות אני עומד להעלות נושא שלא כל כך ינעם לאוזניכם לשמוע אותו.

סאלח טריף: אולם חשיבותו כנראה כל כך חסרת משמעות לרבים, כך שיעבור עוד יום ולא נרגיש ולא נתרגש.

סאלח טריף: וזה סיפור המעשה: בין הדיון על מצוקת החתולים מאת חבר הכנסת פורז והדיון בנושא הקרוונים של חברת הכנסת סלמוביץ, הטרחתי כבר פעמיים את הבית הזה בעניין החיילים המשוחררים הדרוזים ומצוקותיהם.

סאלח טריף: אבל מאפריל 1991 עד יולי 1992 וגם עד אוקטובר 1992 דבר לא קרה, דבר לא נעשה.

סאלח טריף: מה כל כך נורא?

סאלח טריף: הרי מדובר בסך-הכול בדרוזים שהמדינה עושה עמם חסד.

סאלח טריף: במקום לגדר מסביבם, לעשות שמורות ולהביא תיירות לישראל, היא מאפשרת להם לבנות בתים ולחיות כרצונם במשטר דמוקרטי.

סאלח טריף: אני כבר לא יודע אם לצחוק או לבכות.

סאלח טריף: איזו שערורייה היתה מתרחשת כאן בכנסת אילו היה מדובר ב-500 משפחות צעירות שילדיהן צריכים לבלות את החורף הקרוב ללא חשמל, בבוץ, בביוב.

סאלח טריף: מה היה קורה אם השכונות האלה היו ביוקנעם, במעלות, בקריית-מלאכי ובראשון-לציון?

סאלח טריף: איזו זעקה היתה קמה כאן.

סאלח טריף: לא הייתי יכול להאשים את הממשלה הנוכחית שמלאו לה רק מאה ימים, אילו ראיתי לנגד עיני תוכנית לשנים הבאות, התייחסות לבעיות בתקציב הבא.

סאלח טריף: אולם מצבי מאוד מביך: אני צריך לתמוך בתקציב, שבמקום שייתן תוספת לפתרון המצוקות במגזר הדרוזי והערבי, אני מוצא שיש בו הפחתה בסעיף השיכון, שאמור לתת פתרון לבעיות התשתית, הדיור והפיתוח.

סאלח טריף: עם כל הכבוד לידידי שר הבינוי והשיכון שאיננו כאן היום, איך יכולת להסכים לקצץ בתקציב שהיה מיועד לשכונות לחיילים משוחררים דרוזים, שאתה היית מפקדם בעבר?

סאלח טריף: קיצוץ מ-10 מיליון שקל לסכום מצחיק של 4.5 מיליוני שקלים, שלא יכול להספיק אפילו לכבישים – מה יהיה עם חשמל?

סאלח טריף: מה יהיה עם ביוב?

סאלח טריף: מה יהיה עם מדרכות?

סאלח טריף: במקום תוספת יש קיצוץ.

סאלח טריף: האם איננו שווים כמו שכנינו במעלות ובכרמיאל?

סאלח טריף: חבר הכנסת בוחבוט הוא חבר טוב שלי, הוא לא יסכים למצב כזה.

סאלח טריף: כפי שהוא בנה במעלות, כך פיתח ובנה בתרשיחא, וכל הכבוד לו על כך.

סאלח טריף: ידידי שר האנרגיה היושב כאן, בוודאי אינך יודע שיש אלפי בתים ללא חשמל בישראל, שמאז אישורו של חוק קצב אין הם יכולים להתחבר לרשת החשמל, אף שהם אינם מיועדים להריסה.

סאלח טריף: בלבי קיימת תקווה כי משפטן כמו שר האנרגיה ידע למצוא את הדרך החוקית לתיקונו של החוק ולהסרת החרפה הזאת.

סאלח טריף: אני קורא לשר המסחר והתעשייה לשקוד ולפעול להקמת מרכזי תעשייה במגזרים האלה, במיוחד במגזר הדרוזי, כדי להילחם באבטלה הקשה, הפוגעת באלפי החיילים המשוחררים.

סאלח טריף: אני מקווה גם, שמשרד הפנים יפרע את השטרות שנתן.

סאלח טריף: אנחנו בסוף שנת 1992, ותקציב הפיתוח עוד לא ניתן.

סאלח טריף: בשנת 1993 צריך לפעול לפי תקציב 1993.

סאלח טריף: ההסכמים חתומים, התוכניות קיימות, ויש לבצע אותן.

סאלח טריף: רבותי, ראו מה קורה, כשמדובר בדרוזים או בערבים לא נורא שאין דיור.

סאלח טריף: הם יתרגלו, הם יחכו, מה יש?

סאלח טריף: קודם צריך לגמור את הגינון ואת המדרכות של כל השכונות הלא-מאוישות במעלות, בשדרות ובנשר, כי יהודים לא יבואו לגור שם אם לא יהיו שכונות אסתטיות.

סאלח טריף: לא בא בחשבון שיגורו שם אם אין עצים, אם אין פרחים, אם אין מדרכות ומועדונים.

סאלח טריף: עד מתי יימשך העוול הזה?

סאלח טריף: עד מתי יימשכו חוסר היחס, הזלזול, רמיסת זכויות האזרח וחוסר השוויון?

סאלח טריף: מה יש, אנחנו לא אזרחים כמותם?

סאלח טריף: גם אם כתוב בתעודות הזהות שלנו שאנחנו לא יהודים, מה קרה?

סאלח טריף: אנחנו לא בונים את הארץ יחד אתכם?

סאלח טריף: לא מגינים עליה?

סאלח טריף: אנחנו אפילו התרגלנו והפסקנו לנסוע ביום כיפור; בוודאי לא הלכנו לשפת הים ואפילו לא אכלנו בשר חזיר.

סאלח טריף: רבותי חברי הכנסת, אתם לא מרגישים איזו מועקה יש בלב בגלל העוול המתמשך הזה.

סאלח טריף: אני נציג בכנסת של אזרחים שלא נחשבים, אזרחים שלא קיימים, לא בתקציב המדינה, לא במחשבות השרים וודאי לא על סדר-יומה של הממשלה, יהיה מצבם אשר יהא.

סאלח טריף: דואב הלב על שבכל פעם מחדש אני צריך לעלות על הדוכן הזה, ידידי חבר הכנסת בורג, ולומר את האמת הקשה.

סאלח טריף: מעל הדוכן הזה כבר צרחתי מספיק.

אלי דיין: – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת דיין, אני חשבתי איזו לשון לנקוט כדי שהפעם אהיה מובן יותר, קליט יותר, בשפת העם.

סאלח טריף: מסתבר שדבר לא עוזר, כי האוזניים אטומות, הלב ערל, וצדק צדק תמשיך לרדוף.

אלי דיין: הצענו להוסיף לעניין הזה 100 מיליון שקל בתקציב, ותהיה הצבעה.

סאלח טריף: אני רוצה לראות את החברים מתנגדים לתקציב, כדי להכריח את שר האוצר לבצע את הדבר, כדי להסיר את החרפה הזאת.

סאלח טריף: אני מקווה מאוד שלא רק יישמעו דברים יפים, אלא גם יהיו מעשים.

סאלח טריף: אני פונה אליכם, רבותי, ופונה לממשלה ומודיע, כי לא נקבל ולא נסבול עוד את המצב הקשה שבו אנו מצויים: יישובים בלי תשתיות – לא כבישים, לא ביוב, לא חשמל, לא תוכנית מתאר, לא בנייה ולא עתיד.

סאלח טריף: אין תעשייה ואין תעסוקה.

סאלח טריף: יש אבטלה ויש סמים.

סאלח טריף: אין שכונות ואין שיקום.

סאלח טריף: גם אין עבודה ואין רווחה.

סאלח טריף: אין חקלאות ואין תיירות.

סאלח טריף: יש עוני ודלות.

סאלח טריף: הממשלה, כמו קודמתה, מדברת ולא עושה.

סאלח טריף: אני פשוט מתבייש בחברים שלי השרים, בממשלה שלי, בהתייחסות שלהם, ואני מקדים ואומר היום, שאינני יכול, בשום פנים ואופן, לתת יד לאישורו של תקציב כל כך לא צודק ולמדיניות מפלה כזו.

סאלח טריף: איך יכולת, שר הבינוי והשיכון, מצד אחד, לעמוד על הרגליים האחוריות ולקבל הגדלה של 500% לתקציב השכונות, עם כל הכבוד, ולוותר בקלות רבה כל כך על תקציב לדרוזים?

סאלח טריף: מה, הם לא תמכו בך?

סאלח טריף: ההבטחות לא כללו אותם?

סאלח טריף: הם לא נחשבים?

סאלח טריף: הממשלה הזאת חייבת מוסרית לציבור שלנו, חבר הכנסת פורז, היא חייבת בשינוי, חייבת בשוויון, חייבת ביחס וחייבת להציג קבלות.

סאלח טריף: היא איננה יכולה לחזור על טעויות העבר.

סאלח טריף: אנחנו צריכים להישיר מבט אל בוחרינו ולהראות להם ולכל העם, כי לא רק ססמאות בפינו, אלא גם מעשים בידינו.

סאלח טריף: גברתי היושבת-ראש, אני אומר לכם כי הממשלה הזאת התחילה ברגל שמאל עם הציבור הדרוזי וגם עם הציבור הערבי.

סאלח טריף: טוב תעשה אם תעיין פעם שנייה בהחלטותיה, תכלכל צעדיה ותתקן את עצמה, ויפה שעה אחת קודם.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: ראשון הדוברים, סגן שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת רן כהן.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, קודם כול אני רוצה לברך אותך לרגל הפעם הראשונה שאת מנהלת ישיבה, גם אם אני עושה את זה בשעה ובימים מאוד קשים ומאוד עצובים.

רן כהן: אני רוצה לפתוח את התשובה שלי בשם משרד הבינוי והשיכון בהבעת כאב עמוק וצער לכל משפחות הנפגעים בימים האחרונים, גם בלבנון, גם בשטחים, גם בתוך מדינת ישראל.

רן כהן: אני רוצה להביע כאב מיוחד על משפחת הנער ואדים שוכמן מקריית-שמונה ולאחל בריאות שלמה לאביו, שנפצע מאוד מאוד קשה.

רן כהן: אני חושב שזו האחריות שלנו וזה התפקיד שלנו להגן על חייו של כל אזרח במדינת ישראל ולדאוג ששפך הדם הזה ייפסק, ומהר.

רן כהן: גברתי היושבת-ראש, התשובה שנתן כאן שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, לפני כחודשיים וחצי, ב-3 באוגוסט, יכולה היתה להיות מספקת, ובאתי להשלים אותה היום.

רן כהן: באתי בעצם לתמוך תמיכה מלאה ומוחלטת – ואני אעשה את זה – בדברים שאמר כאן חבר הכנסת סאלח טריף.

רן כהן: אני רק מבקש להעיר שתי הערות לפני שאספר על כמה דברים שאנחנו הבטחנו, ונקיים.

רן כהן: ראשית, חבר הכנסת טריף, תאמין לי, אני מבין ללבך ואני מבין לזעמך.

רן כהן: הייתי בעצמי בסוף השבוע בעספיא, במיוחד הלכתי לבקר בשכונה של החיילים המשוחררים, והייתי בבית-ג'ן, וגם שם ביקרתי במקום הזה.

רן כהן: פשוט לא ייאמן שנבנתה שכונה, ובמשך ארבע שנים הילדים בה נמצאים על סף התהום, כמעט כאילו מסכנים במכוון את חיי הילדים הללו.

רן כהן: אני אומר לכם, שכל יום שעובר בלי שהילדים שם נפגעים ונהרגים וכל יום שנשים בהיריון עוברות שם בשלום – צריך להודות לאלוהים על כך שהוא עובר בשלום.

רן כהן: ואני ראיתי את זה בעיני.

רן כהן: אבל אני באמת מציע לך שלא לראות בזה רק קיפוח של העדה הדרוזית.

רן כהן: תאמין לי, מאז נכנסתי לתפקידי במשרד הבינוי והשיכון הייתי בהרבה יישובים של יהודים, של מוסלמים ושל נוצרים, שהמצב בהם הוא קשה מאוד, קשה מאוד.

רן כהן: אבל זה לא בא להפחית מהקושי ומהסבל של אותה אוכלוסייה דרוזית שראיתי אותה ואשר מגיע לה, בדיוק כפי שאמרת, כל מה שמגיע לאזרח במדינת ישראל, ובפרט אזרח שנותן הכול למען המדינה.

רן כהן: כשאני אומר שיש גם קשיים גדולים מאוד בשכונות של יהודים ובכפרים של ערבים מוסלמים ונוצרים, זה לא בא להמעיט בכהוא זה מהכאב האמיתי ומהסבל האמיתי שיש לציבור הדרוזי.

רן כהן: זו הערה אחת.

רן כהן: הערה שנייה: אני מאוד מבקש ממך, אולי העובדות לא ידועות לך, בעצם אני בטוח שהעובדות לא ידועות לך, כי לא היית חוטא במכוון.

רן כהן: כאשר הגשנו את התקציב אנחנו תבענו הגדלה של תקציב שיקום השכונות ב-500%; אתה צודק, אבל אנחנו קיבלנו רק פי שניים ורבע.

רן כהן: אנחנו דרשנו הגדלה לציבור הדרוזי ב-850% – מ-9.5 מיליוני שקלים ל-85 מיליון שקל, ומה שהתקבל זה 26 מיליון שקל, וגם זה בערך באותה פרופורציה, יחד עם הציבור הצ'רקסי והבדואי, שאתה יודע שגם הוא נותן אותם שירותים.

סאלח טריף: – – –

רן כהן: חבר הכנסת טריף, הרי אני לא בא לתקוף אותך.

רן כהן: אני רק בא להאיר את עיניך.

רן כהן: הרי תקפת את שר הבינוי והשיכון, תקרא את דבריך.

רן כהן: שר הבינוי והשיכון ואני, ככל שעזרתי לו בהכנת התקציב, התביעה שלנו בשביל העדה הדרוזית היתה גדולה יותר מאשר בשביל שיקום השכונות, ואתה צודק באומרך שזה קרוב ללבנו וללבו של סגן השר אלי בן-מנחם, היושב כאן לפניך.

משה פלד: למה לא אמרת לו את זה לפני שהוא עלה לדוכן?

סאלח טריף: אתמול אמר לי השר, שיש 14 מיליון שקל לכל המגזר הערבי והדרוזי.

רן כהן: אני שמעתי את זה בפעם הראשונה כאשר ישבתי כאן.

רן כהן: התשובה שלי היתה מוכנה.

רן כהן: שמעתי כאן את הדברים של חבר הכנסת טריף ואני עונה לו בחברות, ואין שום טעם להטיף למישהו.

סאלח טריף: אדוני סגן השר, היית נוכח אתמול בפגישה שלי עם השר, כאשר הוא הודיע לי שלכל המגזר יש 14 מיליון שקל.

רן כהן: 15-14 מיליון שקל זה לציבור הדרוזי.

רן כהן: תיכף תשמע את ההערה השנייה, ואתה תיבהל עוד יותר.

רחבעם זאבי: הוא לא מתקן – – –

רן כהן: בדיוק, התוספת שמעל 15 מיליון השקלים המוקצבת לציבור הדרוזי היא לבדואים ולצ'רקסים, בדיוק כפי שאמר חבר הכנסת זאבי, בדיוק כך.

רן כהן: אגב, היתה פה עלייה מ-4.5 מיליוני שקלים, והתוספת הזאת מכפילה כמעט את כלל הסכום, אבל אני רוצה לבשר לך בשורה מרה עוד יותר.

רן כהן: לציבור הערבי שאיננו דרוזי או צ'רקסי הממשלה הקודמת הקציבה אפס, אפס עגול.

אסעד אסעד: זה לא מדויק.

רן כהן: לא, זה מדויק מאוד.

אסעד אסעד: – – –

רן כהן: במשרד הבינוי והשיכון – אפס עגול וגדול.

רן כהן: משרד הפנים זה עניין אחר, וזה ממילא יהיה בחלק האחר של התשובה.

רן כהן: והתקציב הזה, לדאבוני הרב, גם הוא לא גדל.

רן כהן: הוא נשאר אפס, אם כי דרשנו גם עבורו 85 מיליון שקל; מבחינתנו, במשרד הבינוי והשיכון – לא יקום ולא יהיה שאנחנו נבטיח שינוי סדרי עדיפויות, ואלה יהיו הסכומים.

רן כהן: עכשיו אני רוצה לומר, שאף שאנחנו איננו מסופקים, אנחנו בטוחים שנצליח לתקן אותה תשתית בשכונות של החיילים המשוחררים, שבעבר השאירה אותן הממשלה עירומות מתשתית, ללא קירות מגן, ללא גדרות, ללא מדרכות, ללא שבילים; ילדים צריכים ללכת כמו במדבר אל בית-הספר, 3 ו-4 קילומטרים, בלי אפשרות להגיע ישירות דרך כביש.

רן כהן: אנחנו, בתקציב הזה שהבטחנו השנה, נעשה את התיקון הזה.

רן כהן: המלחמה שלנו עם האוצר תימשך, כיוון שעדיין יש רבים מאוד מבין החיילים המשוחררים שזכאים לבנות בית, וגם הם זכאים לתשתית.

רן כהן: את זה אנחנו נעשה בהתמדה.

רן כהן: בעניין הזה, הבטחת השר מ-3 באוגוסט, שנאמרה כאן, הנה, לפניך היא מוגשת.

רן כהן: לא ויתרנו מאז והשגנו אותו הישג בתקציב שכבר ישנו.

רן כהן: ועדיין לא סיימנו את המאבק על הגדלת התקציב.

רן כהן: נדמה לי שהערב, בישיבת סיעת העבודה, מתחיל המרד בעניין הזה; אנחנו במרצ בוודאי שותפים לו שותפות מלאה.

רן כהן: המשפט האחרון, גברתי היושבת-ראש.

רן כהן: אני רוצה להעיר, כדי להיות ישר והגון, שהתשובה שנאמרה לנו על-ידי משרד האוצר היתה, שאכן התקציבים הוגדלו, גם בעבור הציבור הדרוזי וגם בעבור הציבור המוסלמי והנוצרי, אלא שההגדלה כולה הוקצתה במשרד הפנים.

רן כהן: עם העניין הזה אנחנו לא נשלים.

רן כהן: משרד הבינוי והשיכון ישרת את כל אזרחי מדינת ישראל, יהיו דתם, אמונתם והשקפתם אשר יהיו.

רן כהן: לכך אנחנו מתחייבים.

רן כהן: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: אני מזמינה את חבר הכנסת אסעד אסעד.

ענת מאור: בבקשה.

אסעד אסעד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לשלוח את תנחומי למשפחות השכולות אשר בניהן נפלו על משמרתם בלבנון, בחברון, ולמשפחת הנער בקריית-שמונה.

אסעד אסעד: מעל במה זו אני שולח איחולי החלמה מהירה ורפואה שלמה לפצועים.

אסעד אסעד: אתמול אמר ראש הממשלה בנאומו בכנסת, כי בין חיילי צה"ל שנפלו בפיגוע החבלני בלבנון היה חייל דרוזי.

אסעד אסעד: מעניין, בכל פיגוע קטלני כזה בלבנון תמיד יש חייל דרוזי.

אסעד אסעד: לפני חצי שנה ליווינו את החייל הדרוזי, סאלח טאפש, מכפר בית-ג'ן, אשר נפל בפיגוע החבלני שם, ועתה ליווינו את החייל וסאם סרחאן, שבהזדמנות זו אני שולח למשפחתו בכפר א-ראמי ולעדה הדרוזית את תנחומי.

אסעד אסעד: מעניין שראש הממשלה אמר, כי החייל הדרוזי הוא בן לעדה אשר כרתה עמנו, עם מדינת ישראל, ברית דמים.

אסעד אסעד: הדרוזים – ואני פונה כאן לראש הממשלה, לחברי הממשלה, לחברי הכנסת ולעם בישראל – נמאס להם מססמאות.

אסעד אסעד: הם רוצים ברית חיים.

אסעד אסעד: אנחנו רוצים חיים.

אסעד אסעד: מעניין, תמיד כשיש חייל דרוזי נזכרים בעדה הזאת, שהיא בעצם עושה את כל מה שמוטל עליה, כמו כל אזרח ישראלי.

אסעד אסעד: אנחנו שווים כשמלווים חייל דרוזי לבית-הקברות.

אסעד אסעד: אבל בחיי היום-יום אנחנו עדיין בפיגור, לא רק אחרי היישוב היהודי אלא גם אחרי היישוב הערבי במדינת ישראל.

אסעד אסעד: אני לא רוצה להתבטא בדברים קשים, אבל זו בושה לכולנו.

אסעד אסעד: זו בושה לממשלת ישראל, לבית הזה ולאזרחי מדינת ישראל.

אסעד אסעד: הדרוזים לא יכולים לשנות, אין להם כוח פוליטי כדי לשנות.

אסעד אסעד: אני חושב שזה לא מוסרי לעם היושב כאן להתייחס לדרוזים בצורה זו.

אסעד אסעד: המעניין הוא, שממשלות ישראל, כנסת ישראל, קיבלו הרבה החלטות בנוגע לדרוזים.

אסעד אסעד: ההחלטה החשובה ביותר, שהדרוזים מצטטים אותה, מדברים עליה כל הזמן ומתגאים בה, זו ההחלטה שהתקבלה באפריל 1987 לגבי מתן שוויון לדרוזים, או קידום האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית, אלה שמשרתים בצה"ל.

אסעד אסעד: אני רוצה להאמין, שאם ההחלטה נתקבלה רק ב-1987 סימן שלא היה שוויון.

אסעד אסעד: ההחלטה דיברה על נושאים אופרטיביים בכל תחומי החיים, החיים ולא ברית הדמים.

אסעד אסעד: היא דיברה על החיים, על השוויון לדרוזים.

אסעד אסעד: היא דיברה על כל נושא סיווג היישובים הדרוזיים כעיירות פיתוח, כמו שקורה בעיירות הפיתוח במגזר היהודי.

אסעד אסעד: אבל מההחלטה הזאת נשארו רק החלטות על הנייר.

אסעד אסעד: דבר לא קודם.

אסעד אסעד: היא דיברה על תיעוש הכפרים הדרוזיים.

אסעד אסעד: אני הייתי נוכח ואני יודע שהוכנו תוכניות, אבל התוכניות האלה נשארו בגדר תוכניות.

אסעד אסעד: היא דיברה על החינוך.

אסעד אסעד: גברתי היושבת-ראש, כולנו יודעים מה מצב ההשכלה בקרב בני העדה הדרוזית.

אסעד אסעד: לכך יש סיבות ואין זה המקום לפרט אותן.

אסעד אסעד: אבל יודעים, מתוך מחקרים שעשה משרד החינוך, שהעדה הדרוזית, מבחינת ההשכלה הגבוהה, נמצאת בתחתית הסולם.

אסעד אסעד: אדוני סגן השר וחבר הכנסת, אני אומר לך, תבדוק במשרד החינוך.

אסעד אסעד: היא נמצאת בתחתית הסולם.

אסעד אסעד: יש דירוג של חמש דרגות.

אסעד אסעד: אנחנו נמצאים למטה, לצערי.

אסעד אסעד: אני לא מתגאה בכך, אבל זו המציאות.

אסעד אסעד: זו המציאות הקשה.

אלי בן-מנחם: נבדוק ביחד.

אסעד אסעד: ההחלטה דיברה על נושאי בינוי, בתי-ספר, פיתוח התשתיות של הרשויות המקומיות, ועל השוואת תקציבים.

אסעד אסעד: החלטות התקבלו, אבל בעצם הממשלה היום אינה לוקחת את הנושא לידיים.

אסעד אסעד: כאשר ראשי הממשלה הנוכחית הסתובבו, בזמן מערכת הבחירות, ביישובים הדרוזיים וביישובים הערביים, הם אמרו: אנחנו מתביישים במה שרואות עינינו.

אסעד אסעד: אבל אני חושב שהם צריכים להתבייש היום, כאשר בתקציב המדינה אין אפילו זכר למגזר הדרוזי, וודאי לא למגזר הערבי.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת אסעד, הרשה לי להעיר הערה אחת.

אלי בן-מנחם: לפניך דיבר סגן שר השיכון ואמר שיש הגדלה משמעותית בתקציב.

אסעד אסעד: פגשתי את סגן שר השיכון ויש לי נתונים מהיום, מראשי המועצות.

אסעד אסעד: בינואר 1992, בזמן כהונתה של הממשלה הקודמת, החליט משרד השיכון להקצות למגזר הדרוזי והצ'רקסי 16 מיליון שקל.

אסעד אסעד: נכון להיום לא הועברה אגורה אחת.

רענן כהן: למה לא העבירו?

אסעד אסעד: ב-1991 החליטה הממשלה הקודמת להעביר 10 מיליון שקל.

אסעד אסעד: נכון להיום היא העבירה רק 8.5 מיליוני שקל.

אלי בן-מנחם: זה כמו כל ההחלטות שלהם.

אסעד אסעד: אני מקווה, ואני פונה לסגן השר כאן, שההחלטות האלה תיושמנה היום לגבי המגזר הדרוזי.

אסעד אסעד: אתה בוודאי ביקרת בשכונת החיילים המשוחררים בבית-ג'ן.

אסעד אסעד: שם זה לגור בבית ולהרגיש באוהל.

אסעד אסעד: אין שום תשתית.

אסעד אסעד: ברשותך, יש לי גם החלטות מהכנסת.

אסעד אסעד: ברשותכם, חברי הכנסת, אני רוצה לצטט מה קיבלה הכנסת ב-12 בנובמבר 1990, לפני שנתיים.

אסעד אסעד: רק לפני שנתיים היה דיון בכנסת על נושא הדרוזים.

אסעד אסעד: אני חושב, ואני יודע, שבכנסת הקודמת היו לפחות שלושה דיונים.

אסעד אסעד: היה לי הכבוד להיות נוכח בשני דיונים לפחות.

אסעד אסעד: ראיתי שהיה קונסנסוס מלא בתוך הבית הזה לגבי המגזר הדרוזי.

אסעד אסעד: אקרא מקצת ההחלטות שהתקבלו בנובמבר 1990: "הכנסת מביעה הערכה לעדה הדרוזית ולבניה על תרומתה למשק המדינה ולביטחונה ומציינת בחיוב את שילובם של בני העדה בחיילות השונים, בצה"ל ובשירותי הביטחון".

אסעד אסעד: הדרוזים טובים לחילות צה"ל לשירות בצבא ולכל דבר, אבל ביום-יום הם לא טובים.

אסעד אסעד: "הכנסת מביעה צערה על אי-יישום החלטות הממשלה מיום 21 באפריל 1987, לקידום האוכלוסייה הדרוזית במגמה לממש את שוויון הזכויות.

אסעד אסעד: הכנסת דורשת מהממשלה גיבוש תוכנית כוללת ומקיפה, אשר תבוצע על-ידי משרדי הממשלה, כדי להסיר את הקיפוח והאפליה הקיימים.

אסעד אסעד: " כל זה קיים.

אסעד אסעד: גם הכנסת היתה מעורבת, הכנסת קיבלה החלטות, אבל ההחלטות האלה נשארו, לצערי הרב, ללא יישום.

אסעד אסעד: בהזדמנות זאת אני פונה ליושב-ראש הכנסת להתערב באופן אישי במשרדי הממשלה כדי לכבד את הבית הזה.

אסעד אסעד: זה בית שמקבל החלטות, צריך לכבד את החלטותיו, גם בעניין הדרוזים וגם בנושאים אחרים, אבל במיוחד בעניין הדרוזים.

אסעד אסעד: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: רשות הדיבור לחבר הכנסת רענן כהן.

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, קודם כול אני רוצה לאחל לך הצלחה במילוי תפקידך.

רענן כהן: חברי הכנסת, אני מצטרף ושולח מכאן תנחומים למשפחות השכולות ואיחולי החלמה לפצועים, וברכה לצה"ל על עבודתו המסורה.

רענן כהן: במיוחד אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת וסאם סרחאן מהכפר א-ראמי על אובדן בנם.

רענן כהן: בתחילת דברי אני רוצה להודות לסגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת סאלח טריף על שהעלה נושא זה על סדר-היום של הכנסת.

רענן כהן: אני חושב שזה אחד הנושאים הראויים לדיון בכנסת.

רענן כהן: הכנסת חייבת להיות מי שזועקת לתקן את העוול ואת המצב השורר ביישוב הדרוזי וכן גם ביישובים הערביים.

רענן כהן: הטיעונים שנשמעו כאן הם טיעונים צודקים.

רענן כהן: אני רוצה לומר כמה דברים, כמי שעומד בראש התנועה לקליטת החייל המשוחרר ונושא החיילים המשוחררים עומד לנגד עיניו.

רענן כהן: בהזדמנות זו אני רוצה לקרוא לחבר הכנסת סאלח טריף להצטרף לתנועה, כי יש בעיה משותפת לחיילים הדרוזים ולחיילים היהודים.

רענן כהן: אבל אני רוצה היום לעסוק דווקא בנושא הדרוזי.

רענן כהן: האוכלוסייה הדרוזית מתגוררת ביישובים מעורבים של מיעוטים.

רענן כהן: רוב האוכלוסייה ביישובים האלה אינה משרתת בצבא.

רענן כהן: התסכול גדול יותר, כי אחדים משרתים ואילו רוב האוכלוסייה, שעיקרה אוכלוסייה ערבית, לומדים או עובדים ומרוויחים.

רענן כהן: נוצר פער אדיר בין שתי האוכלוסיות באותו יישוב.

רענן כהן: עם ישראל צריך לזכור, שהאוכלוסייה הדרוזית קשרה את גורלה עם העם היהודי, והם שותפים בכל מה שקורה במדינה הזאת.

רענן כהן: לנו יש מחויבות לעדה הזאת, ואנחנו חייבים להתחשב באותם דברים מעטים שהם תובעים מאתנו.

רענן כהן: אם מסתכלים היום על תחומים שונים ביישובים הדרוזיים, אני רוצה לקבוע בוודאות, שיש אי-שוויון צורב בין כלל האוכלוסייה בארץ לבין האוכלוסייה הדרוזית.

רענן כהן: יש פער בין התרומה שלהם ובין מה שהם מקבלים.

רענן כהן: העניין הזה מחייב שיקול דעת, תבונה, זה מחייב דיון ממצה.

רענן כהן: לא הדיונים שהיו; במשך השנים האחרונות היו דיונים רבים.

רענן כהן: חבר הכנסת אסעד אסעד צדק, דיונים רבים היו, הצעות לתקציבים היו.

רענן כהן: השאלה היא איך מביאים למימוש הדברים שאנחנו רוצים בהם.

יעקב שמאי: עכשיו החברים שלך בממשלה, תלחץ עליהם שיבצעו.

רענן כהן: ידידי חבר הכנסת שמאי, אינני חושב שבסוגיה זו אנחנו צריכים לנקוט גישה פוליטית, ממשלה שלי או ממשלה שלך.

רענן כהן: הבעיה היא של כל עם ישראל.

רענן כהן: האחריות היא של כולנו, של כל הבית הזה.

רענן כהן: חובתנו לעשות הכול יחד כדי להביא פתרון לבעיה כאובה, לבעיה אמיתית; בכל פעם שמגיעים אליה אומרים: אומנם נכון שזו בעיה כאובה, אבל אין פתרון.

רענן כהן: נכון, יש גם גורמים נוספים, ואני רוצה לציין אותם: העדר תעסוקה ודיור לצעירים ולחיילים משוחררים; שלא לדבר על החיילים המשוחררים בקרב האוכלוסייה היהודית, שחלק גדול מהם חיים מדמי אבטלה.

רענן כהן: איך אנחנו יכולים להסתכל בעיני הדור הצעיר שמשתחרר ואינו מוצא תעסוקה, ובסופו של דבר אנחנו משאירים אותו בפינה, והדרך היחידה הפתוחה בפניו היא לקנות כרטיס בכיוון אחד לחוץ-לארץ.

רענן כהן: זו חברה שדואגת לצעיריה?

רענן כהן: זו חברה שמנסה לטפל בבעיות שלה?

רענן כהן: ואצל הדרוזים המצב חמור הרבה יותר.

רענן כהן: צאו וראו מה קורה בכפרים.

רענן כהן: אני מדבר כמי שעמד בראש המערכת הערבית וכמי שעשה את ההתמחות שלו בתחום הערבי והדרוזי.

רענן כהן: גדול מספר המובטלים, אין תעסוקה, אין תשתית, אין יוזמה שיכולה לפתור בעיות.

רענן כהן: לכן, כולנו יחד חייבים היום לתקן את הצעת התקציב של האוצר.

רענן כהן: אין בה כדי לתת מענה על הבעיות החמורות.

רענן כהן: כולנו מחויבים לעשות הכול כדי למלא לפחות מעט מהבקשה.

רענן כהן: כולנו, חברים מכל המפלגות, חייבים להצטרף כדי להכניס שינוי ביעדי התקציב.

רענן כהן: גם אם הממשלה קיבלה תקציב ואישרה אותו, הרי התקציב עדיין לא אושר בכנסת.

רענן כהן: חובתנו לעשות הכול כדי לסייע לאוכלוסייה חלשה ולאוכלוסיית מיעוט.

רענן כהן: בכל העולם אוכלוסיית מיעוט נזקקת לעזרה של כולם.

רענן כהן: אם כולנו לא נלך לעזרתה, אנחנו נפספס עוד אוכלוסייה, עוד עדה שהלכה אתנו שנים רבות, עוד טרם קום המדינה – ועד היום.

רענן כהן: זאת חובתנו כלפי העדה הדרוזית.

רענן כהן: תודה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה.

אברהם פורז: גברתי היושבת-ראש, הרשי גם לי לברך אותך על ניהול הישיבה הראשונה.

אברהם פורז: נבחרת לסגנית יושב-ראש הכנסת מזמן, אבל זו ישיבה ראשונה שאת מנהלת.

ענת מאור: תודה רבה.

אברהם פורז: זאת ישיבה שקטה, רגועה.

אברהם פורז: טוב שאת מתחילה באווירה רגועה כזאת.

אברהם פורז: אני מקווה שגם הישיבות האחרות שתנהלי, יתנהלו באווירה רגועה, אבל יש לי חשש כבד שזאת משאלה שלא כל כך תתגשם.

אברהם פורז: יש לנו הרבה ישיבות סוערות פה.

אברהם פורז: אני מניח שבמשך הזמן אפשר יהיה להתגבר על הכול.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, נכון, צריך לסייע.

אברהם פורז: צריך לסייע גם למגזר הדרוזי, צריך לסייע גם למגזר הערבי.

אברהם פורז: אבל, שמעתי פה את חבר הכנסת טריף, שמעתי נימה שלא אהבתי.

אברהם פורז: הנימה היתה נימה של איום, דהיינו: לא נצביע על תקציב כזה, לא נאשר תקציב כזה.

אברהם פורז: דברים כאלה נשמעים לא רק ממנו, אלא לאחרונה – מאז פורסמה הצעתו של שר האוצר על מסגרת התקציב, שאומצה על-ידי הממשלה כולה – אנחנו שומעים כל הזמן איומים מצד גורמים בקואליציה.

אברהם פורז: אין לי טענה לאופוזיציה.

אברהם פורז: אנחנו היינו באופוזיציה – – –

עבד-אלוהב דראושה: אין לך טענות לתומכי הקואליציה.

אברהם פורז: אליכם ודאי אין לי טענות.

אברהם פורז: אתם נותנים מתנה חינם.

אברהם פורז: אני במקומכם הייתי גובה מחיר גבוה הרבה יותר.

אברהם פורז: מכל מקום, כל הזמן יש איומים על התקציב מצד גורמים בקואליציה.

אברהם פורז: בכל יום אני קורא על קבוצה אחרת של חברי כנסת מהקואליציה שמצהירים שאם לא ייתנו לדבר זה או אחר, הם לא יתמכו בתקציב.

שאול יהלום: זה מראה שיש בעיה בממשלה הזאת.

שאול יהלום: אם חלקים בקואליציה מתקוממים, סימן שיש בעיה.

אלי בן-מנחם: – – –

שאול יהלום: – – –

אברהם פורז: אם היו נותנים לכל חבר כנסת את מה שהוא חושב שמגזר מסוים צריך לקבל – – –

שאול יהלום: אתה מדבר על קבוצות.

אברהם פורז: אפילו קבוצה.

אברהם פורז: גם אילו הכפלנו את התקציב, ספק בעיני אם הוא היה מספיק.

אברהם פורז: מייד אומר משהו על שמירת מסגרת התקציב.

אברהם פורז: לכן, הבעיה היא שיש תקציב מסוים שהוא פועל יוצא של הכנסות המדינה, ויש הקוראים לפרוץ את מסגרת התקציב.

אברהם פורז: פריצת מסגרת התקציב פירושה מה הוא?

אברהם פורז: פירושה מה שאנחנו קוראים מימון גירעוני, פירושה שלמדינה אין יותר הכנסות אבל יש יותר הוצאות.

אברהם פורז: איך מתגברים על הפער?

אברהם פורז: פשוט מאוד – מדפיסים כסף.

אברהם פורז: היו כמה ממשלות בישראל שניסו את הפטנט הגאוני הזה.

אברהם פורז: ממשלות הליכוד, עד שהצלחנו בממשלת האחדות הלאומית הראשונה, במאמץ רב מאוד, לבלום את זה, הגיעו לאינפלציה של מאות אחוזים; לא ידענו ולא הבנו כלל מה הוא המחיר.

אברהם פורז: שילמנו אז תמורת מוצרים פשוטים במונחים של מאות ואלפי שקלים ישנים.

אברהם פורז: שמעתי היום את נגיד בנק ישראל בוועדת הכספים.

אברהם פורז: הוא אמר שאותה מסגרת של גירעון שנקבעה, אותם 3.2%, וזו מסגרת שנקבעה בחוק, חוק הקטנת הגירעון – אותו גירעון של 3.2% נקבע כאשר היה צפי של עלייה של 200,000 עולים בשנה.

אברהם פורז: היום מדברים על 120,000 עולים כצפי בתקציב לשנה הבאה, ובינינו לבין עצמנו, הלוואי שזה יתגשם.

אברהם פורז: ספק גדול אם גם זה יתגשם.

אברהם פורז: לשון אחר, אילו ידעו שהולכים לקראת 100,000-80,000 עולים, כפי שהיה בשנה הנוכחית, הגירעון צריך היה להיות קטן עוד יותר.

אברהם פורז: לכן, צריך לומר, רבותי חברי הכנסת, שהדבר הראשון שצריך לזכור הוא, שאל לנו לפרוץ את מסגרת התקציב.

אברהם פורז: אם יבוא גורם כלשהו ויאמר שהוא חושב שצריך לשנות את סדרי העדיפויות בתוך התקציב – ואני עדיין חושב שיש תחומים רבים שאפשר לקצץ בהם, למשל ההשקעות עדיין גבוהות מדי בפרויקטים מיותרים ביהודה ובשומרון, ואני יודע שאולי חבר הכנסת יהלום לא יסכים לזה, או פרויקטים של בנייה שהממשלה התחייבה לבנות, ולדעתי צריך לצאת מהם – הכול בסדר.

אברהם פורז: אבל זאת בלי לפרוץ את מסגרת התקציב.

אברהם פורז: אני רוצה לומר משהו לגבי המגזר הדרוזי.

אברהם פורז: אנחנו מדינת חוק.

אברהם פורז: אנחנו מדינה שרוצה ליישם את החוק באופן שוויוני לגבי כולם, וכך אני מאמין שצריך לעשות.

אברהם פורז: הכנסת הזו קיבלה, לפי הצעתו של חבר הכנסת קצב, הצעת חוק נכונה.

אברהם פורז: היא אמרה שבניין שנבנה שלא כחוק, לא יספקו לו לא מים, לא חשמל ולא טלפון.

אברהם פורז: זה נעשה כדי להילחם בתופעה הארורה הזאת של בנייה בלתי חוקית.

סאלח טריף: אי-אפשר – – –

אסעד אסעד: יצרו את הבעיה הבלתי חוקית.

אסעד אסעד: תאשרו תוכניות מתאר ולא תהיה בנייה בלתי חוקית.

אמנון רובינשטיין: טלפון מספקים.

סאלח טריף: זו ענישה.

אברהם פורז: לעדה הדרוזית, חבר הכנסת אסעד, יש בעיה אמיתית בחלק מן המקומות.

אברהם פורז: הבעיה האמיתית היא, למשל, מיקום יישוביה על-יד פארקים לאומיים.

אברהם פורז: לבית-ג'ן יש בעיה אמיתית בשל סמיכותה לפארק כפר מירון, לעספיא – – –

אסעד אסעד: – – –

אברהם פורז: אני אגע בכל דבר.

אברהם פורז: אני מבטיח לך דבר אחד, אני לא אומר שיגורו כתוצאה מזה על העצים או יהגרו לאמריקה.

אברהם פורז: אני לא אומר את זה.

אברהם פורז: יש פתרונות.

אברהם פורז: עספיא ודליית-אל-כרמל מצויות בלבו של פארק הכרמל.

אברהם פורז: גם לעדה הדרוזית חשוב שיהיו פארקים לאומיים.

אברהם פורז: גם אנחנו לא רוצים שתהיה עיר אחת מדן ועד באר-שבע וגם אנחנו רוצים ריאות ירוקות, ועל פארק הכרמל חשוב לשמור.

אברהם פורז: מה הפתרון לגבי עספיא ודליית-אל-כרמל?

אברהם פורז: אני חושב שבהרי מנשה, בשטחים שאינם פארק לאומי והם שטחי טרשים, וחלק מהם הם שטחי אש של צה"ל, ואני מניח שגם לזה אפשר למצוא פתרון, צריך להקים יישוב דרוזי חדש ולתת פתרון למשוחררי צה"ל ולאנשים שלא יכולים לגור בדליית-אל-כרמל ובעספיא, כי שם אי-אפשר לבנות בגלל הפארק.

אברהם פורז: צריך להקים יישוב חדש.

סאלח טריף: הם לא יגיעו לשם.

עבד-אלוהב דראושה: על האדמות שהפקיעו מהם יקימו יישוב דרוזי חדש?

עבד-אלוהב דראושה: מה נשאר להם?

עבד-אלוהב דראושה: לך תראה את בית-ג'ן.

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – – מדברים בצורה יפה – – – על תנאי.

אברהם פורז: חבר הכנסת דראושה – – –

ענת מאור: חבר הכנסת דראושה.

ענת מאור: חברי הכנסת, אני מבקשת לאפשר לחבר הכנסת פורז להמשיך בדבריו.

אברהם פורז: חבר הכנסת דראושה, הממשלה הזו, שאם אני לא טועה אתה תומך בה במידה מסוימת, בחצי לב – – –

עבד-אלוהב דראושה: גם אתה.

אברהם פורז: הייתי אומר מעבר לזה, שמצבך בכנסת הנוכחית טוב בהרבה ממצבך בכנסת הקודמת.

אברהם פורז: אולי גם ישמעו לעצתך ולדעתך.

אברהם פורז: אני חושב שזה צודק והגיוני, בהרי מנשה, בשטח טרשי שאיננו מיושב, שזו קרקע של המדינה, להקים יישוב דרוזי נוסף כדי לפתור את המצוקה בדליית-אל-כרמל ובעספיא, ולא לכרסם בפארק הלאומי ולא לבנות שלא כחוק.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רענן כהן: מה זה קשור?

אברהם פורז: אני מאמין שמדינת ישראל יכולה להגשים את זה, ואתה, חבר הכנסת טריף, תעזור לעשות את זה.

סאלח טריף: אתה מדבר על פארק בשמורת טבע.

סאלח טריף: זה ערך שאני אוהב כמוך.

סאלח טריף: אבל כשמדובר על מצפה, אין ערך לעניין הזה.

סאלח טריף: אבל כאשר מדובר בדרוזים, צריך לשלוח אותם למקום אחר.

סאלח טריף: זה הפתרון?

סאלח טריף: בג'וליס, במקום שאין פארק, הביאו לנו משהו אחר.

סאלח טריף: בנו את כל הגליל, הוציאו מצפה אחד?

אברהם פורז: אני תומך תמיכה מלאה בהרחבת שטח השיפוט וגם בהפשרת קרקע עד גבול מסוים של קרקע חקלאית.

אברהם פורז: אנחנו לא רוצים להגיע למצב שכל הארץ תיהפך לבית גדול אחד.

אברהם פורז: אבל אני בהחלט חושב, שבכל יישוב שיש בו מצוקה אמיתית של דיור, צריך לשקול הרחבת תחום הבנייה, כדי לאפשר בנייה נוספת.

אברהם פורז: זה נכון לגבי יהודים, זה נכון לגבי דרוזים וערבים.

אברהם פורז: זה נכון לגבי כל מגזר.

אברהם פורז: אני בא מהעיר תל-אביב.

אברהם פורז: אני גר במקרה בבית צמוד-קרקע, אבל רוב התושבים היהודים במדינה הזאת גרים בבתים גבוהים.

אברהם פורז: אני חושב שלא יהיה מנוס, גם בכפרים הערביים והדרוזיים – כמו שקורה בבירות ערביות – להתחיל לבנות לגובה.

סאלח טריף: אולי תפנה לממשלה, שתבנה לנו שיכונים כמו ליהודים?

אברהם פורז: אני בעד.

סאלח טריף: למה לא עשו את זה?

אברהם פורז: אתה בא אלי בטענות?

אברהם פורז: חבר הכנסת טריף, נדמה לי שאנחנו כולנו צריכים להבין שחל משהו.

אברהם פורז: אתה היום חלק של מפלגת השלטון.

אברהם פורז: אני חלק ממפלגה שהיא בשלטון בזכות היותה בקואליציה.

אברהם פורז: את זכות הצעקה אולי נמצה, אבל איננו יכולים להסתפק בזכות הצעקה.

אברהם פורז: אנחנו צריכים לעשות משהו; גם אתה, חבר הכנסת דראושה.

אברהם פורז: יש לנו אפשרות לעשות.

אברהם פורז: בוא נעשה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

ענת מאור: תנו, בבקשה, לחבר הכנסת פורז לסיים את דבריו.

אברהם פורז: אנחנו יכולים לסייע רבות.

אברהם פורז: ניתן לעשות הרבה.

אברהם פורז: הייתי בעספיא וראיתי את שכונת החיילים המשוחררים, שהיתה מוזנחת ומרופטת, ולא ארגנו כבישים, כי יש בעיה של תקציבים.

אברהם פורז: אני חושב שגם שם צריך לפתור את הבעיה.

אברהם פורז: אנחנו יכולים כולנו גם לבנות, גם לחיות וגם לכבד את החוק.

אברהם פורז: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת משה פלד, ואחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

משה פלד: כבוד היושבת-ראש, אני מברך אותך בעיקר בשל נציגות שלך – של התנועה הקיבוצית.

משה פלד: כנציגת התנועה הקיבוצית, אני מברך אותך ברכה כפולה.

ענת מאור: תודה.

משה פלד: לפני היותה נציגת מרצ, היא נציגת התנועה הקיבוצית.

עבד-אלוהב דראושה: היא גם נציגת מחנה השלום.

ענת מאור: תודה על כל התארים.

משה פלד: אני מצרף את תנחומי למשפחות השכולות של חללי היומיים האחרונים, שולח ברכת החלמה מהירה לפצועים ושולח ברכת חזרה בשלום לכוחות צה"ל, שנמצאים בלבנון ברגעים אלה.

משה פלד: מאז קום המדינה, עת החליטו הדרוזים בגליל ובכרמל לקשור את גורלם ועתידם בחיי מדינת ישראל ולהיות שותפים מלאים למרקם החיים בכל התחומים והנושאים, הם מקיימים הלכה למעשה, יום יום ושעה שעה, החלטתם זו.

משה פלד: היינו, הדרוזים לוקחים חלק, החל בהשתלבות בחיי היום-יום הכלכליים והחברתיים ועד הנתינה והמסירות ברמה הגבוהה ביותר – היא השירות בצה"ל על כל יחידותיו ועוצבותיו, ובעיקר ביחידות השדה בקו הראשון, מפקדי טנקים ותותחים, מפקדי כיתות ומחלקות בצנחנים, בגולני, בהנדסה וכו' וכו'.

משה פלד: בשל שותפות זו ובשל מעורבותם המסורה, לא מובנת התופעה של הזנחת הבנייה בכפרי הדרוזים ובעיקר בשכונות החיילים המשוחררים.

משה פלד: לא מובנת התופעה, שבה מצד אחד אזרחים מקיימים במלואן את כל חובותיהם, ומהצד השני הם אינם מקבלים את זכותם הפשוטה הזאת.

משה פלד: התופעה מגבירה תסכול, ציניות וייאוש, וגורמת לירידה חדה בנכונות לנתינה ולמעורבות שעליהן דיברתי ואותן ציינתי בדברי.

משה פלד: בימים אלה, כאשר בוושינגטון מתנהל תהליך שלום וגורלם של חבלי ארץ שונים עומד להיחרץ לשבט או לחסד, אנו עדים שוב לתסכול ולפסיחה על שתי הסעיפים בקרב הדרוזים בגולן.

משה פלד: אנחנו רואים את זה יום-יום בתקשורת, חלק בעד וחלק נגד.

משה פלד: דווקא בימים אלה, ואפילו כאקט סמלי, בעייתם זאת של הדרוזים, ובעיקר של החיילים הדרוזים המשוחררים, חייבת להיפתר, ואני מדגיש: גם כאקט סמלי, המקביל לתהליך השלום, וגם בשל מה שציינתי – מעורבותם המקסימלית.

משה פלד: הדרוזים בארץ-ישראל הם אזרחים לכל דבר, וכך גם צריך לנהוג בהם וביישוביהם.

משה פלד: לסיכום, אני רוצה לומר לך משהו, חבר הכנסת טריף.

משה פלד: הייתי עד, לפני שלושה שבועות, לדיון שנערך על ההתיישבות בגלבוע.

משה פלד: אנחנו יודעים שיש שם צורך דחוף לבנות יישובים חדשים, בעיקר בגלל הבעיה הביטחונית.

משה פלד: שני יישובים מתוך ההצעה של שבעה יישובים ירדו בגלל הבעיה, שהם משתרבבים לתוך שטח המוגדר כגן לאומי.

משה פלד: כל הרכס של נורית, מעל מעיין-חרוד, עליו לא יקום יישוב חדש, כיוון שכל הרכס הזה מוגדר כגן לאומי.

משה פלד: לכן בנושא הזה אין אפליה, כולם שווים.

משה פלד: גן לאומי, אי-אפשר להכניס לתוכו יישוב או בנייה כלשהי.

משה פלד: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה.

שאול יהלום: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני מצטרף לברכות על תפקידך כסגנית היושב-ראש ומנהלת הישיבה.

ענת מאור: תודה.

שאול יהלום: מובן שביום זה, ודווקא בנושא שאנחנו עוסקים בו עכשיו, כולנו מביעים תנחומים, כאב כן על החללים שנפלו בשבוע הדמים הזה, בקריית-שמונה – הנער מקריית-שמונה, השם ינקום דמו, שמשפחתו עוד פצועה, אביו פצוע קשה – אנחנו מאחלים להם החלמה – בחברון, וכמובן חמשת החיילים שנהרגו ממטען הצד בלבנון.

שאול יהלום: בתוך קבוצת החמישה שלא נפרדו במותם, תנחומים על נפילת החייל הדרוזי, רב"ט וסאם סרחאן מהכפר א-ראמי – זה מדגים את הבעיה שאנחנו עוסקים בה היום.

שאול יהלום: אנחנו נמצאים בכנסת הזאת במאבק בין קואליציה לבין אופוזיציה, וכך היה גם בכנסות קודמות.

שאול יהלום: אבל אם אנחנו רוצים להיות כנים עם עצמנו, אנחנו צריכים להודות שכל ממשלות ישראל, למן קום המדינה, חטאו בחטא האפליה כלפי המגזר הדרוזי, שאנחנו עוסקים בו היום.

שאול יהלום: וכל מי שרוצה להצמיד את זה לממשלה זו או אחרת, לקואליציה זו או אחרת, הוא מטעה וטועה.

שאול יהלום: הבעיות שכל אחד מבקר היום הן שלא נבנו תשתיות למן קום המדינה ועד לשנת 1977, שנת המהפך, ואחרי 1977, בממשלות האחדות.

שאול יהלום: אפילו היום, בממשלה הזאת, שמצד אחד אומרת: יש לי סדר עדיפויות אחר, ובסדר העדיפויות שלה היא חוסכת כספים, ללא כל ספק – אנחנו מתרעמים על זה, אנחנו טוענים שהם עושים טעות, אבל מודים שהם חוסכים כספים.

שאול יהלום: הם מפסיקים בניות, הם מפסיקים הקמת תשתיות, מפסיקים סלילת כבישים ביש"ע, ואם גם בממשלה כזאת אומרים חבר הכנסת טריף וחברים נוספים שיש בעיה, הרי אין ספק שמדובר בבעיות קשות מבחינת סדר העדיפויות גם של הממשלה הזאת, עם כל מה שסגן שר השיכון הסביר.

שאול יהלום: כמובן, הממשלה הזאת אינה ניגשת לפתרון מסיבי של חטאי העבר של כולנו.

שאול יהלום: אני חושב שכולנו צריכים להכות על חטא ולומר: טעינו.

שאול יהלום: הזכיר כאן חבר הכנסת אסעד את משפחת טאפש מבית-ג'ן, חלל שנפל בלבנון לפני חצי שנה, ואני רוצה לקרוא מה כותב עיתונאי שהשתתף בהלוויה, כדי שנבין את הכאב שהם כואבים ואת מה שצריך להכאיב לנו.

שאול יהלום: קודם כול, במשפחה זו, מלבד סאלח, אותו חייל שנפל, בן משפחתו סמיר נהרג בפיצוץ בצור ב-1982, חוסיין נהרג בתאונת אימונים, קאסם אביו של סאלח ולוטפי אחיו נכי צה"ל.

שאול יהלום: המשפט שמצטט העיתונאי בלוויה בכפר בית-ג'ן אומר כך: "עם הכאב על בן המשפחה שנפל צפים ועולים רגשות התסכול.

שאול יהלום: תראה, פה בשבתות בכפר, ליד כל בית יש 'פז'ו' צבאי או 'רנו' צבאי.

שאול יהלום: כולם פה בצבא, ובין המכוניות זורם הביוב.

שאול יהלום: הכפרים שלנו נראים כמו הכפרים בגדה.

שאול יהלום: אנו הדרוזים הטובים, השקטים, אבל אם לא יפתרו את הבעיה של הדרוזים והם יצאו לרחובות, לא יהיה מי שיעצור אותם".

שאול יהלום: אם מתארים דבר כזה, אני חושב שזה מביע תסכול של הדרוזים.

שאול יהלום: אבל זה צריך להיות כאב של כולם, של כולנו.

שאול יהלום: אפשר לדון בתקציב זה או אחר, אפשר להתווכח על 15 מיליון שקל, או על תקציב גדול יותר, אם הוסיפו או הורידו.

שאול יהלום: אני מצטער על שחבר הכנסת פורז איננו נמצא עכשיו באולם, כי אני רוצה לומר שהממשלה הזאת מוציאה כספים ללא ספק, כמו כל הממשלות, וקראתי היום בעיתון, שלתשתית הרכבת נותנים תוספת של 200 מיליון שקל, ולתשתיות נוספות גם נותנים תקציבים, ובונים את "נתיבי איילון".

שאול יהלום: זאת אומרת שמשקיעים מאות מיליוני שקלים על כל שטח שהוא.

שאול יהלום: ברור שצריך לפתח את הרכבת, את רכבת הפרברים, לסלול ולתקן כבישים, לדאוג לענייני הביטחון ולמטוסים, וכל מה שתרצו.

שאול יהלום: השאלה היא, האם צריך לעשות את כל הדברים האלה כאשר אנחנו יודעים שחברינו, אנשים שנלחמים לצדנו, לצד בנינו, חיים בהרגשת תסכול כזאת.

שאול יהלום: אני חושב שכבוד האדם וכבוד הדרוזים צריך להיות קודם לכול.

שאול יהלום: אני יכול לומר בשם סיעת המפד"ל, שאנחנו תמיד נצטרף בבית הזה לכל הצעה, לכל רעיון ולכל חוק שיבוא לתת יותר שוויון ולסגור את הפער הקיים מאז קום המדינה ועד היום, למען הציבור הדרוזי.

שאול יהלום: מספסלי האופוזיציה אנחנו קוראים לממשלה הזאת, שבסדר העדיפויות שלה תשים לפחות דגש בשיפור תנאי החיים של המגזר הדרוזי בישראל.

ענת מאור: אחרון הדוברים – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת-ראש, אני מצטרף למברכים אותך בתפקידך כסגן יושב-ראש.

רחבעם זאבי: חברי הכנסת הנוכחים, בכפר א-ראמי שבבקעת בית-הכרם בגליל ליוו אתמול רבים מבני העדה הדרוזית את רב-טוראי וסאם סרחאן, זיכרונו לברכה, בדרכו האחרונה.

רחבעם זאבי: באותה עת נקברו במקומות אחרים בארץ סמל אסף גולן, השם ינקום דמו, רב-טוראי ניב אמויאל, השם ינקום דמו, סמל-ראשון אברהם אסולין, השם ינקום דמו, וסגן ערן שוהם, השם ינקום דמו.

רחבעם זאבי: כל החמישה נהרגו על-יד חצביה בלבנון.

רחבעם זאבי: מטען הצד שהניחו אנשי "חיזב-אללה" לא הבחין בין המושבניק מחצבה, הנער מבאר-שבע, הנער מעכו, הצעיר מכוכב-יאיר, שהם יהודים, לבין הדרוזי וסאם סרחאן.

רחבעם זאבי: כולם שירתו בצה"ל והיו במשאית אחת.

רחבעם זאבי: זה 45 שנים הדרוזים בישראל מבינים, שהם נמצאים במשאית אחת עם היהודים, והם מבטאים זאת בשירות נאמן של בניהם בצה"ל ובמשמר הגבול.

רחבעם זאבי: הם הלכו אתנו בשדות ישראל, שמרו על הגבולות, שעטו אתנו במדבר סיני, הלכו אתנו ללבנון.

רחבעם זאבי: זה 45 שנים בני העדה הדרוזית משרתים בשירות חובה.

רחבעם זאבי: הם גולשים מכפריהם בגליל המערבי ובכרמל ובאים להתגייס לצה"ל, ללבוש את מדיו ולהתגאות בהם.

רחבעם זאבי: גם מפקדי צה"ל מתגאים בזכות לפקד על חיילים אמיצים ונאמנים אלה.

רחבעם זאבי: רבים וטובים מבני העדה הדרוזית הגיעו לדרגות פיקוד בכירות, ובהם תת-אלוף ואלופי-משנה, שאחד מהם, אלוף-משנה במילואים, הוא חבר הכנסת אסעד אסעד, וגם חבר הכנסת סאלח טריף, שהעלה היום את ההצעה, הוא סרן במילואים.

רחבעם זאבי: זה 45 שנים קיימת ברית דמים וברית חיים בין היהודים לדרוזים בישראל.

רחבעם זאבי: 240 חללים דרוזים מכל הכפרים הם העדות האילמת והזועקת לברית הזאת.

רחבעם זאבי: אילמת, מפני שהמתים דוממים; זועקת, מפני שהמדינה לא גומלת לעדה הדרוזית כגמולם, במובן החיובי של המלה "כגמולם".

רחבעם זאבי: המדינה איננה נותנת עדיפות וקדימה לכפרים הדרוזיים כדי להביאם לדרגתם של הכפרים היהודיים.

רחבעם זאבי: הכפרים הדרוזיים לוקים בתוכנית מתאר, אין בהם תשתיות סבירות של כבישים, ביוב וכיוצא באלה.

רחבעם זאבי: זה נכון וצודק לנהוג במגזר הדרוזי באמת מידה שווה וזהה לזו הנקוטה במגזר היהודי.

רחבעם זאבי: אם המדינה תובעת מהם להיות אתנו כתף אל כתף במשאית, בעמדה, במוצב ובמרדף – חובתנו לדאוג לכך שהם ישובו לאחר השירות לכפרים שיש בהם כבישים וחשמל, מים וביוב, מתנ"ס ובית-ספר.

רחבעם זאבי: כל זה צודק וזועק, אבל בראש ובראשונה חובתנו לדאוג למצבן של שכונות החיילים המשוחררים, כפי שהועלה לדיון בהצעה זאת.

רחבעם זאבי: הממשלה הקודמת חטאה בכך, וגם הממשלה העכשווית תחטא בכך אם לא נדרוש ממנה פעולה דחופה והוגנת לפתרון הבעיה.

רחבעם זאבי: גם היום נצא בהחלטה חיובית, אבל מי לידנו יתקע שהיא לא תיגנז כמו קודמותיה?

רחבעם זאבי: ובשולי הדברים, פרפרת: האירוע עם משאית החיילים שנפגעה היה ליד הכפר חצביה.

רחבעם זאבי: דברי הימים של המקום הזה יודעים לספר על יחסים טובים בין דרוזים לבין יהודים שחיו בחצביה.

רחבעם זאבי: רבי יהוסף שווארץ, בעל "תבואות הארץ", מספר על קהילה יהודית בשנת 1835 בחצביה, והוא אומר: כ-30 בעלי בתים, יהודים – – – חבר הכנסת טריף, אני מדבר על הדרוזים, ואתה מפנה לי גב.

סאלח טריף: אני מדבר פה בעניין הסיכום, זה חשוב.

רחבעם זאבי: מספר יהוסף שווארץ, שבשנת 1835 היתה קהילה יהודית בחצביה, והוא אומר עליה את הדברים הבאים: כ-30 בעלי בתים, יהודים, והם אהובים מאוד לאנשי דורסי – כלומר, דרוזים, והם, היהודים, אנשי חיל ועובדי אדמה.

רחבעם זאבי: כשמרדו אנשי מחוז סנור, שבצפון השומרון, בעבדאללה פחה בעכו בשנת 1831, הוא ביקש עזרה מהפחה אמיר לבנון שישלח לו עזרה, והלה שלח לעזרתו 100 יהודים מדיר אלקמאר, עיירה בלבנון, ומחצביה.

רחבעם זאבי: זו היתה רק פרפרת, והנושא שבגינו אנחנו עומדים ומדברים כאן הוא הנושא של תשובה הולמת לכפרים הדרוזיים בכלל, ובמיוחד לשכונות החיילים המשוחררים.

רחבעם זאבי: אני מקווה שמהבית הזה תצא היום החלטה נוקבת וברורה, שתחייב את ממשלת ישראל לעשות את הצעדים המתבקשים.

רחבעם זאבי: תודה.

ענת מאור: הצטרף חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ענת מאור: בבקשה.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, תרשו לי לברך את היושבת-ראש בתפקידה החדש כסגנית יושב-ראש הכנסת.

טלב אלסאנע: ברצוני לציין כי הדרוזים, כשאר האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, סובלים מקיפוח הנמשך כ-44 שנה.

טלב אלסאנע: קיפוח זה מקיף את כל התחומים, ולכן לא ברורה לי הטענה של חבר הכנסת משה פלד, מדוע סובלת העדה הדרוזית מקיפוח, מהזנחה ומאפליה אף שבניה משרתים בצבא.

טלב אלסאנע: מצב זה חושף את האפליה במערומיה.

טלב אלסאנע: אף שאכן קיימת אפליה במגזר הערבי בכלל, קיימת ונשמעת תמיד הטענה, שערבים לא משרתים בצבא, אבל הנה בפנינו עובדה: העדה הדרוזית, שבניה אכן משרתים בצבא, סובלת מקיפוח ומאפליה לא פחות משאר האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: לכן, המניע העומד מאחורי מדיניות זו הוא גישה המפלה את האזרחים ומבחינה ביניהם על רקע השייכות הלאומית שלהם.

טלב אלסאנע: לא יעלה על הדעת שבכל היישובים הערביים במדינה, בכל הרשויות הערביות קיים גירעון בתקציב.

טלב אלסאנע: ברוב הרשויות המקומיות הערביות קיימת הבעיה של תשתית ופיתוח.

טלב אלסאנע: קיפוח זה מקבל ממדים מדהימים כשמתייחסים לאוכלוסייה הערבית בנגב.

טלב אלסאנע: שם חיים כ-80,000 תושבים, כ-45% מהם חיים מחוץ ליישובי הקבע.

טלב אלסאנע: הם נדרשים לפנות ולסלק את ידם מאדמותיהם ולעקור ליישובי הקבע המוכרים.

טלב אלסאנע: באותם יישובים מוכרים לא קיימים לא תשתית ולא מקורות פרנסה.

טלב אלסאנע: לכן, כשיש לנו מדיניות של הריסת בתים מצד אחד, יישובים ללא תשתית וללא מקורות תעסוקה מצד שני, אחוזי אבטלה מדהימים, המגיעים עד כדי 30%–40% – אחוז התלמידים העוברים את בחינות הבגרות ומתקבלים לאוניברסיטאות או להמשך לימודים אקדמיים שואף לאפס.

טלב אלסאנע: כל הסיבות האלה גורמות לתסכול העולה ומצטבר ומהווה פצצת זמן, אם לא יטופל בהקדם האפשרי.

טלב אלסאנע: נשאלת השאלה מדוע המצב הזה קיים, מדוע האוכלוסייה הערבית סובלת ממה שהיא סובלת, מדוע היא נראית כפי שהיא נראית.

טלב אלסאנע: מספר התושבים הנמצאים מתחת לקו העוני עולה על 260,000.

טלב אלסאנע: כ-50% מהם הינם מקרב האוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: שיעור התלמידים שאינם עוברים את בחינות הבגרות מגיע עד כדי 70%.

טלב אלסאנע: כל הנתונים האלה חייבים להדליק נורה אדומה אצל קובעי המדיניות, על מנת למצוא תרופה לבעיה ולתת תשובה הולמת; התשובה היא בתקציב, שעומדים להניחו על שולחן הכנסת במהלך השבוע הבא.

טלב אלסאנע: בתקציב הזה צריך לתת תשובה הולמת הן לבעיית התעסוקה, הן לבעיית הדיור, הן לבעיית התשתית והפיתוח במגזר הערבי בכלל.

טלב אלסאנע: אינני סבור שהבעיה היא ייחודית למגזר הדרוזי, אלא היא אופיינית לכלל האוכלוסייה הערבית במדינה.

טלב אלסאנע: אנו עדים לתופעה נוספת – במקום למצוא מקורות תעסוקה נוספים ביישובים הערביים, דואגים למקורות תעסוקה לעסקנים פוליטיים ביישובים הערביים.

טלב אלסאנע: מכאן תופעת מינוי ראשי מועצות מקומיות ממונים על-ידי משרד הפנים, ללא בחירתם על-ידי האוכלוסייה או מקרב התושבים.

טלב אלסאנע: קיימת תופעה נוספת, והיא צירופם של יישובים ערביים, אף שמספר התושבים בכל אחד מהם מצדיק הכרה בהם כביישוב עצמאי על-ידי מתן מעמד מוניציפלי עצמאי; כמו שקורה באום-אל-ע'נם, אשר צורפה בניגוד לרצון התושבים לכפר שיבלי.

טלב אלסאנע: על כן, בהזדמנות זו אני מבקש לדאוג שבמסגרת התקציב תינתן תשובה הולמת לבעיות המגזר הערבי בכלל ולרשויות הערביות בפרט ותיפתר הבעיה של מקורות תעסוקה, שהיא בעיה מציקה ובוערת.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: אני מזמינה את חבר הכנסת סאלח טריף להגיש את הצעת הסיכום בנושא זה.

סאלח טריף: גברתי היושבת-ראש, הצעת הסיכום מוגשת מטעם הסיעות: העבודה, מרצ, הליכוד, צומת, מולדת, המפד"ל, ולא הספקתי לשאול את חבר הכנסת דראושה אם סיעתו מצטרפת.

סאלח טריף: אני מבין שגם המפלגה הדמוקרטית הערבית המאוחדת מצטרפת.

סאלח טריף: זו הצעת הסיכום: הכנסת מביעה את רצונה העז בחיזוק היישובים הדרוזיים ובפיתוחם ורואה חובה במתן עדיפות עליונה לטיפול בפתרון הבעיות הבוערות.

סאלח טריף: הכנסת תובעת מהממשלה לפעול באופן מיידי למתן תקציב הולם לפיתוח היישובים הדרוזיים בכל התחומים.

סאלח טריף: הכנסת מאוחדת בפנייתה לממשלה לפעול באופן מיידי לשיפור מצבן של שכונות החיילים המשוחררים הדרוזים.

סאלח טריף: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: האם יש עוד הצעות סיכום או שכל הסיעות הצטרפו?

ענת מאור: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה האלקטרונית.

ענת מאור: נא להצביע, מי לאישור ההצעה המשותפת?

ענת מאור: הצבעה מס' 8 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ס' טריף – 16 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ס' טריף נתקבלה.

ענת מאור: ברוב של 16 קולות, בשעה כזאת, בלי מתנגדים, הצעת הסיכום נתקבלה.

ענת מאור: לילה טוב לכל הנוכחים, נתראה מחר בשעה 11:00 בישיבת מליאת הכנסת.

ענת מאור: הישיבה נעולה.