ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 6, 1992-07-27 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח בזאת את ישיבת הכנסת, יום שני, כ"ו בתמוז התשנ"ב, 27 ביולי 1992.

שבח וייס: יש לנו היום הצעות אי-אמון של סיעות הליכוד, צומת, המפד"ל, יהדות התורה ומולדת, להביע אי-אמון לממשלה בשל: 1.

שבח וייס: ניהול המשא-ומתן המדיני – הצעתה של סיעת הליכוד; 2.

שבח וייס: הקפאת הבנייה וההתיישבות – של סיעת צומת; 3.

שבח וייס: צעדיה של הממשלה בתחום ההתיישבות היהודית ביהודה, שומרון וחבל-עזה ובתחום החינוך למורשת ישראל סבא – של סיעת המפד"ל; 4.

שבח וייס: שרת החינוך והתרבות, קודשי ישראל והדאגה לארץ-ישראל – של סיעת יהדות התורה; 5.

שבח וייס: עמדתה כלפי אזורים ששוחררו במלחמת ששת-הימים וכלפי עמדת ממשלת ארצות-הברית – של סיעת מולדת.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו מתחילים בדיון.

שבח וייס: אני מזמין את המנמק הראשון, חבר הכנסת משה קצב.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: לרענון הזיכרון התקנוני שלנו, עשר דקות בדיוק ולא יותר לכל נואם.

שבח וייס: בבקשה.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה הזאת לא משאירה לנו ברירה, אלא בעצם כופה על סיעות האופוזיציה, כל סיעות האופוזיציה למעשה, למהר ולהגיש הצעות אי-אמון בממשלה.

משה קצב: אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון, זכותו של העם לדעת, וחובתך לומר את עמדתך לעם, האם אתה בעד או נגד מדינה פלשתינית ביש"ע.

משה קצב: בקווי היסוד, אדוני ראש הממשלה, ובעת הצגת הממשלה נמנעת מלומר את עמדתך בעניין.

משה קצב: אם אתה תומך – חובתך לומר זאת לעם.

משה קצב: אם אתה מתנגד – חובתך, אדוני ראש הממשלה, לפעול כדי למנוע את הקמתה של המדינה הפלשתינית ביש"ע.

משה קצב: יש ספק, אדוני ראש הממשלה, ביחס לכוונות הממשלה בנושא זה.

משה קצב: אין לנו ספק, שדרכה של הממשלה מובילה בהכרח למדינה פלשתינית.

משה קצב: יש לנו ספק, אדוני ראש הממשלה, ביכולת שלך למנוע את הקמת המדינה הפלשתינית, נוכח ההצהרות שלך, הפעולות שלך מזמן שנבחרת.

משה קצב: ויתירה מכך, אדוני, רוב שרי הממשלה שלך תומכים במוצהר בהקמת מדינה פלשתינית ביש"ע.

משה קצב: שמעתי אותך ואני יודע את עמדתך, אבל כאשר אתה מכריז ואומר שאתה תומך בעיקרון של שטחים תמורת שלום, יש לכך רק משמעות אחת – מדינה פלשתינית ביהודה, בשומרון ובעזה.

משה קצב: כי אם אתה מוכן לוותר על חלק משטחי יש"ע – אתה לא מוותר על השטחים האלה לא למלך חוסיין, לא לנשיא סוריה, לא לנשיא מצרים, אלא רק גורם אחד יקבל את השטחים האלה: יאסר ערפאת, אש"ף.

דוד ליבאי: – – –

משה קצב: אדוני שר המשפטים, תמתין בסבלנות.

משה קצב: בהסכמי קמפ-דייוויד מעולם לא התחייבנו לקבל את העיקרון של שטחים תמורת שלום.

משה קצב: הממשלה שלך וראש הממשלה תומכים במוצהר ומכריזים – בזכות שטחים תמורת שלום, רוב שרי הממשלה, אינני יודע מה עמדתך שלך, תומכים במוצהר בהקמת מדינה פלשתינית ביש"ע.

משה קצב: זכותה של הכנסת, זכותו של העם לדעת מהי עמדתו של ראש הממשלה בסוגיה לאומית חשובה זו.

משה קצב: עד היום לא קיבלנו מענה חד-משמעי.

משה קצב: ולא רק זאת, באו ראש הממשלה וחברי הממשלה, והחליטו על הקפאת ההתנחלויות.

משה קצב: אדוני ראש הממשלה, אני נמנה עם אלה הרואים בהתנחלויות תנאי הכרחי כדי למנוע את הקמת המדינה הפלשתינית.

משה קצב: ואתם, בעצם הנכונות שלכם למהר ולהכריז על הקפאת ההתנחלויות, מאותתים לארצות ערב להקשיח את העמדות שלהן, אתם מאותתים להן לבוא אליכם בדרישות נוספות.

משה קצב: ארצות-הברית, ארצות ערב, מעולם לא העמידו את הקפאת ההתנחלויות כתנאי למשא-ומתן ישיר ודו-צדדי עם ממשלת הליכוד.

משה קצב: ממשלת הליכוד נקטה מדיניות תקיפה והחלטית, לא ויתרה כהוא-זה על העיקרון של שמירת עצמאותנו המדינית, ואילו אתם, עוד בטרם התחלתם לפעול, מיהרתם להכריז, ובכך אתם מודים שהקפאת ההתנחלויות היא תנאי למשא-ומתן עם הערבים.

משה קצב: ממשלת הליכוד ניהלה ארבעה סיבובי שיחות, ישירות ודו-צדדיות, בלי תנאי.

משה קצב: והנה היום הממשלה הזאת יוצרת במו ידיה תנאי למשא-ומתן הישיר והדו-צדדי – הקפאת ההתנחלויות.

משה קצב: גם אם אתה, אדוני ראש הממשלה, סבור, וזו דעתך, שצריך להקפיא את ההתנחלויות, מדוע צריך לעשות זאת בהכרזות פומביות באמצעי התקשורת?

משה קצב: מדוע לא יכולת לעשות זאת ליד שולחן המשא-ומתן, בעת שתשב למשא-ומתן עם הערבים?

משה קצב: עובדה: הערבים כבר ישבו עם ממשלת הליכוד; עובדה: ניהלנו ארבעה סיבובי שיחות בלי להקפיא את ההתנחלויות.

משה קצב: אדוני ראש הממשלה, הכרזת שאתה בעד התנחלויות ביטחוניות ונגד התנחלויות פוליטיות.

משה קצב: האם מותר לנו, חברי הכנסת, לדעת על אילו שטחים ביטחוניים אתה הולך להקים אותן?

משה קצב: נניח שאתה רוצה להקפיא התנחלויות שלפי גרסתך הן פוליטיות, זכותו של העם וזכותנו שלנו, חברי הכנסת, לדעת היכן אתה כן עומד להקים התנחלויות ביטחוניות?

משה קצב: אין לי שום ספק, שהשאלות האלה טעונות הבהרה מיידית כדי למנוע הטעיות והולכת שולל.

משה קצב: ובכלל, אדוני ראש הממשלה, המתנחלים ביהודה, בשומרון ובעזה הלכו והתיישבו שם לא באופן פרטיזני.

משה קצב: המתנחלים שם לא בהפקרות.

משה קצב: המתנחלים כולם, ביהודה, בשומרון ובעזה, התיישבו על-פי החלטות כל ממשלות ישראל מאז 1967.

משה קצב: זכותם של המתנחלים, כאזרחים שווי זכויות, ליהנות מכל השירותים הממלכתיים והמוניציפליים.

משה קצב: אדוני ראש הממשלה, יש בתוך הממשלה שלך ויכוח, האם הממשלה צריכה או לא צריכה לספק שירותים שהם חיוניים?

משה קצב: מדובר באזרחים שווי זכויות, פטריוטים, חלוצים, מסורים ונאמנים.

משה קצב: הם זכאים לקבל את כל השירותים הממלכתיים והמוניציפליים כמו כל אזרח ישראלי, בין שהוא יושב בתל-אביב בין שהוא יושב בכל עיר אחרת.

רן כהן: – – –

משה קצב: הם זכאים לשירותי דיור כמוך, חבר הכנסת רן כהן; זכאים לשירותי חינוך כמוך.

רן כהן: כמוני?

משה קצב: זכאים, רבותי – – –

שבח וייס: רגע, רגע.

שבח וייס: רק שנייה.

רן כהן: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת רן כהן, אלי דיין ואבי יחזקאל.

שבח וייס: זה הדיון הראשון בהצעות אי-אמון.

שבח וייס: הייתי מבקש מאוד לאפשר דיון.

רן כהן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת רן כהן, אני מבקש ממך שלא להפריע.

עוזי לנדאו: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת עוזי לנדאו, זו לא חובה שכל דיון כזה יהיה מלווה בקריאות ביניים תכופות.

שבח וייס: אני מבקש ממך, חבר הכנסת רן כהן, תוכל לומר את דבריך במסגרת רשות הדיבור.

משה קצב: המתיישבים ביהודה, בשומרון ובעזה הם אזרחי ישראל לכל דבר.

משה קצב: הם אזרחים שווי זכויות.

משה קצב: זכותם לקבל את כל השירותים כמו כל אזרחי ישראל, וחובתה של הממשלה להעניק להם את כל השירותים: שירותי חינוך, דיור, תעסוקה, ביטחון אישי, וכל שירות אחר, לרבות תחבורה ציבורית ולרבות נסיעה בתנאי בטיחות בכבישי יש"ע.

משה קצב: הם לא הלכו להתנחל ולא הלכו להתיישב על-פי דעתם האישית בלבד.

משה קצב: כולם התנחלו והתיישבו ביהודה, בשומרון ובעזה על-פי החלטות ממשלת ישראל.

משה קצב: ומה תועלת תצמח, אדוני ראש הממשלה, אם מספר המתיישבים ביהודה, בשומרון ובעזה יהיה קטן יותר ממה שהוא היום?

משה קצב: איזו תועלת מדינית תצמח לכם, לממשלה הנוכחית, אם תנקטו צעדים מרחיקים-לכת כנגדם?

משה קצב: אתם עושים במדיניות שלכם דה-לגיטימציה של המתנחלים, ובכך אתם מפגינים בעצם חולשה מדינית.

משה קצב: אתם מזמינים בכך לחצים מדיניים, אתם מזמינים בכך דרישות של ארצות ערב לעשיית ויתורים נוספים, כפי שאכן קרה.

משה קצב: בכל אותם הסדרים שממשלת הליכוד הצליחה להגיע אליהם עם ארצות ערב – יש נסיגה מוחלטת של ארצות ערב מאותם תנאים, והם באים אליכם בדרישה לעשות ויתורים נוספים כיוון שהם יודעים שזו ממשלה שמתקפלת, ממשלה שעושה ויתורים.

משה קצב: אתם יצרתם, אדוני ראש הממשלה, בפעם הראשונה, זיקה בין כספי הערבויות לבין ויתורים מדיניים, דבר שלא היה מעולם.

משה קצב: ממשלת הליכוד הקפידה ומנעה בכל תנאי יצירת זיקה כלשהי.

משה קצב: אני נמנה עם המאמינים, שכספי הערבויות היו מגיעים בכל תנאי למדינת ישראל.

משה קצב: אבל החמור מכך, אדוני ראש הממשלה – אתה תהיה ראש הממשלה הראשון שיסבול ויצטרך לשאת בעיקר הנטל, כמי שעומד בראש החזית, כאשר ארצות-הברית וארצות ערב ישתמשו באמצעי הזה כדי לסחוט ממך ויתורים נוספים, משום שאתה יצרת את הזיקה בין כספי הערבויות לבין ויתורים.

משה קצב: אם מותר עכשיו ליצור זיקה בין כספי הערבויות – כתנאי לוויתורים מדיניים, מדוע לא תבוא אליך ארצות-הברית באותה דרישה בעוד חצי שנה, בעוד שנה, אם רק הממשלה הזאת תחזיק מעמד?

משה קצב: זה תקדים מסוכן ביותר, ובכך אתם בעצם מחלישים במו ידיכם את המעמד של מדינת ישראל וממשלת ישראל.

משה קצב: עובדה היא שבשבועיים האחרונים כבר יש שינויים רציניים מאוד.

משה קצב: יש פער גדול מאוד בין מה שאתה מוכן להציע לערבים לבין מה שהערבים מוכנים לקבל.

משה קצב: יש פער גדול מאוד בין מה שאתה מוכן להציע לבין מה שארצות-הברית מוכנה לאמץ.

משה קצב: הפערים האלה ייתנו את אותותיהם בשל התקדים שנוצר כעת, עקב הזיקה שיצרת בין הערבויות לבין הוויתורים המדיניים שמיהרת לעשות עוד לפני שבייקר מגיע.

משה קצב: אדוני ראש הממשלה, אולי אתה מרגיש מחויב לארצות-הברית, כיוון שבתוך-תוכך אתה מאמין שארצות-הברית סייעה לך להיבחר לראשות הממשלה.

משה קצב: אני מציע לך, אדוני ראש הממשלה, לא להחזיר לנשיא בוש באותה מטבע.

משה קצב: אני מציע לך, אדוני ראש הממשלה, לא להרגיש מחויב לארצות-הברית ולחשוב באיזו דרך אתה יכול לסייע לו במערכת הבחירות.

משה קצב: על רקע כל הדברים האלה, אין לנו אמון, ואנחנו מצטערים למהר ולהגיש הצעת אי-אמון.

משה קצב: חשבנו להמתין מאה ימים, ואולי אף יותר, כדי לאפשר לממשלה לגבש את מדיניותה, לגבש את דרכה, לכלכל את צעדיה.

משה קצב: הממשלה לא קיימה אף לא דיון רציני אחד בסוגיות האלה.

משה קצב: היא מיהרה להכריז הכרזות מדיניות, היא מיהרה להכריז על ויתורים מדיניים, ובכך היא נתנה לנו עילה מוצדקת להביע בה אי-אמון.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת משה קצב.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת רפאל איתן לנמק את הצעת האי-אמון השנייה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת חנן פורת.

רפאל איתן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת האי-אמון של סיעת צומת בכנסת נובעת ממדיניות הממשלה באשר לבנייה ולהתיישבות באזורי יהודה, שומרון ועזה.

רפאל איתן: מדיניותה זו של הממשלה מזכירה את תקופת המנדט הבריטי בסוף שנות ה-30, עם גזירות "הספר הלבן".

רפאל איתן: האם תהליך הקפאת הבנייה הוא תוצאה של תכנון מפורט, או שליפה פוליטית שנועדה לרצות את ארצות-הברית והערבים, לאלה למען הערבויות, ולאלה – למה?

רפאל איתן: כפי שאמרת, מר רבין, לעיתון "ידיעות אחרונות" ביוני 1979: "נראה לי שיהיה זה משגה מצדה של ישראל לוותר על התנחלות במהלך המשא-ומתן לכינון האוטונומיה.

רפאל איתן: ויתור ישראלי על זכות ההתנחלות ישמיט מידי ישראל קלף חשוב.

רפאל איתן: אין לוותר על זכות ההתנחלות ומימושה אך ורק לצורך יצירת אווירה נוחה ורצויה למצרים ולארצות-הברית בעת השיחות".

רפאל איתן: האם קבעה ממשלת ישראל אזורי ביטחון שבהם תימשך ההתיישבות?

רפאל איתן: אם כן, מה הם גבולותיהם?

רפאל איתן: אם לא – האם יתנהל משא-ומתן על אוטונומיה טריטוריאלית ללא מפת אזורי ביטחון?

רפאל איתן: אם ראש הממשלה תומך בהתיישבות ביטחונית, האם יש תוכנית להתיישבות כזאת?

רפאל איתן: מהי ההגדרה המדויקת של התיישבות ביטחונית?

רפאל איתן: האם מהלך ההקפאה, היה צריך לנקוט אותו לפני שיש תוכנית חלופית להתיישבות ולבנייה באזורי הביטחון, שהיו צריכים להיקבע לפני המהומה של ההקפאה?

רפאל איתן: האם בו-זמנית להקפאה ולביטול חוזים מכינים את תוכנית העבודה לאזורי הביטחון – כבישים עוקפים, אספקת מים, פינוי ביוב, מבנים ציבוריים?

רפאל איתן: וכן הלאה.

רפאל איתן: אני מניח, שכאשר תהיינה תוכניות כאלה, הן תוצגנה בכנסת ותובאנה לידיעת הציבור.

רפאל איתן: שרים נשמעו באומרם, שסיבות תקציביות הן הגורם להקפאת הבנייה.

רפאל איתן: נניח שחלק מהדברים נכון, כלומר – אנחנו במצוקה תקציבית, אבל מדוע לא מראים הוצאות ממשלתיות אחרות שניתן לחסוך בהן בגלל המצוקה הכלכלית?

רפאל איתן: האם הממשלה והשרים רומזים לערבים שנסיגה מיהודה ומשומרון היא צורך כלכלי?

רפאל איתן: גם אם לא מתכוונים לכך, הערבים וארצות-הברית יכולים להבין כך ולפעול בהתאם, בייחוד ארצות-הברית, שבידה אמצעים רבים ללחץ כלכלי.

רפאל איתן: והלאה, אשר לתוכנית אזורי הביטחון.

רפאל איתן: אבטחת צירי תנועה ברגיעה ובעת חירום – האם יש תוכנית הכוללת: אילו צירים חיוניים ואיך מבטיחים את התנועה בהם?

רפאל איתן: האם צירי תנועה עיקריים יחצו יישובים ערביים עירוניים?

רפאל איתן: עד היום לא נשמעה מכיוון הממשלה שום התייחסות לנושאים הללו, וכבר הולכים למשא-ומתן כאשר הערבים יודעים מה הם רוצים, ואנחנו נראים כמגיבים וכנגררים.

רפאל איתן: פעילות השרים והממשלה נתנה לערבים ולארצות- הברית נקודת מוצא, עוד לפני תחילת המשא-ומתן, ללחצים לנסיגה, ואפשרויות הפעלת לחצים, בעיקר כלכליים.

רפאל איתן: האם קיימת או תהיה ועדת שרים, או פורום אחר שיתווה את גבולות אזורי הביטחון ותפקודם בכל התחומים?

רפאל איתן: האם קיימת או תהיה ועדת שרים, או הרכב אחר, לדון במשמעויות האוטונומיה המוצעת מול תוכנית אזורי הביטחון?

רפאל איתן: על-פי אילו כללים הוקמה קריית-ארבע על-ידי השר אלון המנוח, התיישבות ביטחונית או עובדה פוליטית?

רפאל איתן: ולהלן כמה ציטוטים ותזכורות שנוגעים לנו היום, אף שעבר זמן, אבל הדברים לא מתיישנים ואפשר לחזור עליהם.

רפאל איתן: "אם הממשלה מקפיאה ומונעת התיישבות במקומות הראויים ליישוב, הרי זו כתיבת 'ספר לבן' על-ידי עצמנו" – נכון שזה מעניין?

רפאל איתן: נכון.

רפאל איתן: אמר את זה שמעון פרס לעיתון "מעריב" במאי 1976.

רפאל איתן: אף שעבר הרבה זמן, זאת בדיוק ההשוואה.

רפאל איתן: "יש לשמור שבישראל יהיה לא רק אורך אלא גם רוחב.

רפאל איתן: אל לנו להתפתות לכל מיני יועצים ועיתונאים לחזור לארץ שרוחב מותניה 14 קילומטרים.

רפאל איתן: הכול אומרים שצריך להגן על רמת-הגולן, ששם יש הרים גבוהים.

רפאל איתן: גם בשומרון יש פסגות גבוהות ולמרגלות השומרון שוכנת רוב האוכלוסייה של ישראל" – שר הביטחון, שמעון פרס, יוני 1976.

רפאל איתן: ועוד: "המתיישבים על הקרקע הם אשר קובעים את עתיד המקום" – שמעון פרס.

רפאל איתן: "לא אשלול את האפשרות להחיש את ההתיישבות בגדה" – יצחק רבין ל"מעריב", נובמבר 1979.

רפאל איתן: "פינוי הגדה המערבית מצדנו יגרום לאיום הגדול ביותר שיכול להיות בשבילנו.

רפאל איתן: חוזה במזרח התיכון אינו כמו חוזה באירופה" – רבין לעיתון "הארץ", נובמבר 1980.

רפאל איתן: אני חושב, שבמדיניות הזאת ובצעדים האלה, שננקטו לאחרונה, שאנחנו עוד לא יודעים את כולם או את כל המשמעויות הנובעות מהם, זה בדיוק מה שהולך לקרות.

רפאל איתן: היה לי פה עוד ציטוט מעניין.

רפאל איתן: שמענו את שר השיכון אומר לתקשורת, לרדיו, לפני כמה ימים – רק זה חסר לנו, שיהיו עוד 100,000 מתיישבים ביהודה ובשומרון, ואז לא יהיה אפשר לדון בעתידם של השטחים.

רפאל איתן: אני לא מצטט בדיוק, זה פחות-או-יותר.

רפאל איתן: בשנת 1986 שר השיכון היה חבר כנסת, נכון, פואד?

רפאל איתן: אז בשנת 1986 השר בן-אליעזר אמר: "עוד עלול לבוא יום שהם יוציאו להורג חברי כנסת וקציני צבא".

רפאל איתן: על מי? על המתיישבים.

רפאל איתן: ציטוט מעיתון "דבר".

רפאל איתן: אני אומר לך, לכם, לכולנו: אילו היו ביהודה ובשומרון עוד 100,000 תושבים לפני חמש שנים, לפני עשר שנים, לפני קום המדינה – היינו נראים אחרת, היינו מדברים אחרת, היינו מתנהגים אחרת.

רפאל איתן: הכול היה נראה אחרת.

רפאל איתן: לומר, חס וחלילה, שלא יהיו עוד 100,000 מתיישבים באיזה אזור בארץ-ישראל, זה מתאים לצ'מברליין מימי "הספר הלבן", או לבווין אחרי מלחמת-העולם השנייה.

רפאל איתן: הצעת האי-אמון שלנו נובעת מכך שאנחנו מתרשמים שהממשלה פועלת בחופזה, בצורה שקשה לזהות בה את האינטרס הישראלי, גם אם מדובר על חידוש משא-ומתן וגם אם מדובר על הערבויות.

רפאל איתן: החיפזון מביא את הרזון.

רפאל איתן: מה שאתם עושים, לא תהיה ממנו דרך חזרה.

רפאל איתן: כל חתיכת חבל שאנחנו נותנים מייד נתפסת ונמשכת, ובסופו של דבר נימשך – אני לא יודע לאן.

רפאל איתן: צומת תצביע אי-אמון על המדיניות או על חוסר המדיניות של הממשלה הזאת, ואנחנו מקווים מאוד שתעשו הפסקה ו"תעשו חושבים" מהתחלה, ותעשו תוכנית ותגדירו בדיוק מה זאת התיישבות ביטחונית ומה זאת התיישבות פוליטיות, ותגדירו את הגבולות של אזורי הביטחון או גושי ההתיישבות, ואילו צירי תנועה, ואחרי זה תלכו הלאה, אף שאני מתנגד עקרונית לאוטונומיה שאתם מציעים.

רפאל איתן: אני רוצה לומר דבר אחרון: לא היה מעולם יישוב שקם במדינת ישראל, בארץ-ישראל, מימי המאה הקודמת, שלא היה יישוב פוליטי.

רפאל איתן: יישובים ביטחוניים היו כאלה שנלחמו על קיומם עד מלחמת העצמאות ובמלחמת העצמאות.

רפאל איתן: אחרי מלחמת העצמאות שום יישוב לא מילא תפקיד ביטחוני, אלא ספיגה בגבולות השונים, בהפגזות, בשרפות, בצליפות.

רפאל איתן: אבל שום יישוב לא נלחם על קיומו כמו טירת-צבי, או נגבה, או יד-מרדכי, או חניתה; אף לא אחד, מעולם.

רפאל איתן: כל היישובים היו פוליטיים – להפגין נוכחות, לקבוע גבולות, להביע את הזכות שלנו על ארץ-ישראל.

רפאל איתן: תודה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת איתן.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת חנן פורת, ואחריו – לחבר הכנסת אברהם רביץ.

שבח וייס: אני מזכיר, עשר דקות לכל נואם.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, עומדים אנו בימי בין המצרים, בימים של שלושת השבועות שבין שבעה-עשר בתמוז, יום שבו נשתברו הלוחות והובקעה עיר, ליום שבו נגזר על אבותינו שלא להיכנס לארץ וחרב בית-מקדשנו.

חנן פורת: עברנו כברת דרך ארוכה מאז אותם ימים אפלים.

חנן פורת: ברוך השם, אנחנו נמצאים במדינת ישראל ראשית צמיחת גאולתנו.

חנן פורת: ברוך השם, קיבוץ גלויות גדול לנגד עינינו, תקומת מדינת ישראל, בניין הארץ ויישובה, והולכים בה קוממיות.

חנן פורת: ובכל זאת, קשה, קשה עד מאוד שלא להיזכר בזיכרונות מרים מאותם ימים ולשמוע הד קול של מאיסת ארץ חמדה, שבשלה נגזר על עם ישראל שלא ייכנס לארץ.

חנן פורת: שר הבינוי והשיכון, פואד, איננו טיטוס ולא אדריאנוס.

חנן פורת: מעולם לא עלה על דעתי להשוות אותו לדמויות אלה, ואם דברי על הגזירות להקפאת ההתיישבות מתוך מגמה, בסופו של דבר, להביא לחורבנה של ההתיישבות היהודית ביש"ע, המזכירות באסוציאציה ימים של גזירות וחורבן, יתפרשו כך – אני מיצר על כך.

דוד ליבאי: האם אתה מעלה כהשוואה את זה שהרס את בית-המקדש לשר בישראל?

חנן פורת: אמרתי שאני מיצר אם כך יתפרשו הדברים.

חנן פורת: אבל אני רוצה להבהיר – – –

קריאות: – – –

חנן פורת: לא זו בלבד שאני הבהרתי בתקשורת את כוונתי, אלא אני אומר אותה, על כן, מעל במה זאת.

חנן פורת: אני תמיד, בדברים שיוחסו, שאינני שלם אתם, אומר את הדברים כאן, אביע את הצער ואבקש סליחה.

חנן פורת: אבל, מורי ורבותי, מי שגוזר קיפאון על ההתיישבות היהודית ביש"ע, מי שקובע שיש לבטל חוזים, מי שקובע שגם התחלות יסודות של בנייה לא יימשכו – אינו עושה זאת משיקולים כלכליים בלבד, ואוכיח זאת.

חנן פורת: דיברו על התחייבויות רכישה שהממשלה הזאת נאלצה לתת לקבלנים ביש"ע.

חנן פורת: מתוך 12,000 יחידות דיור שלגביהן היתה התחייבות רכישה מומשו בסך הכול 148 יחידות.

חנן פורת: השאר נרכשו כולן.

חנן פורת: כלכלי או לא כלכלי?

חנן פורת: מתוך 12,000 יחידות הנמצאות בצנרת ברחבי הארץ כולה, 244 בלבד ביש"ע.

חנן פורת: הלוא שר הבינוי והשיכון, פואד, עצמו אמר את הדברים, ואני מצטט את דבריו בתקשורת: "ברור לכל בר-בי-רב ש-20,000 התחלות בנייה ביש"ע פירושן 125,000 יהודים בשטחים, ואיננו רוצים בהם שם במסגרת תהליך השלום".

חנן פורת: כשיצחק רבין, ראש הממשלה, מדבר על התנחלויות פוליטיות, השיקול הכלכלי הוא המכריע?

חנן פורת: הבה נשים את הדברים על השולחן.

חנן פורת: יש פה מגמה ברורה לשבור את חוט השדרה הלאומי והמוסרי של ההתיישבות הזו, ליצור מצב שבו אנשים אומרים לילדיהם הרואים את היסודות בראשית בנייתם ואת הבתים שאינם צומחים – מה נספר באוזני ילד?

חנן פורת: ילד, ראה, ההתיישבות הזאת נידונה לכליה.

חנן פורת: עבר זמנך.

חנן פורת: הסתלק מכאן, כי חבלי ארץ אלה עתידים להימסר לשלטון זר.

חנן פורת: נכון, דרך התהליך של האוטונומיה.

חנן פורת: אפשר גם שהשאלה שנשאלת, אדוני ראש הממשלה, על-ידי חבר הכנסת משה קצב, אינה בהכרח השאלה המדויקת.

חנן פורת: לנו אין נפקא מינה אם תהיה זו מדינה ישראלית או פדרציה או קונפדרציה עם ירדן.

חנן פורת: הנקודה המרכזית – חבלי ארץ אלה יימסרו לשלטון זר.

חנן פורת: מורי ורבותי, אני רוצה לספר כאן חוויה אישית.

חנן פורת: לאחר מלחמת ששת-הימים, שבה זכינו, בחסדי השם יתברך, ואתה, אדוני ראש הממשלה, היית רמטכ"ל שזיכה את מדינת ישראל במפואר שבניצחונותיה – לאחר שזכינו לשוב אל ארץ חמדה טובה ורחבה זו, עשינו אנחנו, בני כפר-עציון, את דרכנו מירושלים לגוש-עציון להקים מחדש את בית האבות שחרב.

חנן פורת: בדרך עצרנו ליד קבר רחל אמנו, בדרך אפרתה בית-לחם.

חנן פורת: אחד החברים פתח את התנ"ך וקרא את הפסוקים המדברים עלינו כאן ועכשיו: "כה אמר ה', קול ברמה נשמע נהי בכי תמרורים, רחל מבכה על בניה, מאנה להינחם על בניה כי איננו".

חנן פורת: וריבון העולמים משיב לה, איננו משאיר אותה לבכות, ואומר לה: "כה אמר ה', מנעי קולך מבכי ועיניך מדמעה, כי יש שכר לפעלתך, נאום ה', ושבו מארץ אויב.

חנן פורת: ויש תקוה לאחריתך, נאום ה', ושבו בנים לגבולם".

חנן פורת: ואנחנו, בני כפר-עציון, הרגשנו שעלינו ועל שכמותנו, כמו על העולים מברית-המועצות שהחלו אז לבוא, והתרחב המפעל היום, וכמו על העולים מדרום ומצפון, על כולנו נאמרים הדברים האלה: ושבו בנים לגבולם, ושבו מארץ אויב.

חנן פורת: והנה מבקשת ממשלת ישראל, אולי שלא מדעת, לומר: לא ישובו בנים לגבולם, תוקפא ההתיישבות הזאת במגמה לערער אותה עד היסוד.

חנן פורת: אומרת ממשלת ישראל: רחל אמנו, בכית אלפיים שנה, אפשר שתוסיפו לבכות עוד אלפיים.

חנן פורת: אינכם מתכוונים לכך, אבל זאת המשמעות, זאת התוצאה.

חנן פורת: אי-אפשר להסתכל על זה רק בהיבט הכלכלי, אי-אפשר להסתכל על זה רק בהיבט המדיני.

חנן פורת: ההיסטוריה של עם ישראל תשפוט אותנו, אם ישובו בנים לגבולם אם ייעקרו מאדמתם.

חנן פורת: אין ספק, מי שמתייחס לתנ"ך כאל פולקלור, כאל פסוקים שאינם מחייבים, יאמר שעומד כאן בחור צעיר שבגר ואומר דברים מתלהמים.

חנן פורת: מי שחי את התנ"ך, מי שחי את המורשת הזאת של בית אבא, מרגיש היטב שהדברים האלה הם דברי האמת, והם גם קובעים את האוריינטציה המדינית שלנו.

חנן פורת: אבל מה נאמר לממשלה כזאת, ששמה ומפקידה על מערכת החינוך שרה כשולמית אלוני?

חנן פורת: מה נאמר לממשלת ישראל, שהיא זו שיחד עם חבריה היום אינה מסתפקת בגזירות פואד ובייגה שוחט, אלא אומרת: גם הבתים שנמצאים בשלבי בנייה מתקדמים הרסו, ערו ערו עד היסוד בה.

חנן פורת: והיא, שרת החינוך של ממשלת ישראל, היא תחנך את ילדינו מהי תורה, מהי אהבת ארץ-ישראל.

חנן פורת: לאוזניכם, אנשי ש"ס היקרים, השנאה או ההתנכרות לארץ-ישראל – – –

שמעון שטרית: אתה חושב שאנחנו לא יודעים מה זה "ערו ערו"?

שבח וייס: אני רוצה לפנות בקריאה אל השרים, שיתרגלו למעמד החדש וימעטו בקריאות ביניים.

חנן פורת: בעיניכם ובאוזניכם, אנשי ש"ס היקרים, אשר ממשלה זו על כתפיכם היא נשענת ועל כן האחריות היא שלכם, אזכיר רק, שההתנכרות הזאת לארץ-ישראל היא התנכרות לתורה.

חנן פורת: השרה שולמית אלוני, הפוגעת בצורה כה בוטה בגדולי תורה שלעתים יש לנו חילוקי דעות אתם, אבל הערכה והערצה יש כלפיהם, כך היא אומרת: הרבי מלובביץ', הרב שך ושאר אומרי לחשים וכישופים הפכו לאדוני הארץ הזאת; זכרו, הם אלה שנתנו את צידוק הדין לשואה, הם ייתנו גם את צידוק הדין להרס תרבותנו העברית והרג ילדינו למען אברכים, למען ישיבות, למען כרכורי חסידיהם על קברים חרבים, על כל גבעה רמה ותחת כל עץ רענן.

חנן פורת: שמעו את הביטוי.

שבח וייס: חבר הכנסת פורת, אני מבקש לסיים.

שבח וייס: משפט אחד ממש.

חנן פורת: אדוני ראש הממשלה, רבותי השרים, את המנגינה הזאת של ההתיישבות היהודית ביש"ע, המקיימת "שבו בנים לגבולם", את המנגינה הזאת אי-אפשר להפסיק, וגם אתם לא תוכלו להפסיק אותה.

חנן פורת: אבל מי שמבקש ומי שמנסה להפסיק אותה ראוי לכינוי: בנים אין אמון בם.

חנן פורת: על כן אנו מגישים כלפיכם אי-אמון בממשלה.

חנן פורת: תודה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת חנן פורת.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת אברהם רביץ, ואחריו – לאחרון מעלי הצעות האי-אמון, חבר הכנסת רחבעם זאבי.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, אני מבקש לומר דברים בכאב, בגילוי לב ובכנות, ולהעביר את החרדה האמיתית שלנו, אשר בגללה אנחנו מגישים הצעת אי-אמון.

אברהם רביץ: רבותי, אין אנו רואים בשרת החינוך הנוכחית עוד שר חינוך חילוני.

אברהם רביץ: אנו בהחלט רואים בבחירה הזאת מפנה מסוכן לכלל ילדי ישראל, לחברה בישראל, לתפיסות הבסיסיות שלנו כעם יהודי, כעם שקיבל תורה במעמד הר-סיני והנחיל את מוסרה לעמי תבל.

אברהם רביץ: אבל על זה אומרת חברת הכנסת לשעבר, שרת החינוך דהיום, מעל במת הכנסת:

אברהם רביץ: אני לא מכירה מוסר יהודי, יש מוסר ויש חוסר מוסר.

אברהם רביץ: העם היהודי השתבח על-ידי אומות העולם במשך הדורות כעם שהקנה למין האנושי את האמונה באל אחד, את מותר האדם מן הבהמה, על-ידי מחויבותו של האדם לקיום מצוות, שבת, כיבוד אב ואם, לא תונו איש את אחיו, אבר מן החי, ואהבת לרעך כמוך, לא תרצח, עזוב תעזוב עמו – ועוד ועוד.

אברהם רביץ: אומות העולם מודות לנו על כך ומכבדות, וחלקן מאמצות את התנ"ך.

אברהם רביץ: ופה, במדינת ישראל, שר חינוך, מתוך מזוכיזם יגדל דור על ההכרה שאין מוסר יהודי.

אברהם רביץ: שומרי הדת היהודית יכונו אנשי פולחן פגני, רבניה יתוארו כאומרי לחשים וכישופים, או הקלריקליות השחורה.

אברהם רביץ: על כך נחנך את ילדינו?

אברהם רביץ: כדי להרבות בשנאה עצמית ואולי גם בשנאת הגויים אלינו, יפיצו ברבים חצאי פסוקים, כאילו אנו אומרים: שפוך חמתך על הגוים, בלי להביא את המשכו של הפסוק: על כי אכל את יעקב ואת נווהו השמו.

אברהם רביץ: ואם בזה לא די, אדוני היושב-ראש, "יפברקו" פסוק שלא היה ולא נברא:

אברהם רביץ: נפץ ילדיהם אל סלע; וחוזרים עליו פעם אחר פעם מעל הבמה הנכבדה הזאת.

אברהם רביץ: הפסוק הזה נלקח הישר משנאת ישראל ומפרוטוקולים של עלילות דם.

אברהם רביץ: וכדי לחזק את דבריה, תאמר שרת החינוך: האם נבנה את ישראל מתוך צרות אופק, קרתנות, שוביניזם ושנאת ישראל?

אברהם רביץ: או תאמר, שיש לעם היהודי בעיה – אתם שומעים איזו בעיה?

אברהם רביץ: לא רודפים אותנו, לא שופכים את דמנו – יש לעם היהודי בעיה קשה, אומרת שרת החינוך, הוא שונא זרים.

אברהם רביץ: היא מדברת על שנאת זרים, על פחד מזרים, ועל התנשאות על זרים.

אברהם רביץ: זהו אופיו של העם היהודי בכלל, לרבות תסביך נחיתות של עם קטן, כך היא אומרת.

אברהם רביץ: והיא תאמר שכאשר מכניסים לאנשים את הרעיון של עם נרדף תמיד וכל ההיסטוריה היא היסטוריה של נרדפים – כאילו אנחנו המצאנו את ההיסטוריה, לא הגויים על בשרנו.

אברהם רביץ: משעה שיש להם כוח, לעם הנרדף המפוברק הזה – הוא איננו נרדף, אלא שכתבנו את ההיסטוריה כנרדפים.

אברהם רביץ: מה קורה לעם הזה, המסכן, כאשר יש לו כוח?

אברהם רביץ: הם הופכים לרודפים, כה אמרה שרת החינוך.

אברהם רביץ: לכן, מה מציעה לנו שרת החינוך?

אברהם רביץ: היא מציעה שנבנה מדינה שבה מתאחדות התרבויות של כל העמים.

אברהם רביץ: התרבות שלנו היא תרבות נפסדת כזאת, של עם נרדף, תרבות של אנשים אשר במהרה הופכים להיות לרודפים.

אברהם רביץ: אלה הדברים הנאמרים על כלל היהודים.

אברהם רביץ: אבל, רבותי, כאשר ידובר על יהודים דתיים – הו, הו, שם הכול מותר.

אברהם רביץ: היא אומרת בריאיון בעיתון "מעריב": "הרבנים אמרו" – תשמעו טוב, על זה נחנך את ילדינו – "בוז לציונות, ושישה מיליון יהודים שילמו על כך בחייהם".

אברהם רביץ: על זה נחנך דור לכבד את מוריו, את רבניו.

אברהם רביץ: ולא רק סתם רבנים שחורים, היא גם תאמר: יש כלל ששופט אחד בבית-המשפט העליון הוא דתי, ועם השופטים האלה יש צרות.

אברהם רביץ: אבל, כאשר שרת החינוך מדברת על מורשת ישראל, רבותי, אינני יודע כלל למה היא מתכוונת.

שולמית אלוני: אוי, כמה אתה יודע.

אברהם רביץ: היא מדברת במפורש על מורשת ללא אמונה.

אברהם רביץ: אני רק מצטט, גברתי שרת החינוך.

אברהם רביץ: החלטתי לא להביא דברים משלי, יש לי רבים מהם.

אברהם רביץ: אני רק מצטט אותך לאורך כל הדרך, במסגרת עשר הדקות האומללות שחייבות למצות את הנושא הזה.

אברהם רביץ: היא אומרת: כן, מורשת ישראל, אבל ללא אמונה, ללא מצוות.

אברהם רביץ: היא מרשה לעצמה חירות לתת פירושים משלה לעניינים שהם כה יקרים בתודעת עמנו, כמו עקדת יצחק.

אברהם רביץ: כן, אנחנו גדלנו, דורות גדלו על המסירות של האדם אל הבורא, שבאה לידי ביטוי בעקדת יצחק עם האיל.

אברהם רביץ: כן, אני מכיר את האיל, גברת אלוני.

אברהם רביץ: או סיפור יעקב ורבקה.

אברהם רביץ: ראו איזו חירות מרשה לעצמה גברת אלוני, שרת החינוך.

אברהם רביץ: אני שואל את עצמי, אולי, האם לא מוטב שנוותר על לימוד מורשת כזו, המחנכת לשנאת עברנו ומעוותת את כל היקר והקדוש לנו, רבותי חברי הכנסת?

אברהם רביץ: בוודאי, לדת כזאת היא תאמר, ואני מצטט: "אני לא מוכנה להיכנע לממסד הדתי" – תשמעו איך היא רואה אותי, אותך, וממשיכה: "ששונא אותנו" – אני שונא כאן מישהו?

אברהם רביץ: ועוד: "שבז לנו" – אני בז למישהו?

אברהם רביץ: ועוד: "שמתנכל לנו, ושעדיין חי" – איפה?

אברהם רביץ: על העצים?

אברהם רביץ: הוא מטפס על עצים?

אברהם רביץ: – "ב'שולחן ערוך'".

אברהם רביץ: אוי, א-געוואלד.

אברהם רביץ: "שולחן ערוך", שנתן את אורחות החיים לעמנו במשך כל הדורות.

אברהם רביץ: ואז באה, כמובן, המרידה.

אברהם רביץ: והיא אומרת במאמרה: בדברים אלה אני לוחמת, לדוגמה, מול הנישואין הדתיים המאמללים אנשים.

אברהם רביץ: יש כאן כמה אומללים שהתחתנו אי-פעם?

קריאה: יש.

אברהם רביץ: והיא אומרת: אני עורכת את הישועה, הסכמי נישואין.

אברהם רביץ: אם יש מישהו אומלל, שיבוא אלי באופן אישי.

אברהם רביץ: אני נותן טיפולים.

שבח וייס: באיזה שעות?

אברהם רביץ: בכל שעות היום והלילה.

אברהם רביץ: ובהקשר זה יובן, גם כאשר היא אומרת – אני לא רציתי להיכנס ואני לא אוהב להיכנס לחיי הפרט, אבל הגברת אלוני מרשה לעצמה בפרהסיה, בעיתון, בעברית – ביחס לנישואי ילדיה: אילו שאלו אותי, הייתי ממליצה להם לחיות בחטא.

אברהם רביץ: שרת החינוך של מדינת ישראל.

אברהם רביץ: היא היתה יכולה להיות שרת החינוך של צרפת בפריס, במונטבידאו, בניו-יורק, בלונדון היום?

אברהם רביץ: עדיין לא.

אברהם רביץ: רבותי, חברי הכנסת, אין לנו כאן עניין עם שר חינוך שאינו דתי.

אברהם רביץ: יש לנו כאן סכנה של תרבות אחרת, אשר תשכיח את עצם קיומנו כעם היהודי.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר משפט אחד בעניין המדיני, לגבי דאגתנו לארץ-ישראל.

יצחק רבין: – – –

אברהם רביץ: ארץ-ישראל.

אברהם רביץ: למה לך להזכיר את זה אפילו?

אברהם רביץ: רבותי, אתם יודעים את גישתנו.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר עוד משפט אחד, זה יביא תועלת.

קריאה: למי?

אברהם רביץ: לך, ראשית כול.

אברהם רביץ: בחלל אווירנו מתנוססות הססמאות "התנחלויות ביטחוניות" ו"התנחלויות פוליטיות".

אברהם רביץ: אגיד רק ברמיזה לכל חברי כאן משני עברי האולם הזה – יש גם התנחלויות של מצווה, מצוות יישוב ארץ-ישראל, בלי כל קשר לא לפוליטיקה, לא לביטחון, אלא פשוט שיהודים יוכלו לגור בכל מקום בארץ-ישראל, בלי כל קשר לשום דבר אחר.

אברהם רביץ: הזמן יעשה את שלו.

אברהם רביץ: אני רוצה לסיים בפסוק: "כה אמר ה' על שלשה פשעי יהודה ועל ארבעה לא אשיבנו על מאסם את תורת ה' וחקיו לא שמרו ויתעום כזביהם אשר הלכו אבותם אחריהם".

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, האם אפשר לעשות הצבעת אי-אמון רק על שר אחד – או על כל הממשלה?

שבח וייס: אין הצבעת אי-אמון על שר אחד.

אברהם רביץ: אם כך, אני מציע להצביע אי-אמון בממשלת ישראל, ואחר כך נעשה סדר חדש, ולא תחזרו על הטעות שלכם.

אברהם רביץ: אתם יודעים שעשיתם טעות.

אברהם רביץ: תודה רבה.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת רחבעם זאבי.

רן כהן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, אתה הנואם השלישי, תהיה לך הזדמנות, במסגרת 12 דקות שהקציבה לך הסיעה, לפרוס את כל דבריך.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אנחנו מציעים שהכנסת תביע אי-אמון בממשלה, כי כבר מצעדיה הראשונים היא שגתה וחטאה ביודעין ומתוך כוונה.

רחבעם זאבי: הממשלה הזאת הורתה על הפסקת הבנייה של היישובים היהודיים ביש"ע; הממשלה הזאת נכנעה לטרור הערבי בעימות באוניברסיטת אל-נג'אח; הממשלה הזאת נכנעת ומתרפסת לוושינגטון, כאילו היינו מושבה אמריקנית.

רחבעם זאבי: בשל כל אחד משלושה חטאים אלה ראויה הממשלה לאי-אמון.

רחבעם זאבי: כמי שיצק מים על ידיו של מר יצחק רבין ושתה בצמא את דבריו – אינני יודע להגדיר את האיש הזה, ובאילו דברים מתורתו המדינית והביטחונית יש להאמין ולהחזיק.

רחבעם זאבי: על חשיבותה הביטחונית של רמת-הגולן שמענו רבות מהרמטכ"ל רבין.

רחבעם זאבי: כאשר סירב דיין לאשר תקיפה שלנו בחזית הסורית בסוף היום הרביעי למלחמת ששת-הימים, היה רבין כעוס וזעוף.

רחבעם זאבי: כאשר ציווה דיין על כיבוש הרמה, היה רבין מאושר והבליג על הפגיעה בו במתן פקודה מעל לראשו.

רחבעם זאבי: רבין ראה ברמת-הגולן נכס אסטרטגי חיוני לישראל.

רחבעם זאבי: אבל, על סיפוח רמת-הגולן לישראל אמר רבין, שהיתה החלטה חפוזה והיא תגרום להפסקת תהליך השלום – "ידיעות אחרונות" מ-15 בדצמבר 1981.

רחבעם זאבי: אחר כך הוא שינה את דעתו והסביר את חשיבות הגולן.

רחבעם זאבי: לפני הבחירות הוא הצהיר שלא ניסוג בגולן.

רחבעם זאבי: עכשיו הוא מדבר על נסיגה חלקית.

רחבעם זאבי: על זכותנו להתנחל ביש"ע אמר רבין: "זה משגה מצדה של ישראל לוותר על זכות ההתנחלות במהלך המשא-ומתן לכינון האוטונומיה – – – ויתור ישראלי על זכות ההתנחלות ישמיט מידי ישראל קלף חשוב – – –".

רחבעם זאבי: וממשיך רבין: "אין לוותר על זכות ההתנחלות ומימושה אך ורק לצורך יצירת אווירה נוחה ורצויה למצרים ולארצות-הברית בעת השיחות" – "ידיעות אחרונות" מ-13 ביוני 1979.

רחבעם זאבי: ואילו עתה, יש אצלו הבחנה בין התנחלויות פוליטיות לבין התנחלויות ביטחוניות, והגיליוטינה יורדת על אלה ואלה.

רחבעם זאבי: בנובמר 1979 אומר רבין: "לא אשלול האפשרות להחיש ההתיישבות בגדה" – "מעריב", 4 בנובמבר 1979, ואילו היום מחישים שריו ופקידיו את ייבוש היישובים.

רחבעם זאבי: על ההתיישבות בחבל-קטיף אמר רבין: "האמנתי בעבר ואני מאמין גם כיום, שהאזור הזה חייב להיות חלק בלתי-נפרד ממדינת ישראל.

רחבעם זאבי: – – – לאזור הזה, במיוחד בגוש-קטיף, יש עתיד התיישבותי, כלכלי וחברתי ותפקיד ביטחוני" – "על המשמר", 27 במרס 1986.

רחבעם זאבי: ואילו היום, מה אומר מר רבין?

רחבעם זאבי: עוד בשנת 1985 אמר רבין, כי "לא הוכח שההתנחלויות מהוות מכשול לשלום" – "חדשות", 4 בפברואר 1985.

רחבעם זאבי: מה השתנה, מר רבין?

רחבעם זאבי: על חשיבות יהודה ושומרון אמר רבין – נדמה לי שאת זה כבר ציטט חבר הכנסת איתן, אבל זה כל כך חשוב, שכדאי שזה ייכנס פעמיים ל"דברי הכנסת": "פינוי הגדה המערבית מצדנו יגרום לאיום הגדול ביותר שיכול להיות בשבילנו".

רחבעם זאבי: אבל, רבין ידע שבני הפלוגתא שלו יטענו על חוזים, והוא הוסיף: "חוזה במזרח התיכון אינו כמו חוזה באירופה" – "הארץ", 4 בנובמבר 1980.

רחבעם זאבי: מה קרה, מר רבין, שדעתך התהפכה?

רחבעם זאבי: רבין גם שלל את האוטונומיה, ואני מצטט: "איני נותן אגורה שחוקה תמורת תוכנית האוטונומיה" – "מעריב", 15 ביוני 1979.

רחבעם זאבי: ועל משא-ומתן עם הפלשתינים אמר מר רבין, ואני מצטט: "לא ננהל משא-ומתן עם שום גורם פלשתיני.

רחבעם זאבי: עצם ההסכמה לנהל משא-ומתן כזה – פירושו התייחסות מצד ישראל אל האפשרות של הקמת מדינה שלישית בין ישראל לירדן, ולכך מתנגדת ישראל בכל תוקף" – "מעריב", 5 בדצמבר 1975.

מיכאל איתן: מה בעניין הטרנספר?

רחבעם זאבי: את זה ציטטתי בפעם שעברה.

רחבעם זאבי: הבאתי ציטוטים מפי מר רבין בנושא הטרנספר, שממנו למדתי את זה כבר ב-1948.

קריאה: – – –

רחבעם זאבי: אל תעזור לי.

רחבעם זאבי: ממשלות בראשות העבודה הקימו כ"ח יישובים ביש"ע, פרט לסיני; כ"ח יישובים שנתנו לנו כוח, והיו מבוססים על מה שהיה כתוב במצע העבודה אז, ואני מצטט את מצע העבודה: "התיישבות עירונית וכפרית בשטחי המולדת".

רחבעם זאבי: האנשים האלה לא התביישו במעשה ההתיישבות.

רחבעם זאבי: הם "המציאו" את זה וכך בנו את הארץ והקימו את המדינה.

אברהם פורז: בגלל זה – – –

רחבעם זאבי: ממשלות העבודה הקימו ביש"ע את היישובים האלה: אלון-שבות, אלעזר, אלקנה, ארגמן, בקעות, גלגל, גיתית, חמרה, ייטב, כפר-עציון, מבוא-חורון, מורג, מחולה, מכורה, מעלה-אדומים, מעלה-אפרים, מצפה-שלם, משואה, נערן, נצר-חזני, נצרים, נתיב-הגדוד, עופרה, פצאל, קדומים, קליה, קריית-ארבע, ראש-צורים.

דן מרידור: – – – ביטחוניים.

רחבעם זאבי: האם היו אלה התנחלויות פוליטיות או התנחלויות ביטחוניות?

רחבעם זאבי: או שני הדברים כאחד?

רחבעם זאבי: כאשר שחררה ישראל 76 מחבלים תמורת חייל אחד, אמר רבין, שזוהי העסקה החמורה ביותר שהיתה עד כה, וזהו תקדים מסוכן; על-פי "מעריב" – 20 במרס 1979.

רחבעם זאבי: אחר-כך רבין עצמו שחרר 1,150 מחבלים תמורת שלושה חיילים, ולפני שבוע הוא הורה על שחרור שישה מחבלים ושילוחם לירדן, ועוד על שחרור מספר לא ידוע של מבוקשים שהיו באוניברסיטת אל-נג'אח, וכן ויתור על כלי הנשק שלהם.

רחבעם זאבי: במסע הבחירות האחרון הבטיחו רבין והעבודה שלא יפגעו בהתיישבות היהודית ביש"ע.

רחבעם זאבי: רבין דיבר בתקיפות חצי נצית.

רחבעם זאבי: את היונים השולטות בעבודה הסתירו בשובך, וציוו אותם על דממה מוחלטת.

רחבעם זאבי: עכשיו, כשנטלו את השלטון, הם מגלים את פניהם האמיתיות ומצווים על ייבוש יישובים, על ויתור לטרור ולמחבלים, על כניעה מלאה ומתרפסת לפריץ שמעבר לאוקיינוס.

רחבעם זאבי: האופה האמריקני מתערב ומייעץ בכול.

רחבעם זאבי: הוא משיא עצה למכור את "אל על"; הוא סופר רצפות, קירות וגגות ביישובים ביש"ע ובירושלים; הוא החליט לשנות את מקום המפגש של השיחות שוב לוושינגטון, על-פי דרישה ערבית ובלי לתאם זאת עם ישראל, ואפילו נגד רצונה של ישראל.

רחבעם זאבי: והממשלה מקבלת זאת בכניעה, בהכפפת הגו, בהנמכת דגלים, בוויתור על הריבונות ועל הכבוד.

רחבעם זאבי: בסוף השבוע האחרון השמיעו הערבים תביעה להפסקת העלייה כתנאי לחידוש השיחות.

רחבעם זאבי: מדוע לא יבקשו זאת אחרי שנעתרו להם בהפסקת ההתנחלויות, הבנייה והסלילה?

רחבעם זאבי: לא אתפלא אם ארצות-הברית תצטרף לדרישה הזאת, ולא אתפלא אם ממשלת רבין תסכים לכך; כמובן, יתנו זאת בהגבלת זמן ועוד התחכמויות מהסוג הזה.

רחבעם זאבי: בממשלה כזאת אין לנו אמון.

רחבעם זאבי: היא תביא עלינו חורבן וכליה מבלי דעת.

רחבעם זאבי: ממשלה כזאת חייבת לעבור מן העולם, בטרם נאבד את יתרת הישגי מלחמת ששת-הימים, כאשר למרבה האירוניה הרמטכ"ל של אותה מלחמה מנצח על מבצע הנסיגה וההתקפלות ומחזיר אותנו לעמדות הגנה בגבעות ראש-העין, בקו העירוני בירושלים ובמרומי הר-הגלבוע.

רחבעם זאבי: תודה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת זאבי.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את ראש הממשלה להשיב לחמשת בעלי הצעות האי-אמון.

שבח וייס: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

קריאה: ומה עם יתר השרים?

שבח וייס: אני יודע.

שבח וייס: יש לנו היום עוד כמה שרים.

שבח וייס: אבל חשבתי שראש הממשלה יהיה הראשון.

שבח וייס: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כולי פליאה ותמיהה על הבעות האי-אמון.

יצחק רבין: את כל המדיניות שלנו הצגנו בפני הציבור לפני הבחירות והצגנו בקווי היסוד לפני שבועיים.

יצחק רבין: ומה היה עיקרם?

יצחק רבין: – קו ראשון, מסלול פעולה אחד, הוא מיצוי הסיכוי לעשיית שלום; לעשות זאת במתכונת ובמסגרת של ועידת-מדריד בשני המסלולים, הדו-צדדי והרב-צדדי, כאשר מדובר במשא-ומתן עם המשלחת הירדנית-הפלשתינית על כינון הסדר ביניים לממשל עצמי, אוטונומיה לפלשתינים לתקופת מעבר מוגדרת בזמן.

יצחק רבין: אין בכך שום התחייבות לגבי עמדתנו לאחר תום חמש השנים הקבועות כמסגרת לתקופת המעבר, לאיזה פתרון קבע נגיע.

יצחק רבין: דבר נוסף – להגיע להידברות עם סוריה, לבנון וירדן על שלום ללא תנאים מוקדמים בינינו לבין כל אחת מן המדינות הללו.

יצחק רבין: זוהי המתכונת לתהליך עשיית השלום, שבו אנו דבקים, כאשר המחויבות הבין-לאומית של ישראל, על-פי הסכמי קמפ-דייוויד, היא שמנחה אותנו בכל הקשור למשא-ומתן על כינון הממשל העצמי או האוטונומיה.

יצחק רבין: נשאלתי פה על-ידי חבר הכנסת משה קצב על שטחים תמורת שלום.

יצחק רבין: חבר הכנסת קצב, אתה, חברי הליכוד, עוד מסוגלים להעז לדבר על שטחים תמורת שלום?

יצחק רבין: מי יצר את התקדים, שבעבור שלום מחזירים עד גרגיר החול האחרון, כפי שעשיתם בשלום עם מצרים?

יצחק רבין: מי יצר את התקדים, שבעבור שלום עוקרים יישובים, הורסים את ימית?

יצחק רבין: האם מפלגת העבודה, או ממשלה בראשותה, עשתה אי-פעם דבר כזה?

משה קצב: אדוני, אני – – –

יצחק רבין: סליחה רגע.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אני התערבתי על-מנת שלא יפריעו לך.

שבח וייס: תן לדברים לשטוף.

משה קצב: אני רציתי לשאול.

שבח וייס: זה לא שאלון עכשיו.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אני דאגתי לכך שאתה תוכל לדבר בשקט.

שבח וייס: אין שום סיבה שכל נאום יופרע.

יצחק רבין: מי יצר את התקדים – ותקרא את הסכמי קמפ-דייוויד, שהם תקדים לשלום במזרח התיכון – מי יצר את התקדים שתמורת שלום – – –

יהושע מצא: אדוני, אתה משווה את סיני לירושלים?

יהושע מצא: איזו השוואה?

יהושע מצא: זאת דמגוגיה.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, מיצית את קריאות הביניים שלך לדקות הקרובות.

יצחק רבין: לכן, אנא, כשאתם מדברים ומאשימים אחרים, נא לבדוק ולפשפש במעשיכם.

יצחק רבין: אנחנו מעולם – – –

עוזי לנדאו: האם ראש הממשלה עומד להעתיק מה שקרה בסיני ליהודה ולשומרון?

יצחק רבין: לא, אל תדאג.

יצחק רבין: אני גם לא אגיד מה שחבר הכנסת מצא אמר, שסיני זה לא ארץ-ישראל.

יצחק רבין: מחר יאמר זאת על רמת-הגולן.

יהושע מצא: סיני זה לא ירושלים.

יצחק רבין: על ירושלים לא תלמד אותי.

יהושע מצא: אתה משנה את דעותיך, אתה משתק את הבנייה בירושלים רבתי.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אין כלל שחייבים להפריע כל הזמן.

יהושע מצא: שיתקת את העבודות שם.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני קורא אותך לסדר.

יצחק רבין: הדבר השני שלגביו התחייבנו הוא – שינוי סדר העדיפויות הלאומי.

יצחק רבין: אמרנו זאת לפני הבחירות, אמרנו זאת בקווי היסוד.

יצחק רבין: לא הטעינו שום אדם ששקל אם להצביע עבורנו אם לאו.

יצחק רבין: אמרנו: במקום להשקיע את הכספים בהתנחלויות באזורים צפופי אוכלוסין – אני לא מדבר על קווי העימות – אנחנו נשנה את סדר העדיפויות הלאומי, אנחנו נעביר את המשאבים הללו, אם ייוותרו בכלל, לטיפול בבעיות הכלכלה והחברה – –

דן מרידור: לקופת-חולים.

יצחק רבין: – – ל-3.9 מיליוני יהודי ישראל ולמיליון אזרחי ישראל הלא-יהודים.

יצחק רבין: בתקופת ממשלת האחדות הלאומית, במשך חמש שנים וחצי, נבנו בשטחי יש"ע 3,500 יחידות דיור מתוקצבות.

יצחק רבין: איש לא ראה בזה אז, מבין אנשי הליכוד, מכירת ארץ-ישראל.

יצחק רבין: בשנתיים האחרונות, או בשנתיים-וחצי האחרונות, ניסו לתקצב, או בפרוגרמה – קרי, התחייבות לקנייה של 100% – אינני יודע אם 17,000 או 20,000 יחידות דיור.

מיכאל איתן: זה כמעט אותו אחוז.

מיכאל איתן: ה-3,500 הן אותו אחוז מהפרוגרמה הקודמת.

יצחק רבין: אנחנו ראינו בזה ורואים בזה סדר עדיפויות לאומי מעוות, ללא כל קשר לשאלה, מה יהיה עתיד חלקי ארץ-ישראל כאשר נגיע לפתרון הקבע.

יצחק רבין: לא על-פי זאת ייקבע – וכבר יש תקדים, סיני, זה לא ירושלים, אני לא מדבר על ירושלים וסביבותיה – – –

יהושע מצא: שיתקת את סביבותיה.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: שיתקת את – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני קורא אותך לסדר כמעט בפעם השנייה.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, זו הפעם הראשונה שראש ממשלת ישראל אומר שהוא מחיל את העיקרון של סיני על יהודה ושומרון.

יצחק רבין: לא אמרתי זאת.

יצחק רבין: אמרתי שאתה, אין לך זכות לתקוף אותי מפני שאתה שייך לאלה שעשו זאת.

רחבעם זאבי: לי יש זכות.

יצחק רבין: זה סיפור אחר.

יצחק רבין: אנחנו רואים סדר עדיפויות לאומי – – –

מיכאל איתן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת איתן.

שבח וייס: אינני רוצה להטיף פה, אבל אין פרלמנט בעולם שלא מאפשרים בו דיון.

שבח וייס: יש קריאת ביניים פה ושם.

שבח וייס: יכול להיות שהתרגלנו לזה.

שבח וייס: בואו נצמצם קצת את זה.

שבח וייס: זה הכול.

שבח וייס: זוהי פנייה חברית לכולכם.

שבח וייס: אין עכשיו שאלות.

יצחק רבין: אנחנו החלטנו לשנות את סדר העדיפויות הלאומי, להעביר ולהעתיק משאבים, גם אם בשלב ראשון זה יהיה כרוך בקשיים, במכאובים, מההתיישבות בהיקף שהממשלה הקודמת קבעה לסדר-גודל קטן יותר.

יצחק רבין: בסך הכול השארנו כ-9,000 יחידות דיור להמשך בנייה ביש"ע.

יצחק רבין: בעיני, אילו יכולתי להיות שותף להחלטות שהביאו לכך, לא הייתי מסכים גם להיקף זה, כפי שנהגתי בממשלת האחדות הלאומית.

יצחק רבין: אבל היום, בתוקף הנסיבות, בראיית החוק, בראיית הבעיות המשפטיות, זה לא ייבוש, לא לכך אנחנו מתכוונים.

יצחק רבין: אנחנו רואים עצמנו אחראים לביטחונם, לרווחתם, של התושבים בשטחים גם היום, גם אם תכונן אוטונומיה, זה התנאי – ביטחון, ענייני חוץ, אחריות לחיי היהודים החיים בשטחים, יהיו בידי ישראל.

יצחק רבין: והנקודות האלה הובהרו על-ידינו בצורה חד-משמעית לארצות-הברית.

יצחק רבין: עם המשלחת טרם נפגשנו.

יצחק רבין: ולכן, כל העלאת הנושא של אי-אמון אין לה בסיס, כי את אמון הציבור קיבלנו על עמדות אלו, שהצהרנו עליהן, הבהרנו אותן, אמרנו אותן לפני הבחירות, אמרנו אותן לפני שבועיים, בעת הצגת קווי היסוד.

יצחק רבין: אנחנו העדפנו, משום שאנו מאמינים שיש מקום לשנות את סדרי העדיפויות, שלא להתנות את זה כלל במשא-ומתן עם ארצות-הברית על הערבויות.

יצחק רבין: זו החלטה של ממשלה ריבונית, עצמאית, שלא קשורה ולא מותנית במתן הערבויות.

יצחק רבין: ועדיין לא הוסדרו כל הדברים בינינו לבין ארצות-הברית באשר למתן הערבויות.

יצחק רבין: אינני יודע, ואני מקווה שתינתנה הערבויות, לא בכל תנאי.

יצחק רבין: ההחלטות שלנו על שינוי סדר העדיפויות, על ביטול בניית יחידות דיור גם ביהודה, בשומרון ובעזה, וגם באזורים אחרים, נובעות קודם כול משיקולים של סדר עדיפויות לאומי, אך גם משיקולים אחרים, אבל קודם כול שיקולים שלנו.

יצחק רבין: כידוע לך, אני חבר במפלגת העבודה, ואם תקרא את החלטות ועידתה – הן נגד הקמת מדינה פלשתינית בין ישראל לירדן.

יצחק רבין: אלא שבשלב זה, בקדנציה הקרובה של הממשלה הזאת, זו שאלה לא-רלבנטית.

יצחק רבין: אנחנו מעוניינים בקידום עשיית השלום עם המשלחת הירדנית-הפלשתינית לכינון הממשל העצמי.

יצחק רבין: היינו רוצים לראות מעורבות ירדנית גדולה יותר בתהליך.

יצחק רבין: אנחנו בעד ההידברות עם סוריה.

יצחק רבין: אנו רוצים בשלום עם סוריה, אבל בלי לוותר על האינטרסים הביטחוניים החיוניים של ישראל, הקשורים ברמת-הגולן.

יצחק רבין: אנחנו רוצים להגיע לשלום עם לבנון, אבל לבנון עדיין בבחינת מדינה הנשלטת בשלט-רחוק ובשלט-קרוב על-ידי סוריה.

יצחק רבין: עם לבנון אין לנו בעיה טריטוריאלית.

יצחק רבין: לגבי לבנון בעייתנו היא אחת: בעיה ביטחונית.

יצחק רבין: כל עוד בעיות הביטחון לא מוסדרות – תישאר המדיניות הקיימת היום, מדיניות שעוצבה על-ידי כשר הביטחון ב-1985, בממשלת האחדות הלאומית.

יצחק רבין: היעד – שלום לגליל.

יצחק רבין: השיטה – אזור ביטחון עם צד"ל ועם צה"ל וחופש פעולה כנגד כל מטרת טרור.

יצחק רבין: אני מקווה שנגיע גם לשלום עם לבנון.

יצחק רבין: כולנו רוצים בכך.

יצחק רבין: ולכן, כל מה שאמרתי, כל מה שאנחנו עושים, אמרנו מראש לציבור, בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים.

יצחק רבין: זה בא לידי ביטוי בקווי היסוד.

יצחק רבין: אני מבין את דאגתכם, אני מבין את כעסכם.

יצחק רבין: אינכם בממשלה היום.

יצחק רבין: תוצאות הבחירות אינן מאפשרות לליכוד ולחלק ממביעי הצעת האי-אמון הקמת ממשלה.

יצחק רבין: אבל, לבוא ולטעון שנעשה פה דבר חדש מפתיע – אין בכך כל אמת.

יצחק רבין: את כל אלה אמרנו לציבור ועל אלה נבחרנו, ואת זאת נבצע:

יצחק רבין: את קידום עשיית השלום, את שינוי סדר העדיפויות הלאומי – את אלה נבצע על-פי מדיניותנו, החלטותינו כממשלה עצמאית של מדינת ישראל הריבונית.

יצחק רבין: לכן אני מציע לכנסת להסיר את כל הצעות האי-אמון.

שבח וייס: תודה רבה לראש הממשלה.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את שר האוצר.

שבח וייס: כיוון שהצעות האי-אמון פרוסות על כמה תחומים, השרים הנוגעים בדבר יתייחסו אליהן.

שבח וייס: אחריו – שר הבינוי והשיכון.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, נפל דבר בישראל.

אברהם-בייגה שוחט: מפלגה הלכה לבחירות על מצע מסוים, על תוכנית מסוימת, הציגה אותה לציבור בפרוטרוט, דובריה עברו מיישוב ליישוב, אמרו את הדברים, התחייבו כלפי ציבור בוחרים, ואמרו שמה שהיה לא יהיה ומה שיהיה יהיה אחרת ממה שהיה.

אברהם-בייגה שוחט: לא עבר שבוע, ואותה מפלגה אשר הגיעה לשלטון קיימה את מה שהבטיחה.

אברהם-בייגה שוחט: ואז הורמו הגבות, ואז נזעקו הצעקות, ואז נקהלו אנשים ואמרו: איך אתם יכולים לעשות את זה?

אברהם-בייגה שוחט: כאילו משהו היה חדש; כאילו לא ידעתם שזאת תהיה המדיניות שלנו.

אברהם-בייגה שוחט: אמרנו את זה, עשינו את זה, ואני מודיע לאנשי הליכוד והאופוזיציה: זאת תהיה המדיניות שלנו.

אברהם-בייגה שוחט: ומי שחושב, שנבחרנו והקימונו ממשלה כדי לקיים את מדיניות הליכוד, טועה טעות גדולה מאוד.

אברהם-בייגה שוחט: נבחרנו וקיבלנו את אמון הציבור כדי לקיים את המדיניות שלנו, שעליה דיברנו ועליה התחייבנו לבוחרים שלנו.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא הלחץ האמריקני.

אברהם-בייגה שוחט: אני מייעץ לחברי, ואני בטוח שכולם היו עושים אותם דברים ללא כל קשר למדינה כלשהי בעולם.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו מאמינים בעניין הזה, אנחנו חושבים שמה שעשיתם גרם לכך שלא נוכל להגיע לפתרון סביר.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו חושבים ששגיתם במדיניות שלכם.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו חושבים שבמה שעשיתם גרמתם נזק למדינת ישראל, ולכן אנחנו עושים את ההיפך ממה שאתם רציתם לעשות.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו לא מתביישים בזה.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו לא צריכים את נשיא ארצות-הברית – – –

מיכאל איתן: הבחירות נגמרו.

מיכאל איתן: אתה לא בחוג בית.

מיכאל איתן: אתה שר האוצר.

מיכאל איתן: תדבר לעניין.

אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לך בדיוק מה שאני מרגיש.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו נעלה יהודים.

אלי בן-מנחם: – – –

אברהם-בייגה שוחט: יהיו יישובים.

אברהם-בייגה שוחט: יהיה פיתוח כלכלי.

אברהם-בייגה שוחט: תהיה עלייה.

לא יהיה פסטיבל ערד.

אברהם-בייגה שוחט: מי שגרם לקריסת העלייה, חבר הכנסת בן-אלישר, זו הממשלה הקודמת, ואתה יודע זאת.

אברהם-בייגה שוחט: אם אתה לא יודע, אני אפנה אותך לדיבורים של שר אחד על רעהו בעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: כולנו חזינו ב-31 בדצמבר, כאשר במקום הזה ישב שר האוצר מודעי, ושלושה חברי כנסת שלא נמצאים באולם – חברת הכנסת לשעבר גאולה כהן, חבר הכנסת לשעבר אליקים העצני וחבר הכנסת לשעבר גרשון שפט – עטו על שר האוצר, גרמו לאי-העברת התקציב, וגרמו לכך שהעבירו – – –

אריאל שרון: אתה יכול לצרף גם את שמי בעניין הזה.

אריאל שרון: אל תקפח אותי.

אברהם-בייגה שוחט: אני יכול לצרף גם את שמך.

אברהם-בייגה שוחט: פשוט אתה פה והם לא כאן, ולכן הזכרתי רק אותם; גם אתה היית בעניין, אי-אפשר להכחיש זאת, חבר הכנסת שרון.

אברהם-בייגה שוחט: – – – וגרמתם לכך – אותם שלושה חברים וחבר הכנסת שרון – שהועתק תקציב לבנייתם של כבישים, שעכשיו ביטלנו אותם.

מיכאל איתן: 28 מיליון שקל.

רון נחמן: כמה כסף זה היה?

רון נחמן: – 35 מיליון שקל.

שאול יהלום: – – –

אברהם-בייגה שוחט: ביטלנו אותם, מפני שההתחלות האלה גוררות בעקבותיהן הוצאה של כחצי מיליארד שקל.

רון נחמן: 35 מיליון שקל בדיוק.

אברהם-בייגה שוחט: לא מה שאושר באותו לילה; לא מה שפורסם.

שבח וייס: חבר הכנסת רון נחמן, אני חושב שאתם משתתפים היום בדיון, תתבטאו אז.

אברהם-בייגה שוחט: אלה היו פני הדברים, ואפילו הממשלה הקודמת לא העלתה בדעתה לבצע את הכבישים האלה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל בלילה ההוא, בלילה שבו היה טרור על הממשלה מצד חברי קואליציה, הוחלט מה שהוחלט.

אברהם-בייגה שוחט: ולכן אני לא מבין למה אתם מתפלאים ולמה אתם תמהים על כך שהפסקנו את הכבישים האלה.

עוזי לנדאו: אפשר לשאול שאלה?

שבח וייס: לא.

אברהם-בייגה שוחט: קראתי בעיתון, אם אינני טועה, שחבר הכנסת רון נחמן הודיע למישהו מחבריו, שהם עומדים לארגן תביעות משפטיות נגד הממשלה על כך שפוגעים בזכויות האנשים.

אברהם-בייגה שוחט: אני מתפלא מאוד על שחבר הכנסת רון נחמן לא ארגן את תושבי דימונה, ולא את תושבי ירוחם, ולא את תושבי בית-שאן, ולא את תושבי קריית-שמונה, לפני 13-12 שנים, לטעון נגד ממשלה שיצרה סדר עדיפויות מעוות, הפוך, לא השקיעה, לא בנתה שום בית עד שהגיעה העלייה, לא השקיעה בשום מפעל, לא השקיעה בשום כביש – – –

רון נחמן: היא לא ייבשה ולא הקפיאה.

אברהם-בייגה שוחט: היא לא השקיעה; היא לא בנתה, עד שהגיעה העלייה, שום בית; לא השקיעה בשום מפעל, לא השקיעה בשום כביש.

מיכאל איתן: היא עשתה את שיקום השכונות.

רון נחמן: תראה את הכבישים של ערד.

אברהם-בייגה שוחט: הכבישים של ערד הם עוד מלפני כן, אל תדאג.

רון נחמן: תראה את האולם שיש בערד.

שבח וייס: חברי הכנסת רון נחמן, מיכאל איתן ועוזי לנדאו, תנו לו עוד שלוש-ארבע דקות להתקדם, אחר כך נעשה שוב הפסקה.

רון נחמן: אנחנו כבר אחרי הבחירות.

רון נחמן: אנחנו כבר בדיונים רציניים.

רון נחמן: לא צריך את זה.

שבח וייס: חברים יקרים, הכנסת חיה כל חייה בצל הבחירות.

אברהם-בייגה שוחט: אני מציע לחבר הכנסת רון נחמן, אחרי שקיבלתי אישור שהוא מארגן את העניין, לעשות סיבוב ביישובי הנגב, על כל אותן שנים שבהן המשאבים הלכו למקומות אחרים, המפעלים הלכו למקומות אחרים, הכספים הלכו למקומות אחרים, ואולי הוא יארגן אותם להגשת תביעה נגד ממשלה שאיננה קיימת עוד.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש וחברי הבית, אני רוצה להגיד מלה אחת בקשר להפסקות הבנייה, שחלקן בתחומי מדינת ישראל, ולהסביר במה מדובר.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו מפסיקים, או ליתר דיוק לא מפעילים חלק מהפרוגרמה של השנה בתחומי מדינת ישראל, גם בנגב וגם בגליל.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו עושים את זה מהטעם הפשוט ביותר – – –

אריאל שרון: איפה בגליל?

אברהם-בייגה שוחט: מייד אסביר.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו עושים זאת מהטעם הפשוט ביותר, שאם היתה מופעלת כל הבנייה הזאת, למדינת ישראל לא היה תקציב לא ב-1993 ולא ב-1994.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו הפסקנו בנייה, או לא הפעלנו בנייה במקומות שבהם בנו כ-4,000 יחידות דיור, והממשלה רכשה את כולן, כמעט את כולן, כי לא היה להן קונה; 85% הבטחות רכישה.

אברהם-בייגה שוחט: למי שמבין ויודע, אילו הפעלנו אותן 10,000 יחידות דיור, או 8,000 יחידות דיור, היינו במצב שבשנה הבאה מדינת ישראל היתה צריכה לרכוש את כל אותן יחידות, מכיוון שיש הבטחת רכישה מלאה עליהן, ומכיוון שבאותם מקומות אין ביקושים כלל.

אברהם-בייגה שוחט: והא ראיה, מדינת ישראל רכשה את כל הדירות.

חנן פורת: זה נכון גם ביש"ע?

אברהם-בייגה שוחט: אז מובן שאפשר להגיד שזה מעשה אנטי-ציוני, ואפשר לקחת את כל התקציב ולהשקיע אותו בבניית יחידות דיור, שאחרי זה הממשלה תקנה אותן והן תעמודנה ריקות.

אברהם-בייגה שוחט: ואז שר הבינוי והשיכון לשעבר יבוא ויגיד: אכן נכשלנו בתעסוקה ולא עשינו את מה שצריך בענייני התעסוקה.

אברהם-בייגה שוחט: ואני אומר לכם, שחשוב יותר להשקיע כסף ולהפוך את כביש ואדי-עארה ואת צומת מגידו–עפולה לכביש בן ארבעה מסלולים בקצב מהיר פי-שניים – – –

אריאל שרון: עושים את זה בלעדיכם.

אריאל שרון: מה אתם מחדשים?

אריאל שרון: מה המצאתם?

אברהם-בייגה שוחט: תסלח לי, חבר הכנסת שרון, עושים את זה בקצב של ארבע שנים, עושים את זה בקצב של 15 מיליון שקלים לשנה, וזה יארך שש שנים, לגמור את זה.

אברהם-בייגה שוחט: צריך להכפיל את הסכום ולעשות את זה בשנתיים.

משה קצב: מה עם הזוגות הצעירים בבאר-שבע?

משה קצב: איך תבטיח להם דיור?

משה קצב: ומה עם העולים החדשים שם?

אברהם-בייגה שוחט: בבאר-שבע יש 6,000 יחידות דיור שנקנו על-ידי הממשלה מפני שאין להן קונה.

אברהם-בייגה שוחט: אז אפשר להיות דמגוג עד הסוף – – –

משה קצב: אבל אני שואל אותך:

משה קצב: האם פתרת את כל בעיות הדיור – – –

אברהם-בייגה שוחט: התשובה היא: כן.

אברהם-בייגה שוחט: ואם תלך ותבנה עכשיו בבאר-שבע עוד 1,000 יחידות דיור, משמעות הדבר היא שלא יהיה כסף לא לכבישים, לא לתעסוקה ולא להגדלת מספר שעות הלימודים בבתי-הספר.

אברהם-בייגה שוחט: הממשלה צריכה להיות רציונלית בסדר העדיפויות שלה.

אברהם-בייגה שוחט: הממשלה שלכם לא היתה רציונלית, ואנחנו יודעים בדיוק איך התקבלו ההחלטות; אנחנו יודעים מה היה מעמדו של שר האוצר, אנחנו יודעים מה היה מעמדו של שר השיכון, ואנחנו יודעים איך התקבלו ההחלטות.

אברהם-בייגה שוחט: לכן אני אומר:

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו עושים את הדברים שצריך לעשות כדי שהמשק הישראלי יגדל, ותהיה תשובה אמיתית לחברה הישראלית.

אברהם-בייגה שוחט: לכן אני חושב שגם חברי הליכוד, גם סיעת הליכוד והאופוזיציה, צריכים להבין שאנחנו מבצעים את מה שאמרנו, ועל כך אנחנו ראויים לכל האמון.

שבח וייס: אני מודה לשר האוצר.

שבח וייס: שר הבינוי והשיכון, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשאני שומע את הדיון הזה יש לי תחושה והרגשה, שאנשים שכחו שאנחנו אחרי הבחירות.

בנימין בן-אליעזר: חברי הכנסת, הבחירות נגמרו, והממשלה הזאת קיבלה את אמון העם וקיבלה מנדט מהעם.

בנימין בן-אליעזר: הממשלה הזאת, לפחות מפלגת העבודה, הציגה את דרכה בפני הציבור במשך חודשים רבים.

בנימין בן-אליעזר: היא התחייבה בפני הציבור לעסוק בשני דברים אם תקבל את אמון העם: האחד, סדר עדיפויות לאומי חדש, אחר; והשני, האצת תהליך השלום.

בנימין בן-אליעזר: על שני הדברים האלה היא התחייבה, וזה יהיה מבחנה, על כך ידונו אותנו בעוד ארבע שנים.

עוזי לנדאו: ברותחין.

בנימין בן-אליעזר: נחכה ונראה, חבר הכנסת עוזי לנדאו.

עוזי לנדאו: לא מוכרחים לחכות ארבע שנים.

עוזי לנדאו: זה יכול להיות מהר יותר.

בנימין בן-אליעזר: התחייבנו, ואנחנו נקיים.

בנימין בן-אליעזר: אומר לכם דבר אחד: כאשר דיברנו על סדר עדיפויות לאומי חדש, התכוונו לתת תשובה למאות אלפי מובטלים, וניתן על כך תשובה.

בנימין בן-אליעזר: התכוונו לתת תשובה לעשרות אלפי זוגות צעירים התקועים בלי אפשרות דיור, וניתן על כך תשובה.

בנימין בן-אליעזר: התחייבנו לתת תשובה לחיילים המשוחררים, וניתן להם תשובה.

בנימין בן-אליעזר: התחייבנו לחסל אחת ולתמיד את העוול ההיסטורי שקורה בשכונות, ואת זה נעשה.

מיכאל איתן: לכן ייקרתם את התחבורה הציבורית ב-12% כבר השבוע.

רן כהן: אתם החלטתם על ייקור של 26%.

מיכאל איתן: אתמול חסכתם 106 מיליון שקלים, וכבר העליתם את מחירי התחבורה הציבורית.

מיכאל איתן: לאן הולך הכסף?

רפאל אדרי: חבר הכנסת איתן, עשה עמי חסד, פעם ראשונה אני על הדוכן.

משה קצב: מה אתה רוצה לעשות בשכונות?

מיכאל איתן: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת איתן וקצב, אני מבקש, עשו עמי חסד, פעם ראשונה אני על הדוכן כאן.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו התחייבנו לשנות את התשתית הפיסית, ואת זה נעשה.

משה קצב: מה אתה רוצה לעשות בשכונות?

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת קצב, אני אשמח ללכת יחד אתך לשכונות ולהגיד לך בדיוק מה נעשה שם.

מיכאל איתן: הם באמת רק הולכים, הם כבר לא יכולים לנסוע.

מיכאל איתן: מחירי הנסיעה בתחבורה הציבורית גבוהים כל כך, שהם הולכים ברגל.

מיכאל איתן: אין תקציב לנסיעות.

יהושע מצא: בינתיים אתה מכה בהם עם החיוך שלך.

יהושע מצא: אתה לא תביא להם את – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת מצא, אני מבקש לאפשר לשר להמשיך.

יהושע מצא: בינתיים אתה מכה בהם, כי הם נמצאים ביו"ש.

יהושע מצא: בינתיים הם נמצאים במעלה-אדומים.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש שלא לנצל את הסבלנות שלי.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, לסדר.

רפאל אדרי: לא כעת.

רפאל אדרי: אתן לך אחר כך.

רפאל אדרי: עכשיו מדבר השר.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, לסדר.

יהושע מצא: מותר לי לסדר.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך, לא כעת.

רפאל אדרי: אתן לך אחר כך, לא באמצע דברי השר.

רפאל אדרי: לא כעת.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך.

יהושע מצא: לא היה מעולם תקדים כזה, שבהצעות אי-אמון עלו ארבעה שרים לדבר.

יהושע מצא: זה ניצול לרעה – – –

רן כהן: חבר הכנסת מצא, איפה הכסף מהשכונות?

בנימין בן-אליעזר: על כן, חברי, חברי הכנסת, החלטנו לעצור את הבנייה לא באזורים שהתחילה בנייה – – –

יהושע מצא: למי אתה מספר את הסיפורים האלה?

רפאל אדרי: תנו לשר לדבר, אני מבקש.

יהושע מצא: אני אראה לך מה הפסקת.

רפאל אדרי: תנו לשר לדבר, אני מבקש.

יהושע מצא: אתה בטלוויזיה עכשיו?

יהושע מצא: זו חרפה ובושה, אל תספר סיפורים.

רפאל אדרי: אני מבקש.

רפאל אדרי: חבר הכנסת מצא, אני מבקש.

אלי בן-מנחם: מצא, זה לא שוק, מספיק.

יהושע מצא: סיפורי בדים, סיפורי פואד.

רפאל אדרי: אני מבקש שלא לנצל את הסבלנות שלי.

רפאל אדרי: ביקשתי שלא לנצל את הסבלנות שלי.

יהושע מצא: סיפורי בדים, סיפורי פואד.

רפאל אדרי: תנו לשר, שעושה את עבודתו, לדבר.

יהושע מצא: סיפורי פואד, לא השר.

יהושע מצא: סיפורי פואד.

רפאל אדרי: אדוני השר, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: על כן לא הפסקנו.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו עצרנו רק שני דברים: אותם פרויקטים שלגביהם החוזים לא נחתמו – –

יהושע מצא: ואשר פגעו בשכונות.

בנימין בן-אליעזר: – – והדבר השני – פרויקטים שחוזים לגביהם נחתמו ועדיין לא נעשה דבר בשטח חוץ מעבודות עפר.

בנימין בן-אליעזר: הנה הרשימה לפני, היא הוכנה על-ידי משרד הבינוי והשיכון, שהיה לא מזמן בראשותו של חבר הכנסת שרון.

יהושע מצא: כתוב שם "למען בני השכונות"?

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לומר לכם, רבותי: אני מוכן לקרוא את הרשימה למען הפרוטוקול.

יהושע מצא: כתוב שזה למען בני השכונות גם כן?

רפאל אדרי: חבר הכנסת מצא, אני מבקש.

בנימין בן-אליעזר: למען הפרוטוקול.

בנימין בן-אליעזר: מתוך 12,289 יחידות דיור: ביסודות – 1,836; שלד – 2,886; גמר – 4,898.

בנימין בן-אליעזר: יחד – 9,620.

בנימין בן-אליעזר: אני מקווה שאתם גם מבחינים פה בהבחנה מעניינת, שברשימה הזאת לא כלולים לא מעלה-אפרים, לא אפרת, לא גוש-עציון, לא ביתר ולא מעלה-אדומים, שדינם כדין ירושלים אחת.

בנימין בן-אליעזר: לכן, על מה הזעקה?

בנימין בן-אליעזר: על מה הצעקה?

יהושע מצא: מותר לי לשאול שאלה?

בנימין בן-אליעזר: תרשה לי.

רפאל אדרי: אני מבקש.

יהושע מצא: שאלה.

רפאל אדרי: לאחר מכן.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו לא עצרנו שלד, לא עצרנו יסודות.

בנימין בן-אליעזר: אמרנו: עד כאן, מכאן והלאה את התקציב, את מה שנותר מהתקציב, נסיט לאותם יעדים חברתיים שהממשלה הזאת התחייבה להם ותעשה זאת.

יהושע מצא: מה עם הכבישים?

יהושע מצא: כבישי האינתיפאדה, מה אתם?

אלי בן-מנחם: – – –

בנימין בן-אליעזר: לגבי הכבישים, שמעת את ההסבר של שר האוצר.

רפאל אדרי: חבר הכנסת בן-מנחם, אל תפריע.

יהושע מצא: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש, חבר הכנסת מצא: אל תנצל את הסבלנות שלי.

רפאל אדרי: עד עתה לא קראתי אותך לסדר.

בנימין בן-אליעזר: על כן, חברי, חברי הכנסת, אנחנו מתחייבים כאן לפניכם, שלא נסטה מקווי היסוד שלנו ולא נסטה מכל מלה שהתחייבנו לה בפני העם, ואנחנו נקיים את זה הלכה למעשה.

בנימין בן-אליעזר: אני מבקש להוריד את ההצעות מסדר-היום.

יהושע מצא: אפשר לשאול שאלה?

עוזי לנדאו: אדוני השר, אפשר לשאול שאלה?

רפאל אדרי: אתה מסכים לשאלה, אדוני?

בנימין בן-אליעזר: לא.

רפאל אדרי: תודה לשר הבינוי והשיכון.

רפאל אדרי: שר הבריאות – בבקשה.

רפאל אדרי: שר הבריאות איננו.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לדיון.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, הוקצו שעתיים לדיון.

רפאל אדרי: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אריאל שרון.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בטרם בנתה ממשלת המערך והשמאל, בראשותו של מר רבין, אפילו בית אחד, בטרם סללה אפילו מטר אחד של כביש, לפני שקיימה אפילו דיון רציני אחד, היא מיהרה לגזור גזירות, להוציא תקנות, שבאו להקפיא ולהפסיק את הבנייה וההתיישבות של היהודים ביהודה, בשומרון, בחבל-עזה, בנגב – כן, בנגב – בוואדי-עארה, והיום התבשרנו מה שלא ידענו עד היום, שגם בגליל.

אריאל שרון: עד היום חשבנו שבגליל יבנו; גם בגליל, וטרם ראינו את החלטתכם להמשיך ולבנות ברמת-הגולן.

אריאל שרון: על התקנות האלה ניתן לומר את הדברים הבאים מייד בהתחלה: "מחוץ לכל שאלה על תוקף משפטי, צדק ואיתנות כלכלית של התקנות, אנחנו קובעים כי שעה זו בייחוד היא הבלתי-מוצלחת ביותר בשביל התקנות.

אריאל שרון: הארץ רק עכשיו מתחילה להתנער מתוצאות החורבן של ארבע שנות המהומות.

אריאל שרון: התקנת משטר זה בתנאים אלה עשויה לעכב את השיבה למצב הנורמלי, את הקמת יחסי השלום בין היהודים והערבים.

אריאל שרון: המדיניות החדשה הנקבעת בתקנות מתנקשת בלבו של היהודי בשוללה מן היהודים את הזכות להתיישב על הקרקע מחוץ לתחום מושב צר".

אריאל שרון: הדברים הללו נשמעים כאילו נכתבו היום נוכח גזירות ממשלת המערך והשמאל, שהוטלו על הבנייה לא רק ביהודה, בשומרון, בחבל-עזה, אלא גם בדרום ובנגב ובגליל.

אריאל שרון: אבל, לאמיתו של דבר, הם נכתבו על-ידי לא אחר מאשר דוד בן-גוריון, כפי שפורסמו בעיתון "הארץ" מיום ה', 29 בפברואר 1940.

אריאל שרון: מעניין, דרך אגב, לראות את עיתון "הארץ" מאותו תאריך, שהיה אז עיתון ציוני, אז.

רן כהן: עכשיו הוא אנטי-ציוני?

אריאל שרון: מעניין לראות את המסגרת השחורה ומעניין לראות את מה שהוא אומר: "כי את כל הארץ אשר אתה ראה, לך אתננה ולזרעך עד עולם".

אריאל שרון: אמרתי: הדברים נכתבו על-ידי לא אחר מאשר דוד בן-גוריון.

אריאל שרון: הוא כתב את דבריו בשם הנהלת הסוכנות היהודית אל הנציב העליון הבריטי במחאה על הגזירה של הממשלה הבריטית, גזירת "הספר הלבן", שצמצמה את זכות היהודים לקנות קרקעות בארץ-ישראל.

אריאל שרון: ואפשר להוסיף את דברי בן-גוריון מיום 28 בפברואר 1940, יום קודם, כשאמר: "התקנות שוללות מן היהודים את השוויון בפני החוק ומנהיגות אפליה גזענית.

אריאל שרון: הן כולאות את היהודים בתוך 'תחום מושב', דומה לזה שהתקיים ברוסיה הצארית".

אריאל שרון: והיה עוד חלק, שאני פשוט לא רוצה להוסיף אותו, כי יש להניח שהוא לא היה אומר אותו לגבי ממשלה יהודית, אבל מי שירצה ימצא אותו בדברים.

אריאל שרון: גם אני לא הייתי אומר אותו היום, כי מדובר בממשלה יהודית.

אריאל שרון: מה שחמור הוא, שלא הייתי צריך לשנות אפילו מלה אחת מדבריו של דוד בן-גוריון.

אריאל שרון: כל מה שהוא אמר אז על גזירות הממשלה הבריטית, כל מלות הגינוי והביקורת שלו אז – פרט לנושא אחד, שהוא לא היה אומר אותו ואני לא אומר אותו, שהוא השווה את זה למשטר הנאצי, אבל בן-גוריון לא היה אומר את זה לממשלה יהודית – נכונים לחלוטין גם לגבי גזירות ממשלת רבין, שהן חמורות מגזירות "הספר הלבן".

אריאל שרון: אז, תחת השלטון הזר, לא היתה מגבלה על התפתחות ובנייה ביישובים קיימים.

אריאל שרון: אני חוזר ואומר: חמור מ"הספר הלבן".

אריאל שרון: מעניין מאוד להסתכל, הנה מפת "הספר הלבן", אלה הם האזורים שבהם מותר לקנות קרקעות, אלה הם האזורים הלבנים שאתם רואים כאן.

אריאל שרון: לא יהודה ושומרון, לא הדרום והנגב, ומה ששמענו היום, גם לא בגליל.

אריאל שרון: הנה המפה, זה מה שזה שמזכיר.

אריאל שרון: זה מה שהממשלה שלכם הביאה, זה בדיוק.

אריאל שרון: זו המפה.

אריאל שרון: בממשלה זו יש המתיימרים להיות ממשיכי דרכו של בן-גוריון בהתיישבות ובביטחון.

אריאל שרון: אין עיוות גדול מזה.

אריאל שרון: אין שום דמיון בינם לבינו, לא בנושא ההתיישבות היהודית ולא במימוש זכות ההגנה העצמית של היהודים בארצם.

אריאל שרון: גזירות אלה של ממשלת רבין לא רק שלא יביאו את השלום, אלא יובילו לטרור פלשתיני, ובסופו של דבר למלחמה כל-ערבית נגד ישראל.

אריאל שרון: כדאי לזכור זאת, יש פה בינינו כאלה שכבר נשאו את עול מלחמת העצמאות על כתפיהם.

אריאל שרון: זה דומה בדיוק למה שהיה אז, כשהגזירות הבריטיות הביאו למהומות הדמים – בעצם זו כבר היתה מלחמה נוראה – ב-1948-1947, שלבסוף הובילו לפלישת צבאות ערב למדינת ישראל מייד כשנולדה.

אריאל שרון: כי אין הערבים רואים במירוץ הוויתורים של רבין וחבריו אלא דבר אחד בלבד: חולשה יהודית, פחד יהודי, כל אותם גורמים המזמינים בסופו של דבר, בסופו של תהליך הקרוי "עשיית השלום", את התוקפנות והמלחמה הערבית.

אריאל שרון: אמרתי, אין כל דמיון בין בן-גוריון לבינם.

אריאל שרון: אבל אני מוכרח להודות, כמי שנולד בהתיישבות ובא מן הצד הזה של המפה הפוליטית – אין כל דמיון בינם לבין מה שהיו בעבר; אין שום דמיון.

אריאל שרון: למי אתם דומים?

אריאל שרון: אתם דומים להורים שלי?

אריאל שרון: להם אתם דומים?

אריאל שרון: למי אתם דומים בכלל?

אריאל שרון: מהיכן נוכל להגן על שפלת החוף, שבה, לאורך רצועה צרה שרוחבה בין 9 ל-25 קילומטרים, ואורכה פחות מ-120 קילומטרים, חיים שני-שלישים מתושביה היהודים של ישראל; מדינה שברדיוס של 30 קילומטר מתל-אביב חיה מחצית מאוכלוסייתה היהודית של ישראל – מהיכן נגן על אוכלוסייה זו?

אריאל שרון: על כך ענה שמעון פרס ביוני 1976, כשר הביטחון – אני יודע שהדברים האלה כבר צוטטו; ראשית זה מראה על תיאום חזק בתוך האופוזיציה, ושנית – זה גם מעיד על האנשים.

אריאל שרון: אמר שר הביטחון דאז – ואני רוצה לומר לכם, הוא לא היה שר ביטחון גרוע: "יש לשמור, שבישראל יהיה לא רק אורך אלא גם רוחב.

אריאל שרון: אל לנו להתפתות לכל מיני יועצים ועיתונים לחזור לארץ שרוחב מותניה 14 קילומטרים.

אריאל שרון: הכול אומרים, שצריך להגן על רמת-הגולן, ששם יש הרים גבוהים.

אריאל שרון: גם בשומרון יש פסגות גבוהות ולמרגלות השומרון שוכנת רוב האוכלוסייה של ישראל".

אריאל שרון: ומוסיף אותו שר ביטחון, שמעון פרס: "ואפילו אדם איננו אוהב את תל-אביב או חדרה, אין זו סיבה להפקיר אותן".

אריאל שרון: ולא הוא בלבד, הרמטכ"ל בזמנו, מרדכי גור, אומר בריאיון ל"ניוזוויק", ב-1 במאי 1978: "כחייל", כך הוא אומר, "אין לי כל ספק, שכדי להגן על ישראל אנחנו חייבים להישאר על רכס ההרים של הגדה המערבית לכל האורך מחברון ועד שכם, כמו גם בבקעת-הירדן".

אריאל שרון: איך הופכים לפתע את היישובים בית-חגי, אדם – אותו יישוב שחבר הכנסת מצא זעק לגביו, למה הוא זעק לגבי אדם?

אריאל שרון: מי אתם שתבואו לדבר על סדר עדיפויות חדש?

אריאל שרון: מי גר באדם?

אריאל שרון: הנידחים מהשכונות הדלות של ירושלים.

אריאל שרון: על מי הרמתם את היד, אתם?

אריאל שרון: על איזה סדר עדיפויות אתם מדברים?

אריאל שרון: על מי?

אריאל שרון: על הדלים בבני ירושלים.

אריאל שרון: לכן הוא נזעק, כאיש ירושלים – כוכב-יעקב, פסגות, עופרה, בית-אל, עטרת, טלמון, שילה, עלי, מעלה-לבונה, רחלים, תפוח, יצהר, ברכה, אלון-מורה ואחרים, הנמצאים על רכס ההרים מחברון בואכה שכם, לנעדרי חשיבות ביטחונית?

אריאל שרון: איך הפכו לפוליטיים?

אריאל שרון: האינכם חושבים שזה משהו מעבר לדברי הבל?

אריאל שרון: תהיו רציניים.

אריאל שרון: אנא, השתחררו מכזבי תעמולת הבחירות.

אריאל שרון: הגיע הזמן לעבוד, ליצור, לבנות, ולא להתרכז רק בניסיון להרוס.

אריאל שרון: ממילא לא תצליחו.

אריאל שרון: לא ניתן לכם.

יורם לס: מה תעשה?

אריאל שרון: אין כל כוח – – –

יורם לס: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת לס, אני מבקש.

רפאל אדרי: חבר הכנסת לס, אני מבקש ממך, אני מבקש שלא להפריע.

קריאות: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת.

רפאל אדרי: חבר הכנסת לס, חבר הכנסת לס, אני מבקש שלא להפריע לחבר הכנסת שרון.

קריאות: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, חברי הכנסת, אני מבקש שלא להפריע.

רפאל אדרי: חבר הכנסת עמור, חבר הכנסת עמור.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, למה אתם מפריעים?

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אתם מפריעים לחבר שלכם.

רפאל אדרי: חבר הכנסת לס, אתה רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

רפאל אדרי: חבר הכנסת מצא, אתה מפריע לחבר הכנסת אריאל שרון.

רפאל אדרי: אל תפריעו לחברים שלכם.

אריאל שרון: אני מבקש מחברי להפסיק לדבר.

רפאל אדרי: החברים שלך מפריעים לך.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: כן, אדוני.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, יש לי בעיה קטנה.

אריאל שרון: יש הרבה חברי כנסת חדשים, מיהו הצרחן הזה?

אריאל שרון: אני לא מזהה אותו.

אריאל שרון: (צחוק באולם)

רפאל אדרי: סליחה, חבר הכנסת שרון, אני מבקש ממך לחזור מהביטוי הזה.

קריאות: – – –

אריאל שרון: אני מוכן לחזור בי.

אריאל שרון: אני מבקש לדעת מיהו.

רפאל אדרי: שמו חבר הכנסת פרופסור לס.

רפאל אדרי: אני מבקש למחוק מהפרוטוקול את המשפט שאמר חבר הכנסת שרון.

רפאל אדרי: תודה.

אריאל שרון: אני מבקש למחוק.

קריאות: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש שלא להפריע.

רפאל אדרי: אני ביקשתי את רשותו של חבר הכנסת שרון.

רפאל אדרי: הוא ניאות לבקשתי, וכך פעלתי.

רפאל אדרי: אני מבקש שלא להפריע לו.

אריאל שרון: אני מבקש למחוק.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כדי שחברי יהיו רגועים, אני ביקשתי למחוק.

אריאל שרון: לא העליתי על דעתי שפרופסור יכול לצרוח ככה.

אריאל שרון: פשוט לא העליתי זאת בדעתי.

אריאל שרון: לכן אני מבקש למחוק את העניין.

אריאל שרון: אני אומר, ממילא – – –

חגי מירום: אפשר לשאול אותך שאלה?

אריאל שרון: סליחה, אל תפריע לי.

חגי מירום: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת מירום, חבר הכנסת שרון לא מסכים.

חגי מירום: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת מירום, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת שרון להמשיך בדבריו.

אריאל שרון: ממילא – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת דראושה, הביטוי נמחק מהפרוטוקול.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך.

עבד-אלוהב דראושה: אתה לא מתבייש – – –?

עבד-אלוהב דראושה: מה אתה מגן עליו?

עבד-אלוהב דראושה: תתבייש לך.

עבד-אלוהב דראושה: איזה סגנון זה?

עבד-אלוהב דראושה: זאת רמה של מי שהיה שר?

רפאל אדרי: חבר הכנסת דראושה, אני מבקש ממך, עשה עמי חסד.

רפאל אדרי: חבר הכנסת איתן, אני מבקש ממך.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, כל הציבור ביציע ובבתים צופה בנו.

רפאל אדרי: אני מבקש לשמש דוגמה.

רפאל אדרי: אני מבקש שנתחיל את דיוני הכנסת ברגל ימין.

רפאל אדרי: חבר הכנסת שרון, בבקשה.

אריאל שרון: ממילא לא תצליחו, לא ניתן לכם.

תמר גוז'נסקי: שוב "לא ניתן לכם"?

קריאות: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, מה הכוונה שלכם "לתת במה"?

רפאל אדרי: מה הכוונה?

רפאל אדרי: אני מבקש שלא להפריע.

לימור לבנת: אולי אפשר ששר הבריאות ייתן לסיעה שם משהו להרגעה?

רפאל אדרי: חברי הכנסת, מה הכוונה שלכם?

רפאל אדרי: מה אתם רוצים לעשות היום?

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אתם מפריעים לחבר שלכם, אתם לא נותנים לו לנאום.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אריאל שרון: אני מודה לך מאוד על שאתה מגן עלי בחירוף-נפש כזה.

רפאל אדרי: זו זכותי.

רפאל אדרי: אני מגן עליך גם מפני חבריך, לא רק מפני חברי.

אריאל שרון: "אין כל כוח ואין גורם שיבטל את אחיזתנו הביטחונית, את יישובינו ואת נוכחותינו בחבלי ארץ אלה, ואנו נמשיך במאמצינו ביתר שאת לבסס את התשתית הביטחונית וההתיישבותית, המתנה את הגנת עצם קיומנו ואת זכותנו לנוע ולחיות בחופש ובביטחון בחברון, בשכם, ברמאללה ובכל אתר ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה", אמר עזר ויצמן בפברואר 1980, אחרי קמפ-דייוויד.

אריאל שרון: אני מקווה שתסכימו אתו, ותצטרפו אל ברכות ההחלמה שאני רוצה לשלוח מפה לחברנו עזר ויצמן.

אריאל שרון: לכן, קפצתם מהר מדי.

אריאל שרון: אני פשוט ציטטתי דברים שאמר עזר ויצמן, חברכם.

אריאל שרון: זה מה שאמרתי, לא משהו אחר.

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, את ארנס אינך רוצה לצטט?

אריאל שרון: אותו אני מצטט בפורומים אחרים, תאמין לי.

חיים רמון: יש לך כמה ציטוטים מ"הארץ", לא מ-1980 אלא מ-1992.

רפאל אדרי: השר רמון, אתה בקואליציה, אתה יודע.

אריאל שרון: ויש "מומחים" ו"חכמים", שאומרים: ממתי התיישבות היא מגן?

אריאל שרון: הרי על התיישבות שומרים חיילים.

אריאל שרון: שאלה זו יש להפנות אליהם עצמם.

אריאל שרון: ומה עם היישובים לאורך הירדן – ואני מדגיש, שאותם צריך לחזק?

אריאל שרון: האם הם יעצרו את האויב?

אריאל שרון: וממתי גוש-עציון, שאני בעד בנייתו בכל התנופה, הוא מגן לירושלים?

אריאל שרון: רגע אחד, מדרום הוא מגן לירושלים?

אריאל שרון: איך הוא הופך מגן לירושלים, הרי האויב נמצא אצלנו בחזית המזרחית מעבר לירדן – ירדן, עירק, סוריה, ערב-הסעודית?

אריאל שרון: איך הופך פתאום גוש-עציון למגן ירושלים?

אריאל שרון: מה אתם מתכננים שם בחלק הדרומי הזה, כדי שיצטרכו משם להגן על ירושלים?

רן כהן: – – –

אריאל שרון: כאיש התיישבות אני אומר, שהנוכחות היהודית מסייעת להגנה על חבלי ארץ אלה בשתי דרכים: ראשית, בנטילת משימות ביטחוניות.

אריאל שרון: כך היה מתחילת הציונות, עוד לפני הציונות הפורמלית.

אריאל שרון: שנית, ביצירת מוטיבציה לאומית להגן על אזורים אלה.

אריאל שרון: ילד יהודי, וכדאי שתקשיבו, שמשחק בין הסלעים בשומרון, כמו בבקעת-הירדן, כמו ברמת-הגולן, וכמו ליד גבול הלבנון, והיהודים החיים בחבל-קטיף, בכפר-דרום, בנצרים ובאלי-סיני – זה הביטחון.

אריאל שרון: הילד היהודי שמסתובב שם – הוא הביטחון, זה הביטחון.

אריאל שרון: כי זה מה שיוצר את המוטיבציה של התושבים להגן על עצמם, וזה מה שיוצר את המוטיבציה הלאומית להגן על חלקי אוכלוסייה יהודים שחיים שם, וזאת חרף ההסתה והניסיון להפריד בין דם לדם.

אריאל שרון: הכיצד, אני שואל, דם תושבי מעלה-אפרים הביטחונית/הפוליטית הופך אדום יותר מדם תושבי תפוח, יצהר ועלי, הפוליטיים כביכול?

אריאל שרון: וכיצד הופך כביש פוליטי?

אריאל שרון: איך כביש הופך פוליטי?

אריאל שרון: מה הופך את צומת כביש ירושלים–חברון–גוש-עציון לביטחוני, ואת צומת-תפוח, שבכל הסדר מדיני שלא יהיה יהיה תמיד הצומת האסטרטגי החשוב ביותר בארץ-ישראל המערבית, לפוליטי?

אריאל שרון: מנין ההבל הזה?

אריאל שרון: מנין רעות-הרוח הזאת?

אריאל שרון: מאיפה המצאתם את זה?

אריאל שרון: הפסיקו את דברי ההבל, הפסיקו להטעות את העם הזה, כמו בנושא הכבישים, כאילו נסללו כבישים רק ביהודה ובשומרון.

אריאל שרון: על מה אתם מדברים?

אריאל שרון: אנחנו סללנו והרחבנו את הכביש מנהרייה למעלות.

שלמה בוחבוט: זה לא גמור.

שלמה בוחבוט: בסך הכול קילומטר אחד.

אריאל שרון: מאחר שאני מכיר אותך היטב, אתה האחרון שיכול להתלונן על פעולותי בכל אחד מתפקידי הממשלתיים.

אריאל שרון: זה קשה, אבל תודה בזה.

אריאל שרון: אתה האחרון שיכול להתלונן.

דן תיכון: אפילו את הכביש לאשקלון הרחיבו.

אריאל שרון: כן, בהחלט.

אריאל שרון: והכביש עכו–כרמיאל הופך לכביש דו-מסלולי, ארבעה נתיבים, במלוא הקצב.

שלמה בוחבוט: אבל הכביש לא גמור, אני מצטער.

אריאל שרון: וכביש ואדי-עארה.

אריאל שרון: על אילו עדיפויות חדשות אתם מדברים?

רן כהן: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת רן כהן, אני מבקש.

רפאל אדרי: סליחה, אדוני.

רפאל אדרי: הסיעה של חבר הכנסת שרון הקצתה לו 15 דקות.

רפאל אדרי: מאחר שהפריעו במשך כמה דקות, אני מוסיף לו.

רפאל אדרי: בבקשה.

אריאל שרון: רבותי, כביש דו-מסלולי הושלם לבאר-שבע, והתחלתי בסלילה של כביש שני.

אריאל שרון: אני מניח שתעצרו אותו, כי הרי בדרום עצרתם הכול, כי בדרום זה הרי בתחום המפה שהראיתי לכם קודם.

אריאל שרון: והמחלפים באזור תל-אביב רבתי – במשך שנתיים-וחצי הוצאנו חצי מיליארד ש"ח.

אריאל שרון: ביהודה ובשומרון, במשך שנתיים, ויחד עם זה ברמת-הגולן, לרבות בכבישים ביטחוניים ובחבל-עזה, הוצאנו 57 מיליון ש"ח – 6.3%.

אריאל שרון: המחלף הזה של הכפר-הירוק, הרי בגללכם הוא נעצר.

אריאל שרון: קמתי יום אחד ואמרתי לבצע אותו, אף שההוצאה של 7 מיליוני ש"ח היא מיותרת, ואתם אולי עוד תרוצו להתלונן אצל המבקרת, אולי גם למשטרה, במה שנקרא ועדת המעקב שלכם.

אריאל שרון: מי עשה את הדברים האלה?

אריאל שרון: על מה אתם מדברים בכלל?

אריאל שרון: אילו עדיפויות?

דוד צוקר: תעשה מאזן של 15 שנים של כבישים.

רפאל אדרי: הזמן הזה הוא לא על חשבון חבר הכנסת שרון.

רפאל אדרי: הביאו את זה בחשבון.

מיכאל איתן: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש, חברי הכנסת מצד ימין, אל תפריעו לחבר שלכם.

אריאל שרון: עמד כאן שר האוצר, אני מבין, שר חדש, התבלבל, והוא אומר:

אריאל שרון: אנחנו משנים את העדיפויות לזוגות צעירים.

אריאל שרון: שואל אותו יושב-ראש הסיעה שלנו, משה קצב: בבאר-שבע, מה יהיה עם זוגות צעירים?

אריאל שרון: הוא אומר: אין בעיה עם זוגות צעירים.

אריאל שרון: אז יש בעיה או אין בעיה?

אריאל שרון: שיניתם עדיפויות או לא שיניתם עדיפויות?

אריאל שרון: תשתחררו מתעמולת הבחירות.

אריאל שרון: יש רגע מסוים, חוזרים אל השפיות קצת; אני אומר את זה באופן חיובי.

רפאל אדרי: חבר הכנסת שרון, אתה כבר לא שר ואני איאלץ להפסיק אותך.

רן כהן: זוגות צעירים לא הצביעו ליכוד כי אין בעיה?

אריאל שרון: הבאתם את עם ישראל לספור לא את דיביזיות הטנקים של האויב, לא את מספר המטוסים והטילים שלו, הבאתם את עם ישראל לספור את מספר הבתים, הדירות, היסודות, השלדים.

אריאל שרון: במקום לראות את הבנייה האדירה הזאת כגורם לביטחונה ולחיזוקה של ישראל, אתם מעוורים את עיני העם בכך שאינכם רואים את העיקר, וזה עיקר חטאה של הממשלה הנוכחית עם כניסתה לתפקידה.

אלי בן-מנחם: מה עם הפתרון החברתי?

רפאל אדרי: תנו לחבר הכנסת שרון לסיים.

אריאל שרון: אל תשכחו שהפתעת מלחמת יום-הכיפורים פרצה בממשלת מערך ולא בממשלת ליכוד.

אריאל שרון: גם אז הם היו, הם – אתם, עסוקים בנושאים אחרים, שוליים.

אריאל שרון: מה שמתרחש עכשיו זו מהלומה אנושה לשלטון החוק, ובמיוחד לתקינות הממשל בישראל.

אריאל שרון: הדמוקרטיה מרשה ומאפשרת חילופי השלטון אך ורק על יסודות רציפות הממשל והאחריות הממשלתית.

אריאל שרון: כאשר התחלף השלטון ב-1977 קוימו כל החלטות הממשלות הקודמות, גם אם לא נשאו חן בעינינו.

אריאל שרון: אפשר לשנות מדיניות, אבל ביטול בוטה של החלטות חוקיות מפורשות, אופרטיביות, של ממשלה קודמת – זה דבר הרסני לממשל דמוקרטי.

אריאל שרון: בתוכנית "מוקד" אמר מר רבין: "ישראל היא מדינת חוק ומכבדת הסכמים בין-לאומיים".

אריאל שרון: כלומר, הסכמים עם ערבים – כן, אבל הסכמים וחוזים שהממשלה הקודמת חתמה עם יהודים ניתן כנראה לבטל בהינף יד.

אריאל שרון: אני חוזר וקורא לכם: עצרו, אל תניפו את היד ההורסת מפעל בנייה ציוני.

אריאל שרון: לא עשתה זאת שום ממשלה יהודית עד היום, ושום הנהגה ציונית ב-100 השנים האחרונות.

אריאל שרון: כל זמן שלא תעצרו, אינכם ראויים לאמון העם.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת שרון.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אלי דיין, ואחריו – לחבר הכנסת רן כהן.

אלי דיין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אינני מבין על מה הזעקה, אינני מבין מה ההתרגשות.

דן תיכון: מה עם הכביש לאשקלון?

אלי דיין: מה ההתרגשות?

אלי דיין: תתרגלו, רבותי, יש ממשלה אחרת בישראל.

אלי דיין: יש ממשלה עם מדיניות אחרת.

אלי דיין: מה אתם כל כך מופתעים?

דן תיכון: מה עם הכביש לאשקלון?

דן תיכון: גמרו אותו?

אלי דיין: אתם מופתעים?

אלי דיין: הרי רק לפני שנה, בעת אישור התקציב, ראיתם איך סיעת התחיה אילצה את הממשלה שישבה כאן לתקצב כבישים שלא היה צורך בהם, לא מבחינה ביטחונית ולא משום בחינה אחרת.

אלי דיין: על חשבון מה?

אלי דיין: – על חשבון כבישים אדומים, שנהרגים בהם אזרחי מדינת ישראל.

אלי דיין: מה עשינו בשבוע זה בסך הכול?

אלי דיין: – תיקון עיוות באופן מינימלי; אותו בזבוז של מיליארדים.

אלי דיין: ואני שומע מחבר הכנסת חנן פורת, רחל מבכה את בניה.

אלי דיין: האם רחל לא מבכה את 250,000 המובטלים?

אלי דיין: האם היא לא מבכה 600,000 אנשים שחיים מתחת לקו העוני?

דוד מנע: תפסיק להשתמש בנתון הזה של 250,000 מובטלים.

דוד מנע: זה שקר וכזב.

רפאל אדרי: חבר הכנסת מנע, אני מבקש.

דוד מנע: אתם משתמשים בנתון שהוא שקר וכזב.

רפאל אדרי: חבר הכנסת מנע – – –

חנן פורת: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת פורת, דיברת.

דוד מנע: אין 250,000 מובטלים.

רפאל אדרי: חבר הכנסת מנע, איש לא שומע אתכם.

רפאל אדרי: אני מבקש שתביאו בחשבון, שאיש לא שומע אתכם.

רפאל אדרי: אני מבקש, לא כעת, בסיום דבריו של חבר הכנסת דיין.

רפאל אדרי: חבר הכנסת פורת, לא כעת.

חנן פורת: תרשה לי משפט אחד.

רפאל אדרי: לא כעת.

רפאל אדרי: אני מבקש.

רפאל אדרי: אני אתן שאלה אחרי דברי חבר הכנסת דיין.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת פורת, אתה דיברת.

אלי בן-מנחם: לא הפרענו לך.

רפאל אדרי: לא כעת, לאחר סיום דבריו של חבר הכנסת דיין.

חנן פורת: ילדי אלון-מורה וילדי ברכה – – –

רפאל אדרי: לא שומעים אותך.

רפאל אדרי: לא קיבלת רשות.

רפאל אדרי: אני לא נותן לך.

רפאל אדרי: חבר הכנסת פורת, אני לא נותן לך.

רפאל אדרי: אני מבקש לשבת.

חנן פורת: – – –

רפאל אדרי: לא כעת.

אלי דיין: אני שואל ורוצה לדעת, לא יעלה על הדעת, הרי עם ישראל הוא עם אחד.

אלי דיין: ילדי ישראל – אחד הם.

אלי דיין: פה שמענו דברי דמגוגיה ומלל של חבר הכנסת שרון, כאילו אנחנו, הממשלה הזאת הולכת להפקיר את הילדים האלה שם.

אלי דיין: זה לא נכון.

רון נחמן: נכון מאוד.

אלי דיין: היא הולכת לתקן עיוותים.

אלי דיין: היא הולכת לדאוג לכל ילדי ישראל.

אלי בן-מנחם: – – –

חנן פורת: ילדי אלון-מורה צריכים לעבור כל יום דרך שכם בדרכם לבית-הספר.

חנן פורת: כביש עוקף-שכם נועד לאפשר להם לעבור בכביש הזה.

אלי דיין: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת בן-מנחם, אתה לא עוזר לאלי דיין.

רפאל אדרי: תן לי לטפל בהם.

חנן פורת: – – – זו דמגוגיה?

רפאל אדרי: חבר הכנסת פורת, אני מבקש ממך להפסיק.

רפאל אדרי: איש לא שומע אותך.

רפאל אדרי: איש לא מקשיב לך.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך לשבת.

אלי דיין: חבר הכנסת פורת, חזקה על יצחק רבין, ראש הממשלה ושר הביטחון, שסלל הרבה כבישי ביטחון, שהוא לא יזניח את נושא הביטחון.

אלי דיין: אבל מה עם כביש קטן – – –

רון נחמן: חוצה-שומרון.

אלי דיין: כביש אשקלון–קריית-מלאכי, שנהרגו בו 14 איש?

רון נחמן: – – –

אלי דיין: ועוד כל מיני כבישים, ומאות מיליונים שאיש לא נוסע עליהם – זה לא דם שצריך להגן עליו?

רון נחמן: ולמה לא חוצה-שומרון?

אלי דיין: הרי סדר העדיפויות היה משובש.

שאול יהלום: לא משובש.

רפאל אדרי: אני מבקש מכם, לא נתנו שיפריעו לאיש.

רפאל אדרי: אני מבקש, אל תפריעו.

אלי דיין: אם אתם נקראים המחנה הלאומי, הרי אתם צריכים לדאוג לכל עם ישראל.

אלי דיין: איך אתם דואגים אם במשך שנים הבאתם להתמוטטות חברתית, שחיילים משוחררים אין להם תעסוקה, שבתי אב התביישו, שעולים הגיעו לחרפת רעב, שמערכת החינוך התמוטטה עם ההישגים הירודים שלה?

אלי דיין: אתם פגעתם בחוסנו של העם הזה מכל הבחינות, ואתם באים היום, אחרי שבוע שהממשלה הזאת התחילה לתפקד באינטנסיביות, וכבר היא חוסכת למעלה ממיליארד שקל בצעד אחד?

עוזי לנדאו: איפה היא חוסכת?

אלי דיין: היא חוסכת.

אלי דיין: היו בזבוזים של מאות מיליונים בקרוונים, בייבוא דירות, בהקמת מעברות עם תנאים בלתי-אנושיים.

אלי דיין: בשביל מה צריכים את זה?

אלי דיין: עכשיו אתם תתרגלו למדיניות אחרת, תתרגלו לשבת באופוזיציה.

אלי דיין: נהניתי לשמוע את חבר הכנסת שרון זועם ונואם, ואתם נהנים מנאומו.

אלי דיין: כך אני רוצה שתישארו – תיהנו מנאומים אופוזיציוניים, ותיתנו לממשלה אחרת למלא את תפקידה ולעשות דברים, לבנות את העם הזה, לבנות את המדינה הזו מבחינה חברתית.

אלי דיין: הרי אתם יודעים את זה, במערכת הבחירות הסתובבתם בארץ ופגשתם את המובטלים, את העניים ואת הילדים – – –

אברהם הירשזון: באשקלון היו מעברות במשך 30 שנה.

אלי דיין: כן, באשקלון פגשתם את המובטלים, וכך בקריית-גת ובקריית-שמונה, במעלות ובשלומי.

אלי דיין: האם שם הם לא בני אדם שצריך לטפל בהם ולדאוג להם לתעסוקה, לחינוך?

רון נחמן: כמה זמן יהיה הסיפור הזה?

רפאל אדרי: חבר הכנסת רון נחמן, אני מבקש.

רפאל אדרי: עוד מעט אתה תדבר.

אלי דיין: חבר הכנסת קצב, זה גובל בחוצפה ובחוסר אחריות לומר, שראש הממשלה יצחק רבין מסייע לנשיא בוש במדיניותו כגמול לכך שהוא סייע לו.

אלי דיין: זה חוסר אחריות.

שאול יהלום: זאת אמת.

אלי דיין: מה שסייע לרבין להיות ראש ממשלה הוא רק המחדלים של הליכוד.

אלי דיין: תודו על האמת, זוהי האמת.

אלי דיין: רק המחדלים של הליכוד, של ממשלת הליכוד, שראינו אותה בקוצר-ידה, שלא ידעה להתמודד עם כל הבעיות.

אלי דיין: זה סייע לרבין להיות ראש הממשלה, לא הנשיא בוש.

אלי דיין: הצהרנו לפני הבחירות, בלי קשר לערבויות ובלי קשר לשום דבר עם האמריקנים, אנחנו נשנה את סדרי העדיפויות, וציינו זאת במצע.

אלי דיין: לכן אנחנו מגשימים זאת בימים אלה, ונמשיך להגשים זאת.

אלי דיין: אם חבר הכנסת שרון אומר: לא ניתן לכם – על מי הוא מאיים?

אלי דיין: הרי הוא כבר לא שר הביטחון, אפילו טנקים הוא לא יכול להזיז.

קריאה: ובשם מי?

אלי דיין: תתרגלו.

אלי דיין: יש ממשלה נבחרת על-ידי העם, יש לה הלגיטימציה והלגליות לבצע את מדיניותה.

אלי דיין: אני קורא לחברים במפד"ל, שהם אנשים אחראיים, למתן את המתנחלים.

רון נחמן: אני מבקש למתן את הדמגוגיה.

רון נחמן: מספיק עם ההיסטריה הזו.

אלי דיין: לא ילך.

אלי דיין: הדרך הזו של אלימות לא תעזור.

אלי דיין: הדרך של איומים על שרים לא תעזור, לא יפחידו אף אחד.

יצחק לוי: אני מודיע בשם המתנחלים.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת נחמן, אתה עוד מעט תדבר, תביע את דעתך.

אלי דיין: זה לא יעזור.

אלי דיין: הפגנות לא תעזורנה.

אלי דיין: הפגנות של המתנחלים ייתקלו בהפגנות של אנשי השכונות, ייתקלו בהפגנות של המובטלים.

עוזי לנדאו: אתם מתכננים אבטלה?

אלי דיין: הם נהנו משמנת במשך שנים, הם צריכים להבין שהיום האמצעים מצומצמים, המשאבים אינם רבים וסדר העדיפויות יהיה אחר.

אלי דיין: אנחנו לא נייבש אף אחד, נשמור על ביטחונם, הם יקבלו את כל השירותים.

אלי דיין: האם ידעתם שתושבי השטחים לא שילמו אפילו אגרת טלוויזיה, עד שהכנסת חוקקה חוק – – –

רון נחמן: על מה אתה מקשקש?

אלי דיין: האם אתם יודעים שההקצבה לחינוך לילד בשטחים היא פי-שלושה?

רון נחמן: שקר.

אלי דיין: בגלל זה ילדים בשכונות ובערי פיתוח לא הגיעו להישגים מינימליים.

רון נחמן: שקר.

רפאל אדרי: חבר הכנסת רון נחמן, אני מבקש שלא להפריע.

אלי דיין: האם זה לא פגע בביטחון העם הזה?

רון נחמן: שקר.

אלי דיין: אלה הן עובדות.

אלי דיין: הכנסת היתה צריכה לחוקק חוק ולהעביר אותו בקריאה טרומית, בקריאה ראשונה ובקריאה שנייה ושלישית, כדי שנחמן מאריאל ישלם אגרת טלוויזיה.

אלי דיין: ואילו תושב קריית-שמונה או שכונת עוני כמוסררה צריך היה לשלם את האגרה.

רון נחמן: אענה לך אחר כך.

שאול יהלום: חבר הכנסת דיין, אם מישהו רצה לשלוח שיק לרשות השידור, הרשות לא היתה מוכנה לקבל אותו.

רפאל אדרי: חבר הכנסת יהלום, אני מבקש ממך לשבת.

אלי דיין: רבותי חברי הכנסת, תתרגלו, יש ממשלה אחרת, יש מדיניות אחרת, תתרגלו לאופוזיציה.

אלי דיין: שום דבר לא בוער.

אלי דיין: יש לנו ארבע שנים כדי להגשים מדיניות אחרת.

אלי דיין: חלק מכם אמרו בדיונים קודמים: תושבי השכונות וערי הפיתוח תמיד יצביעו בעדנו, ולא משנה מה נעשה.

אלי דיין: ניתקתם את עצמכם מבעיות העם, ניתקתם עצמכם מהבעיות בשטח.

אלי דיין: הרי אתם יודעים את האמת.

אלי דיין: יש בקרבכם ראשי רשויות, ראשי ערי פיתוח, אנחנו יודעים והם יודעים מה עובר על תושביהם, והם רוצים לעזור להם.

אלי דיין: הם יודעים שאי-אפשר להמשיך במדיניות הבלתי- אחראית שהיתה קיימת, ויש לשנות את סדרי-העדיפויות הלאומיים לטובת העם והמדינה.

אלי דיין: לכן יש להסיר את הצעות האי-אמון ולתת לממשלה הזאת לתפקד.

אלי דיין: הזדרזתם וכבר אחרי שבוע אתם מגישים הצעות אי-אמון, דבר שהוא בלתי מקובל לחלוטין.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת אלי דיין.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת רן כהן, ואחריו – לחבר הכנסת פנחס בדש.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך על מינויך לסגן ליושב-ראש הכנסת, וגם על ניהול ישיבה זו, שהיא הראשונה בניהולך.

רן כהן: אני מאחל לך ולכנסת הצלחה וקיום דיונים ענייניים ופוריים.

רפאל אדרי: תודה רבה.

רן כהן: אני רוצה לבקש בשם סיעתי, סיעת מרצ, לדחות, הייתי אומר בעונג, את כל הצעות האי-אמון.

רן כהן: הדחייה בעונג היא מסיבות פשוטות מאוד, כי אני חושב שהסיבות שמביאות את המציעים להגיש הצעות האי-אמון הן הסיוט שלהם והן התענוג שלנו.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר כבר בתחילת הדברים, שאני מבין מדוע האופוזיציה מבוהלת, או לפחות חלקה מבוהל, מן העובדה ששולמית אלוני היא היום שרת החינוך והתרבות והספורט בישראל.

רן כהן: הסיבה פשוטה מאוד: למעלה מ-2 מיליוני הורים רואים בהיותה שרת החינוך את אחת המהפכות האמיתיות בציבור הישראלי ואת התקווה הגדולה להם ולילדיהם.

רן כהן: היותה שרת החינוך היום הוא השינוי המשמעותי מהבחינה החברתית, בעוד הממשלה כולה היא אולי השינוי המהפכני מהבחינה המדינית ומבחינת הסיכויים לשלום.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר באופן הברור והמוחשי ביותר, ההתנחלויות הפכו אבן ריחיים על צוואר עשיית השלום ואבן ריחיים על גרונו של המשק.

רן כהן: לכן הגיוני שהפסקתן היא הגורמת לעם לנשום לרווחה, ולליכוד ולימין – לחוש מחנק.

רן כהן: אפילו לא היתה צעקה אחת ברחובות ישראל נגד הפסקת המימון של ההתנחלויות.

רן כהן: אדרבה, אנשים שהצביעו ליכוד נשמו לרווחה בגלל העובדה שהממשלה הזאת החליטה להפסיק את ההקצבות להתנחלויות.

רן כהן: חלקים בתוך האופוזיציה יודעים, שהמעשה שנעשה בעניין הזה היה מעשה הגיוני מן הבחינה הכלכלית והגיוני מן הבחינה המדינית.

רן כהן: לכן, נדמה לי שרק תסכול מביא היום את אנשי האופוזיציה להגיש הצעת אי-אמון.

רן כהן: נשאלנו, הכיצד זה, מה הרווח מהפסקת ההתנחלויות?

רן כהן: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שרק עיוור וילד או שתום-עיניים או סתום-אוזניים לא יכול לגלות את זה על נקלה.

רן כהן: והלוא, עצם החיסכון של מיליארד שקל, שעד היום שרי האוצר והבינוי והשיכון החליטו עליו, והעתקתו מן השטחים לתוך ישראל, גורם לישראלים רבים להרגיש שמחה.

רן כהן: על אחת כמה וכמה קבלת תקציב של 4 מיליארדים, ערבויות על 4 מיליארדים, שאתן יהיה ניתן לקיים משק אחר, חינוך אחר, בריאות אחרת, רווחה אחרת במשק הישראלי – אלה הסיבות שגורמות לנו לשמחה.

רן כהן: אני מוכרח לומר, שהקשבתי בדריכות לסיוטיו של ראש הממשלה לשעבר, חבר הכנסת יצחק שמיר, שאמר שהפסקת הבנייה בהתנחלויות גורמת לו לסיוט.

רן כהן: אני מוכרח לומר, אדוני היושב-ראש, שהאיש הזה, שמאות אלפי מובטלים, מאות אלפי קשישים, מאות אלפי עולים, מאות אלפי נזקקים, מאות אלפי עניים בארץ הזאת לא גרמו לו לסיוט – מעניין מאוד איך הסיוטים שלו מתחלקים כאשר מדובר במצוקות של אזרחי ישראל.

רן כהן: פתאום הוא קם מחלום מלא סיוטים, מתי?

רן כהן: כאשר הממשלה החדשה הזו, שנבחרה כדת וכדין, החליטה להפסיק את שוד המיליונים, המיליארדים, מהאזרח הישראלי, ולהעביר את זה להתנחלויות.

רן כהן: אז לראש הממשלה לשעבר יש פתאום סיוטים.

רן כהן: הוא כבר לא יכול לישון בלילות.

רן כהן: פתאום הוא התעורר, האיש הרדום הזה.

רן כהן: פתאום החליט להתעורר מרוב סיוטים.

רן כהן: אני רוצה לומר לו: אדוני חבר הכנסת יצחק שמיר, הסיוטים שלך הם התקווה שלנו, של אזרחי מדינת ישראל, משום שעם התקווה הזאת אולי תהיה תעסוקה, יותר חינוך, יותר בריאות ויותר רווחה.

רן כהן: אנחנו לא מתכוונים לוותר על המדיניות הזאת רק משום שלך יש סיוטים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, נאמר כאן, שרוב שרי הממשלה תומכים במדינה פלשתינית כפתרון.

רן כהן: אינני יודע אם זה נכון או לא, אבל אני מניח, שרוב שרי הממשלה הזו אכן מאמינים שמה שצריך לקיים הוא הפרדה בין מדינת ישראל לבין רוב השטחים, אם לא כולם.

רן כהן: מה שייסר אותנו במשך 15 שנות הליכוד ו-24 שנות השלטון בשטחים הוא העובדה, שמדינת ישראל הפכה להיות תלויה בשטחים, והשטחים נהפכו לתלויים בנו, כאבן ריחיים על צווארנו וכאבן ריחיים על צווארם.

רן כהן: ולכן, הניתוק הוא אכן מן האינטרס של מדינת ישראל.

רן כהן: אמר כאן חבר הכנסת רפאל איתן, שקשה לזהות את האינטרס הישראלי במעשי הממשלה.

רן כהן: ומה הוא האינטרס הישראלי, חבר הכנסת רפאל איתן?

רן כהן: להמשיך להסתובב בקסבות של שכם ושל ג'נין?

רן כהן: להמשיך לשלוח את ילדינו לתוך כל מחנות הפליטים בכל מקום בארץ הזאת?

רן כהן: להמשיך לאפשר להם להיכנס לכאן כדי לרצוח?

רן כהן: מה שהציבור הישראלי אמר לך, חבר הכנסת רפאל איתן, הוא שהוא רוצה את ההפרדה.

רן כהן: לכן הוא העלה את הממשלה החדשה הזאת, לא כדי שאתם מן האופוזיציה תמשיכו להטריד במה שניסיתם להטריד אותנו כל השנים.

רפאל איתן: לא הציבור היהודי העלה את הממשלה הזאת, אלא הקולות של הערבים.

רפאל איתן: אתה יכול להמשיך.

רן כהן: אני מקשיב טוב מאוד, ואני רוצה לומר לך, חבר הכנסת רפאל איתן, זו אמירה גזענית.

רן כהן: זו אמירה גזענית, מסיבה פשוטה מאוד – – –

עוזי לנדאו: הוא צודק.

רן כהן: אילו אמר זאת מישהו על היהודים בארצות-הברית, שהם מעלים שלטון כזה או אחר – –

עוזי לנדאו: הוא צודק.

רן כהן: – – היינו אומרים שהם גזענים כלפי יהודים.

עוזי לנדאו: הוא צודק.

רן כהן: מי שבחר את הממשלה הזאת בישראל הם אזרחי ישראל.

עוזי לנדאו: לא.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת רן כהן – – –

רן כהן: אל תגיד לי רן כהן.

רן כהן: אל תאמר מי כן ומי לא.

עוזי לנדאו: – – –

רן כהן: או שאתה מחליט שיש שוויון זכויות בהצבעה לכל האזרחים – –

עוזי לנדאו: – – –

רן כהן: – – ואז כל אזרח בוחר לממשלה ולכנסת – –

עוזי לנדאו: – – –

רן כהן: – – או שאתה אומר שאתה רוצה להפריד בזכויות אזרח בין יהודים לבין ערבים, בין דתיים לבין חילונים.

רפאל אדרי: אני מבקש, חבר הכנסת עוזי לנדאו.

רן כהן: אנחנו לא רוצים להפריד בין אזרח לבין אזרח.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים באמירה ברורה אחת.

רן כהן: אני רוצה שאתם, באופוזיציה, תדעו: אנחנו במרצ לא שבעי-רצון, מאוד, מהמשך הבנייה בהתנחלויות, מהמשך הבנייה בשטחים.

רן כהן: בעינינו, המשך הבנייה של כ-9,000 יחידות דיור – ואמר כאן שר הבינוי והשיכון, ואני חולק עליו, שלא הפסקנו בנייה של שלדים ולא הפסקנו בנייה של יסודות – אני אומר לכם, שזה יהיה המשך הבכייה לדורות אם הבנייה הזאת תימשך.

רן כהן: העברת תושבים נוספים לשם – זה אומר לחנוק את תהליך השלום, זה נקרא להמשיך ולבזבז – –

שאול יהלום: זה נקרא למנוע מדינה פלשתינית.

רן כהן: – – את הכסף של מדינת ישראל בשטחים ובהתנחלויות, ולהמשיך ולהכביד על ביטחונה של מדינת ישראל, משום שזו לא תהיה הענקת ביטחון לא בעת שלום ובוודאי לא בעת מלחמה.

שאול יהלום: לא, זה הפוך, זה למנוע מדינה פלשתינית.

רן כהן: מה שצריך הוא הפסקה מוחלטת של הבנייה שם, ומה שצריך זו הפסקה מוחלטת של הסובסידיות וההנאות שניתנות היום למתנחלים.

רן כהן: אין סיבה בעולם לכך שילד בכפר-סבא ישלם בעבור בחינת בגרות 20 שקלים, וילד בהתנחלויות ישלם רק 2 שקלים, כמעט פי עשרה.

שאול יהלום: תחילו את החוק על – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת יהלום.

רן כהן: אין סיבה בעולם שיקבלו הלוואות מקום ענקיות בהתנחלויות, ואילו זוגות צעירים בישראל יצטרכו לממן מכיסם ומעתידם ומעתיד ילדיהם את הרכישה של הדירות.

עוזי לנדאו: אלה שטויות, זה לא נכון.

עוזי לנדאו: הוא לא יודע על מה הוא מדבר.

רן כהן: הפרזיטיות הזאת של המתנחלים תיפסק.

רן כהן: אנחנו, מרצ, נעשה הכול בתוך הממשלה הזאת כדי שהשוד הזה ששדדתם את המדינה ייפסק לחלוטין.

רן כהן: תודה רבה.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת פנחס בדש, בבקשה.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת יצחק לוי.

יצחק לוי: תציע אי-אמון, חבר הכנסת רן כהן.

יצחק לוי: נורא מה שממשיך להיות.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, אתה בפעם הראשונה על הכיסא הזה, ואני בפעם הראשונה על הדוכן הזה.

פיני בדש: אני יודע שבפעם הראשונה, בדרך כלל בנאום ראשון, אין קריאות ביניים.

פיני בדש: אבל אין מי שיצעק פה קריאות ביניים, ולכן אני מניח שלא יהיו לי בעיות.

רפאל איתן: אני אקרא לך קריאת ביניים.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, טרם כניסתי לכנסת תהיתי רבות מה יהיה טיבו של נאומי הראשון מעל דוכן זה.

פיני בדש: אני מודה שהדבר האחרון שעלה בדעתי היה, כי כבר בנאומי הראשון איאלץ לעמוד כאן ולקרוא לחברי, חברי הכנסת, להצביע אי-אמון בממשלה.

פיני בדש: לצערי, המעשים שנעשו על-ידי הממשלה בשבועיים האחרונים הם כה חמורים, עד כי אין לי מנוס מלעשות כן, וזאת פחות מחודש מאז החלה הממשלה את תפקודה.

פיני בדש: בחודש האחרון הספיקה הממשלה לתת לכל מי שעדיין לא יצא מהאופוריה בעקבות "המהפך" שיעור מאלף, שילמד אותו אחת ולתמיד מה הוא הכיוון שאליו שואפת הממשלה, אשר כל מהלכיה נובעים מהניסיון הנואש לשמור על הקואליציה השבירה והבלתי-אפשרית בין הקצוות המנוגדים, ומניסיון מעורר רחמים להתרפס בפני האומות הערביות.

פיני בדש: הנה כי כן, החליט שר השיכון, שאיננו כאן כרגע, להפסיק לאלתר את הבנייה ביהודה ובשומרון, בגליל ואף בבאר-שבע ובדרום.

פיני בדש: התירוץ הקלוש והבלתי-משכנע שניתן לעם: בעיות תקציביות ושינוי סדר העדיפויות הלאומי.

פיני בדש: האם ניחן שר השיכון בזיכרון כה קצר, עד שהוא מתקשה לזכור את דבריהם של חברי מפלגתו מעל בימה זו אך לפני שנתיים, כאשר גל העלייה איים לשטוף את הארץ בנחשול אדיר של עולים?

פיני בדש: אני רוצה להזכיר לכם, אדוני ראש הממשלה וכבוד השר, כי כאן, מעל דוכן זה, יצאתם חוצץ נגד שר השיכון דאז על שייבא קרוונים כאמצעי דיור זמניים.

פיני בדש: טענתכם היתה, כי הקרוונים ייהפכו למעברות שנות ה-90, וכי העולים שייכנסו אליהם לא יזכו לעולם לראות את הדרך החוצה.

פיני בדש: אכן, נבואה נזרקה מפיכם.

פיני בדש: הנה, שנתיים לאחר אותו נאום, זכיתם והקמתם ממשלה.

פיני בדש: אגב, חבר הכנסת רן כהן יצא, אבל גם המהפך היה בגלל הפיצול שהיה בימין.

פיני בדש: אני חושב שהימין הפסיד ארבעה או חמישה מנדטים כתוצאה מהפיצול, כך שבצד הקולות האבסולוטיים העם עדיין לא החליט לעשות את המהפך הזה.

פיני בדש: העם עדיין החליט להצביע ימין.

פיני בדש: שנתיים לאחר אותו נאום זכיתם והקמתם ממשלה, ובה יושבים כל אלה שעמדו כאן אז וזעקו מרה, ובמו ידיכם חתמתם על גזר-דינם של העולים להישאר לשארית חייהם במעברות.

פיני בדש: התירוץ שניתן להחלטה אומללה זו על-ידי ראשי העבודה הוא "שינוי סדר העדיפויות הלאומי".

פיני בדש: על איזה סדר עדיפויות אתה מדבר, אדוני ראש הממשלה?

פיני בדש: האם סדר העדיפויות הלאומי הוא כזה, שיש להעדיף את חילוצה של קופת-החולים מהמשבר, שאליו היא נקלעה כתוצאה משחיתות בת עשרות שנים, על הסיכוי שנשאר לעולה חדש, אשר בגיל 55 עזב מאחוריו את כל רכושו בחוץ-לארץ, לצאת ממעגל העוני ולהגיע לדירה מכובדת משל עצמו?

פיני בדש: אדוני ראש הממשלה, אם לפני שנתיים האשמתם, אתה וחבריך, את הממשלה כי היא מניחה פצצת זמן בעצם הקמת שכונות הקרוונים, הנה אתם באים ומדליקים את הפתיל שיפוצץ פצצה זו.

פיני בדש: כדי להראות מה עלול לקרות בשנים הקרובות, אני רוצה להביא דוגמה מחיי היום-יום בבאר-שבע.

פיני בדש: רק לפני שנה היו דמי השכירות בבאר-שבע כ-550 דולר לדירה.

פיני בדש: כיום, בעקבות הבנייה המואצת, ירד שכר הדירה לכ-300 דולר לחודש.

פיני בדש: הסיבה לכך, כמובן, נעוצה בהיצע ובביקוש.

פיני בדש: הישג זה עשוי לרדת לטמיון בעקבות גזירות הקפאת הבנייה.

פיני בדש: הממשלה, ובראשה ראש הממשלה, מדברת על העברת מפעלי התעשייה הצבאית לנגב, ומקווה אני שהיא תעמוד בהבטחה זו בדחיפות המרבית.

פיני בדש: אולם במחי יד היא גם חוסמת את האפשרות של הנגב לקלוט אותם עובדים, כי האוכלוסייה, מחוסר דיור, תישאר מרוכזת בגוש-דן, ואלפי העובדים ייסעו יום-יום לנגב.

פיני בדש: האם זה חלק משינוי סדר העדיפויות הלאומי?

פיני בדש: האם המלחמה האחרונה לא הוכיחה את הצורך המיידי בפיזור האוכלוסייה – ממרכז הארץ, לנגב, לגליל וליהודה ולשומרון?

פיני בדש: אדוני ראש הממשלה, האם הממשלה מתכוונת לדאוג לפיתוח הנגב, המהווה כ-60% משטח מדינת ישראל?

פיני בדש: אם כן, אל תעצרו את הבנייה בנגב.

פיני בדש: בהתחלה נראה היה כי אנו עומדים באמת בפתחו של עידן חדש.

פיני בדש: הנה, הנשיא מובארק מואיל לקבל בלשכתו את ראש הממשלה לאחר שמונה שנות החרמה.

פיני בדש: הנה, זכינו לביקורו המכובד של מזכיר המדינה האמריקני.

פיני בדש: הנה, תגובות של שביעות רצון בעולם הערבי על שלוחותיו השונות.

פיני בדש: אופוריה של ממש.

פיני בדש: אולם תוך זמן קצר התבררה לנו משמעותו המלאה של המחיר שאותו אנו נדרשים לשלם בעבור העלייה הקצרה של קרננו בקרב העולם הערבי.

פיני בדש: רק תם לא יבין כי השומע מצהלות במחנה האויב ימהר ויבדוק בכליו.

פיני בדש: הממשלה הוסיפה ואותתה לעולם, כי היא מעדיפה העתקת מגורי יהודים מיהודה ומשומרון על דיכוי ביד קשה של המהומות המלובות על-ידי פורעי חוק ומרצחים, שאינם חסים גם על בני עמם.

פיני בדש: הממשלה אותתה לעולם איתותים של חולשת הדעת והרוח, ואל נופתע אם בעקבות איתותים אלה יופעל בעתיד הקרוב ביותר לחץ כבד על ישראל בעולם להוסיף עוד כהנה וכהנה ויתורים.

פיני בדש: ואולי לא ירחק היום וגם חבלי ארץ אשר מעולם לא חלמנו שיהיו נושא למשא-ומתן ימצאו עצמם על שולחן הדיונים.

פיני בדש: חברי הכנסת, את המגמה הזאת אני קורא לכם להפסיק.

פיני בדש: יש להראות לעולם ולממשלה, כי לא תיכון בארץ ממשלה המפקירה את אזרחיה, ולא תיכון ממשלה המעדיפה את אויבי המדינה המוצהרים על אזרחיה הנאמנים.

פיני בדש: אני קורא להביע אי-אמון לממשלה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת בדש.

רפאל אדרי: אני מברך אותך על נאום הבכורה שלך, ואני מאחל לך כהונה מוצלחת ופורייה.

רפאל אדרי: תודה לך.

פיני בדש: תודה רבה.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת יצחק לוי, ואחריו – לחבר הכנסת רון נחמן.

רפאל אדרי: בבקשה.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, על כהונתך החשובה כסגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק לוי: אתה בוודאי תוסיף כבוד לבית.

יצחק לוי: שנית, אני רוצה לברך את חבר הכנסת פנחס בדש, המכונה פיני, על נאומו הראשון ועל הופעתו הראשונה.

יצחק לוי: חבר הכנסת בדש הוא איש הנגב, העמל הרבה מאוד למען בניין הנגב.

יצחק לוי: הוא ראש המועצה המקומית עומר.

יצחק לוי: אנחנו כולנו בטוחים שתתרום לא רק בנושא הנגב, אלא בכל הנושאים שתעסוק בהם תראה את יכולתך, כפי שהראת אותה במועצה בעומר.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, לפני שאתחיל את דברי, אני תמה על כך שאין אף לא אחד מנציגי הממשלה ששומע את הדברים.

יצחק לוי: תמיד היה מקובל, שבדיון בהצעות אי-אמון לפחות אחד מנציגי הממשלה היה יושב ושומע כדי להתייחס.

שאול יהלום: הם עסוקים בהקפאות.

יצחק לוי: אני הייתי מציע ליושב-ראש הישיבה אולי להפסיק את הישיבה לכמה דקות עד שמישהו מהממשלה ייכנס, ואז נמשיך את הדיון.

יצחק לוי: אינני חושב שיש טעם.

יצחק לוי: חבל שזהו יחסה של הממשלה לכנסת.

יצחק לוי: אם כך מתחילים – זה מצער.

יצחק לוי: האם אתה מקבל את הצעתי?

רפאל אדרי: חבר הכנסת לוי, אני מבין ללבך ואני חושב שאתה צודק.

רפאל אדרי: אדאג לכך שבתוך עשר דקות מישהו מהשרים יהיה כאן.

יצחק לוי: אם כך, אולי אמתין?

רפאל אדרי: לא, לא.

רפאל אדרי: אני מבקש להמשיך.

פיני בדש: תצביע עכשיו.

רפאל אדרי: אם בתוך עשר דקות לא יהיה נוכח כאן שר, נצטרך לשקול את המשך הישיבה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת לוי.

יצחק לוי: טוב, אם זו החלטתך – אכבד אותה.

יצחק לוי: אבל הייתי רוצה שכל הדברים, דברי כולם, יישמעו.

רפאל אדרי: אני מבין ללבך, ואתה בהחלט צודק בסוגיה הזאת.

יצחק לוי: תודה.

יצחק לוי: ובכן, אדוני היושב-ראש, האמת היא שלא התכוונתי לדבר בנושא המדיני אלא בנושא החינוך, בנושא מינויה של הגברת שולמית אלוני כשרת החינוך.

יצחק לוי: אבל איני יכול שלא להתייחס לדברי ההסתה הפרועים שנאמרו כאן כנגד מתיישבי יש"ע.

יצחק לוי: דבר ראשון – אני רוצה להודיע כאן שמתיישבי יש"ע הם לא אנשים אלימים, מתיישבי יש"ע הם לא אנשים מאיימים, מתיישבי יש"ע הם לא אנשים שעוברים על החוק.

יצחק לוי: אם אתם תראו, באחוזים, כמה תיקים יש לאנשי יש"ע וכמה תיקים יש לשאר האוכלוסייה בארץ – הרי תלמדו את יחס מתיישבי יש"ע אל החוק.

יצחק לוי: האיומים לא באו מהם.

יצחק לוי: ואם באו מהם, הרי זה חריג.

יצחק לוי: אני מאמין שהם לא באו מהם.

יצחק לוי: האנשים הם אנשים אוהבי ארץ-ישראל, חלוצים, מתיישבים, וצריך להתייחס אליהם בכל הכבוד, ולא כפי שהוסת נגדם כאן על-ידי חבר הכנסת רן כהן ועל-ידי חבר הכנסת אלי דיין.

יצחק לוי: זו היתה בושה וחרפה לכנסת לשמוע התייחסות כזאת לחלק חשוב כל-כך של אזרחי ישראל.

יצחק לוי: דבר שני – מתיישבי יש"ע רוצים לשלם את כל האגרות המוטלות על כל אחד מאזרחי המדינה.

יצחק לוי: אדרבה, תנו להם לשלם אותן.

יצחק לוי: הדבר תלוי רק בדבר קטן אחד: להחיל את החוק על יש"ע.

יצחק לוי: זה הכול.

יצחק לוי: הרי השמאל, שבא ואומר כאן – – –

חיים אורון: אפשר לשאול שאלה בלי להפריע לך?

יצחק לוי: ברשות היושב-ראש, כמובן.

רפאל אדרי: אם אתה מסכים – בבקשה.

חיים אורון: אני חבר ועדת הכספים.

חיים אורון: אני זוכר מה היה עד שהעברנו את הצעת חוק הרדיו והטלוויזיה, איך "תקעו" לנו.

חיים אורון: היה עניין ההשקעות ברשויות המקומיות.

חיים אורון: תשגיח בעניין הזה טיפה.

חיים אורון: עכשיו הלובי דואג כמה שפחות.

יצחק לוי: אני רוצה להיות אחראי לכל מלה שאני אומר.

יצחק לוי: חבר הכנסת אורון, המתיישבים ביש"ע הם אזרחים ישראלים, הם רוצים להרגיש אזרחים ישראלים לכל דבר, גם לזכויות וגם לחובות.

חיים אורון: לזכויות.

יצחק לוי: לא נכון, זה לא כך.

יצחק לוי: לכן אני אומר לך כאן:

יצחק לוי: אנשי יש"ע ישלמו את כל מה שצריך, רק תחילו את החוקים הנכונים, זה הכול.

קריאה: תחילו את החוק הישראלי.

יצחק לוי: החוק הישראלי יחול עליהם, אז הם ישלמו את הכול.

יצחק לוי: תאמר לי, למה יש הבדל בין ערבים לערבים?

יצחק לוי: למה יש ערבים שמשלמים הכול וערבים שלא?

יצחק לוי: זה עניין של חוק.

יצחק לוי: אותו דבר לגבי יהודים ישראלים, אזרחים ישראלים.

יצחק לוי: תחיל את החוק על יש"ע – ישלמו הכול.

יצחק לוי: אין שום בעיה, אין כאן שום רצון להתחמקות, אין רצון להתעשר, אין רצון לעשוק; זה לא נכון.

יצחק לוי: היהודים האלה נושאים בחובות כמו בכל דבר ובכל עניין.

יצחק לוי: אדרבה, יהיו החוקים הנכונים, הם ישלמו הכול.

חיים אורון: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת אורון, שאלת, אני מבקש.

יצחק לוי: והדבר השלישי – – –

עוזי לנדאו: ראוי לשאול את חבר הכנסת אורון, האם חברי הקיבוצים עומדים בכל התשלומים?

יצחק לוי: בנושא הזה אני באמת לא בקיא כל כך, לכן אינני יכול לשאול, אבל, אדרבה, אם אתה רוצה לשאול אותו, שאל.

יצחק לוי: הערה שלישית בנושא ההסתה הזאת.

יצחק לוי: אנשי יש"ע סומכים על מה שאמר ראש הממשלה, מר רבין, שהוא ישמור על ביטחונם.

יצחק לוי: וכאן אני מעריך מאוד את אנשי מרצ על יושרם.

יצחק לוי: אני מתפלא על ראש הממשלה במה שהוא אומר ועל הממשלה במה שהיא עושה.

יצחק לוי: אנשי מרצ באים ואומרים: רבותי, רוצים להקים מדינה פלשתינית.

יצחק לוי: כל יישוב מפריע, כל תושב מפריע, העניין ברור, העניין פשוט.

יצחק לוי: זה לא המנדט שהממשלה קיבלה מהציבור.

יצחק לוי: המודעות של מר רבין בתעמולה שלו היו לא ימין ולא שמאל, ומר רבין פנה לשמאל בעניין הזה.

יצחק לוי: אבל לי אין טענות לאנשי מרצ.

יצחק לוי: ודאי שהם מעוניינים להוריד את היישובים, הם מעוניינים שיהיו כמה שפחות מתיישבים.

יצחק לוי: לא כך אומר ראש הממשלה.

יצחק לוי: ראש הממשלה אומר: אנחנו נדאג לביטחונם של היהודים, אנחנו לא רוצים להוריד שום יישוב.

יצחק לוי: אני רוצה לומר לכם מה המשמעות של ביטול כביש עוקף-שכם.

יצחק לוי: המשמעות של ביטול כביש עוקף-שכם היא – הורדת ארבעה-חמישה יישובים די בקרוב.

יצחק לוי: אני מדבר על אלון-מורה, על ברכה, על איתמר, תל-חיים, על יצהר.

יצחק לוי: חבר הכנסת זוילי, הרי אתה מכיר את השטח, ולכן אין לי ויכוח אתך על ידיעת השטח.

יצחק לוי: גם אם אתה בא מירושלים, גם אם אם אתה בא מתל-אביב, גם אם אתה בא מהצפון, כדי להגיע ליישובים אלה, אתה צריך לעבור דרך שכם.

יצחק לוי: זה גוש שנמצא על גב ההר, שחייבים לעבור דרך שכם כדי להגיע אליו.

יצחק לוי: בוא נאמר, שתצליחו ותהיה אוטונומיה – אני מקווה שלא, אני מתפלל שלא – האוטונומיה לדידכם היא לא הורדת יישובים.

יצחק לוי: האוטונומיה לדידכם היא השארת כל היישובים.

יצחק לוי: אתה צריך לדאוג שאותם יהודים יוכלו לנסוע בבטחה, ולא דרך האוטונומיה.

יצחק לוי: גם אם האוטונומיה תהיה מוגבלת, אתה יודע מה יהיה בתוך האוטונומיה.

יצחק לוי: הרי אתם רוצים לתת ביטחון פנים לאנשי האוטונומיה, אתם רוצים לתת משטרה בשכם, אתם רוצים לתת חוקי עזר עירוניים בשכם – איזה יהודי ייסע בתוך שכם, כדי שייעצר על-ידי שוטר פלשתיני ויוכנס ל-48 שעות במעצר, כי הוא עבר ב-10 קילומטרים את המהירות המותרת?

יצחק לוי: רבותי, הקפאת הכביש עוקף-שכם היא, בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים, הורדת ארבעה-חמישה יישובים, וכך גם הקפאות אחרות.

יצחק לוי: לכן אני אומר: חבל לאחז את העיניים.

יצחק לוי: הסיבה אינה כלכלית, הסיבה להקפאה היא סיבה מדינית.

יצחק לוי: ואני חושב שהמערך גם הוא רוצה לראות כמה יישובים יורדים משם, אבל אתם לא אומרים את זה.

יצחק לוי: אתם אומרים: אנחנו נשמור על כל היישובים.

יצחק לוי: תפסיק את סלילת כביש עוקף-שכם – הורדת את כל יישובי גב ההר.

יצחק לוי: זה ללא שום ספק כך, וזה מה שצריך לומר, ולא להטעות.

יצחק לוי: אז מה אם אמרתם לפני שבועיים?

יצחק לוי: אז מה אם תעשו בעוד שנה כל מיני דברים שאמרתם לפני שבועיים?

יצחק לוי: אנחנו נמשיך להגיש הצעות אי-אמון עד שהממשלה הזאת תיפול.

יצחק לוי: זו לא תשובה כלל, שאמרתם לפני שבועיים.

יצחק לוי: אני רוצה, בדקות שנותרו לי, אדוני היושב-ראש, להתייחס לעניין מינויה של גברת אלוני לשרת החינוך והתרבות.

יצחק לוי: הנה, היה כאן שר אחד והוא חלף עבר.

יצחק לוי: חבל שלא עיכבת אותו, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: כן, יש עוד כמה דקות.

יצחק לוי: דווקא הדברים שאני רוצה לומר, היו אולי נעימים לאוזניו.

יצחק לוי: באמת חבל.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, שרת החינוך והתרבות, גברת אלוני, שלחה מכתב מלבב לסיעת יהדות התורה ולמועצת גדולי התורה, ובו היא מבטיחה, שלא ייפגע לימוד המורשת, ועל סמך זה היא רוצה לשכנע מישהו, שהיא באמת מתקנת מה שהיא חושבת לעשות.

יצחק לוי: קודם כול, אני רוצה לומר, שהיא באמת לא תפגע בלימוד המורשת.

יצחק לוי: אני מאמין לה.

יצחק לוי: גברת אלוני איננה שקרנית, חלילה.

יצחק לוי: היא לא כוזבת בדבריה.

יצחק לוי: היא אמרה שהיא תמשיך בלימוד המורשת, היא תמשיך בלימוד המורשת.

יצחק לוי: היא לא העזה לכתוב, שתמשיך בלימוד מורשת היהדות; היא לא העזה לכתוב, שתמשיך בלימוד מורשת התורה; היא לא העזה לכתוב, שתמשיך במורשת דת ישראל, חס ושלום.

רפאל אדרי: הנה, שר הפנים הציל את הממשלה.

יצחק לוי: כבוד השר דרעי, אני שמח שאתה כאן, בעיקר כדי לשמוע את סוף נאומי.

יצחק לוי: היא לא כתבה כך בדברים.

יצחק לוי: היא כתבה, שהיא תמשיך בלימוד המורשת.

יצחק לוי: ואמרתי שאני מאמין לה, שהיא תמשיך בלימוד המורשת.

יצחק לוי: אנחנו יודעים מהי המורשת שמלמדת חברת הכנסת אלוני, או שרוצה ללמד חברת הכנסת אלוני.

יצחק לוי: המורשת שלה היא, שהיהדות היא דבר פלורליסטי, היא דבר פתוח.

יצחק לוי: כאשר תשאלו את חברת הכנסת אלוני, האם כדי להיות יהודי צריך לעבור גיור – לא ולא, אין צורך, מי שרוצה יהיה יהודי.

יצחק לוי: אדוני, כבוד השר דרעי, אנשי סיעתך עמדו הרבה פעמים על נושא הגיור, אתם נלחמתם למען הגיור, כמעט פרשת מהממשלה בגלל נושא הגיור, והנה אני אומר לך: כך היה, כך היה בעבר, השר פרץ פרש מהממשלה, או פרש מתיק הפנים בגלל נושא הגיור.

יצחק לוי: והנה, עכשיו באה שרת החינוך ומחנכת הלכות גיור חדשות.

יצחק לוי: אלה הלכות הגיור: מי שבא ואומר שהוא יהודי, הוא מגויר, וזה מה שיילמד בבתי-הספר.

יצחק לוי: אני לא יודע אם היא תצליח לשנות את החוק, אני מקווה שלא.

יצחק לוי: אבל זה מה שיילמד בבתי-הספר.

יצחק לוי: וכך הלאה בכל עניין.

יצחק לוי: שרת החינוך אינה אומרת, שהיא אינה שומרת שבת.

יצחק לוי: היא שומרת שבת על-פי דרכה.

יצחק לוי: לשמור שבת – זה לנסוע אל הים, זה לשחק טניס; לשמור שבת – זה לנסוע למשפחה וכדומה.

יצחק לוי: זו שמירת שבת.

יצחק לוי: זה לא כמו בעבר, כשהיה ברור, שיש מי ששומר שבת ויש מי שאינו שומר שבת.

יצחק לוי: היום גם זה נחשב לשמירת שבת על-ידי שרת החינוך.

יצחק לוי: וזהו המסר שהולך.

יצחק לוי: אני חושב שלא רחוק היום, שבו שרת החינוך תבוא ותגיד מעל הדוכן הזה, או מעל כל דוכן אחר, שצריך לתת הכרה לרפורמים.

יצחק לוי: והיא תילחם על זה, והיא כבר התחילה להילחם על זה.

יצחק לוי: אדוני שר הפנים, אתה נותן יד לדבר כזה?

יצחק לוי: אני יודע שיש חילוקי דעות בינינו בכל מיני עניינים, אבל בזה אין חילוקי דעות.

יצחק לוי: בזה שה"שולחן ערוך" מחייב, אין חילוקי דעות.

יצחק לוי: בזה שאנחנו צריכים בכל אופן לעשות הכול כדי שמדינת ישראל תהיה מדינה יהודית ככלל, לא רק בדאגה לחלק מהציבור, אלא ככלל, זה דבר שאני חושב שמוסכם עלינו.

יצחק לוי: אם כן, איך אפשר לשבת בממשלה עם שרת חינוך, שהיא אשה הגונה, שהיא אשה ישרה, ודווקא בגלל זה היא אומרת את דעותיה, ואנחנו יודעים את דעותיה, ואנחנו יודעים איזה הרס היא הולכת להביא?

יצחק לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, סיעתנו כמובן תצביע אי-אמון בממשלה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת יצחק לוי.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת רון נחמן, ואחריו – לחבר הכנסת נסים זוילי.

רפאל אדרי: בבקשה, חבר הכנסת רון נחמן.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זהו נאומי הראשון במליאה, ואני מתרגש מעט, לא מהמעמד ולא מאימת הקהל.

רון נחמן: נרגש אני כשאני מביע אי-אמון בממשלה חדשה זו, שביצוע מדיניותה יש בו כדי להביא ביודעין לחיסולנו, אזרחים ישראלים בני-חורין ושווי זכויות של מדינת ישראל.

רון נחמן: מעשיה של ממשלה זו, מאז כוננה, מנוגדים תכלית הניגוד להצהרותיה של מפלגת העבודה לפני הבחירות.

רון נחמן: אינני חולק על זכותה של ממשלה לקבוע מעתה ואילך את עדיפויותיה.

רון נחמן: אולם לא יעלה על הדעת, ששינויים כאלה ייעשו רטרואקטיבית, בחקיקה רטרואקטיבית פסולה.

רון נחמן: ממשלה אשר מתקפלת מהתחייבויותיה לחוזים חתומים ומנצלת פרצה משפטית כדי לברוח מהתחייבויותיה אלה יוצרת נורמה חדשה, שאזרחי מדינת ישראל, אדוני שר האוצר, לא יוכלו לקבל.

רון נחמן: ומה יגידו קבלנים בעתיד, כאשר תזדקקו להם, בגלי העלייה הנוספים שיגיעו?

רון נחמן: מי יסמוך עליכם, כאשר אתם מבטלים היום בהינף קולמוס חוזים חתומים?

רון נחמן: איזה מין נורמה היא זאת?

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, ממשלה זו איננה ראויה לאמון הכנסת.

רון נחמן: זו ממשלה הפועלת על-פי התוכניות והרעיונות של דדי צוקר ויוסי שריד, ואת לוח הזמנים שלה מתכנן ג'יימס בייקר – והידיים, ידי פואד ובייגה שוחט.

רון נחמן: למחרת הקמתה, החליטה הממשלה להקפיא את הבנייה ביהודה, בשומרון ובעזה ולייבש את תושבי היישובים; כן, לייבש.

רון נחמן: השיטה: זבנג וגמרנו.

רון נחמן: גומרים בהבל דיו מפעל התיישבותי ציוני.

רון נחמן: שרי ממשלת ישראל, כאן מסביב לשולחן הזה – חלקם לא ביקרו מעולם ביהודה, בשומרון ובעזה, ואחרים הדירו רגליהם משם באופן הפגנתי במשך השנים האחרונות – מקבלים החלטות חפוזות, לא רציניות, מדברים אל התקשורת ומתעלמים מאתנו, האנשים החיים בשטח.

רון נחמן: זו רשעות לשמה.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, אנו מתנגדים לכל אחת מההחלטות של הממשלה.

רון נחמן: אנו מתנגדים לכל ההחלטות שהממשלה כבר קיבלה.

רון נחמן: אנחנו ניאבק במסגרת החוק נגד עקירת כל עץ, נגד הפסקת הסלילה של כל כביש, נגד ביטול חוזים לבניית בתים ביהודה, בשומרון ובעזה ונגד פגיעה בתושבים.

רון נחמן: טוב שישנו כאן הרב השר דרעי, לפחות הוא מציל את כבוד הממשלה.

רפאל אדרי: יש עוד שר אחד.

רפאל אדרי: יש עוד שני שרים.

רון נחמן: כבוד השר פרופסור שמעון שטרית.

רון נחמן: ממשלת דדי צוקר ופואד, לא קיבלתם מהעם הזה מנדט לייבא מחדש את "הספר הלבן"; לא, לא קיבלתם.

רון נחמן: אדוני ראש הממשלה, אני מסתכל עליך, לפני הבחירות דיברת על שינוי סדרי עדיפויות.

רון נחמן: כן, זה מה שאמרת: שינוי סדרי עדיפויות.

רון נחמן: לא דיברת על הקפאת יישובים וגם לא דיברת על ייבוש התושבים.

רון נחמן: מדוע לא הצהרת על כוונותיך בתעמולת הבחירות?

רון נחמן: אולי משום שידעת שמפלגה שתצהיר על כוונה להקפיא יישובים ולייבש את תושביהם לא תקבל מנדט מהעם לעשות כן.

רון נחמן: הממשלה הזו פועלת בשיטת ההלם, כדי לגרום להתרופפות יכולת העמידה של רבבות המתיישבים ביהודה, בשומרון ובעזה, והיא מחזיקה בהם כבני ערובה בעבור חופן דולרים.

רון נחמן: אני חוזר ושואל אותך, אדוני ראש הממשלה, מדוע תהיה זכות לערביי ישראל להתיישב ולבנות כאוות נפשם בכל שטחי ארץ-ישראל המערבית בתוך "הקו הירוק" וביהודה, בשומרון ובעזה גם יחד, בה בשעה שלנו, אזרחי ישראל, הגרים באזורים אלו, לא יותר הדבר?

רון נחמן: האם זו הבטחת השוויון המלא לכל האזרחים, שנאמרה בקווי היסוד של ממשלתך?

רון נחמן: לא די שאתם מתנכלים לפיתוח היישובים, תחת הססמה של קביעת סדרי עדיפויות – אתם הולכים לפגוע בכל אותם אלפי זוגות צעירים יוצאי שכונות המצוקה, אשר עזבו את ערי השפלה הצפופות והתיישבו בערי השומרון.

רון נחמן: וזו תשובתי לך, אדוני שר השיכון: כל התושבים, למעלה מ-60%–70% מתושבי יהודה, שומרון ועזה הם בוגרי השכונות ויוצאי שכונות הפיתוח.

רון נחמן: במי אתם פוגעים?

רון נחמן: אתם פוגעים בעשירים?

רון נחמן: במיליונרים?

רון נחמן: בעשירון העליון?

רון נחמן: אולי תבדקו לפני קבלת החלטות, מי היא האוכלוסייה שבה אתם פוגעים?

רון נחמן: אולי תסתכלו בעיניים לתושבים קשי יום שבהם אתם מתכוונים לפגוע?

רון נחמן: האם סל השירותים השכונתי, כפי שכתבתם בקווי היסוד, העונה על צורכי החינוך, הבריאות, הרווחה ותרבות הפנאי, יחול גם על תושבי יהודה, שומרון ועזה לפי קווי היסוד?

רון נחמן: כשיחודש מפעל ההזנה, בהתאם לקווי היסוד של הממשלה, האם יחול גם ביהודה, בשומרון ובעזה?

רון נחמן: אם כן – מה טוב.

רון נחמן: אם לא – במה פשעו ילדינו, שנולדו ב-15 השנים האחרונות ביהודה, בשומרון ובעזה?

רון נחמן: מה תאמר להם, סבא יצחק, לאותם ילדים?

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, להקפיא את הבנייה ולומר כי היא תתאפשר רק בהתאם לשיעור הגידול הטבעי – זו אמירה גזענית.

רון נחמן: איך אפשר לפגוע בתושבים היהודים חסרי הזכויות הישראליות ביהודה, בשומרון ובעזה לקראת מהלכי האוטונומיה, ומה ההיגיון המדיני בכך, כאשר בו-זמנית מוסיפים על זכויותיהם של הערבים?

רון נחמן: את אלו מרוממים ואת אלה מדכאים?

רון נחמן: לייבש את התושבים, לגרום להם לעזוב את מקום מגוריהם ולמנוע ממתיישבים חדשים להגיע לאזור – זהו בעצם ניסיון לגרום לטרנספר מרצון של יהודים.

רון נחמן: והלוא אתם מתנגדים לטרנספר של ערבים, כמובן, ומדוע הוא מותר כלפי יהודים?

טלב אלסאנע: תפסיק עם הגישה הגזענית שלך.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, לכאורה, הקפאת הבנייה וייבוש התושבים, זקניהם, נשיהם וטפם, נועדה לממש צרכים כלכליים, אבל, אני בטוח, שמטרתה לכסות את חובות קופת-חולים, כ-3 מיליארדי שקלים, לפי מה שידוע היום, ועוד מה שלא ידוע.

אברהם הירשזון: 5 מיליארדי שקלים.

רון נחמן: 5 מיליארדי שקלים, ואולי יותר: לממן את גירעונות קרנות הפנסיה של ההסתדרות, העומדות בפני קריסה, ולכסות את חובות הקיבוצים – כ-10 מיליארד שקלים נוספים.

רון נחמן: אדוני ראש הממשלה, הרי גם אם תייבש את כל המדינה, לא תמצא מקורות פנויים לכל אלה.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, ביטול בנייתן של אלפי יחידות דיור וביטול החוזים שכבר נחתמו עלולים לגרום למיתון עמוק בענף הבנייה ובתעשיות הנלוות ולפיטורים מיידיים של אלפי עובדים, דבר העומד, כידוע, בניגוד לקווי היסוד של הממשלה.

רון נחמן: ומכאן, מה שעשיתי עם כל חברות הבנייה, הן יתבעו את הממשלה תביעות משפטיות כדי למנוע זאת.

רפאל אדרי: שמונה דקות.

רון נחמן: נאום ראשון, תן עוד דקה.

רון נחמן: עשה ג'סטה.

אברהם הירשזון: עשה לו ג'סטה, בין כך ובין כך הולכים לייבש אותו.

רפאל אדרי: בבקשה.

רון נחמן: והלאה, לראשונה בהיסטוריה מתערבות מדינות זרות במדיניות הפנים של ישראל, משום שהממשלה הזאת משדרת כלפי העולם כניעה לוויתורים מרחיקים לכת: לממש את גבולות מדינת ישראל לפני משא-ומתן על הסדר הקבע.

רון נחמן: עצוב לראות את נשיא ארצות-הברית מחזיק את שיק הערבויות בכיסו, והממשלה הנוכחית מוכרת חלקי ארץ-ישראל, יישובים ותושבים כדי לזכות בשיק.

רון נחמן: זהו הימור על ביטחונה של מדינת ישראל בעתיד.

רון נחמן: לידידי, חברי הכנסת של ש"ס: אתם חוזרים ואומרים, כי כל אחד מכם נשמע להחלטות מועצת חכמי התורה.

רון נחמן: אני רוצה לשאול אתכם: מי הם הרבנים שהתירו לכם לוותר או לפגוע במקומות קדושים ליהודים תמורת דולרים, לא הסכם שלום?

רון נחמן: אמרו כאן מעל הדוכן, מי הם הרבנים שהתירו לכם לאפשר שיניפו את דגל אש"ף מעל מערת-המכפלה תמורת ערבויות?

רון נחמן: היכן הבטחותיכם מלפני הבחירות לבוחרים?

רון נחמן: הרי תצטרכו להביט בעיני אלה ששלחו אתכם לבית הזה.

רון נחמן: מה תאמרו להם כאשר תצביעו אמון בממשלת בייגה-בייקר, המתכננת לייבש תושבים בארץ-ישראל?

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, חזית ארץ-ישראל, שבמרכזה הליכוד, תנהל מאבק בלתי מתפשר כדי לבטל את גזירות פואד ובייגה שוחט.

רון נחמן: אתם תלמדו בקרוב מאוד, מה רב כוחו של המחנה הלאומי, הציוני, היהודי.

רון נחמן: נאמני ארץ-ישראל, במפלגותיהם השונות, ילכו מעיר לעיר, מבית לבית.

רון נחמן: נסביר, נדבר ונגייס מאות אלפי פעילים אשר יסכלו את תוכניות הממשלה.

רון נחמן: לא ניתן לכם להניח יסודות להקמתה של מדינה פלשתינית ביהודה ובשומרון, צעד לחיסולה של מדינת היהודים היחידה בעולם.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, ממשלה אנטי-ציונית זו אינה ראויה לאמון הכנסת.

רון נחמן: תודה רבה על שתי הדקות שגזלת מכל הנוכחים שאינם.

רון נחמן: תודה רבה.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת רון נחמן.

רפאל אדרי: אני רוצה לברך אותך על נאום הבכורה שלך, ומאחל לך מושב מוצלח וגם פורה וגם כהונה של ארבע שנים.

רפאל אדרי: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זוילי, ואחריו – את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נסים זוילי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את חבר הכנסת רון נחמן על נאומו הראשון, ומאחל לו הרבה מאוד נאומים נוספים והשתתפות פורייה בעבודת הכנסת.

נסים זוילי: רבותי חברי הכנסת, מדיניות ההתיישבות של ממשלות ישראל היתה מאז ומעולם מכשיר בידי הדרג הפוליטי להשיג יעדים ארוכי-טווח של מדינת ישראל.

נסים זוילי: אם אנחנו לוקחים רק את ההיסטוריה הקרובה, מאז 1977, כשהליכוד עלה לשלטון – ראינו מדיניות התיישבות ברורה, מוגדרת ממוקדת, שכל יעדה היה להביא לפיתוח מואץ של אזורים שממשלות הימין רצו להפוך אותם לחלק בלתי נפרד של מדינת ישראל.

נסים זוילי: אני לא מבין מה ההיתממות היום, כשעולה ממשלה אחרת לשלטון ואומרת: אני רוצה לקבוע מדיניות התיישבותית אחרת.

נסים זוילי: אני רוצה לקבוע סדרי עדיפויות אחרים.

נסים זוילי: אני רוצה להזכיר, שמ-1977 הושקעו מיליארדי דולרים ביהודה, בשומרון ובעזה על-ידי ממשלת הליכוד, משום שממשלת הליכוד קבעה: זהו היעד הלאומי המרכזי שאליו אני רוצה היום להזרים משאבים ממלכתיים.

נסים זוילי: לא הביאו בחשבון, שבאותה תקופה ייבשו את הנגב, לא הביאו בחשבון שבאותה תקופה בגליל נעשה הפיתוח בקצב הרבה יותר אטי, לא הביאו בחשבון – – –

שאול יהלום: גם בנגב אתם מקפיאים וגם בגליל.

נסים זוילי: חשבתי שיש נוהג, שבנאום הראשון לא מפריעים.

נסים זוילי: לא הביאו בחשבון שבעצם הקצאת משאבים לאומיים באה תמיד על חשבון נקודות ומוקדים אחרים של צרכים.

נסים זוילי: לכן, ידוע שבאותן שנים שבהן השקיעו מיליארדי דולרים ושקלים בפיתוח של יהודה, שומרון ועזה, עיירות פיתוח נכנסו לפיגור מצטבר, ידוע שאוכלוסיות חלשות לא קיבלו את הגיבוי שהיו זקוקות לו, וידוע שנוצרו פערים או התרחבו פערים בחברה הישראלית.

נסים זוילי: היום חזרה מפלגת העבודה להנהיג את המדינה.

נסים זוילי: חבר הכנסת רון נחמן, מפלגת העבודה הכריזה ערב הבחירות מה המגמות שלה.

נסים זוילי: ערב הבחירות לא הסתרנו מפני הציבור הרחב מה המגמות שלנו.

נסים זוילי: דיברנו על שינוי סדרי העדיפויות, ואמרנו שנפסיק את ההשקעות המואצות בהתנחלויות מעבר ל"קו הירוק", מתוך כוונה להטות את המשאבים האלה גם לאזורים אחרים וגם ליעדים לאומיים אחרים.

נסים זוילי: אני רוצה לומר משפט אחד למתיישבי יש"ע.

נסים זוילי: אני ליוויתי במשך חמש או שש שנים את מתיישבי יש"ע, ואני מלא הערכה להם כאנשים, חלוצים, אנשים שדבקים במטרה, אנשים שמאמינים בהתיישבות ורואים בה ערך, אנשים שנתנו אולי את מיטב שנותיהם למען השגת יעד לאומי שהם האמינו בו.

נסים זוילי: אני חושב שכל הטענות שיש לנו צריכות להיות מופנות כלפי ההנהגה הפוליטית של אנשי יש"ע.

נסים זוילי: הם לא חשו את הדופק של האוכלוסייה הישראלית ושל העם הישראלי.

נסים זוילי: הם הפכו להיות מנותקים ממה שקורה במדינת ישראל, משום שהם הפכו להיות פנטים אך ורק לנושא אחד.

נסים זוילי: אני זוכר ויכוחים שהיו בחטיבה להתיישבות.

נסים זוילי: כשיישובי בקעת-הירדן ורמת-הגולן נמצאו במשבר אדיר, התחננתי בפני אנשי יש"ע ובפני שותפי מתי דרובלס, ואמרתי לו: מתי, בוא נשקיע שנה אחת פחות ביהודה ובשומרון, ונשקיע יותר בבקעת-הירדן וברמת-הגולן, כדי לשקם את ההתיישבות היותר-בעייתית.

נסים זוילי: הוא אמר לי: לא, 50% ו-50%.

נסים זוילי: זאת היתה אחת הטעויות הגדולות של ההנהגה הפוליטית של מתיישבי יש"ע.

נסים זוילי: לפני שבועיים ישבתי עם שני ראשי מועצות ביש"ע.

נסים זוילי: הם אמרו לי: נסים, אתה צודק.

נסים זוילי: טחו עינינו מראות איך אנחנו מתנתקים מ-90% מהעם במדינת ישראל.

נסים זוילי: חשבנו שההתיישבות באזורים האלה היא הדבר החשוב ביותר שקיים.

נסים זוילי: לא שמנו לב לכך שזה בא על חשבון דברים חיוניים לא פחות למדינה.

נסים זוילי: התנתקנו מהעם.

נסים זוילי: על ההתנתקות הזאת הם שילמו מחיר; על ההתנתקות הזאת הימין שילם מחיר; על ההתנתקות הזאת מתיישבי יש"ע עלולים היום לשלם מחיר כבד עוד יותר.

נסים זוילי: אני, יחד עם כל אזרחי מדינת ישראל, התקוממתי מאוד נגד הניסיון של ממשלת ארצות-הברית לקשור בין הערבויות לבין הפסקת ההתנחלויות.

נסים זוילי: אני חושב, שזאת היתה טעות קריטית של הממשל בארצות-הברית.

נסים זוילי: אינני רואה בהחלטת הממשלה היום על הפניית המשאבים מיהודה ומשומרון ליעדים לאומיים אחרים בתחומי "הקו הירוק" כניעה לתכתיב אמריקני.

נסים זוילי: אני רואה בזה בהחלט הליכה בקו מדיני שאנחנו מאמינים בו ואנחנו רוצים להוביל אותו בעתיד הקרוב ובעתיד היותר-רחוק.

נסים זוילי: ההחלטות שהתקבלו על-ידי משרדי האוצר והבינוי והשיכון, לא רק שאנחנו תומכים בהן, אלא הן החלטות נכונות, בכיוון הנכון, שיחזירו למדינת ישראל סדר עדיפויות שפוי יותר מבחינת העתיד של המרכיבים היותר-חלשים בחברה.

נסים זוילי: מי מהחברים שיושבים כאן אינו יודע, שאי-אפשר להתמודד עם 100 יעדים או עם 100 אתגרים לאומיים ביחד?

נסים זוילי: מי אינו יודע זאת?

נסים זוילי: האם איננו יודעים, שעל כל שקל שיש לממשלת ישראל להשקיע, חייב להיקבע איזה סולם עדיפויות ברור?

נסים זוילי: הוא צריך להיקבע, והוא נקבע על-ידי הממשלה הזאת.

נסים זוילי: לא זאת היתה הסיבה להביע לממשלה הזאת אי-אמון, מפני שאנחנו בסך הכול מבצעים מדיניות שהבטחנו לבוחר שנבצע אותה הלכה למעשה יום אחרי הבחירות.

נסים זוילי: אני רוצה לבקש דבר אחד מההנהגה הפוליטית של מתיישבי יש"ע, אלה שיושבים בכנסת ואלה שאינם יושבים בכנסת.

נסים זוילי: ויכוח ציבורי כזה יכול מהר מאוד לצאת מהמסלול הדמוקרטי.

נסים זוילי: היום כולם עלו לדוכן והרגיעו אותנו, שמתיישבי יש"ע הם אנשים ממושמעים, הם אינם עוברים על החוק, הם אנשים מתורבתים.

נסים זוילי: אני מקבל את זה.

נסים זוילי: הם כאלה.

נסים זוילי: אבל כל אחד מאתנו צריך להיזהר ולחשוש מהתדרדרות מן הוויכוח הפוליטי שמתנהל כאן בכנסת, בהפגנות, לוויכוח שאין לו שום גבולות ושום מגבלות.

נסים זוילי: אני מכיר את מתיישבי יש"ע.

נסים זוילי: כבר אמרתי שיש בתוכם גרעין קשה, שמוכן לקחת על עצמו את הסיכון שלא להישמע לקו הדמוקרטי.

נסים זוילי: אני מכיר את האנשים האלה אחד אחד.

נסים זוילי: יש גרעין קשה כזה.

נסים זוילי: אם הגרעין הקשה הזה יחליט שיש לו גיבוי מתוך הבית הזה, או שיש לו גיבוי מאיזה דרג פוליטי אחר, אנחנו נהיה עדים לאחת התופעות הקשות ביותר בדמוקרטיה הישראלית.

נסים זוילי: ומזה צריך להיזהר.

נסים זוילי: הממשלה הזאת היא ממשלה חוקית.

נסים זוילי: הכנסת הזאת רשאית להחליט, היא רשאית לשנות סדרי עדיפויות ולהכתיב מדיניות התיישבות אחרת.

נסים זוילי: וזה מה שעושים.

נסים זוילי: מה שבעצם כל אחד מאתנו צריך לעשות, אם חושבים שזאת דרך לא-ראויה, זה להילחם בדרך הזאת, להציע אלטרנטיבות, להיאבק בהפגנות, אבל חס וחלילה לא לגלוש ממסלול דמוקרטי שחייבים לשמור עליו, כי זה בעצם אולי הדבר היקר ביותר שיש לנו במדינה.

נסים זוילי: ומשפט מסכם אחד לשר האוצר ולשר השיכון.

נסים זוילי: צריך לדעת שכאשר חוסכים, או כשלא מקצים משאבים לשיכון או לפיתוח אחר, אנחנו לא צריכים, בגין ההחלטה הזאת, להוביל להעמקת המיתון במשק.

נסים זוילי: הכוונה של ההחלטה הזאת היא לא בדיוק להקצות מיליארד שקלים מהתקציב.

נסים זוילי: המגמה של ההחלטות האלה היא הטיה של משאבים.

נסים זוילי: צריכה ליפול החלטה ברורה מאוד, שאת הכסף שחוסכים מההשקעות ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה משקיעים בתחומי "הקו הירוק", באזורים אחרים, בפיתוח הנגב, בפיתוח הגליל, בפיתוח תשתיות, בפיתוח מקורות תעסוקה.

נסים זוילי: חלילה לנו לראות בחיסכון הזה חיסכון שצריך לחזור לאיזה מקום, שאיש לא יודע להגדיר אותו.

נסים זוילי: הוא חייב לחזור ולהצמיח את המשק.

נסים זוילי: כי אם הקיצוץ הזה של מיליארד שקלים ביהודה ובשומרון יביא ל-10,000 או ל-15,000 מובטלים נוספים, חס וחלילה, לא רק שזה לא ייתן תשובה על מה שהתכוונו לעשות, אלא זה בפירוש יפעל בניגוד מוחלט למגמות שאנחנו ציירנו לעצמנו, והמגמות הן כן פיתוח כלכלי, כן צמצום באבטלה ושינוי סדרי העדיפויות – שיעדיפו מחדש את האזורים שאנחנו רואים אותם כחיוניים לפיתוח עתידי של המדינה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת זוילי.

עובדיה עלי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

עובדיה עלי: עד שחברת הכנסת גוז'נסקי תגיע לכאן, אני רוצה לנצל את ההזדמנות שניתנה לי ולברך את חבר הכנסת נסים זוילי, מהמנהיגות הצעירה והאותנטית שהגיעה לכנסת.

עובדיה עלי: אני מאחל לך, שכשם שתרמת תרומה חשובה לפיתוח ההתיישבות בתפקידיך כמזכיר תנועת המושבים ובהנהלת הסוכנות, כך תתרום מניסיונך העשיר גם לעבודת הבית הזה.

עובדיה עלי: חברת הכנסת גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להצטרף לברכות לחבר הכנסת נסים זוילי, לאחל לו עבודה פורייה בכנסת ומימוש לפחות של חלק, אם לא כל השאיפות החברתיות והפוליטיות שהוא הביא עמו למשכן.

תמר גוז'נסקי: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה בראשותו של חבר הכנסת יצחק רבין קיבלה כמה החלטות חשובות בנושא ביטול חוזי בנייה בהתנחלויות ובנושא ביטול חוזים לסלילת כבישים בשטחים הכבושים.

תמר גוז'נסקי: הצעד הזה, ששימש עילה להצעות האי-אמון, תואם את האינטרסים של שני העמים, הישראלי והפלשתיני.

תמר גוז'נסקי: שניהם מעוניינים בהפסקת ההתנחלויות, שהן גבנון כלכלי ומכשול לשלום.

תמר גוז'נסקי: הצעד הזה מחזק את הציפייה, שהממשלה תעשה צעדים נוספים שיתרמו לקידום המאמצים להשגת שלום ישראלי-פלשתיני.

תמר גוז'נסקי: הממשלה הזאת עומדת בראשית דרכה, אבל זה יהיה רע מאוד אם הממשלה תחליף את המדיניות החוסמת, שזאת היתה מדיניות הליכוד, במדיניות סחבת, במדיניות שמכשילה את המאמצים להאיץ את התהליך, שעושה סחבת משאלות פרוצדורליות ומונעת פתרון מהיר ככל האפשר של השאלות הנתונות במחלוקת.

תמר גוז'נסקי: חשוב גם שהממשלה, בצעדים שלה, תחדל ממדיניות מתחכמת או תחמנית.

תמר גוז'נסקי: אני מתכוונת לכך, שכאשר מדובר בהקפאת התנחלויות, הצורך הוא להקפיא את כל התחלות הבנייה בהתנחלויות, ללא הבחנה בין סוגים, כביכול, של התנחלויות, שהרי אם יאוכלסו אותן 8,000 התחלות בנייה שיושלמו, פירוש הדבר שייתוספו כ-50,000 מתנחלים, ובחישוב, נניח, של 200,000 שקל הוצאות למשפחה, הרי יש לנו בזבוז של 1.5 מיליארד שקלים, והרי הכוונה היא שלא לבזבז בהתנחלויות.

תמר גוז'נסקי: כך מדובר בבניית כבישים יקרים שעדיין לא הוחלט להקפיאם, כך לגבי הקפאת הבנייה בירושלים המזרחית, שאף היא חלק מהשטחים הכבושים, ובתחומים נוספים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, לשיחות השלום נחוצים, נוסף על הקפאת ההתנחלויות, צעדים חיוביים, צעדים חיוביים שייצרו אווירה מתאימה לאותן שיחות.

תמר גוז'נסקי: הכוונה להפסיק את ההתערבות שעשתה הממשלה הקודמת בהרכב המשלחת הפלשתינית.

תמר גוז'נסקי: אדרבה, ככל שהמשלחת הפלשתינית תהיה רחבה יותר, ייצוגית יותר, יהיה המשא-ומתן אתה משמעותי יותר, וכל הבעיות שעומדות על הפרק יעלו לדיון.

תמר גוז'נסקי: צעד מתאים וחיוני הוא הסרת האיסור המוטל על פעילות פוליטית בשטחים, שחרור עצורים מינהליים, הפסקת ענישה קולקטיבית, לרבות הפסקת ההליכים לגירושם של אותם פלשתינים שלגביהם כבר הוצאו צווי גירוש; או, למשל, החמרת ההנחיות לפתיחה באש בשטחים, כך שמקרים מזעזעים, כמו הריגתו של הילד בן הארבע, שנסע במכונית בעזה, לא יקרו עוד; או הפסקת ההפצצות בדרום-לבנון.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, המתנחלים ושליחיהם בכנסת, שיזמו את הצעות האי-אמון, מאיימים, "עושים שרירים" וטוענים בחוצפה, שהממשלה הזאת והסיעות שתומכות בהקפאת ההתנחלויות כאילו אינן מבינות את משמעות ההחלטות.

תמר גוז'נסקי: אבל אני שמחה על כך שהטענות האלה אינן זוכות לתהודה ציבורית, שההתנחלויות פשוט נמאסו על הציבור ובכיים של המתנחלים ושל חברי הכנסת המייצגים אותם פשוט כבר לא מזיז לציבור.

תמר גוז'נסקי: לכן הממשלה הזאת, עם תמיכה ציבורית כזאת, יכולה וצריכה לעשות צעדים אמיצים, ולא לחפש פתרונות בשיטה של טפטפת, בשיטה של עוד טיפה ועוד טיפה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, סיעתנו, סיעת חד"ש, הניחה היום על שולחן הכנסת הצעת חוק, שנועדה לסייע בידי הממשלה לפנות מתנחלים במסגרת הסדר שלום ולדאוג להם למגורים בתוך ישראל.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, הסיכוי להעלאת המשא-ומתן על פסים שמובילים באמת להסדר ביניים הוא סיכוי חשוב מאוד, אבל הוא יהיה חשוב ומשמעותי אם הוא יהיה שלב בדרך להסדר קבע, והסדר קבע בסופו של דבר לא יהיה אלא הקמת מדינה פלשתינית בצד ישראל.

תמר גוז'נסקי: לכן נחוץ, שכל המהלכים שמובילים להסדר ביניים יניחו את היסודות לאותו הסדר קבע.

תמר גוז'נסקי: נחוץ, לכן, בהקשר זה, גם לחתור לקדם את פירוק הנשק בכל מדינות האזור, לרבות הנשק הגרעיני ויתר סוגי הנשק להשמדה המונית.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, על עירק לכבד את החלטות מועצת הביטחון בכל הנוגע לחיסול הנשק להשמדה המונית, אבל אין פירוש הדבר שלמישהו מותר לשחק באש, ואנחנו כישראלים חייבים להיות מודאגים כאשר שוב נשמעים איומים בפעולה צבאית נגד עירק.

תמר גוז'נסקי: איומים כאלה עלולים לגרור את האזור וגם את ישראל למערבולת דמים ולקטוע את המאמצים לקידום המשא-ומתן לשלום.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, הממשלה נדרשת לעסוק גם בעניינים המדיניים וגם בעניינים החברתיים.

תמר גוז'נסקי: דובר פה על התנאים שהציב ממשל בוש לקבלת הערבויות בקשר להתנחלויות.

תמר גוז'נסקי: ברצוני להדגיש דווקא את הדרישות הכלכליות שהציג ממשל בוש, שבאו לידי ביטוי פומבי בהופעתו של שגריר ארצות-הברית בישראל.

תמר גוז'נסקי: מדובר בכך שהממשלה נדרשת למכירה כללית של חברות ממשלתיות וציבוריות, להפרטה של מערכת הבריאות, להפקעת קופת-חולים מידי ההסתדרות, להמשך שחיקת השכר והורדת רמת-החיים, לחיסול מלא של תוספת היוקר, להחלשת האיגודים המקצועיים, להקטנה נוספת של מס הכנסה, שמוטל על החברות ועל בעלי הכנסות גבוהות, ועוד צעדים כאלה, שכל כוונתם להמשיך באותה מדיניות כלכלית-חברתית, שגם ממשלת הליכוד ניהלה באותה השראה אמריקנית.

תמר גוז'נסקי: קודמי, חבר הכנסת זוילי, קרא לממשלה שלא לחסוך כסף אלא להעביר כסף מיעדים של התנחלויות ליעדים חברתיים.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת זוילי וחברי כנסת ממפלגת העבודה, הדברים חמורים הרבה יותר.

תמר גוז'נסקי: כאשר אני שומעת את חבר הכנסת רמון מדבר על מערכת הבריאות, אני מצטערת מאוד – דבריו נשמעים דומים מאוד לדבריו של שר הבריאות הקודם אולמרט, דומים מאוד, דומים מדי.

תמר גוז'נסקי: לכן, צריך להזהיר את הממשלה, שהציבור שהוריד את הליכוד הבין את הברירה שבין התנחלויות לבין שלום, אבל גם הבין שהליכוד לא מתכוון לפתור את הבעיות הדוחקות, דוחקות עד כאב, של אבטלה, חינוך, בריאות, דאגה לקשישים, לזוגות צעירים, לאוכלוסייה ערבית, לנשים.

תמר גוז'נסקי: לכן, מבחנה של ממשלת רבין הוא מבחן כפול: גם המבחן של האצת תהליך השלום, אבל גם מה תעשה הממשלה הזאת כדי לפתור את הבעיות החברתיות ולקדם את נושא השוויון, שוויון האוכלוסייה הערבית ושוויון האשה.

תמר גוז'נסקי: שכן, אם ימשיכו להתרחב הקיטוב המעמדי והפערים החברתיים, שבעשור האחרון העמיקו בצורה מדהימה במדינת ישראל, הם יולידו בסופו של דבר אינתיפאדה חברתית, ומי שאינו עיוור ועיניו בראשו כבר רואה את הסימנים האלה בשטח.

תמר גוז'נסקי: לכן, חברי הכנסת, אנחנו לא ניתן את ידינו לאי-אמון שהגישו שליחי המתנחלים בכנסת, אך האשראי שניתן לממשלה הוא אשראי מוגבל בזמן.

תמר גוז'נסקי: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

עובדיה עלי: חבר הכנסת אלי בן-מנחם – בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת שאול גוטמן.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני ארבע שנים עמדתי כאן מעל הבמה, פניתי לממשלה, ממשלת הליכוד, ואמרתי להם שיפסיקו לפגוע בשכבות החלשות, כי העם לא ישכח, אי-אפשר לרמות את כל העם כל הזמן, והעם יוריד אותו מהשלטון.

אלי בן-מנחם: אני שמח שבנאום הבכורה שלי בכנסת השלוש-עשרה אני מרגיש הרבה יותר טוב, הרבה יותר מאושר, ואני מרגיש מצוין כאשר אני רואה את הליכוד, שפגע בשכבות החלשות, יושב כאן מצד ימין, באופוזיציה.

אלי בן-מנחם: אולי חלק אצלם עדיין לא התרגלו לכך שהם באופוזיציה, אבל ייקח להם זמן והם יתרגלו.

אלי בן-מנחם: אני גם מקווה שזה יהיה להרבה מאוד שנים, לא לקדנציה אחת.

אלי בן-מנחם: אני רוצה לצטט פה דברים שנאמרו מפי חברי כנסת בשבוע זה בעיתונים.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת רון נחמן מאריאל: "היום הנחנו את אבן-הפינה למאבק".

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת איתן: "הפגנה בצומת-קסם היא הירייה הראשונה נגד הממשלה".

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת נחמן, שוב: "זה הגפרור שידליק את המאבק".

אלי בן-מנחם: זה חלק מהביטויים של חברי הכנסת באופוזיציה, שעדיין חשים שהם מנהלים את המדינה והם הגנרלים וכל החיילים עומדים דום.

אלי בן-מנחם: אני פונה כאן לליכוד בעיקר: הגיע הזמן שתתרגלו לרעיון שאתם היום גנרלים סינים, גנרלים בלי חיילים, כי העם עזב אתכם, כי אתם פגעתם באלה שהעלו אתכם לשלטון.

אלי בן-מנחם: הליכוד הגדיל פערים בחברה הישראלית, פי ארבעה.

אלי בן-מנחם: כל ילד רביעי במדינת ישראל חי מתחת לקו העוני.

אלי בן-מנחם: אלפי זוגות צעירים הם מחוסרי דיור, הם חיים בבונגלוס, באוהלים, עדיין בבתי-מלון.

אלי בן-מנחם: אני מציע שתסיירו במקומות האלה.

אלי בן-מנחם: אני מסייר במקומות האלה כמה פעמים בשבוע.

אלי בן-מנחם: אני מדבר על משפחות עם ארבעה ילדים הגרות בשטח של 2 מטרים על 2 מטרים, בשטח של 4 מטרים רבועים, במלון "מלונית" בתל-אביב, במלון "מרינה", במלון "מגדל", בבתי-מלון בנתניה ובמקומות אחרים.

אלי בן-מנחם: וחבר הכנסת אריק שרון לא התבייש לומר, שהוא שפתר את כל בעיות הזוגות הצעירים במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: האנשים האלה צריכים גם כן להגיע לבית.

אלי בן-מנחם: לילדים שלהם חשוב שתהיה להם קורת גג.

אלי בן-מנחם: אותם ילדים שחיים מתחת לקו העוני, חלקם רעבים ללחם, ומצד שני יש המאבק של חבר הכנסת פורת, של גנדי ואחרים, שצריך חדר נוסף לילד בשטחים, לאותם 100,000 יהודים שגרים בשטחים.

אלי בן-מנחם: אני לא נגד, הם יכולים לגור בכל מקום שהם רוצים, אבל יש גבול – עד כמה אפשר לחלוב את הפרה.

אלי בן-מנחם: הושקעו מיליארדים בשטחים, מעגל העוני גדל, ואותם גזלנים שיושבים שם מאיימים בהתארגנות בנשק כדי ליישם את מה שהם רוצים.

אלי בן-מנחם: מי הם בכלל?

אלי בן-מנחם: על מי הם מאיימים?

אלי בן-מנחם: איפה החיילים שלהם?

אלי בן-מנחם: איזה נשק?

אלי בן-מנחם: הם "קאובואים"?

אלי בן-מנחם: איזה דבר זה?

אלי בן-מנחם: חברי הכנסת שמובילים אותם, שמסתובבים בכל קומה בכנסת כאילו הם בעלי הבית, צריכים לשמור על החוק.

אלי בן-מנחם: מספיק ונמאס לעם מהדברים האלה.

אלי בן-מנחם: אם לעם לא היה נמאס, הוא לא היה מוריד את הליכוד מהשלטון, הוא לא היה מוחק את התחיה ממפת הכנסת, ולא את הרב לוינגר, שהסתובב בתשדירים עם ה"עוזי" שלו.

אלי בן-מנחם: הם לא בכנסת כי העם לא רוצה אותם.

משה פלד: לא כל מאבק הוא עם נשק.

משה פלד: איש לא הזכיר נשק.

משה פלד: אל תכניס להם מלים לפה.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת פלד, הם הסתובבו עם נשק בתשדירים, אתה בוודאי ראית את זה כמוני.

אלי בן-מנחם: הסתובבו עם הנשק.

אלי בן-מנחם: עשו מזה גם בדיחות.

משה פלד: אתה דיברת פה על מאבקים.

משה פלד: מאבק הוא לא תמיד מזוין.

אלי בן-מנחם: אני הייתי רוצה לראות אותם יהודים בשכונת-התקווה ובג'סי-כהן, כשהם מסתובבים עם "עוזים" ועם אקדחים.

אלי בן-מנחם: אני יודע שלחלקם יש רשיון לנשיאת נשק, אני יודע את זה, אבל הדם עלה להם לראש וצריך להחזיר אותם לאדמה, לקרקע, כי הם פגעו באנשים החלשים בארץ.

אלי בן-מנחם: מה זה לדבר פה לדבר ולומר: ביטחון, ארץ-ישראל, ספר תנ"ך.

אלי בן-מנחם: חנן פורת, הרי הוא הרב הראשי למדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: הוא הקיצוני ביותר.

אלי בן-מנחם: אילו הוא היה חבר בתחיה – הוא לא היה חבר כנסת.

אלי בן-מנחם: למזלו, הוא תפס טרמפ על המפד"ל.

אלי בן-מנחם: הוא אחד הקיצוניים ביותר.

אלי בן-מנחם: מדברים על 100,000 יהודים.

אלי בן-מנחם: בסדר.

אלי בן-מנחם: אבל יש גם 200,000 ילדים עניים במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: יש אלפי מחוסרי דיור במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: צריך לדאוג לאנשים האלה, כי אלה חיילי העתיד.

אלי בן-מנחם: חטיבות שלמות לא מגויסות לצה"ל.

אלי בן-מנחם: אנחנו צריכים צבא, צריכים ביטחון.

אלי בן-מנחם: מי ישמור על אותם שודדים בעוד ארבע-חמש שנים?

אלי בן-מנחם: לא יהיה לנו צבא כי לא יגייסו את בני השכונות, את בני ערי הפיתוח.

אלי בן-מנחם: רבע מיליון מובטלים במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: צועק כאן חבר הכנסת מנע, שהיה אחראי לשירות התעסוקה: אתה טועה, זה לא רבע מיליון.

אלי בן-מנחם: רבותי, אלה לא מספרים שלנו, אלה מספרים מדוח הביטוח הלאומי.

אלי בן-מנחם: ופה באים ומדברים כאילו לא קרה כלום, כאילו הם עדיין בשלטון.

אלי בן-מנחם: צריך לעשות סוף לדבר הזה, סוף לאיומים האלה של הליכוד ושל חברי הכנסת מהשטח הזה, אותם ראשי יש"ע שמדברים כאילו הם בעלי הבית של מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: אני רוצה לראות אותם ראשי יש"ע יוצאים להפגנות.

אלי בן-מנחם: אני אעמוד מולם עם אותם מחוסרי דיור, עם אותם מובטלים, עם אותם עניים.

אלי בן-מנחם: נראה את הגיבורים הגדולים, מה הם יכולים לעשות להם; מי הם בכלל.

אלי בן-מנחם: בושה וחרפה.

אלי בן-מנחם: קמה לה קבוצה שמנהלת את מדינת ישראל מרחוק, מתקינה אוטוסטרדה לכל חדר, כשיש בתים בשכונות שלמות המוצפות בבוץ ובמים, אין בהן מדרכות, אין בהן כבישים.

אלי בן-מנחם: רפול, אלה החיילים שלך, "נערי רפול" לשעבר.

אלי בן-מנחם: להם אתה לא דואג.

אלי בן-מנחם: אותך מעניין יש"ע.

אלי בן-מנחם: כל הכבוד לך, אבל הרי אתה אחד היחידים באופוזיציה שרגישים לנושאים החברתיים.

רפאל איתן: אתה בחיים שלך לא עשית מה שאני עשיתי.

אלי בן-מנחם: אני יודע.

אלי בן-מנחם: בפה אתה עושה הרבה מאוד דברים.

אלי בן-מנחם: תעשה במציאות.

אלי בן-מנחם: עם כל הכבוד לך, אני מעריך את כל העשייה שלך בצבא, אבל אתה יודע שיש קשר איתן בין הדברים.

רפאל איתן: – – –

אלי בן-מנחם: אתה מדבר ואני בקושי שומע אותך.

אלי בן-מנחם: אני מדבר מהבטן.

אלי בן-מנחם: אתה יודע שיש אלפים שלא מגייסים אותם לצה"ל.

אלי בן-מנחם: למה אין כסף?

אלי בן-מנחם: למה אתה לא דואג להם?

אלי בן-מנחם: למה אתה לא דואג לאותם מחוסרי דיור?

אלי בן-מנחם: הם לא צריכים גג?

אלי בן-מנחם: הם לא צריכים בית?

רפאל איתן: מהכסף של קופת-חולים, 2 מיליארדי שקל.

אלי בן-מנחם: קופת-חולים, אתה היית שותף לממשלה שדרדרה את קופת-חולים למטה.

קריאה: כדי לגייס אותם לצבא לא צריך כסף.

אלי בן-מנחם: רפול, תראה, כל החברים שלך בצומת הם חברים בקופת-חולים.

אלי בן-מנחם: גם חברי מפד"ל והחברים שמצביעים לגנדי ולליכוד, רובם המכריע חברים בקופת-חולים.

לימור לבנת: הכסף של קופת-חולים לא הולך למבוטחים.

אלי בן-מנחם: זה לא קרן תל-חי, חמודה'לה.

אלי בן-מנחם: זה לא קרן תל-חי.

אלי בן-מנחם: זה לא למבוטחים?

אלי בן-מנחם: אתם העזתם לפגוע בקופת-חולים ופגעתם קודם כול במצביעים שלכם, כי הרוב המכריע של מצביעי הליכוד חברים לא בקופת-חולים לאומית שלכם, כי אין קופת-חולים כזאת.

לימור לבנת: שטויות.

אלי בן-מנחם: את מדברת שטויות.

אלי בן-מנחם: אמרתי לך, את חזקה בדמגוגיה אבל במציאות את חלשה מאוד.

לימור לבנת: מה אתה עושה פה, מה אתה עושה מעל הבמה הזאת במקום להיות בשכונות?

אלי בן-מנחם: מה אני עושה פה?

אלי בן-מנחם: מתי את ביקרת באיזו שכונת עוני, גברת?

לימור לבנת: – – –

אלי בן-מנחם: מתי ביקרת באיזו שכונת עוני, גברת לימור לבנת, היית שם פעם?

לימור לבנת: יהודה ושומרון, ביישובים שם גרים בני שכונות עוני.

לימור לבנת: אנשים – – –

קריאות: – – –

אלי בן-מנחם: חברת הכנסת לימור לבנת, בחיים שלך לא ביקרת בשכונת עוני.

אלי בן-מנחם: את חיה באיזו וילה באיזה מקום, באיזה בית יוקרתי.

אלי בן-מנחם: אני יודע שגרת בנחלת-יצחק ועברת לדירה אחרת.

אלי בן-מנחם: את לא ראית איך חי בן אדם עני.

אלי בן-מנחם: אתם דמגוגים.

אלי בן-מנחם: הגיע הזמן שאת כל אותם גזלנים בשטחים, את ראשי יש"ע, נושיב במקום שלהם, שלא יאיימו בנשק, כי אנחנו נעמוד מולם ולא ניתן להם.

אלי בן-מנחם: נחזיר אותם מהר מאוד בחזרה למקום הטבעי שלהם.

לימור לבנת: תחזור בך, חבר הכנסת בן-מנחם.

לימור לבנת: תחזור בך.

לימור לבנת: איש לא מאיים בנשק.

לימור לבנת: תחזור בך, כי איש לא מאיים בנשק.

לימור לבנת: תחזור בך.

אלי בן-מנחם: 100,000 איש שודדים כסף של 4 מיליונים, 4 מיליוני יהודים סובלים.

לימור לבנת: תחזור בך.

אלי בן-מנחם: אני אחזור בי?

לימור לבנת: תחזור בך.

לימור לבנת: איש לא מאיים בנשק.

אלי בן-מנחם: לא מאיים בנשק?

אלי בן-מנחם: אני מדבר כך כי זו המציאות.

לימור לבנת: תחזור בך.

אלי בן-מנחם: תסתובבי שם.

אלי בן-מנחם: את לא מסתובבת בשום מקום.

אלי בן-מנחם: אני אחזור בי?

אלי בן-מנחם: אתם מדברים בשם העם כשאין לכם עם, גנרלים בלי חיילים.

אלי בן-מנחם: העם מאס בכם, הוריד אתכם מהשלטון.

אלי בן-מנחם: את יודעת מה, גם 32 מנדטים הם יותר מדי בשבילכם.

אלי בן-מנחם: אתם תישארו הרבה מאוד שנים בחוץ, כי אתם פוגעים שוב ושוב באותם מצביעים.

אלי בן-מנחם: אני שומע פה את חבר הכנסת מצא, שתוקף את הרמטכ"ל של מלחמת ששת-הימים.

אלי בן-מנחם: הוא דואג לירושלים, יושב-ראש סניף הליכוד במוסררה, זה מה שהוא.

אלי בן-מנחם: אלה החיילים שלכם, אלה המבינים בביטחון אצלכם.

לימור לבנת: – – –

אלי בן-מנחם: מוסררה לא טוב?

אלי בן-מנחם: טוב מאוד.

אלי בן-מנחם: כדאי שתבקרי שם פעם.

אלי בן-מנחם: כולכם רק מדברים פה.

אלי בן-מנחם: רבותי, אני מודיע פה מעל הבמה הזאת: אנחנו מחזקים את ידי הממשלה.

אלי בן-מנחם: סוף-סוף באה ממשלה בראשות יצחק רבין שאכפת לה גם מהנושאים החברתיים, ממשלה עם בנימין בן-אליעזר, בייגה שוחט ואחרים.

אלי בן-מנחם: שימשיכו בדרך הזאת, שידאגו לשוויון ולצדק חברתי, שישקיעו כספים במחוסרי דיור, בילדים שרעבים ללחם, בחינוך טוב יותר, כדי שיהיה לנו גם ביטחון בעתיד.

אלי בן-מנחם: אני חוזר ומדגיש: אני רוצה לראות אותם ראשי יש"ע שיצאו להפגנות, רק שיודיעו איפה הם עושים זאת; אנחנו, בני השכונות, נעמוד מולם, ואז נראה את הגבורה הגדולה שלהם.

אלי בן-מנחם: תודה רבה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת אלי בן-מנחם.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שאול גוטמן, בבקשה.

עובדיה עלי: אחריו – חבר הכנסת שלמה בוחבוט.

שאול גוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מדינת ישראל קיימת כמעט יובל שנים, ואף שהגענו להישגים כבירים אין המדינה עצמאית.

שאול גוטמן: מצב זה אינו נובע, כפי שמנסים לעתים לטעון, מסיבות אובייקטיביות.

שאול גוטמן: בחינה מדוקדקת של העובדות מראה, כי עמדו לרשותנו כל הכלים הנחוצים לעצמאות, אך לא השכלנו לנצלם כראוי.

שאול גוטמן: סכומי הכסף החיצוני שהושקעו במדינה עולים על אלה של תוכנית-מרשל, והיו צריכים להעמיד את מדינת ישראל בשורה הראשונה של מדינות העולם.

שאול גוטמן: לאן הלך כסף זה?

שאול גוטמן: כיצד ייתכן שרבים מילדי ישראל חוזרים מבתי-הספר לפני חצות היום במקום בשעה 16:00?

שאול גוטמן: האומנם לא ניתן למצוא תעסוקה לאזרחי ישראל בלי להתרפס בפני בוש, שהיום הוא כאן ומחר במקום אחר?

שאול גוטמן: יש לומר את האמת.

שאול גוטמן: הכישלון הוא בניהול וברמה הממלכתית.

שאול גוטמן: כל אזרח ואזרחית במדינה יכולים להעיד על הבזבוז, על חוסר היעילות והאדישות במערכת הציבורית.

שאול גוטמן: מדינת ישראל משקיעה במשך שנים הון עתק בסיוע למוסדות כושלים, ובהם בנקים, קיבוצים, מושבים ומוסדות ההסתדרות.

שאול גוטמן: ההסתדרות, שעליה נאמר הכול אך גם לא כלום, המעביד הגדול שהוא גם האיגוד המקצועי, מגינה לא על החלש כי אם על הנרפה והכושל.

שאול גוטמן: כשמוסדות וחברות ידעו שהממשלה לא תבוא לעזרתם, חזקה עליהם שיכלכלו את צעדיהם נכון ולא ייכשלו.

שאול גוטמן: אם נחשב את סכומי הכסף שירדו כך לטמיון, נגלה שניתן היה להעמיד על הרגליים את החינוך, הבריאות, התעסוקה והבינוי.

שאול גוטמן: אך מה לעשות?

שאול גוטמן: קל יותר ופופולרי יותר להסתתר מאחורי תקציב הביטחון ולהאשים את ההתנחלויות.

שאול גוטמן: פשיטת היד בוושינגטון במשך 20 השנים האחרונות, שבאה לחפות על כישלון הניהול הממלכתי, מובילה אותנו עוד ועוד לאובדן העצמאות המדינית.

שאול גוטמן: ללא הסיוע האמריקני היינו מתייעלים מחוסר ברירה.

שאול גוטמן: האינטרס האמריקני הוא להרבות בסיוע למען ביצור אחיזתם המדינית, אך האינטרס שלנו הוא להימנע מקבלת סיוע זה.

שאול גוטמן: לדאבוני, מהפך כזה לא ניתן לצפות מראש הממשלה ושר הביטחון ושר הדתות ושר העבודה והרווחה.

שאול גוטמן: האוריינטציה האמריקנית שלו היא מן המפורסמות.

שאול גוטמן: אישים בחוגי התעשיות הביטחוניות מספרים על מדיניות "הקנייה מהמדף האמריקני" של מר יצחק רבין, על חשבון הפיתוח העצמי.

שאול גוטמן: מדיניות זו ממוטטת את התעשיות הביטחוניות ומובילה רבים וטובים מבין אלפי המפוטרים לרעות בשדות מפוקפקים כגון דרום-אפריקה.

שאול גוטמן: אדוני שר הביטחון, שאל את מנכ"ל רפא"ל מהי התפלגות הגילים של עובדי המחקר, ותגלה נתון מבהיל.

שאול גוטמן: נתונים מסוג זה רצוי שלא להציג מעל בימה נכבדה זו, בהיותה פומבית.

שאול גוטמן: לדאבוני, לא ניתן יהיה להציג נתונים מסוג זה גם בוועדות, שכן בשל חולשת הדעת צירפתם לוועדה רגישה נציגים שנאמנותם למדינת ישראל מפוקפקת.

שאול גוטמן: בדוק, אדוני, במערכת הביטחון, כיצד קורה שאין הגדרה ברורה מהי רפא"ל, תעשייה כלכלית סגורה שיכולה למכור ולהתחרות בשוק העולמי, או מעבדה לאומית שאיננה בהכרח רווחית.

שאול גוטמן: לכישלון ניהולי זה אין קשר להתנחלויות.

שאול גוטמן: ההוראה "לשבור להם את העצמות" לא נלקחה על-ידינו – החיילים ומפקדי הכוחות – כאמירה במסגרת תנועת הנוער.

שאול גוטמן: אנו ראינו זאת כמדיניות, ומילאנו אחריה כלשונה.

שאול גוטמן: מדהים היה לראותך, אדוני שר הביטחון, נעלם ונאלם, ובעקבותיך אלופי פיקוד ומפקדי אוגדות.

שאול גוטמן: בפתיחת האינתיפאדה לא הבנת את חומרת המצב, אך הגדלת לעשות בנטישת החיילים והמפקדים הזוטרים בשטח ובהפקרתם למערכת שיפוטית, שאף היא לא השכילה להבין כי במלחמה עסקינן.

שאול גוטמן: אגב, במרוצת מסע ההתרפסות לוושינגטון כדאי שתבקש, אדוני ראש הממשלה, מלבד סיוע כלכלי גם סיוע למלחמה במהומות.

שאול גוטמן: לבוש יש ניסיון קרבי בלוס-אנג'לס.

שאול גוטמן: תוכנית האוטונומיה של הממשלה הנוכחית מובילה בהכרח למדינה פלשתינית שנייה.

שאול גוטמן: מה לעשות והאמריקנים מבינים את האוטונומיה כמו הפלשתינים – ישות עם פרלמנט?

שאול גוטמן: תוכנית הממשלה היא תנאי פתיחה למשא-ומתן, שבסיומו נחזור לגבולות 1949, כשזכות השיבה מהדהדת מקצה העולם ועד קצהו בגיבוי אמריקני מלא.

שאול גוטמן: מדיניות זו תוביל, לדאבוני, למלחמה הקשה ביותר שידעה ישראל.

שאול גוטמן: מלחמה זו ניתן למנוע היום.

שאול גוטמן: יש לבנות ביהודה ובשומרון בנייה נמוכה לאכלוס כמיליון נפש בעשור הקרוב, ולדלל את גוש-דן, שהוא מפגע ביטחוני חמור.

שאול גוטמן: יש למנוע מייד עבודתם של כ-150,000 ערבים מיש"ע, שאינם אזרחי המדינה, המועסקים אצלנו בתנאים מחפירים.

שאול גוטמן: יש להשתמש בדמי האבטלה המשחיתים לתגבור השכר הנמוך בבנייה ובחלק מהתעשייה, ולהעסיק צעירים יוצאי צבא ועולים חדשים כמשימה לאומית.

שאול גוטמן: לשם כך אין צורך בסיוע חוץ, צריך מעוף ונחישות, אך אלה הן מלים גסות בממשלה החדשה.

שאול גוטמן: לצערי, דו-קיום עם הערבים בארץ-ישראל המערבית הוכח כבלתי אפשרי עוד טרם היתה מדינה, כשהחזקנו במדינונת בשתי גדות הירקון, ועד עצם היום הזה.

שאול גוטמן: אין מנוס מעידוד האוכלוסייה הערבית ביש"ע להגר אל מעבר לירדן, על מנת ליצור כאן חברה יהודית בגבולות בני הגנה, נקייה מטרור אסלאמי רצחני, השוטף את המזרח התיכון.

שאול גוטמן: אדוני ראש הממשלה, אכן יש לך רוב טכני בכנסת.

שאול גוטמן: אך כחסיד של משאל-עם, תעניין אותך בוודאי העובדה, כי מבין סך כל המצביעים לכנסת השלוש-עשרה, יש רוב לגישת הימין, ובמיוחד בקרב האוכלוסייה היהודית.

שאול גוטמן: זכור נא כי אתה ראש הממשלה של כל העם, ולא רק של המיעוט.

שאול גוטמן: ומלה אחרונה למתיישבי יש"ע ורמת-הגולן.

שאול גוטמן: מעשיכם, גבורתכם ומסירות הנפש שלכם בעבר, בהווה ובעתיד הלוא הם כתובים בספר דברי הימים של העם היהודי.

אלי בן-מנחם: של מולדת.

שאול גוטמן: מנהיגים וממשלות הרי הם בני חלוף.

שאול גוטמן: חזקו ואמצו, יש תקווה גם לאחר ממשלה זו.

שאול גוטמן: סיעת מולדת תצביע אי-אמון בממשלה בלתי מבטיחה זו.

שאול גוטמן: תודה.

עובדיה עלי: תודה רבה לחבר הכנסת גוטמן.

עובדיה עלי: חבר הכנסת שלמה בוחבוט, בבקשה.

שלמה בוחבוט: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, בראשית דברי ברצוני לברך את הנואם חבר הכנסת גוטמן על נאומו הראשון, ואני מאחל לו הצלחה בעבודתו בכנסת.

שלמה בוחבוט: חברי הכנסת, ישבתי כאן וראיתי את אנשי הליכוד זועקים וצועקים על כל מלה שנאמרה כאן, על דברים ועל ההרס שהליכוד עשה.

שלמה בוחבוט: בשנים האחרונות היינו עדים למאבק ערי הפיתוח, ואנחנו זוכרים את המאבקים ליד משרדו של ראש הממשלה דאז, יצחק שמיר, של ראשי הרשויות המקומיות, גם של הליכוד, שיצאו במאבק מוחץ.

שלמה בוחבוט: על מה כל המאבק הזה?

שלמה בוחבוט: לא שייתנו עוד לחם, אלא על המצב בערי הפיתוח.

שלמה בוחבוט: אנחנו עדים למצוקה בערי הפיתוח בנושא החינוך.

שלמה בוחבוט: שעות הלימוד קוצצו.

שלמה בוחבוט: האבטלה זועקת לשמים.

שלמה בוחבוט: יש יישובים בדרום שבהם האבטלה הגיעה ל-17% ול-20%.

שלמה בוחבוט: האם אלה ההישגים?

שלמה בוחבוט: אלה הן הזעקות של אנשי הליכוד, וחבל שהם אינם פה.

שלמה בוחבוט: שר השיכון והבינוי דאז דיבר על הכבישים.

שלמה בוחבוט: על אילו כבישים אתם מדברים?

שלמה בוחבוט: הייתי מבקש לשאול את חברי הכנסת שמגיעים מהנגב ומן הגליל, כאדם שגר במעלות, כמה זמן אני צריך לנסוע כדי להגיע לירושלים?

שלמה בוחבוט: – בסך הכול 180 או 200 קילומטר – ארבע שעות נסיעה.

שלמה בוחבוט: כבישים משובשים, ואחר-כך מספרים לנו על השקעות.

שלמה בוחבוט: כראש עיר הסתובבתי וראיתי מה קורה ביהודה ובשומרון.

שלמה בוחבוט: מדוע האיוולת הזו?

שלמה בוחבוט: מדוע השקיעו רק ביהודה ובשומרון?

שלמה בוחבוט: יש בידי מספרים מדהימים ביותר.

שלמה בוחבוט: האחוז הנמוך ביותר של טעוני טיפוח הוא ביהודה ובשומרון, והם מקבלים פי שלושה מאשר מקבלים בערי הפיתוח ובשכונות.

שלמה בוחבוט: גם בנושא המשכנתאות, האחוז של טעוני הטיפוח שלא צריכים לקבל את ההלוואות האלה – שם המצב הרבה יותר טוב.

שלמה בוחבוט: בנושא הטאבו, מדוע בגבולות "הקו הירוק" צריך אדם לשלם 4.5% דמי רכישה, וביהודה ובשומרון 0.5%?

שלמה בוחבוט: אני רוצה להביא לכם דוגמה.

שלמה בוחבוט: בירוחם, המונה 7,000 נפש, תקציב משרד החינוך לנושא הרווחה הוא 649,000 שקל, ואילו בעמנואל, המונה 5,000 תושבים, שם התקציב הוא 823,000 שקל.

שלמה בוחבוט: האם אני יכול להסביר, או ממשלת הליכוד דאז יכולה להסביר לתושב בעיר פיתוח מדוע הקיפוח הזה?

שלמה בוחבוט: איך אנחנו יכולים להסביר את הדברים האלה?

שלמה בוחבוט: והנה, כולכם מצטדקים כאילו עשיתם דברים נפלאים, ומדוע העם הוריד את הליכוד מהשלטון?

שלמה בוחבוט: צריך להיות ברור, שסדר העדיפויות הלאומי חייב להשתנות.

שלמה בוחבוט: ערי הפיתוח והשכונות זקוקות לפיתוח מהיר בנושא מערכת חינוך, בנושא רווחה, בנושא של מצב תעסוקה, בנושא של דיור.

שלמה בוחבוט: חבל שאריק שרון איננו באולם.

שלמה בוחבוט: הייתי רוצה לשאול אותו כמה שאלות.

שלמה בוחבוט: במעלות בנו 1,700 יחידות דיור וכך בנו בהרבה מקומות, בכל ערי הפיתוח.

שלמה בוחבוט: מה קורה עם תשתיות?

שלמה בוחבוט: אין תשתיות.

שלמה בוחבוט: אי-אפשר לאכלס שם את הדירות.

שלמה בוחבוט: דירה במעלות, שגודלה 60 מטרים, עולה בין 70,000 ל-80,000 דולר, כאשר אותה דירה ביהודה ובשומרון עולה 30,000 דולר.

שלמה בוחבוט: מדוע הקיפוח הזה?

שלמה בוחבוט: איך אתם מסבירים את הדברים האלה?

שלמה בוחבוט: אם היה כל-כך טוב, מדוע כל התושבים זועקים?

שלמה בוחבוט: אנחנו מסתובבים בגליל ובנגב, שואלים אותנו: מה אתם הולכים לעשות?

שלמה בוחבוט: תקימו קול זעקה, תתחילו לשנות ממחר בבוקר.

שלמה בוחבוט: חברי הכנסת, אני חושב שצריך להיות פה ברור.

שלמה בוחבוט: יש ממשלה חדשה, שבראשה עומד מר יצחק רבין, ממשלה שהציבה בפני עצמה משימות חדשות, שצריך לקצץ ביהודה ובשומרון, ולהעביר את התקציבים האלה לגליל או לנגב, ושם צריך להשקיע מהר מאוד במתן מקורות תעסוקה, במערכת כבישים, במערכת תשתיות.

שלמה בוחבוט: את כל הדברים האלה אנחנו חייבים לעשות מהר מאוד.

שלמה בוחבוט: התושבים שם זועקים ומצפים מאתנו לפתרונות לבעיות דיור מהר מאוד.

שלמה בוחבוט: חברי הכנסת, אנחנו שומעים בימים האחרונים איומים.

שלמה בוחבוט: מדברים על הפגנות, מאיימים על שרים.

שלמה בוחבוט: אני מציע, בואו נתנהג בהתאם, כי אם אתם חושבים שבהפגנות אפשר לפתור בעיות; אני מודיע בזאת, שבימים הקרובים נקים מועצת ערי הפיתוח והשכונות, ואנחנו נצטרך לעמוד לצד הממשלה, כך שאת היעדים ואת כל המשימות נעמיד בראש סדר העדיפויות הלאומי.

סאלח טריף: תודה רבה לחבר הכנסת בוחבוט.

סאלח טריף: אני רוצה לברך אותך על נאום הבכורה ולאחל לך הצלחה.

סאלח טריף: אני משוכנע שאתה תצליח, אני מכיר את כישוריך כראש מועצת מעלות, ואני מאחל לך הרבה הצלחה.

סאלח טריף: אני קורא לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברצוני לברך את חבר הכנסת סאלח טריף לאחר בחירתו כסגן יושב-ראש הכנסת, וכן ברצוני לברך את הנואם שנאם לפני, חבר הכנסת שלמה בוחבוט, שהוא גם ראש המועצה המקומית מעלות-תרשיחא, מועצה יהודית-ערבית משותפת.

טלב אלסאנע: אני מעריך גם את הפעילות שלו להעמקת הדו-קיום בין שני העמים במעלות-תרשיחא ובכלל, ומאחל לו הצלחה בתפקידו כחבר הכנסת.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, לאופוזיציה נועד תפקיד חשוב ומרכזי בחיים הפרלמנטריים.

טלב אלסאנע: אם זו תשכיל להבין את ייעודה, היא יכולה למלא תפקיד זה בדרך קונסטרוקטיבית, עניינית ויעילה.

טלב אלסאנע: אולם, לצערנו הרב, הליכוד וגרורותיו, אשר גילו אטימות, קיהות-חושים ואובדן דרך כמפלגות שלטון, אין ביטחון שישכילו להבין את ייעודן כמפלגות אופוזיציה, והן מתקשות לקבל את דין הבוחר, אשר כיוון כלפיהן אצבע מרשיעה, גזר את דינן לכישלון ושלח אותן לבלות על ספסל האופוזיציה.

טלב אלסאנע: לא במקרה הן ממאנות להודות בכישלונן ולקבל את המציאות כפי שהיא ולאפשר לממשלה לפעול לגישור הפערים במדינה ולקידום תהליך השלום באזור.

טלב אלסאנע: ברצוני להעלות על נס את חלקו המכריע של הבוחר הערבי, אשר גילה בגרות פוליטית ואחריות ציבורית וסייע ליצירת המהפך הפוליטי האחרון.

טלב אלסאנע: אני מתפלא על הניסיון הנואל של שרון, רפאל איתן ואחרים, למנוע מהערבים אזרחי המדינה לגיטימציה פוליטית; הם מטיפים לשנאה ולגזענות, אף שחיפשו את קולות הערבים בבחירות.

טלב אלסאנע: במערכת הבחירות, השאיפה שלנו, יהודים וערבים רבים, היתה להביא להפלת הליכוד ושותפיו ולהקים חברה סובלנית, כדי לשים קץ לקריאות "מוות לערבים", ליצור חברה שוויונית יותר, צודקת יותר, שפניה לשלום, ולא חברה קיצונית, בלתי סובלנית, שאינה מוכנה לוותר על אף שעל ופניה לכיבוש ולמלחמות.

טלב אלסאנע: הליכוד בעבר והיום איננו בוחל בשום אמצעי על מנת לתקוע מקלות בגלגלי תהליך השלום.

טלב אלסאנע: גולת הכותרת של מדיניותו מאז החתימה על הסכמי קמפ-דייוויד היתה המשחק על גורם הזמן, יציאה להרפתקאות צבאיות או שימוש בדרכי הונאה מכל הסוגים, וזאת מתוך מגמה להבאיש את ריח השלום באפו של הציבור הישראלי.

טלב אלסאנע: כך חוקקו את שני החוקים שמגמתם לפגוע בתהליך השלום – איחוד ירושלים וסיפוח הגולן, נוסף על החוק הדרקוני, הבא למנוע את המפגשים עם אש"ף.

טלב אלסאנע: העולם כולו מתנגד להתנחלויות ורואה בהן מכשול אמיתי לשלום.

טלב אלסאנע: המטרה של ההתנחלויות אינה ביטחונית, אלא שאיפה להתרחב ולהתפשט על חשבון העם הערבי.

טלב אלסאנע: הרי ההתנחלויות הן גורם פרובוקטיבי, המגביר את החיכוכים עם הפלשתינים והעולם הערבי כולו.

טלב אלסאנע: הן מהוות נטל ביטחוני כבד.

טלב אלסאנע: ההתנחלויות משמשות חממה פורייה לצמיחת מיליציות מזוינות וכנופיות של פורעי חוק וסדר, אשר נטלו את החוק לידיהן בהזדמנויות שונות.

טלב אלסאנע: בניית ההתנחלויות על-ידי הממשלה היוצאת, עיבוין וסלילת הכבישים, תוך הזרמת מיליארדים על חשבון משלם המסים הישראלי, הם תעודת עניות לאותה ממשלה.

טלב אלסאנע: יותר מחצי מיליון נפשות חיות מתחת לקו העוני, מחציתם ערבים אזרחי המדינה, וכ-260,000 תושבים מובטלים הזקוקים למקום עבודה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, ההבחנה בין התנחלויות ביטחוניות לפוליטיות היא פסולה.

טלב אלסאנע: הניסיון להבדיל ביניהן מהווה אחיזת עיניים גדולה.

טלב אלסאנע: אין כל מקום להבחנה בין התנחלות להתנחלות, כשם שאין הבחנה בין כיבוש לכיבוש.

טלב אלסאנע: כל הסוגים של ההתנחלויות הם פסולים.

טלב אלסאנע: הקמת התנחלויות על אדמות כבושות של אחרים היא מעשה שמנוגד לעקרונות האו"ם ולצדק האנושי.

טלב אלסאנע: אילולא הקפאת ההתנחלויות במהלך המשא-ומתן עם מצרים ופירוקן לאחר מכן, לא היה נחתם הסכם השלום עם מצרים.

טלב אלסאנע: אילולא המשא-ומתן העקיף עם אש"ף, לא היה מושג הסכם הפסקת האש בגבול הצפון בשנת 1982, שהחזיק מעמד 11 חודשים.

טלב אלסאנע: לכן על הממשלה החדשה לאזור אומץ ולגלות אחריות, ובמקום לשחק מחבואים – לפנות ישירות לכתובת הנכונה של העם הפלשתיני ולנהל משא-ומתן ישיר עם אש"ף, שהוא הנציג הלגיטימי היחיד של העם הפלשתיני.

טלב אלסאנע: על הממשלה להכריז על הפסקה מוחלטת של ההתנחלויות מכל סוג שהוא.

טלב אלסאנע: הביטחון האמיתי של מדינת ישראל יושג כשיהיה שלום צודק ובר-קיימא באזור, שיתבסס על הכרה בזכות ההגדרה העצמית לעם הפלשתיני, ויהיה משא-ומתן לפי החלטות מועצת הביטחון 242 ו-338, ויוכרז שוב ושוב, שהבסיס הוא שלום תמורת שטחים.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אנו נשפוט את הממשלה הנוכחית לא על-פי הדיבורים, אלא על-פי מעשיה, במה שנוגע לקידום תהליך השלום ולהבטחת השוויון בין שני העמים.

טלב אלסאנע: מכאן שמעשיה של הממשלה הם אשר יקבעו את תוחלת חייה, ולא הצעת אי-אמון מכאן או הצעת אי-אמון משם.

טלב אלסאנע: אנו נצביע היום אמון בממשלה, אף שאנו לא מרוצים בצורה מספקת מההחלטות האחרונות.

טלב אלסאנע: אנו תקווה ששרי האוצר והשיכון יפסיקו כל סוג של התנחלויות בשטחים.

טלב אלסאנע: על הממשלה להפוך את סדר העדיפויות ולהקצות משאבים לשכבות העוני והמצוקה, לרבות היישובים הערביים בנגב, במשולש ובגליל.

טלב אלסאנע: על הממשלה לפעול יותר לפתרון הבעיות הכואבות של המדינה, לגשר על הפערים הקיימים ולמנוע את המשך האפליה הקיימת במדינה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, הניסיונות החוזרים ונשנים להתקיף את שרת החינוך והתרבות והניסיון לפסול אותה מלשמש בתפקיד זה הם ניסיונות נלוזים ופסולים.

טלב אלסאנע: יש לנו אמון בגברת שולמית אלוני, שרת החינוך והתרבות החדשה, ואנו תקווה שהיא תצליח בתפקידה ותפתור את בעיות מערכת החינוך במדינה.

טלב אלסאנע: במיוחד אנו, בציבור הערבי, מצפים לכך שהיא תפעל לקידום מערכת החינוך הערבי במדינה, אשר סובלת מבעיות קשות שהצטברו במשך שנים רבות.

טלב אלסאנע: אנו תקווה שמגישי ההצעות מהימין ימשיכו לשבת באופוזיציה וימשיכו להגיש הצעות אי-אמון בממשלה על רקע הקפאת ההתנחלויות וקידום תהליך השלום באזור.

טלב אלסאנע: על הממשלה החדשה לאזור אומץ ולפעול להשגת שלום צודק באזור, שיביא ביטחון, שגשוג ושיתוף פעולה בין כל עמי האזור.

טלב אלסאנע: זאת היא הדרך הנכונה, שתשרת את העם במדינת ישראל ותשרת את כולנו, יהודים וערבים במדינה ובאזור.

סאלח טריף: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

סאלח טריף: אני רוצה לברך אותו, נציג אותנטי של הדור הצעיר הבדואי.

סאלח טריף: אני מאחל לו הצלחה רבה.

סאלח טריף: אני קורא לחבר הכנסת מיכאל איתן.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי ברצוני לברך את חבר הכנסת טלב אלסאנע על נאום הבכורה שלו בכנסת.

מיכאל איתן: אני רואה בישיבתו כאן בכנסת ביטוי נוסף לקשר שהדמוקרטיה הישראלית קושרת בין האוכלוסיות השונות במדינת ישראל.

מיכאל איתן: הוא מייצג אזור ואוכלוסייה, שההיקף המספרי שלה בהחלט מצדיק ייצוג בכנסת, וכן גם היקף הבעיות הספציפיות שלה.

מיכאל איתן: אני מאחל לו הצלחה בתפקידו ונאמנות לשבועת האמונים שנשבע פה למדינת ישראל.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, זאת היתה הערה מיותרת.

מיכאל איתן: היושב-ראש משמש בתפקידו בפעם הראשונה.

עבד-אלוהב דראושה: חבר הכנסת איתן, הנאמנות היא דבר טבעי בהחלט.

עבד-אלוהב דראושה: לא היה מקום להערה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת דראושה, טוב יותר שהדברים ייאמרו כפי שהם צריכים להיאמר.

מיכאל איתן: אני מקבל את האמירה שלך ואני חושב שהיא גם של רעך, כשאתם אומרים: אנחנו פלשתינים.

מיכאל איתן: אני מכיר במציאות הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: ואנחנו ישראלים.

מיכאל איתן: בסדר, גם ישראלים.

מיכאל איתן: אתם אומרים: אנחנו ישראלים, אזרחי ישראל, מצייתים לחוק הישראלי, פועלים על-פי החוק הישראלי.

מיכאל איתן: הכול מקובל עלי.

מיכאל איתן: אתם גם מוסיפים ואומרים שאתם פלשתינים, ומתוקף ההזדהות הזאת יש לכם, על-פי עדותכם, נושאים מסוימים שמעמידים אתכם במבחן של הזדהות.

מיכאל איתן: זאת אתם אומרים וזה מקובל ומובן וזאת היא האמת, למה להתכחש לה?

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו לא עומדים במבחן של אף אחד.

עבד-אלוהב דראושה: הגדרנו את הזהות שלנו בצורה הטובה ביותר, המובנת והברורה ביותר: אנחנו אזרחי המדינה, חלק אינטגרלי מהמדינה, אבל אנחנו גם חלק מהעם הפלשתיני.

עבד-אלוהב דראושה: אין התנגשות בין שני הדברים.

מיכאל איתן: חבר הכנסת דראושה, אתה אומר שאתם אזרחי המדינה, וזה בהחלט מקובל עלי, אנחנו פועלים בדמוקרטיה ומתוך רצון לשמור על שוויון הזכויות בין האזרחים.

מיכאל איתן: ואתה גם אומר: אנחנו גם חלק מהעם הפלשתיני.

מיכאל איתן: זו תחושתך, ואני מבין אותה ומקבל אותה.

מיכאל איתן: אבל אני לא יכול לקבל את המשפט השלישי שאתה אומר: בזה נגמר העניין.

מיכאל איתן: כי הרי לגבי שירות צבאי, למשל, נוצרה מציאות מסוימת, ובגלל הקונפליקט הקיים יש בעיה.

מיכאל איתן: הבעיה קיימת גם בצד היהודי וגם בצד הערבי.

מיכאל איתן: אני אומר שלא צריך להתבייש במציאות הקיימת, הדברים קשים הרבה יותר כאשר מנסים לטשטש אותה.

מיכאל איתן: אני אומר את הדברים דווקא מתוך רצון לקיים ולחזק את הקשר הדמוקרטי ואת הבסיס המשותף, בלי לעצום את העיניים ולא לראות את הבעיות שמקשות.

מיכאל איתן: בירכתי את חבר הכנסת אלסאנע, ואני רוצה להוסיף, שאני שמח מאוד שהיתה לי הזכות לברך אותו.

מיכאל איתן: עכשיו נעבור לענייננו.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדרך כלל נהוג לתת מאה ימי חסד לממשלה.

מיכאל איתן: ואכן, מטבע הדברים היינו צריכים שלא להיחפז בהגשת הצעת האי-אמון בטרם יחלפו מאה הימים.

מיכאל איתן: אלא מאי, נהוג גם שממשל חדש שנכנס לתפקידו לא מקבל החלטות מרחיקות-לכת בעשרת הימים הראשונים לכהונתו.

אברהם בורג: ליצחק שמיר לא היו עשרה ימים כלשהם שהחליט בהם משהו.

מיכאל איתן: באים שרים חדשים וראש ממשלה חדש, ובעשרה ימים מקבלים החלטות משמעותיות כל כך, שהן מחייבות התייחסות, לרבות של מי שסבור שהן גורמות משגים חסרי תקנה, לרבות הצעת אי-אמון.

מיכאל איתן: זאת ההצדקה לכך שבכל אופן, למרות הכלל שהזכרתי, התבקשה כעת הגשה של הצעת אי-אמון.

מיכאל איתן: על מה הצעת האי-אמון?

מיכאל איתן: אני הולך כרגע על-פי שיטתכם.

מיכאל איתן: רבותינו אמרו: סוף מעשה במחשבה תחילה.

מיכאל איתן: אנחנו אומרים היום: תכנון לטווח ארוך.

מיכאל איתן: השאלה של הצעת אי-אמון אינה צריכה להיגזר על-פי שיטתנו, אלא על-פי שיטתכם.

מיכאל איתן: האם אתם אכן פעלתם על-פי הכלל, שסוף מעשה במחשבה תחילה?

מיכאל איתן: מה הוא סוף המעשה על-פי שיטתכם?

מיכאל איתן: אתם אומרים שהולכים לתהליך.

מיכאל איתן: אמר כאן קודם ראש הממשלה שהולכים לתהליך, במשך ארבע השנים הקרובות הולכים לאוטונומיה, ולכן – כך הוא אומר – בינתיים השאלה אם תקום או לא תקום כאן מדינה פלשתינית היא לא רלבנטית, משום שהממשלה הזאת מחויבת לארבע שנים של אוטונומיה ללא ויתור על ריבונות ישראל על השטחים.

מיכאל איתן: אבל כשאומרים: סוף מעשה במחשבה תחילה, צריך להסביר לנו ולומר מה יקרה לאחר ארבע שנים.

מיכאל איתן: לא ייתכן שיבוא הנה ראש הממשלה, יגיד לנו לעצום את העיניים, יגיד: אני אמרתי לבוחרים שאני אלחם נגד מדינה פלשתינית, אני אמרתי לבוחרים שאני אלחם למען החלת החוק הישראלי לעת שלום בבקעת-הירדן, אני אמרתי לבוחרים שלי שגוש-עציון וירושלים רבתי יהיו בשליטת ישראל, אני אמרתי לבוחרים שלא נוותר על רמת-הגולן.

מיכאל איתן: ועכשיו מה הוא מציע לנו?

מיכאל איתן: הוא אומר לנו: אל תדאגו, ארבע שנים תחכו, לא יקרה כלום.

מיכאל איתן: אבל אנחנו מעוניינים לדעת, אדוני ראש הממשלה, או אדוני סגן שר הביטחון, שאולי מייצג כאן את ראש הממשלה, תן לנו היום ערובות לכך שבמשך ארבע שנים אלה לא יקרו דברים, שלאחר מכן, באורח בלתי נמנע, יהיו להם התוצאות בלתי צפויות שאתם מזהירים מפניהן.

מיכאל איתן: תבוא אתה ותראה לנו איך הצעדים שאתה עושה מונעים הקמת מדינה פלשתינית בתום ארבע שנים.

מיכאל איתן: האי-אמון שלנו נובע מכך שיש תחושה בציבור, שבמקום לקבל ערבויות מהאמריקנים על-מנת שתימנענה תוצאות בלתי רצויות מבחינתכם, לא מבחינתנו, אתם מוכנים להמיר את הערבויות המדיניות בערבויות כספיות.

מיכאל איתן: זה אסון.

מיכאל איתן: היה פה פעם קצין בריטי, ברקר, והוא אמר, שביהודים פוגעים תמיד דרך הכיס, בכסף.

מיכאל איתן: לא מדובר פה בכסף.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים לקבל את הערבויות.

מיכאל איתן: אבל, האם הערבויות הן – גם לא כסף?

מיכאל איתן: ומי יודע כמה זה יעלה לנו.

מיכאל איתן: אלה ערבויות לפני קבלת הלוואות.

מיכאל איתן: רוצים שנשלם בעבור הערבויות, אחר כך נשלם בעבור ההלוואות, ומי יודע כמה אחוזים נשלם בדרך.

מיכאל איתן: אבל, נניח זאת לרגע – האם בזה אנחנו יכולים לקנות או לשלם בעבור זה במהלכים מדיניים אי-רברסביליים?

מיכאל איתן: לכן, מה שאנחנו צריכים לקבל לפי שיטתכם, לא לפי שיטתנו, תמורת ויתורים מדיניים, זה ערבויות מדיניות ברורות ובטוחות.

מיכאל איתן: אנחנו לא תובעים מכם לקבל ערבויות ברורות ובטוחות כדי להחיל את החוק הישראלי על יהודה ושומרון, להגשים את מדיניות הליכוד.

מיכאל איתן: אבל אנחנו תובעים מכם, ונעמוד על כך, וכאן כן נכנסת ההתחייבות שלכם לבוחר הישראלי, שיובטחו לפחות אותם דברים שבשמם הלכתם לציבור.

מיכאל איתן: התחלפה ממשלה, אתם יושבים כאן כאילו קיבלתם מנדט לעשות כל דבר.

מיכאל איתן: זה לא נכון.

מיכאל איתן: אנחנו נמצאים במשטר דמוקרטי.

מיכאל איתן: במשטר דמוקרטי גם רוב של 51 לא יכול לכפות, רוב של 55% לא יכול לכפות על 45%.

מיכאל איתן: יש התחשבות.

מיכאל איתן: זה לא עניין טכני שרירותי.

מיכאל איתן: אנחנו לא רוצים להגיע למצב שאתם תיווכחו לדעת, שמיעוט גדול של 45% יכול לכפות לפעמים על רוב של 55%.

מיכאל איתן: אני לא רוצה כעת להיכנס לבעיות של נאמנויות כאלה או אחרות, שהן יוצרות את ההבדל של 10% במשטר הדמוקרטי.

מיכאל איתן: די לי להסתפק בכך שאתם צריכים להסתפק במיעוט גדול.

מיכאל איתן: איפה ההתחשבות?

מיכאל איתן: במה?

מיכאל איתן: בשם הציבור שאתם גרמתם לו להצביע עבורכם, שהביא לכם את הרוב – יכול להיות שהוא היה מוכן במידה מסוימת לסגת מהמדיניות שלנו – הרוב המכריע של הציבור בישראל שולל הקמת מדינה פלשתינית; הרוב הגדול של הציבור בישראל תומך בהחלת החוק הישראלי על השטחים, שאתם אמרתם שהם שטחי ביטחון ובלעדיהם מדינת ישראל לא יכולה להתקיים.

מיכאל איתן: אם זה משטר דמוקרטי, אם בזכות זה שאתם אמרתם שתשמרו על בקעת-הירדן, גוש-עציון ואזור לטרון וחלק מרמת-הגולן לפחות קיבלתם את הרוב, תראו לנו איך אתם עושים את זה.

מיכאל איתן: תפקידנו כאופוזיציה להיאבק, להילחם – –

סאלח טריף: חבר הכנסת איתן, הזמן תם.

מיכאל איתן: – – שלא תכניסו אותנו, את מדינת ישראל, ביודעין, מתוך הטעיה מכוונת, מתוך הונאה, למסלול שאין ממנו חזרה, והוא עלול להסתיים בתוצאות הרות-שואה.

מיכאל איתן: משפט אחרון לגבי העניין של שינוי סדרי עדיפויות: ההבדל בין שינוי סדר עדיפויות לאומי לבין מה שאמר חבר הכנסת דדי צוקר – לייבש את ההתנחלויות – הוא הבדל בין דוברי אמת לבין מי שמנסים להסוות את מטרותיהם.

מיכאל איתן: יש שינוי סדר עדיפויות לאומי.

מרדכי גור: – – –

מיכאל איתן: אתה תשמע את זה, חבר הכנסת גור.

מיכאל איתן: יש אפשרות לשנות סדר עדיפויות לאומי – – –

מרדכי גור: די, גמרנו.

מיכאל איתן: לא די גמרנו.

מיכאל איתן: לא גמרנו.

מרדכי גור: אנחנו התחלנו, אתם גמרתם.

מיכאל איתן: אתה גומר כל כך הרבה שנים, שאני לא כל כך מודאג מזה שאתה רוצה לגמור גם את ההתיישבות.

סאלח טריף: חבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: אני פונה מכאן לשר האוצר ולשר הבינוי והשיכון – – –

דן תיכון: איפה הם, איפה הם?

דן תיכון: איפה הממשלה?

דן תיכון: אתם הטפתם תמיד לממשלה.

סאלח טריף: חבר הכנסת דן תיכון.

דן תיכון: איפה הממשלה?

סאלח טריף: חברי הכנסת, אני מבקש.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, תפסיק את הדיון.

דן תיכון: יש הצעות אי-אמון.

דן תיכון: מה קורה כאן?

דן תיכון: הצעת אי-אמון ראשונה, איפה הממשלה?

סאלח טריף: חבר הכנסת דן תיכון, שמענו.

דן תיכון: לא, אל תגיד שמענו.

דן תיכון: תגיד לסדרן שיקרא לראש הממשלה.

מיכאל איתן: אני פונה מכאן לראש הממשלה, לשר הבינוי והשיכון, לשר האוצר ולממשלה כולה, המאבק האמיתי הוא לא ביניכם לבינינו.

מיכאל איתן: המאבק האמיתי הוא של שנינו נגד אויבים מבחוץ ונגד "ידידים", שמנסים להחזיר אותנו למה שאבא אבן קרא להם גבולות אושוויץ, גבולות 1967.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת איתן.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת רפאל אדרי.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, אני הערתי הערה.

דן תיכון: במצב כזה היושב-ראש מפנה תשומת לב הממשלה ומבקש שייכנס מישהו מהשרים.

סאלח טריף: המזכיר שמע את זה, והוא בוודאי יטפל בזה בצורה הנכונה.

דן תיכון: כל זמן שלא יהיה שר, אנחנו יוצאים.

תמר גוז'נסקי: בחיי שאתם מצחיקים.

סאלח טריף: חבר הכנסת אדרי, בבקשה.

סאלח טריף: חבר הכנסת דן תיכון, אני מבקש שלא תפריע לחבר הכנסת אדרי.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קשה לי להבין מדוע הליכוד ומפלגות אחרות הגישו הצעות אי-אמון היום.

רפאל אדרי: אני לא מבין מדוע נזעקה הכנסת על נושא של אי-אמון.

רפאל אדרי: אם באמת היה צריך להביע אי-אמון, הרי זה באופוזיציה, באופוזיציה, שהיתה עד לפני זמן מה בראשות הממשלה, והיא היתה זו שביצעה את כל המחדלים על כל צעד ושעל, לא רק ביהודה ובשומרון, אלא בכלכלת ישראל; היא הבטיחה עוד ב-1977 להיטיב עם העם, והאם באמת היא היטיבה עם העם?

רפאל אדרי: התוצאה היתה 600% אינפלציה; הצעירים, החיילים המשוחררים בחלקם עוזבים את הארץ.

רפאל אדרי: הממשלה הזאת הצהירה לפני הבחירות ובמערכת הבחירות, שהיא הולכת על סדר אחר, שהיא הולכת לתקן את המעוות, שהיא הולכת לעשות סדר אחר, שהיא הולכת גם לשקם את ההריסות של הממשלה הקודמת.

רפאל אדרי: אני מודע לכך שלא קל לבצע את רצון הבוחר.

רפאל אדרי: אני מודע לכך שלא יהיה פשוט לתקן את כל מה שנהרס, אבל הבה נערוך סקירה קצרה על מה שעשתה הממשלה היוצאת במשך ארבע השנים האחרונות.

רפאל אדרי: ההשקעות ביהודה ובשומרון בשנים 1992-1990 הסתכמו ב-4.5 מיליארדי שקל.

רפאל אדרי: אני רוצה לשאול את כולנו, האם אנחנו מודעים לכך, שתשתית של יחידת דיור אחת ביהודה ובשומרון עולה למדינת ישראל בין 60,0000 ל-70,000 שקל, בו בזמן שבמסגרת "הקו הירוק", המחיר ליחידת דיור מסוג זה נע בין 8,000 ל-10,000 שקל?

רפאל אדרי: 4.5 מיליארדי שקל הושקעו בבנייתן של 16,500 יחידות דיור.

רפאל אדרי: בערכים של היום, עלתה כל יחידה מעל 260,000 שקל, ללא קרקע.

רפאל אדרי: וזאת בזמן שבתחומי "הקו הירוק", בנייה של 90-80 מטרים, לרבות פיתוח כללי, לרבות אגרות – מחירה של הבנייה בלבד, אני לא מדבר על קרקע – נע בין 120,000 ל-140,000 שקל, לעומת 260,000 שקל בשטחים.

שאול יהלום: אלה דברים לא נכונים.

רפאל אדרי: אל תגיד שהדברים לא נכונים, חבר הכנסת יהלום.

רפאל אדרי: תתעמק בבעיה.

רפאל אדרי: על זה אני לא מוכן להתווכח.

רפאל אדרי: אני מבקש שתלמד את העניין, אני מבקש שתרד לשורש העניין, ואז תיווכח בעצמך, שכל מה שאני אומר וכל נתון שאני מוסר נכון.

שאול יהלום: הבית שלי עלה מחצית מהבית שלך.

רפאל אדרי: אתה יודע למה?

רפאל אדרי: מפני שאתה לא שילמת את הפיתוח הכללי, מפני שאתה לא שילמת את הביוב, לא את החשמל ולא את הטלפון.

שאול יהלום: שילמתי.

רפאל אדרי: אני מבטיח לך שלא שילמת.

רפאל אדרי: תסלח לי שאני אומר לך זאת בביטחון מלא.

שאול יהלום: מה אתה מדבר?

שאול יהלום: – שילמתי.

שבח וייס: סליחה, זה לא סימפוזיון.

שבח וייס: אפשר לקרוא קריאת ביניים, להעיר הערה, אבל לא – – –

שאול יהלום: אני מדבר על הבנייה.

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, אין שום הוראה בתקנות הכנסת האוסרת על חבר כנסת להשמיע מה שהוא רוצה, ואנחנו לא צנזורים כאן.

שבח וייס: הוא יכול באותה מידה להגיד שגם העובדות שלך לא נכונות.

רון נחמן: בכל ערי הפיתוח זה אותו דבר.

רפאל אדרי: לא, לא בכל ערי הפיתוח.

רפאל אדרי: זה תלוי בטופוגרפיה של השטח.

רפאל אדרי: בבנייה אני מתמצא קצת, ועל זה אני יכול להתווכח עם כל אחד.

רון נחמן: יש לי נתונים לגבי מעלות.

שבח וייס: טוב, נעשה מחר השוואת נתונים.

רפאל אדרי: ההחלטה של הממשלה להפסיק את הבנייה, או לפחות את התוכניות שהוכנו ולהקפיא את החוזים היתה החלטה נכונה.

רפאל אדרי: גם אם נלך רחוק ונצטרך להפסיק בנייתם של דירות או בתים שנמצאים בשלבי יסודות, ניתן לבצע זאת בלי לשלם פיצויים מיותרים.

רפאל אדרי: אבל כאן, מה הולכים לעשות עם המשאבים שייחסכו למעשה מההשקעות הללו?

רפאל אדרי: איפה הולכים להשקיע אותם?

רפאל אדרי: הולכים להשקיע אותם בצמיחה של המשק.

רפאל אדרי: הולכים להפנות משאבים על-מנת ליצור מקומות עבודה לעולים החדשים, לחיילים משוחררים.

רפאל אדרי: האם כולנו מודעים לכך, שעשרות אלפי זוגות צעירים ירדו מהארץ בארבע השנים האחרונות?

רפאל אדרי: ירדו מהארץ 49,000 צעירים במשך ארבע השנים האחרונות.

רענן כהן: יותר.

רפאל אדרי: אני מדבר על צעירים.

רפאל אדרי: אם אתה מדבר על כל היורדים – זה דבר אחר.

רפאל אדרי: האם עשינו את המתחייב כדי לצמצם את הירידה?

רפאל אדרי: חברי הכנסת, הלכנו לבחירות, וכל מפלגה הציגה את המצע שלה בפני הציבור.

רפאל אדרי: הציבור פסק את דינו.

רפאל אדרי: הציבור קרא את המצעים של כל מפלגה.

רפאל אדרי: הציבור ראה מה אנחנו מציעים, מה אנחנו הולכים לעשות.

רפאל אדרי: לא הסתרנו דבר.

רפאל אדרי: אמרנו את הכול באופן גלוי, והציבור הצביע עבור המדיניות הזאת.

רפאל אדרי: אכן, הוא הביע אי-אמון בממשלה היוצאת.

רפאל אדרי: הוא הביע אי-אמון במחדלים שלה.

רפאל אדרי: הוא הביע אי-אמון על כך שלא היו מקומות עבודה.

רפאל אדרי: הוא הביע אי-אמון על כך שלא היתה עלייה בשנה האחרונה.

רפאל אדרי: למה נזעקתם והגשתם אי-אמון?

רפאל אדרי: מפני שאנחנו באים לתקן?

רפאל אדרי: מפני שאנחנו באים לשקם?

רפאל אדרי: מפני שאנחנו באים לעשות סדר אחר?

רפאל אדרי: על זאת הזעקה?

רפאל אדרי: לחבר הכנסת קצב, שאמר שצריך לתת תשובה ולתת דין-וחשבון לציבור – מי שצריך לתת דין-וחשבון לציבור הוא אכן הליכוד, הליכוד שבמשך שנים ניהל מדיניות שהביאה אותנו למצב שאנחנו נמצאים בו.

רפאל אדרי: המצב הכלכלי גרוע הרבה יותר ממה שאנחנו יכולים לתאר לעצמנו.

רפאל אדרי: מדברים על כך שהיו השקעות, שיש צמיחה, שהיצוא גדל.

רפאל אדרי: זה לא נכון, רבותי.

רפאל אדרי: אין צמיחה, היצוא ירד, המצב הכלכלי שונה, והמשאבים מופנים למקומות אחרים.

רפאל אדרי: יש היום מצב, שאנחנו נקראים כולנו לעשות כדי לשנות, על-מנת שאותם צעירים, על-מנת שאותם חיילים משוחררים, על-מנת שאותם עולים בלי עבודה ימצאו את מקומם במדינת ישראל.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, הליכוד היה אומנם רגיל להבטיח לפני הבחירות ולא לקיים לאחר הבחירות.

רפאל אדרי: אנחנו נוהגים אחרת.

רפאל אדרי: אולי זה לא מקובל בארץ – להבטיח, לצאת עם מצע לפני הבחירות, ולאחר מכן לבוא לכנסת, לבוא לממשלה, לממש ולבצע את ההתחייבויות ואת ההבטחות שלנו.

רפאל אדרי: מן הטעמים שהזכרתי, אני מבקש לדחות את הצעות האי-אמון ולהצביע אמון בממשלה.

רפאל אדרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת רפאל אדרי.

שבח וייס: אדוני שר הבריאות, אחרון המשתתפים בדיון, בבקשה.

שבח וייס: לאחר מכן ההצבעה.

שבח וייס: סליחה, רק שנייה.

שבח וייס: אני מבקש, ברשותכם, מחבר העובדים, הסגל והאורחים שלנו באולם המליאה לאפשר לנו דיון שקט.

שבח וייס: תודה רבה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעות האי-אמון מטעם האופוזיציה היו מוקדמות מדי, והן מעידות על כך שכנראה האופוזיציה איננה יודעת את מלאכתה.

חיים רמון: לממשלה הזאת מלאו היום שבועיים.

חיים רמון: נכון, שבועיים ימים של עשייה די אינטנסיבית, שאתם אינכם רגילים לה.

חיים רמון: זה נכון.

יהושע מצא: של אי-עשייה, של שיתוק אינטנסיבי.

חיים רמון: כל-כך הרבה החלטות מקבלת ממשלה בתוך שבועיים – זה דבר חדש במדינת ישראל.

חיים רמון: אתם הייתם רגילים לממשלה – – –

עוזי לנדאו: ההחלטות הן לא לעשות.

חיים רמון: חברי הכנסת מהאופוזיציה, אני הקשבתי לכם קשב רב.

חיים רמון: אנא.

עוזי לנדאו: אנחנו מתייחסים אליך כפי שאתה התייחסת אלינו.

חיים רמון: אנא.

עוזי לנדאו: יש לי שאלה.

חיים רמון: בסוף.

שבח וייס: יש לי בקשה.

שבח וייס: אין מוסד ששמו שאלה.

שבח וייס: אחת לשבועיים זה בסדר, אבל לא עשר פעמים בכל דיון.

עוזי לנדאו: יש מוסד של אחת לשבועיים?

שבח וייס: יש שאילתא, יש פרוצדורה לעניין.

חיים רמון: אני מציע לכם להתאזר בסבלנות.

חיים רמון: אנחנו מתכוונים ליישם את המדיניות שעליה התחייבנו לבוחר בצורה הכי מושלמת שאפשר.

חיים רמון: לכן עוד תהיינה לכם סיבות רבות, על-פי שיטתכם, להציע אי-אמון.

חיים רמון: למה להזדרז?

חיים רמון: למה להפוך את מוסד האי-אמון – – –

שבח וייס: סליחה, אדוני שר הבריאות.

שבח וייס: אני מבקש מחבר הסדרנים, אם אפשר, לסגור את הדלתות, כי דיוני הפרוזדורים חודרים בקול גדול אל אולם המליאה; אם אפשר – גם להעיר לאנשים שיעבירו את הוויכוח למקום המתאים, למזנון.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: בבקשה.

חיים רמון: למה לפגוע במוסד הזה?

חיים רמון: חשבתי שבאה כנסת חדשה וראוי להתייחס למכשיר האי-אמון בצורה הרבה יותר רצינית, לא כאל מכשיר של קנטרנות אלא כאל מכשיר יוצא דופן, שבא באמת כאשר יש אירוע בעל משמעות.

חיים רמון: אני מציע לכם ללמוד מאתנו.

חיים רמון: היינו שנתיים באופוזיציה, הגשנו שש הצעות אי-אמון, וגם בזה אני חושב שאולי הגזמנו באחת או בשתיים.

גדעון פת: והצטרפתם ל-30 הצעות לפחות.

חיים רמון: לא הצטרפנו, תסלח לי, חבר הכנסת פת.

חיים רמון: לא הצטרפנו.

חיים רמון: אנחנו הבענו אי-אמון בממשלה באותן פעמים שבהן החלטנו שיש אירועים.

חיים רמון: אני מציע לכם עצת מי שהיה אופוזיציונר די ותיק: תתייחסו בכבוד למכשיר הזה, כי כאשר תשתמשו בו גם אנחנו נתייחס בכבוד.

חיים רמון: גם על כך יש לברך.

חיים רמון: תראו, יש ראש ממשלה.

חיים רמון: הכנסת הזאת מכהנת שבועיים.

חיים רמון: הוא הופיע ביום רביעי והשיב על שאילתות.

חיים רמון: הוא הופיע היום והשיב על הצעת האי-אמון.

חיים רמון: גם זה שינוי מרענן.

חיים רמון: תשמרו על זה, כי אם אתם תפרטו את העניין לפרוטות קטנות, לא יהיה מנוס וגם הקואליציה לא תתייחס ברצינות.

חיים רמון: אני רוצה להעיר שתי הערות לנואמים.

חיים רמון: האחת – לחבר הכנסת שרון.

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, סדר העדיפויות במדינת ישראל השתנה, וזה איננו קשור – ואני מדגיש זאת – לעניין הטריטוריאלי.

חיים רמון: יכול אדם לדגול בכך שאסור לוותר אף לא על סנטימטר וצריך להישאר בגבולות ארץ-ישראל השלמה.

חיים רמון: אבל בין זה לבין הסטת כל המשאבים של מדינת ישראל, כל המאמצים, כל הכספים, על חשבון כל המטרות האחרות ומעל כל המטרות האחרות, לרבות קליטה, לרבות חברה, לשטחים – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בן-מנחם, אנא.

חיים רמון: הדבר הזה השתנה.

חיים רמון: אני שמעתי את השר שרון מצטט מ-1976, מ-1980, אבל הוא לא ציטט את חברו, חבר הכנסת ארנס, שר הביטחון, וחבל שהדברים האלה מתגלים רק לעת פרישה.

חיים רמון: אומר שר בכיר – – –

אריאל שרון: אפשר לשאול שאלה?

חיים רמון: אני אתן לך, אבל אני בטוח שאת ארנס אתה לא תצטט, אדוני.

אריאל שרון: לא.

חיים רמון: אני משוכנע שלא תצטט אותו.

חיים רמון: נעצרת ב-1980.

חיים רמון: בוא נהיה עדכניים.

חיים רמון: שר בכיר לשעבר, שר ביטחון, איש שנבחר להיות מספר שתיים ברשימת הליכוד, אומר: אין משמעות לביטוי ארץ-ישראל השלמה.

חיים רמון: הוא בא ואומר, לא חס וחלילה איש מהמחנה הזה: עלינו לצאת מעזה, זה עומס מיותר.

חיים רמון: חבל שכל הדברים האלה מתגלים אצלכם רק לעת פרישה.

חיים רמון: כמעט הייתי אומר, שאני צריך להשתוקק שתפרשו על מנת שנגלה את דעתכם האמיתית.

מיכאל איתן: מתי אתה תצא מעזה?

מיכאל איתן: תגיד אתה מתי תצא?

מיכאל איתן: מר רבין אמר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, השאלה נשאלה שלוש פעמים.

שבח וייס: הוא שמע אותה.

מיכאל איתן: אבל אין תשובה.

שבח וייס: אין שום חובה בתקנון להשיב על שאלות רטורית.

מיכאל איתן: זו לא שאלה רטורית.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, יש לי בקשה אליך, אני באמת לא יכול להתגבר על הקול שלך.

חיים רמון: נקודה שנייה, ובכך אני אסיים: אני רוצה לפנות לחבר הכנסת רביץ.

חיים רמון: אני אינני רואה אותו באולם.

חיים רמון: הוא הגיש הצעת אי-אמון, ואינני רואה אותו.

דן תיכון: הוא יגיע.

חיים רמון: חבר הכנסת רביץ, אני מצטער על כך שאתם, סיעת דגל התורה, הופכים את הפסילה לדגל ולא את התורה.

חיים רמון: הפכתם, סיעת דגל התורה, את מסורת הפסילה ההדדית לסימן היכר.

חיים רמון: אתם לא רק פסלתם את שולמית אלוני.

חיים רמון: בכל אופן, מנהיגה של תנועה, שניגשה לבחירות, לא זכתה במנדט אחד, כפי שאתם זכיתם, אלא ב-12 מנדטים.

חיים רמון: מאות אלפי ישראלים הביעו בה אמון, ואתם מעזים לפסול אותה לכהן כשרה בממשלת ישראל.

חיים רמון: הנאום היום היה על חינוך.

חיים רמון: אבל אנחנו שמענו שהיא פסולה לא רק לחינוך, אנחנו שמענו מפי אנשי דגל התורה, שהיא פסולה למשרד הפנים והיא פסולה למשרד המשפטים, ודאי שהיא פסולה לראשות הממשלה, והיא לדעתכם פסולה לכל תפקיד.

חיים רמון: אני פונה אליכם לרדת מן הדרך הזאת, דווקא אתם.

חיים רמון: אני משוכנע, שאילו זכתה סיעת דגל התורה ב-12 מנדטים ותבעה תיק החינוך, והיו קמים אנשים והיו פוסלים אתכם ומגישים אי-אמון לממשלה, הייתם מזדעקים.

אברהם רביץ: לא היינו דורשים.

חיים רמון: חבר הכנסת רביץ, אני לא סומך על זה שלא הייתם דורשים.

חיים רמון: חבר הכנסת רביץ, אתם די התלוננתם על שנתנו לכם מעט מאוד במשא-ומתן הזה, באתם בתלונות.

חיים רמון: מעט מאוד, טענתם, אנחנו נותנים לכם.

חיים רמון: חבר הכנסת רביץ, היה שר החינוך, זבולון המר, שר חינוך דתי, הוא היה שר החינוך ממפלגה דתית-לאומית.

חיים רמון: הוא היה שר חינוך טוב.

קריאה: מה?

חיים רמון: הוא היה שר החינוך, וחלקים ניסו לפסול אותו, והפסילה הזאת נדחתה ולא התקבלה על-ידי הציבור הרחב.

חיים רמון: הוא ניהל את משרד החינוך על-פי השקפתו, כי הוא נבחר לשם כך.

חיים רמון: בעת שהוא נבחר בפעם הראשונה, הוא עמד בראש מפלגה, שגם לה היו 12 מנדטים.

חיים רמון: והציבור בישראל דחה את הפסילה הזאת.

חיים רמון: ואני מציע לכם: תרדו מהדרך הזאת.

חיים רמון: כאשר חברים במפלגה של שולמית אלוני פסלו מישהו אחר, חשבנו שאסור לפסול, כי שיטת הפסילה לא תאפשר חיים בצוותא של שום מפלגה עם שום מפלגה.

מיכאל איתן: למי אתה מתכוון?

חיים רמון: ואני מציע לך, חבר הכנסת רביץ, לפני שאנו מצביעים, להסיר את הצעת האי-אמון שלך, כי לא היה תקדים בתולדות הצעות האי-אמון להצעת אי-אמון שנועדה לפסול שר על-פי השקפותיו, בגלל מה שהוא חושב, וזאת אף שהשרה שולמית אלוני, במשך כל החודש האחרון, יושבת ומתפקדת כשרה במשרד, ושום דבר ממה שאתם טפלתם עליה, דברים נוראים – אילו הבאתי פה רק מה ש"יתד נאמן" אמר, ולא רק עליה, אלא גם על כל אלה שיושבים סביב שולחן הממשלה הזאת, יום יום: עם מי שיתפנו פעולה, למה היינו אחראים; השמצות, דברי בלע שלא היו כמותם, לא היית יכול ללחוץ את ידינו אם היית אדם הגון והיית מאמין במה שנכתב נגדנו ב"יתד נאמן".

חיים רמון: והיום אתה מוכן לשבת אתנו בקואליציה ורוצה לקבל מאתנו תיקים.

חיים רמון: איזה מין התנהגות זו?

חיים רמון: אתם עוברים קו שאסור לעבור אותו, מסורת שלא נהוגה בבית הזה.

חיים רמון: אני פונה אליך, לפני שמצביעים: קום ותאמר, כי נשארת יחיד מיהדות התורה המאוחדת, שכנראה כבר לא מאוחדת בגלל ההצעה הזאת, ובדין איננה מאוחדת, כי את ההצעה הזאת צריך להסיר.

חיים רמון: תודה.

שבח וייס: חבר הכנסת רביץ, אתה מקבל את ההצעה?

שבח וייס: אתה עומד באתגר?

אברהם רביץ: אני הייתי מציע, שחברת הכנסת שולמית אלוני בעצמה תתפטר.

שבח וייס: תודה רבה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש הערה לסדר.

שבח וייס: בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה למחות על זכות הדיבור, שהוענקה מחוץ למכסה לשר חיים רמון.

מיכאל איתן: נכון שיש זכות דיבור לשרים, מיוחדת, ייחודית, הקבועה בתקנון על-פי סעיף 97, אולם היא מתייחסת לפרק הדן בהצעות לסדר-היום.

מיכאל איתן: הממשלה ענתה על-ידי ראש הממשלה ושני שרים נוספים, ונוסף על כך, המפלגה של חיים רמון קיבלה מכסת דוברים כגודל הסיעה ובהתאם לכך.

מיכאל איתן: לא היה שום מקום לכל הנאום הזה, שאני לא יודע מנין הוא לקוח.

מיכאל איתן: אין לו זכר בתקנון.

שבח וייס: מכיוון שבכל זאת לא תהיה לזה השפעה על תוצאות ההצבעה – פה מתקיים בירור קטן, התייעצות; אנחנו נערוך את ההצבעה ואני מייד אתייחס לזה.

דן תיכון: אני מציע להעביר את זה לוועדת הפרשנות.

שבח וייס: מייד נראה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עדיין לא משתמשים במכשירים האלקטרוניים להצבעה, כי יש בסיעות בירורים לגבי סדרי הישיבה של החברים.

שבח וייס: אני מבקש למנות שני מונים: חבר הכנסת אסעד אסעד וחבר הכנסת יוסי כץ.

דב שילנסקי: פרוטקציה לחיפנים?

שבח וייס: לא, לצפון, כי גם חבר הכנסת אסעד אסעד; חיפה והצפון.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה מאוחדת על חמש הצעות אי-אמון שהוגשו היום; הצעות של סיעת הליכוד, סיעת צומת, סיעת המפד"ל, סיעת יהדות התורה וסיעת מולדת.

שבח וייס: אני שואל: מי תומך בהצעת האי-אמון של חמש הסיעות – יצביע.

שבח וייס: נא למנות.

שבח וייס: לפי התקנון, אין מדברים בזמן הספירה.

שבח וייס: מי מתנגד להצעות האי-אמון ומבקש לדחות אותן – יצביע.

שבח וייס: בעד ההצעות להביע אי-אמון לממשלה – 48

שבח וייס: ההצעות של סיעות הליכוד, צומת, מפד"ל, יהדות התורה

שבח וייס: חברי הכנסת, הרי תוצאות ההצבעה.

שבח וייס: 48 חברי כנסת תמכו בהצעות האי-אמון, 59 חברי כנסת התנגדו.

שבח וייס: לפיכך, כל הצעות האי-אמון נדחו.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בישיבה.

שבח וייס: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

ש' יעקבסון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שלחן הכנסת:

ש' יעקבסון: הצעת חוק הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו (תיקון מס' 4), התשנ"ב–1992, שהחזירה ועדת החינוך והתרבות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ש' יעקבסון: לדיון מוקדם – הצעת חוק הבזק (תיקון – שידור טלוויזיה בכבלים – פרסומת), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – נציג ארגון צרכנים בדירקטוריון), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירותם של תלמידי ישיבות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הטפה לטרנספר), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק הבזק (תיקון – הסדר של בעלי זיכיון בהפקות לא מקומיות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הסעת תלמידים), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מתן שירותי דת), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – נציגות לשני המינים בדירקטוריון של חברה ממשלתית), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירותם של תלמידי ישיבות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודות זיכוי בעד ילדים), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חנן פורת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאת מקלוט), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פתיחת שומות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (הוראת שעה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק היטל על נסיעה לחוץ-לארץ (תיקון – סטודנט ישראלי בחוץ–לארץ), התשנ"ב–1992; מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק גירוש פעילי טרור (הוראת שעה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון סעיף 25), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (מעטפות הצבעה) (תיקון), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת יצחק לוי; הצעת חוק חיזוק הביטחון, התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי;

ש' יעקבסון: הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – הצבעה על נטילת חסינות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – סייג לחסינות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת צחי הנגבי; הצעת חוק הסדרת פעולתם של שתדלנים בכנסת, התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק המים (תיקון – רשיון הפקה באזור קידום), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – אחוז חסימה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק חברות בקופת-חולים (איסור הגבלות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק עידוד התעסוקה, התשנ"ב–1992, מאת חברי הכנסת ש' עמור וע' פרץ; הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון – עדיפות בשליחה ובקבלה לעבודה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם, 1940 (תיקון – מתן חיסונים חינם), התשנ"ב–1992, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ת' זיאד וה' מחאמיד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השלמת קצבת זיקנה), התשנ"ב–1992, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ת' זיאד וה' מחאמיד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מיצוי זכאות לקצבת ילדים), התשנ"ב–1992, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ת' זיאד וה' מחאמיד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מימון תשלומים חריגים), התשנ"ב–1992, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ת' זיאד וה' מחאמיד; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך לשמירת הסביבה והגנת החי), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – היעדרות לרגל מחלת ילד), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק למניעת התפשטות מחלת האיידס (מסירת הודעה לבן-משפחה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק עולים וזוגות צעירים (שוויון זכויות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק משאל עם (הוראת שעה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק הכותל המערבי ורחבתו,

ש' יעקבסון: התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – בית-משפט לעניינים תחוקתיים), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 8), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק פינוי יישובים במסגרת הסדר מדיני, התשנ"ב–1992, מאת קבוצת חברי כנסת מסיעת חד"ש; הצעת חוק הפרשנות (תיקון – תקציב), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי; הצעת חוק העונשין (תיקון – פרסום שם חשוד), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת יצחק לוי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שינוי שיטת הבחירות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק זכויות האדם (חופש המצפון, האמונה, הדת והפולחן, ומניעת כפייה מטעמי דת), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק העמותות (תיקון – עמותה מתרימה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק רישום שיכונים ציבוריים (הוראת שעה) (תיקון – אישור שיכון ציבורי), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק הבחירות (תיקון – אחוז החסימה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – החמרת עונשים), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב] (תיקון – ילד נכה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת יורם לס; הצעת חוק רכישת מפעלים בידי עובדיהם (מקרים מיוחדים) (תיקון – הרחבת תחולה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק להגבלת ייבוא מבנים, התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – קיצור תקופת השירות), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חנייה בתחום רשות מקומית), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת רענן כהן.

שבח וייס: אדוני המזכיר, סליחה שאני מפריע, אני מבקש לשאול אותך.

שבח וייס: האם יש לנו אפשרות תקנונית, שאתה תודיע פחות או יותר על החוקים, ואחר כך נמסור זאת לפרוטוקול?

שבח וייס: אני רוצה פשוט לחסוך מאמץ ולחסוך את קולך.

ש' יעקבסון: רק לשר יש אפשרות למסור חומר לפרוטוקול.

שבח וייס: אני מבין שלנו אין אפשרות.

ש' יעקבסון: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק עידוד גידול חיטה וגידולי חורף, התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הוספה לסעיף 16א), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (תיקון סעיף 201), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצויים והיטל השבחה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק איסור העסקה (תושב האזור שעבר עבירה ביטחונית), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת חנן פורת; הצעת חוק הדיינים (תיקון – הצהרת אמונים), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק זכויות מבצעים (תיקון – קלטות וידאו), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק העונשין (תיקון – פיצוי על הוצאות להצלת חיי אדם), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק העונשין (תיקון – הריגה וניסיון לרצח של בן משפחה), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק האזנת סתר (תיקון – חשיפת מקור עיתונאי ושיבוש הליכי משפט), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק לתיקון דיני משפחה (מזונות – איסור שיפוי), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת אברהם בורג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (הסעת ילדים נכים), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – ביטול שירות סדיר נוסף), התשנ"ב–1992, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ.

ש' יעקבסון: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, לעניין זה – יש לנו הרבה מאוד חברי כנסת, שבדרך כלל בראשית קדנציה מגישים הצעות חוק, אף שחבר הכנסת יכול למעשה להגיש ארבע הצעות לסדר-היום במשך מושב, הוא מחליט על החלוקה – האם הצעות חוק, או הצעות רגילות לסדר-היום.

שבח וייס: התפתחה מסורת שחברי כנסת מגישים אין-ספור הצעות, זה שגשג.

שבח וייס: במידה רבה הייתי קורא לזה הצהרות חוק או רעיונות.

שבח וייס: יכול להיות שוועדת הכנסת תרצה לדון בנושא, האם אין הפרזה בשימוש במוסד הזה להנחת הצעות שאין שום סיכוי, גם במשך עשר קדנציות, להביא אותן לידי דיון.

שבח וייס: בינתיים אנחנו ממשיכים במסורת שהתגבשה.

שבח וייס: זה פשוט הסבר לחברי הכנסת החדשים.

שבח וייס: לשאלה שהעלה כאן חבר הכנסת מיכאל איתן, לגבי השתתפות השרים היום בדיון, הממשלה הגישה לנו רשימה של ארבעה שרים שעונים בשמה.

שבח וייס: היו חמש הצעות אי-אמון, והיו נושאים שונים וכן הלאה.

שבח וייס: אינני מוצא שום איסור בתקנון לעניין הזה.

שבח וייס: אם חבר הכנסת מיכאל איתן סבור, שיש איזה איסור בתקנון, יעלה את זה על הכתב באופן מנומק, ואנחנו נדון בזה באופן מסודר במקום המתאים, בוועדת הכנסת; נדמה לי שהוא עצמו חבר ועדת הכנסת.

שבח וייס: נוכל לדון בזה שם.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מודיע בזה שישיבה זו נסתיימה.

שבח וייס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, כ"ז בתמוז התשנ"ב, 28 ביולי 1992, בשעה 16:00.

שבח וייס: ישיבה זו נעולה.