ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 61, 1993-02-08 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו פותחים את ישיבת הכנסת; יום שני, י"ז בשבט התשנ"ג, 8 בפברואר 1993.

שבח וייס: חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אנחנו החלטנו לייחד את החלק הראשון של ישיבת הכנסת היום לציון יום הולדתה ה-44 של הכנסת, ובמרכז הדיון העמדנו את ירושלים.

שבח וייס: השנה, כידוע, היא שנת ירושלים, וחשבנו שמתאים ונכון להקדיש את הדיון שלנו לבירת ישראל.

שבח וייס: חברי הכנסת שישתתפו בדיון ודאי ישלבו בדברים הקצרים שלהם גם דברים על ירושלים, ואולי פה ושם ירצו גם לומר משהו על הכנסת.

שבח וייס: אני רוצה לקבל בברכה, בשמכם, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה וחברי הכנסת, את חברינו, חברי הכנסת לשעבר, שהם תמיד אורחים רצויים מאוד בבית הזה, בכל ימות השנה, וודאי בימי חג ומועד, את פני העיר ואת פני המדינה, שהם אורחינו היום ביציע, את הנהגת העיר ירושלים, את ראש העיר, את מכובדיה, את יקיריה, את רבניה, את כוהני הדת, אנשי צה"ל, שופטים, אנשי המינהל הציבורי.

שבח וייס: ובאופן מיוחד, ברשות כולכם, אני רוצה לברך את אורחינו המיוחדים היום, וזוהי קבוצה של חסידי אומות העולם, שהם כל כך יקרים לנו ואנחנו מעריצים את פועלם בתקופה הקשה כל כך לעמנו, בתקופת מלחמת העולם השנייה.

שבח וייס: חשבנו שיהיה מכובד לבית הזה לארח אותם כאן.

שבח וייס: חברי הכנסת, ב-14 בפברואר 1949, בירושלים, נפתחה הישיבה הראשונה של האספה המכוננת, והנואם הראשון היה מי שהיה אז נשיא מועצת המדינה הזמנית, ד"ר חיים ויצמן, לימים נשיאה הראשון של מדינת ישראל.

שבח וייס: אני רוצה בפתיחה הקצרה שלי להביא כמה דברים בשם אומרם.

שבח וייס: אמר אז חיים ויצמן: "ברגש של יראת כבוד והדרת קודש אני קם לפתוח את האספה המכוננת של מדינת ישראל, את כנסת ישראל הראשונה בימינו, בעיר הנצחית ירושלים".

שבח וייס: וממשיך חיים ויצמן: "מיטב בני האומה, מנהיגי הדור הנעלמים והאלמונים, קמו להגשים את חלום הדורות של שיבת ציון וחידוש הקוממיות הלאומית".

שבח וייס: אומר ויצמן: "היום אנו ניצבים על סף תקופה חדשה.

שבח וייס: יצאנו מפרוזדור המשטר הזמני ואנו נכנסים לטרקלין של המשטר הדמוקרטי המסודר והקבוע.

שבח וייס: הכנסת הזאת נבחרה על-ידי כל קהל ישראל, על-ידי כל קהל אזרחי ישראל.

שבח וייס: רצון העם כולו בא לידי ביטוי חופשי ומלא בבחירות האלו" – מדובר על הבחירות הראשונות, שהתקיימו בשלהי מלחמת השחרור – "אנחנו העם שנתן פעם לעולם כולו את בשורת הרוח, שהיתה ליסוד התרבות האנושית.

שבח וייס: עינו הבוחנת של העולם צופה עכשיו אלינו לראות איזו דרך נבור לנו בסידור חיינו, מה דמות נעצב למדינה שלנו.

שבח וייס: אוזנו קשובה לשמוע אם תצא בשורה חדשה מציון ומה תהיה הבשורה".

שבח וייס: "בשורת עידוד ותקווה טובה יוצאת בשעה זו מן הבית הזה, מעיר הקודש הזאת, לכל הנרדפים והמדוכאים בעולם כולו, הנאבקים על חירות ושוויון.

שבח וייס: " לימים, כאשר דוד בן-גוריון, ראש ממשלתה ושר הביטחון הראשון של מדינת ישראל, הביא לכנסת, אשר ישבה אז בתל-אביב – הישיבה הראשונה היתה כאן, בירושלים, בבנייני הסוכנות; כזכור לכם וכידוע לכם, הכנסת עברה לעבודה שוטפת בתל-אביב, מסיבות שהיו ידועות אז – אמר דוד בן-גוריון, בין היתר: "מאז כינון הממשלה הזמנית העמדנו הדאגה לשלומה, ביטחונה וחיזוקה הכלכלי של ירושלים במרכז דאגותינו.

שבח וייס: בסערת המלחמה, כשירושלים היתה נתונה במצור, היינו נאלצים לקבוע זמנית מושב הממשלה בקריה, על יד תל-אביב.

שבח וייס: אולם למדינת ישראל היתה ותהיה רק בירה אחת, ירושלים הנצחית.

שבח וייס: כך היה הדבר מלפני שלושת אלפי שנה וכך זה יהיה, כפי שאנו מאמינים, עד סוף כל הדורות".

שבח וייס: ואם אנחנו ברוח של השמעת דברים בשם אומרם, אסיים את הברכה בשתי שורות מתוך שירו של יהודה עמיחי, "ירושלים".

שבח וייס: וכך כותב המשורר: "שיר אוהבים בירושלים.

שבח וייס: אנחנו כלולים ברוב נבואות הזעם וכמעט בכל הבשורות הטובות".

שבח וייס: בסימן זה אני פותח את הדיון ואני מזמין את ראש הממשלה לשאת את דברו.

שבח וייס: אדוני, ראש הממשלה, בבקשה.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברי הכנסת לשעבר, ראש עיריית ירושלים, אורחים נכבדים, 44 שנים מאז כוננו האבות המייסדים את הבית הזה.

יצחק רבין: כבר חלפו שנות דור, ואנו עדיין נתונים בתהליך של עיצוב בית-המחוקקים, ועדיין אנו מתלבטים ושואלים ומנסים להשיב, וכנראה לא מסתיים לעולם תהליך העיצוב והבנייה של הכנסת כסמל הדמוקרטיה שלנו.

יצחק רבין: הבית הזה חב חוב של כבוד, הערכה והוקרה לראשונים, שהניחו יסוד, ולבאים אחריהם, שהוסיפו נדבכים ויחדיו יצרו את אחת המדינות הדמוקרטיות ביותר בעולם.

יצחק רבין: בשם הממשלה, בשמי, אנו מודים היום לראשונים ולהולכים אחריהם, על שהנחילו לנו ראשיתה של מורשת דמוקרטית מפוארת, שגאוותנו עליה.

יצחק רבין: ביום הולדתה של הכנסת, יבואו כולם על התודה ועל הברכה.

יצחק רבין: חברי הכנסת, התקשורת מציגה – ומבחינתה, אולי בצדק רב – את הקליפה הצבעונית והססגונית והתוססת של הבית הזה.

יצחק רבין: הצופים בבית רואים את המראות ושומעים את הקולות.

יצחק רבין: אודה ואתוודה, ונודה כולנו: לפעמים, בזמן האחרון האחרון, אולי לעתים קרובות מדי, אנו עומדים מופתעים לנוכח חזיונות שאינם מוסיפים כבוד לחברי הכנסת, למוסד שהוא סמל.

יצחק רבין: לעתים קרובות מדי נחמץ הלב לרבים.

יצחק רבין: אבל יורשה לומר לכם, לאורחים שבאו לכבד אותנו בנוכחותם, ולכל בית ישראל: עדיף בית-מחוקקים, עדיפה כנסת רועשת וצעקנית ומתחכמת, על פני מוסדות ובתי-מחוקקים שרוח הדמוקרטיה וערכיה זרים להם, והם רחוקים מהם, וכל הקולות שם דומים, וכל ההצבעות הן חלק מהצגה גדולה אחת.

יצחק רבין: אין פירוש הדבר, שחלק מהמראות והקולות היום בכנסת יפים למראה או נעימים לאוזן; לעתים ההיפך הוא הנכון.

יצחק רבין: בזמן האחרון היו בבית הזה אירועים ונאמרו דברים, שלא הוסיפו כבוד לבית ולמה שהוא מסמל.

יצחק רבין: מן הראוי שאנו, חברי הכנסת, נחזור ונקרא לעצמנו לנהוג כהלכה ובכבוד עם עמיתים ויריבים, לשמור על איפוק, והעם הרואה את הקולות יכבד את מי שמכבד את הבית הזה.

יצחק רבין: ועוד הערה ביום חג: מי שמנסה לעקוב אחרי עבודת הכנסת וחיי היום-יום במדינה רואה לא במעט דאגה תופעה שמשתלטת על חיינו ביחסים שבין שליחי הציבור לבין עצמם וביחסים שבין אדם לחברו.

יצחק רבין: בלשון היום-יום והעיתונות העכשווית קוראים לזה: חוסר פרגון.

יצחק רבין: אל קשיי היום-יום, אל המתח שמלווה את חיינו כאן, מצטרפים יותר ויותר באחרונה, יותר מדי צרות עין וקנאה ושנאת חינם, ומתמעטת הכרת הטובה והכרת התודה ומאור הפנים.

יצחק רבין: אין לנו אלא להצטער על כך, ועל כולנו לעשות כדי לשנות.

יצחק רבין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המושב החגיגי היום מוקדש לירושלים בירת הנצח שלנו, שמלאו 25 שנים לשחרורה ולאיחודה במלחמת ששת הימים.

יצחק רבין: ארשה לעצמי לדבר בנימה אישית.

יצחק רבין: במלחמת ששת הימים היו ימים קשים ורגעים מרגשים.

יצחק רבין: ומכולם היה זה הרגע, שבו נגעו ראשוני הצנחנים, בפיקודו של ידידנו וחברנו מוטה גור, באזובי הקיר של הכותל המערבי, בוכים על חבריהם, נרגשים מסופת המעמד, שכמותו לא היה ולא יחזור לעולם.

יצחק רבין: הרבה חוויות עברנו בחיינו, כל אחד וחוויותיו.

יצחק רבין: אחת החוויות היותר מרגשות היתה זו, כאשר חזרתי עם משה דיין ועוזי נרקיס ורחבעם זאבי, אל הכותל המערבי.

יצחק רבין: אינני דתי במובן המקובל היום על-פי מפלגות מסוימות.

יצחק רבין: אבל אני בן לעם היהודי, שחלם אלפי שנים לחזור לנחלת אבותיו, בן לעם שגלה מארצו ואיבד במחוזות הגולה מיליונים מבניו.

יצחק רבין: עבורי, אבני הכותל השותקות היו המלט בחומת עם ישראל לדורותיו.

יצחק רבין: הן דיברו אלי באותם רגעים יפים ועצובים יותר מכל חלום.

יצחק רבין: זה היה רגע גדול בחיי, כמו בחיי כל אחד מן היושבים פה, כמו בחייו של העם היהודי כולו.

יצחק רבין: באותו יום נסגר מבחינתי מעגל, לפני 25 שנים.

יצחק רבין: כאן, בירושלים, 19 שנים קודם לכן, במלחמת העצמאות, היתה לי הזכות לפקד על חטיבת לוחמי הפלמ"ח – חטיבת "הראל".

יצחק רבין: כאן ובדרך אל העיר, עשינו לילות כימים, ניסינו להגיע, כבשנו, נסוגונו, ידענו את טעם הניצחון ואת כאב הכישלון.

יצחק רבין: כאן ובדרך אל העיר, בהרים סביב לה, נפלו מאות ממפקדי ומלוחמי חטיבת "הראל".

יצחק רבין: לילה לילה קברנו את מתינו, ויצאנו שוב אל הדרך.

יצחק רבין: רבים מאתנו לא חזרו.

יצחק רבין: בנשק המעט, בשורות המידלדלות, לא הצלחנו אז לשחרר את העיר העתיקה, ובמשך שנים התהלכנו בתחושת כאב על העיר החצויה, שריד המקדש שנשבה בידי זרים.

יצחק רבין: 19 שנים היו הדרכים אל הכותל שוממות, כיכר השוק ריקה, ואין פוקד את הר-הבית בעיר העתיקה – כמאמר המשוררת נעמי שמר.

יצחק רבין: מלחמת ששת הימים סגרה את המעגל, סגרה את החשבון והחזירה אותנו הביתה, על מנת שלא לעזוב לעולם.

יצחק רבין: בכל אחד מאתנו יש חלק מירושלים, מחוז חלומותיהם של דורות של יהודים, נוף געגועיהם ומוקד תפילותיהם של דתיים וחילונים.

יצחק רבין: ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל, וכך תהיה לעד.

יצחק רבין: עם זאת, חובה עליונה עלינו לחלוק כבוד לשתי הדתות האחרות, שירושלים היא חלק מחייהן ומאמונתן, לאפשר חופש פולחן דתי לכל הבא בשעריה, בכל המקומות הקדושים, לגלות סובלנות, להושיט יד.

יצחק רבין: איש באמונתו יחיה.

יצחק רבין: סמל, דוגמה ומופת לדרך חיים זו הוא ידידנו ראש העיר, טדי קולק, שכבר שנות דור שוקד על בניית ירושלים וטיפוח החיים המשותפים בעיר זו, שחוברה לה יחדיו.

יצחק רבין: אין כמוהו.

יצחק רבין: חברי ואני בממשלה, חברי הבית הזה ואזרחי ישראל רוצים שכאן, בעיר שראתה דורות ושנים של מאבקים וייסורים, בירושלים שהיא נשמתו של העם היהודי, כאן יגיעו לקצם הסכסוכים שבינינו לבין שכנינו; כאן, בירושלים של זהב, נחתום חוזי שלום.

יצחק רבין: האם זה הרבה מדי?

יצחק רבין: זכינו להיות עדים לשעות גדולות בהיסטוריה של העם היהודי.

יצחק רבין: העיר אשר בדד יושבת ובלבה חומה, שוב אינה לבדה.

יצחק רבין: ירושלים ניבטת אלינו מהחומה, מהמגדל, מאבני הכותל.

יצחק רבין: אלפי שנות היסטוריה מביטות בנו, ואנחנו נמשיך.

יצחק רבין: וכאן, בירושלים, עיר השלום, נגיע אל השלום.

שבח וייס: אני מודה לראש הממשלה על דבריו.

שבח וייס: חברי הכנסת, אורחים יקרים, אנחנו נקיים עכשיו דיון קצר ותמציתי, אשר את נושאיו הגדרתי קודם לכן.

שבח וייס: אני מבקש מן הדוברים לתמצת את דבריהם בזמן של בין חמש לשבע דקות.

שבח וייס: אחרי שנשמע את הדוברים העיקריים שלנו היום, כולנו – האורחים, חברי הכנסת והשרים – מוזמנים לטרקלין-שאגאל, שם נשמע ברכה של ראש עיריית ירושלים, אורחנו המכובד טדי קולק, נתכבד בכיבוד של ט"ו בשבט ונמשיך לחגוג בטרקלין את יום כינון הכנסת, באווירה פחות פורמלית של שיחות פנים אל פנים.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת אהוד אולמרט לשאת את דברו, ואחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברי הכנסת לשעבר, אורחינו הנכבדים, ראש עיריית ירושלים, גבירותי ורבותי, כנסת ישראל היא הביטוי הנעלה ביותר והעמוק ביותר בשיטת הממשלה שלנו לאופיה הדמוקרטי של המדינה.

אהוד אולמרט: הכנסת, אולי כמעט יותר מכל פרלמנט אחר בעולם, פתוחה וסוערת ותוססת ומרגוע אין בה.

אהוד אולמרט: היא משמשת, אדוני היושב-ראש, מקום מפגש לכל הדעות, המחלוקות והוויכוחים.

אהוד אולמרט: אנו עושים זאת אולי על-פי אופיינו הלאומי, תוך עמידה על קוצו של יו"ד, בלהט, לא אחת בקול ניחר ובצעקה רמה.

אהוד אולמרט: לא אגזים אם אומר, אדוני היושב-ראש, כי לעתים יש תחושה, בעיצומם של כל הוויכוחים, גם בשאלות הגדולות והחשובות, שדרושה לה לכנסת לפעמים אולי מידה מסוימת של איפוק, של ריסון ושל איזון לא במה שקשור לוויכוח, אלא לצורתו, כדי שהכנסת תוכל, מתוך בחירה עצמית שלה, לשמש מופת לסגנון הוויכוח והבירור לאזרחים כולם, שעוקבים אחריה, במיוחד בשנים האחרונות, בתשומת לב ומתוך קרבה שהאלקטרוניקה המודרנית מאפשרת, כפי שלא היה מעולם.

אהוד אולמרט: איך נשמור על הרוח התוססת ועל להט הוויכוח, אבל נדע גם להגדיר לעצמנו את הגבולות הנכונים – נדמה לי שעל כך לא נוכל להחליט בימי מועד כמו זה שאנחנו חוגגים היום.

אהוד אולמרט: אבל ראוי לנו לזכור, אדוני היושב-ראש, שאנחנו צריכים לקיים עם עצמנו את הבדיקה הזאת, ולצאת ממנה כשהכנסת מקרינה מתוך עצמה מידה גדולה יותר של אחריות, שתזכה להערכה ולכבוד בקרב כל רואיה.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, בצדק בחרה הכנסת לדון ביום זה ולסמל בו את מעמדה המיוחד של ירושלים.

אהוד אולמרט: ירושלים היא הביטוי העליון למיצוי השאיפות הלאומיות של העם היהודי.

אהוד אולמרט: ירושלים היא העבר, ההווה והעתיד.

אהוד אולמרט: ממעמקי הנפש היהודית, מנבכי ההיסטוריה שלנו, זורמת שירת ירושלים בעורקי החיים של העם היהודי כביטוי העליון לכל התקוות, הפחדים, הגעגועים והתפילות שלנו.

אהוד אולמרט: אין עיר כזו בעולם כולו.

אהוד אולמרט: די בעצם הזכרת שמה כדי להרעיד את הנימים העמוקים ביותר בלבנו.

אהוד אולמרט: כשם שכנסת ישראל ויובלה הם הביטוי החד ביותר לאופי החיים הדמוקרטיים שלנו, על כל שלל הגוונים, הדעות, המחלוקות וההסכמות שלנו, כך ירושלים היא סמל התחייה, העתיד הקשור לעבר והשורשים שמהם לא ניתקנו.

אהוד אולמרט: ירושלים מסמלת את כל תקוותינו, אך בה בעת גם חלק ניכר ממצוקותינו.

אהוד אולמרט: למעלה מ-44 שנים לאחר הכרזת עצמאותנו כמעט שאין מכירים בעולם במעמדה המיוחד לנו.

אהוד אולמרט: עובדה היא שירושלים אינה מוכרת כבירת ישראל אפילו על-ידי הטובות שבידידותינו.

אהוד אולמרט: מה שנראה לנו כמובן מאליו, טבעי, חלק מאורח חיינו הבסיסי ביותר, איננו מקובל על מרבית עמי העולם.

אהוד אולמרט: מי שמשלה עצמו, כי הוויכוח המדיני מצטמצם רק לשאלות של אסטרטגיה וטריטוריה, בוחר להתעלם מהעובדה כי במוקד עדיין קיימת שאלת ירושלים, בבחינת המאבק על הלב והנפש של עצם קיומנו.

אהוד אולמרט: לכן, גם כיום, אדוני היושב-ראש, אסור להתייחס לירושלים כאילו מעמדה ועתידה כבירת ישראל הנצחית והשלמה שוב אינם חלק מסדר-היום הלאומי והבין-לאומי.

אהוד אולמרט: השאלה הזו עוד עומדת לפנינו, ונצטרך לגייס למענה את כל כוחותינו ואמונתנו, כי המאבק על עתידה, שהוא מאבק על עצם קיומנו, יהיה קשה יותר, חריף יותר, לוהט יותר מכל שאלה אחרת שנתנסינו בה ונצטרך להתמודד עמה.

אהוד אולמרט: דווקא משום כך חובה עלינו לשמור את ירושלים מחוץ למסגרת הוויכוחים הרגילים שאנחנו נתונים בהם.

אהוד אולמרט: המבחן להצלחתנו טמון, בראש ובראשונה, ביכולת של כולנו לתרום לכך שירושלים השלמה, בריבונות יהודית, תמשיך להיות מקום שבו חיים בני עמים שונים ודתות שונות ביחד, תוך גילוי של סובלנות ופתיחות מקסימלית למשמעות המיוחדת שיש בה לכולם בריבונות יהודית.

אהוד אולמרט: זו שאלה שדורשת הבנה קודם-כול בין יהודים ליהודים, בין חילונים לדתיים, בין דתיים לחרדים; ובמישורים אחרים – גם בין יהודים לבני דתות אחרות, כל אחד וצרכיו, כל אחד וזיכרונותיו, כל אחד ורגישויותיו.

אהוד אולמרט: ירושלים נמצאת במוקד העימות היהודי-הפלשתיני.

אהוד אולמרט: אומר במלים מפורשות: ירושלים אוחדה על-ידי ישראל כדי שלא לחצות אותה שוב לעולם.

אהוד אולמרט: "שבנו לקדושים שבמקומותינו, ולעולם לא ניפרד מהם יותר" – אמר משה דיין, זיכרונו לברכה, כאשר הגיע לראשונה לכותל בנסיבות שתיאר אותן ראש הממשלה.

אהוד אולמרט: מי שחושב על ההיבט הפוליטי של הפתרון במונחים של חלוקה, של הפרדה, של ניתוק חלק כלשהו מהעיר מיתר חלקיה – כאילו הכריז על רצונו לכרות את לבו של העם היהודי ממנו.

אהוד אולמרט: אין כל סיכוי לכך.

אהוד אולמרט: מנקודת המבט הזאת נעשה הכול כדי להפוך את החיים בעיר הזו לחיים של הבנה, שיתוף פעולה וכבוד הדדי, ברוח גישתו החכמה של טדי קולק, ראש העיר זה שנים רבות.

אהוד אולמרט: אך לא נוכל להסתפק בכך, אדוני היושב-ראש.

אהוד אולמרט: ירושלים חייבת בתנופת פיתוח ובנייה, ללא מעצורים וללא מגבלות.

אהוד אולמרט: היא חייבת להפוך למרכז תיירות עולמי, למקום מפגש לכינוסים מכל הסוגים, בסיס לתעשיות המבוססות על טכנולוגיות חדישות הצורכות כוח אדם מיומן.

אהוד אולמרט: מעמדה בחיי המדינה ייקבע לא רק על בסיס ההזדהות הרגשית וההיסטורית אתה, אלא גם על בסיס כוחה, חיוניותה, פריחתה ושגשוגה.

אהוד אולמרט: ירושלים אינה רק סמל שבו אנו מתגדרים בימי חג ומועד, אלא עיר שצריך לחיות בה, ברווחה, בנוחיות, בשגשוג, בביטחון ובשלום.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אהוד אולמרט.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פונה אל הדוברים הבאים לתמצת את דבריהם למשך חמש דקות.

שבח וייס: בגלל אווירת החג לא נעים לי להעיר ולצלצל.

שבח וייס: אנא הפעילו משמעת עצמית, כי יש לנו עוד המשך בטרקלין, ואנחנו צריכים לגרום לכך שיהיה קומפקטי ונעים.

שבח וייס: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

שולמית אלוני: כמה נואמים יש?

שבח וייס: זה דיון, וכמקובל – יש זכות לכל סיעה, במסגרת של חמש דקות.

שבח וייס: זה כתוב על הלוח, ואני מבקש מאוד לכבד את המסגרת הזאת.

שבח וייס: זו מסגרת קבועה של יום הכנסת, דובר לכל סיעה.

שבח וייס: זה לא התחיל היום, אלא לפני 43 שנים.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת זיסמן.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, בראשית דברי רצוני לברך את עם ישראל, את חברי הכנסת ואת עובדיה, ביום הולדתה ה-44 של כנסת ישראל.

עמנואל זיסמן: דרך ארוכה עברה הכנסת מאז נשמעה הצעקה המבוהלת "פצצה", כשהתפוצץ רימון היד במליאת הכנסת.

עמנואל זיסמן: היתה זו שנת 1957.

עמנואל זיסמן: דרך פתלתלה עברה הכנסת בתהליך ההתמסדות שלה ובתדמית שהיא יצרה בקרב הציבור הרחב.

עמנואל זיסמן: אני מאמין שבשני אלמנטים אלה אנו בתקופת מעבר.

עמנואל זיסמן: בשנים האחרונות נחשפה הכנסת בפני הציבור, ובלשון פופולרית של היום – "היא יצאה מן הארון".

עמנואל זיסמן: אני מאמין שתופעה זו מאפיינת לא רק את כנסת ישראל.

עמנואל זיסמן: היא חולפת על כל רובדי החברה הישראלית.

עמנואל זיסמן: אם נביא לדוגמה את המאבק האימתני המתרחש היום לקראת הבחירות של הרבנים הראשיים לישראל, ובאילו צדדים מכוערים הוא מלווה, נבין כי בית-הנבחרים הוא רק בבואה של החברה הישראלית.

עמנואל זיסמן: אני מכיר את המקוננים על תדמיתה של הכנסת ועל תדמיתם של חברי הכנסת.

עמנואל זיסמן: נכון שפה ושם נשמעים ביטויים חריגים במליאת הכנסת.

עמנואל זיסמן: אבל חוטא מי שנטפל דווקא לאלה, כיוון שהמבחן האמיתי של הבית הוא בעבודה השוטפת של חברי הכנסת, הווי אומר בחקיקה ובביקורת על הממשלה; וזאת אנחנו עושים.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ב-13 בדצמבר 1949 הציע ראש הממשלה דוד בן-גוריון שהכנסת ומשרדי הממשלה יקבעו מושבם בירושלים.

עמנואל זיסמן: הכנסת קיבלה את ההצעה, והתכנסה לראשונה בירושלים ב-27 בדצמבר 1949.

עמנואל זיסמן: בהצעה זו הבהיר בן-גוריון את הקונסנסוס הלאומי בסוגיית ירושלים לאמור: "מאז כינון הממשלה הזמנית העמדנו הדאגה לשלומה וביטחונה וחיזוקה הכלכלי של ירושלים במרכז דאגתנו.

עמנואל זיסמן: בסערת המלחמה, כשירושלים היתה נתונה במצור, היינו נאלצים לקבוע זמנית מושב הממשלה בקריה, על-יד תל-אביב.

עמנואל זיסמן: אולם למדינת ישראל היתה ותהיה רק בירה אחת, ירושלים הנצחית.

עמנואל זיסמן: כך היה הדבר לפני שלושת אלפים שנה, וכך זה יהיה, כפי שאנו מאמינים, עד סוף כל הדורות".

עמנואל זיסמן: לאחר מלחמת ששת הימים, ב-28 ביוני 1967, הפכה הכנסת את ירושלים המזרחית לחלק בלתי נפרד מן המדינה, בהחילה עליה את המשפט, השיפוט והמינהל הישראליים, ובהתקינה את פקודת העיריות בדרך המאפשרת את הרחבת הגבול המוניציפלי של העיר.

עמנואל זיסמן: חקיקה זו קובעת במפורש, שירושלים היא מאוחדת ושלמה, ובריבונות ישראל.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נתונים כל השנים במאבק מתמיד ובלתי פוסק על ביצור מעמדה של ירושלים המאוחדת והשלמה כבירת ישראל.

עמנואל זיסמן: וזה מחייב מאמץ מיוחד למען המשך גידולה והאצת פיתוחה של העיר.

עמנואל זיסמן: יש לפעול להמשך גידולה של האוכלוסייה היהודית בעיר, הן על-ידי קליטה גוברת של עלייה והן על-ידי משיכת אוכלוסייה ותיקה וצעירה.

עמנואל זיסמן: האצת הבינוי והוספת דיור בירושלים צריכות להיות מלוות בפיתוח התשתית הכלכלית, התעשייתית והטכנולוגית.

עמנואל זיסמן: יש להבטיח את חוסנה של הרקמה החברתית בעיר, וזה מחייב מאמצים מיוחדים בתחומי החינוך, התרבות, הרווחה והשיכון, כדי להבטיח את הצרכים הייחודיים של מגוון האוכלוסיות בירושלים.

עמנואל זיסמן: יש לתת שירותים שווים, תוך התייחסות לצרכים המיוחדים של האוכלוסיות המגוונות.

עמנואל זיסמן: זו מחויבות וחובה של כולנו, לכבד את זכויותיהם האזרחיות והדתיות של כל חלקי האוכלוסייה בעיר, ללא הבדל דת ולאום, ולדאוג לצורכי כל התושבים.

עמנואל זיסמן: יש לסייע ליוזמות אשר מחזקות את המגמה להפוך את ירושלים, מרכזו של העם היהודי, למוקד הפעילות הלאומית, אך גם הבין-לאומית, בתחומי המדע, התיירות, התרבות והאמנות.

עמנואל זיסמן: ממשלת ישראל צריכה להעמיד לרשות העירייה את התקציבים הדרושים להמשך תנופת הפיתוח.

עמנואל זיסמן: ואני מאמין שהכנסת הזאת תחוקק חוק ירושלים, אחר, שיממש בצורה מפורטת ועניינית את מחויבותה של הממשלה לבירה, כפי שהתבטאה בחוק ירושלים, 1967, בכל הנוגע ליצירת התנאים הנאותים והקצאת התקציבים המיוחדים הנדרשים לפיתוחה ולחיזוקה של ירושלים.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עיר זו, בירת ישראל, מנוהלת לפי מדיניות של סובלנות ואורך-רוח, מדיניות אחראית ושקולה, שיסודותיה כבוד ורגישות לייחודן הדתי והתרבותי של אוכלוסיות שונות בעיר והתחשבות בצורכיהן המיוחדים.

עמנואל זיסמן: ועל כך תודה והערכה לממשלות ישראל, לאבות העיר, והם נמצאים כאן, מכל הסיעות, אך בראש ובראשונה לראש העירייה, שבאמונתו ובתפיסת עולמו, בכושרו הניהולי ובהנהגתו, הגיעה העיר הזאת להישגים שהפכו אותה לעיר דמוקרטית, מודרנית, פתוחה ומתקדמת.

עמנואל זיסמן: אני מאחל לירושלים ולתושבי ירושלים, לעם ישראל ולכנסת, שיתגשם מה שאמר ראש הממשלה בסוף דבריו, שבעיר השלום ובכנסת הזאת, בשנה הקרובה, ייחתמו ויאושרו חוזי השלום.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת עמנואל זיסמן.

שבח וייס: חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת משה פלד.

שבח וייס: חברי הכנסת, יש לי בקשה אל חברי הכנסת שהכינו לעצמם את הנאומים וקוראים מן הכתב, שיגלו מספיק גמישות כדי לעמוד במסגרת הזמן, ובעת הצורך יתנתקו מן הכתב ויאמרו את הדברים בעל-פה.

שבח וייס: חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חברי הכנסת לשעבר, ראש העיר טדי קולק, אורחים נכבדים, הכנסת חוגגת היום את יום הולדתה ה-44, וכמו בכל יום הולדת שומה עלינו לעשות שני דברים: דבר ראשון – חשבון נפש לגבי הישגינו ומחדלינו בשנה האחרונה; ודבר שני – לשנן, לרענן ולחדש את מחויבותנו לעקרונות היסוד של הדמוקרטיה הישראלית.

נעמי חזן: השנה שחלפה היתה שנה חשובה בהיסטוריה של הדמוקרטיה במדינת ישראל, שכן בשנה האחרונה הוכחנו הלכה למעשה את אחד מעקרונות היסוד של הדמוקרטיה, שאזרחים יכולים ומפלגות מסוגלות להחליף בינן לבין עצמן את מי שעומד בראש השלטון, ולעשות זאת ללא זעזועים במערכת.

נעמי חזן: את עקרון התחלופה בצמרת הוכחנו השנה.

נעמי חזן: השנה שחלפה היתה שנה חשובה לדמוקרטיה הישראלית גם מבחינה זאת שהיה רענון של חברי הבית הזה.

נעמי חזן: שליש מחברי הבית, ואני בתוכם, הם חברים חדשים.

נעמי חזן: לעניות דעתי, עצם התחלופה, גם האישית וגם המפלגתית, היא דרך לממש את הדמוקרטיה בפועל.

נעמי חזן: אך עם זאת, כפי שנאמר על-ידי דוברים קודמים, הכנסת הזאת מסגלת גם דרכי התנהגות, שיש בכל זאת גם לבקר אותן.

נעמי חזן: בגלל התקשורת שלה אנחנו זוכים, בגלל החשיבות ההולכת וגדלה של יצירת קשר בין נבחרים לבין מצביעים, ייתכן מאוד שנורמות ההתנהגות שלנו אינן עומדות תמיד במבחן הכבוד ההדדי, ההקשבה והסובלנות, שהם יסודות ההתנהגות הדמוקרטית.

נעמי חזן: לכן, ביום הולדתנו חשוב לנו לזכור פעם נוספת, שכבוד האדם עומד במרכז עקרונות הדמוקרטיה, שההבנה של האחר – במרכז הדמוקרטיה, שעקרון השוויון – במרכז הדמוקרטיה, וכל הדברים האלה מתגלמים ביכולת שלנו לפתח תרבות פוליטית ההולמת את הערכים האלה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העובדה שאנחנו חוגגים היום את יום הולדתנו בסימן ירושלים היא חשובה, אני אפילו הייתי אומרת שהיא מרכזית, שכן ירושלים עצמה היא התגלמות העבר וההווה לא רק שלנו אלא גם של כל עמי האזור.

נעמי חזן: השאיפות המשותפות של כל התושבים בעיר הזאת מותנות ביכולת שלנו לממש את דרכי התנהגות הדמוקרטיה גם בירושלים עצמה, כי מה שמשותף לכנסת ולירושלים הם שלושה דברים מרכזיים: דבר ראשון – הכנסת והעיר הזאת, שאני גאה להיות אחת מבנותיה, מסמלות את הפלורליזם ואת הגיוון שבהם אנחנו חיים; הנקודה השנייה המשותפת – שכל תושבי העיר הזאת, כמו כל חברי הבית הזה, מאמינים אמונה עמוקה ביכולת להגיע לחיים משותפים, להבנה הדדית ולשלום; ומכאן הנקודה השלישית המשותפת – המחויבות של כולנו, של תושבי ירושלים, של חברי הכנסת ושל אזרחי מדינת ישראל, למצוא בדרכי שלום את הדרך למימוש היעדים המשותפים לכולנו.

נעמי חזן: יום הולדת שמח.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחברת הכנסת נעמי חזן.

שבח וייס: חבר הכנסת משה פלד.

שבח וייס: הניסיון מלמד אותי שאצלך אני לא צריך אפילו לכוון את השעון.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים נכבדים, "לכל אחד יש עיר ושמה ירושלים".

משה פלד: משוררים, סופרים, עיתונאים, צלמים, ציירים, פסלים, תושבים, אורחים וסתם חובבים ואוהבים ניסו לתארה מבעד לראי נפשם, אבל העיר חומקת מכל אפשרות של תיאור חד-ממדי.

משה פלד: אנסה גם אני, כמו אלה המנסים להסביר פשר אהבתם לירושלים.

משה פלד: המפגש המשמעותי שלי עם ירושלים, או סיפור רומן האהבה שלי עם ירושלים החל בעת שירותי הסדיר כקצין צעיר בצה"ל בשבועיים רוויי מתח והרפתקאות באי היבשתי בהר-הצופים.

משה פלד: עליתי אז בעליית חירום, לאחר תקרית שבה נפצעו שני קציני צה"ל.

משה פלד: עלינו קשורי עיניים ברכב או"ם, אמנון ליפקין, שחק דהיום, ואני.

משה פלד: את הנסיעה ההיא אשא עמי לעד ברוב סמליותה.

משה פלד: שני קצינים צעירים של צה"ל, קשורי עיניים, ברכב זר.

משה פלד: אבל מאז בגרנו, גם עינינו נפקחו, והבנו עוד יותר עד כמה טבועים הכיסופים לעיר הזאת בנפשו של האדם היהודי.

משה פלד: בלי לעמוד עדיין על מורכבות האהבה הזאת ידעתי: זוהי ציפור הנפש של העם היהודי באשר הוא.

משה פלד: המשכו של סיפור האהבה היה במפגש ההיסטורי של מלחמת ששת הימים עת לחמתי, ושוב כקצין מילואים צעיר, תחת פיקודו של המח"ט דאז מוטה גור ולצדם של עוזי לנדאו, חנן פורת ורבים רבים אחרים.

משה פלד: מייד עם תום הלחימה, עת ליקקנו עוד פצעינו וביכינו חברינו הרבים שנפלו, כבר אז הבנו כי היינו שותפים למהלך היסטורי אדיר ורב-משמעות.

משה פלד: אז, בעצם השמחה המתפרצת אל מול הכותל המערבי, שהיה עדיין בסמטה צרה וחשוכה, אז נכרתה ברית הדמים והאהבה שלי עם ירושלים.

משה פלד: מאז אירועים נוראי-הוד אלה אני הולך ומתפכח, הולך ומוסיף דעת ואהבה לירושלים.

משה פלד: ירושלים היא תמצית מהותו של עם ישראל בארץ-ישראל.

משה פלד: הקהילה היהודית מעולם לא עזבה את ירושלים, ולכן יש להמשיך ולהגדיל ללא הרף את מספר היהודים בירושלים, תוך פיתוח תשתית התעסוקה מסביב העיר.

משה פלד: ההתיישבות היהודית סביב ירושלים, כמו זו שבין החומות, תוסיף ותחזק את האחיזה היהודית בעיר, וזו התשובה לכל המערערים והמפקפקים בנצחיותה של ירושלים האחת כבירת ישראל.

משה פלד: היישוב הערבי בירושלים המזרחית הוא חלק מן הנוף הססגוני של העיר, אולם התייחסותנו אל התושבים הערבים תהיה בהתאם להתייחסותם אל החוק והשלטון היהודיים.

משה פלד: חופש הדת וחופש ההתכנסות הם יסוד מיסודות שלטונה של מדינת ישראל בירושלים.

משה פלד: העולם חייב להכיר ולהבין, כי ירושלים המאוחדת היא בירת ישראל.

משה פלד: אי-הכרתן של מדינות העולם באקסיומה זו איננה מעלה ואינה מורידה בוודאות הבסיסית הזאת.

משה פלד: המשורר יהודה עמיחי, חתן פרס ישראל, כתב באחד משיריו הרבים על ירושלים: "ירושלים בנויה על יסודות קמורים של צעקה מאופקת.

משה פלד: / אם לא תהיה סיבה לצעקה, יישברו היסודות, תתמוטט העיר.

משה פלד: / אם תיצעק הצעקה תתפוצץ העיר לשמים".

משה פלד: והעיר אכן בנויה על מתח של ניגודים; הקודש והחול, חרדים וחילונים, יהודים וערבים, מזרח ומערב, חדש וישן, עבר ועתיד, עתיק ומודרני, מדבר ופריחה.

משה פלד: בקשת הניגודים הללו כלול הכול – הממד האנושי, החומרי והרוחני.

משה פלד: על התשתית הניגודית הזאת מתקמרת לה הקשת של ירושלים.

משה פלד: כדי שתתקיים, חייב שיהיה איזון מתמיד.

משה פלד: כמה עדין הוא האיזון.

משה פלד: אם יופר, חס וחלילה תתמוטט העיר.

משה פלד: הצעקה חייבת על כן להישמע, אבל באיפוק.

משה פלד: חיי אנוש מתקשים להכיל לאורך שנים מתח זה.

משה פלד: אולם ירושלים חייבת, למען נצחיותה, לשמר את הקריאה התמידית לשלומה – שאלו שלום ירושלים למען ישליו אוהביך.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת משה פלד.

שבח וייס: חבר הכנסת חנן פורת, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מנחם פרוש.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כל המכובדים, ובכללם ראש העיר וצוות פרנסיה, יום כינון הכנסת נקבע ליום ט"ו בשבט.

חנן פורת: מקום מושבה נקבע, על-פי חוק – ירושלים.

חנן פורת: ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו.

חנן פורת: ובאמת, ניתן לציין את שני היסודות הללו באותו פסוק שקראנו בשבת זו בשירת הים: "תבאמו ותטעמו בהר נחלתך מכון לשבתך פעלת ה'".

חנן פורת: תבאמו ותטעמו – עם ישראל משול לאילן רב שנים, רב שורשים, שגיא דליות, רב פרי.

חנן פורת: ומדינת ישראל היונקת משורשיו הינה כנטיעה רכה, ראשית צמיחת גאולתנו.

חנן פורת: כך אנו אומרים בתפילה לשלום המדינה מדי שבת בשבתו: אבינו שבשמים, צור ישראל וגואלו, ברך את מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו.

חנן פורת: ואם מדינת ישראל היא ראשית צמיחת גאולתנו, הרי כנסת ישראל וממשלת ישראל הינן ראשית צמיחת הריבונות שלנו, הדמות הממלכתית שלנו, מעין בחינה ראשונה של צמח דוד עבדך במהרה תצמיח.

חנן פורת: דוק ותמצא, ראשית צמיחה יש כאן; והצמיחה הזאת של נטיעה רכה שלפי טבעה – וכל נוטע יודע זאת היטב – מקפלת בתוכה הרבה מחלות ילדות, הרבה משוגות ילדות, הרבה משברים, מחייבת טיפוח אטי ועקשני עם המון המון סבלנות.

חנן פורת: ומי שאין לו סבלנות, כלפיו מוסבים, אפשר באירוניה, דברי חכמינו זיכרונם לברכה האומרים: אין לך קץ מגולה מזה, שנאמר "ואתם הרי ישראל ענפכם תתנו ופריכם תשאו לעמי ישראל כי קרבו לבוא".

חנן פורת: מצד אחד, קץ מגולה.

חנן פורת: אתה רואה את ארץ-ישראל פורחת, אתה רואה את העצים נושאים את פריים, ואתה אומר: הנה קץ מגולה.

חנן פורת: ומצד שני, מי שאין לו סבלנות, והוא נוטל את ילדו ואומר לו: ראה את העץ הפורח הזה, הנה הוא נושא פירות.

חנן פורת: הילד עומד, מסתכל ואומר: אבא, כבר עברה דקה, עברו שתיים, עברו חמש ועשר דקות והעץ הזה איננו נושא פירות.

חנן פורת: אומר לו האב, אם נשתמש בלשונם של בני ערב: "סטאנה שוואיה", קצת סבלנות, חביבי.

חנן פורת: אתה צריך את הריתמוס של העץ, ראשית צמיחת גאולתנו.

חנן פורת: מקום מושבה של הכנסת, ירושלים, ממנה עליה לינוק את היסוד של ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו, בשלוש הוויות של חיבורים.

חנן פורת: בחיבור שבין העיר החדשה ובין העיר העתיקה, שאת חומותיה פרצנו במלחמת ששת הימים.

חנן פורת: וכפי שהיטיב לתאר זאת ראש הממשלה, הרמטכ"ל דאז, ואני עוד זוכר את דבריו כחייל צעיר בחטיבת הצנחנים: אתם הצנחנים נגעתם הישר בלבה של ההיסטוריה היהודית.

חנן פורת: כעיר שחוברה לה יחדיו – שמחברת לבם של ישראל זה לזה, אנשי מקום פלוני ואנשי מקום אלמוני אליה עולים לרגל, ששם עלו שבטים שבטי יה עדות לישראל להודות לשם ה'.

חנן פורת: ובמעגל רחב יותר מחברת כל באי עולם – והלכו עמים רבים ואמרו: לכו ונלכה אל ה' אל בית אלוהי יעקב.

חנן פורת: ובמעגל שלישי, בהוויה שלישית – שמחברת את לבם של ישראל לאביהם שבשמים.

חנן פורת: ירושלים, נקודת המשיק הזאת שבין השמים ובין הארץ, כמה רחוקים אנו מאותן שלוש הוויות של חיבור וכמה נכספים אנחנו אליהן.

חנן פורת: אני מרשה לעצמי לבטא, כדרך שביטא לפני חבר הכנסת משה פלד, ידידי ורעי, אותה תחושה שהרגשנו אנו כולנו בשעה שעמדנו מול ירושלים וראינו את מגדליה, צריחיה, את העיר הזאת ממרום הר-הצופים והר-הזיתים והלכנו בשני טורים הלוך ועלה אליה, אף-על-פי שירדנו אל נחל קדרון.

חנן פורת: הלוך ועלה אל ירושלים הבנויה כעיר שחוברה לה יחדיו.

חנן פורת: לימים מצאתי שני ביטויים: האחד – של מי שחובה להזכיר אותו כאן היום ולאחל לו בשם הכנסת כולה רפואה שלמה מעומק הלב, חברנו חבר הכנסת מוטה גור, מפקדנו, מפקד חטיבת הצנחנים, שזקוק היום לרפואה שלמה.

חנן פורת: ואז בשיא, אולי ביום הגדול בימיו ובימינו, הוא קרא באוזנינו: הר-הבית בידינו.

חנן פורת: מוטה גור, בביטוי יקר ורגיש שכתב בסוף ספרו "הר הבית בידינו", ציין כי בעומדו נוכח הכותל המערבי, "בפינה הימנית – מרוחק מעט מציבור הלוחמים, עמד אדם".

חנן פורת: וכותב מוטה גור: "לא, לא עמד, הוא כאילו נדבק לאבנים.

חנן פורת: הוא כחלק מהכותל.

חנן פורת: אבן מאבניו.

חנן פורת: לבוש קפוטה חומה וארוכה.

חנן פורת: על ראשו מגבעת שחורה.

חנן פורת: מתחתיה מבצבץ שיער מגודל.

חנן פורת: מאום לא זז.

חנן פורת: לא הראש, לא השיער, לא הגוף לא הרגליים.

חנן פורת: שתי הידיים כפופות וכפותיהן, שטוחות לרווחה, צמודות אל האבנים כאילו רוצות לחדור לתוכן.

חנן פורת: 'ננעלתי' אליו" – כותב מוטה גור – "כרדאר ולא יכולתי להמיש ממנו את עיני".

חנן פורת: היה זה מורי ורבי הנזיר, ר' דוד הכהן, שהגיע בדרך מופלאה יחד עם הרב צבי יהודה, זכר צדיק לברכה, אל הכותל, וכולנו ראינו אותם עומדים בינינו, ובהם ראינו את הגישור אל השורשים של העבר.

חנן פורת: "דרכו חשתי את הכותל.

חנן פורת: מבעד לגופו הכמו-משותק הרגשתי את דפיקות הלב היהודי הבוקעות מתוך האבן.

חנן פורת: " יהי רצון שהכנסת תחוש את הלב הדופק הזה, המחבר עבר ועתיד, ויחדיו נתפלל:

חנן פורת: שאלו שלום ירושלים ישליו אוהביך, יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך, למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך, למען בית ה' אלקינו אבקשה טוב לך.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת חנן פורת.

שבח וייס: חבר הכנסת מנחם פרוש, אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וחבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחרי זה נעבור לטרקלין.

שבח וייס: בבקשה.

מנחם פרוש: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת וחברי כנסת לשעבר, אורחים נכבדים, ראש עיריית ירושלים מר טדי קולק, ישיבה זו יוחדה לשני נושאים: ליום כינון הכנסת ולמלאות 25 שנה לאיחודה של ירושלים.

מנחם פרוש: כל הנביאים היו מבקשים זיווג לירושלים ולא מצאו, כך נאמר בפסיקתא רבתי.

מנחם פרוש: לא מצאו זיווג לירושלים, והכנסת קבעה דיון משותף על יום כינון הכנסת והתייחדות עם איחודה של ירושלים.

מנחם פרוש: זה לא מזדווג, באשר כל נושא הוא עולם בפני עצמו.

מנחם פרוש: ציון וירושלים הם בבחינת לב ליבא דעלמא.

מנחם פרוש: הם טמיר, נעלם, הוד רוממות דקדושה חופף על ציון על ירושלים.

מנחם פרוש: זכיתי, יותר נכון להגיד, אבותי זיכו אותי, ומשפחתי היא הדור העשירי בירושלים עיר הקודש.

מנחם פרוש: אני בן למשפחת ריבלין, שעלו עם העלייה של תלמידי הגר"א.

מנחם פרוש: עד היום מהדהדים באוזנינו, מרטטים בלבבותינו וברגשי קודש אנו קוראים דבריו חוצבי להבות אש של רבי משה מגיד לבית ריבלין, אשר הסעיר את הגולה לחיבת ציון.

מנחם פרוש: והגר"א מווילנא קרא עליו כשהיה נער בן 15, דע כי בכוח זה שנתן לך אלוקים עליך להיות דורש לציון, ואז קמה התעוררות והתלהבות לציון וירושלים, שנמשכה ונמשכת ותימשך.

מנחם פרוש: ירושלים חקוקה בלבנו, חרוטה במחשבתנו.

מנחם פרוש: ברור, איחודה של ירושלים זו קדושתה.

מנחם פרוש: איך נאמר באבות דרבי נתן, אין לך יופי כיופיה של ירושלים, אין לך אהבה כאהבה של תורה, אין לך חוכמה כחוכמת ארץ-ישראל; אין לך יופי כיופיה של ירושלים.

מנחם פרוש: יופיה של ירושלים בקדושתה.

מנחם פרוש: קשה, קשה להגדיר מה זאת בשבילנו ירושלים, כשם שקשה להגדיר מה זאת הנשמה לגוף, אבל הנשמה נותנת חיים, כך ירושלים היא הנשמה של עם ישראל.

מנחם פרוש: מירושלים אנו שואבים את הקדושה.

מנחם פרוש: הנצח זו ירושלים, אומרת הגמרא בברכות, וכל כך למה?

מנחם פרוש: משום שנאמר כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים.

מנחם פרוש: עשרה קבין יופי ירדו לעולם, תשעה נטלה ירושלים ואחד כל העולם.

מנחם פרוש: בששון וביגון אנו זוכרים את ירושלים.

מנחם פרוש: נשבענו ונישבע: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי, אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".

מנחם פרוש: אני מצטט כל זה לשנן לעצמנו ייחודה של ירושלים, כי ייחודה של ירושלים זאת קדושתה וזה יופיה של ירושלים.

מנחם פרוש: דורות, דורות על דורות נשמו נשמותינו הוד רוממות קדושת ירושלים עיר הקודש.

מנחם פרוש: כשאנו מדברים על ירושלים, כשאנו נלחמים למען ירושלים וזכויותיה, נזכור ולא נשכח כי ייחודה של ירושלים הוא קדושתה.

מנחם פרוש: נשמור על קדושתה.

מנחם פרוש: לא תהא זאת כלל וכלל חריגה אם במעמד זה אעלה את הדרישה לכל אלה שבידם להיענות לדרישה, לתת לירושלים את המשאבים המיוחדים שיש לתת לחיזוקה.

מנחם פרוש: אעלה כאן הצעה שכבר העליתי בהזדמנויות קודמות, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת של המעמד הזה, לתת לירושלים מעמד של אזור פיתוח א'.

מנחם פרוש: במתן מעמד זה לירושלים כולה יינתנו פתרונות להרבה הרבה נושאים, ובין הנושאים המעיקים באופן מיוחד הוא נשירת זוגות צעירים מירושלים.

מנחם פרוש: אנו עדים לתופעה עצובה מאוד, שבגלל בעיות הדיור עוזבים כל שנה מאות זוגות של צעירים.

מנחם פרוש: אם ירושלים קיבלה מעמד של בירת מדינת ישראל, הרי ידוע שכל בירות המדינות הנאורות מקבלות משאבים משמעותיים בגלל יתרונן כבירות המדינות.

מנחם פרוש: הרי ברור כי בשיחות המדיניות לא ידלגו על מעמדה של ירושלים.

מנחם פרוש: עלינו לעשות הכול לחזק את מעמדה של ירושלים.

מנחם פרוש: לא מספיק לאהוב אותה, לחבק אותה, אלא יש צורך במעשים משמעותיים.

מנחם פרוש: ובמתן המעמד של אזור פיתוח א' ניתן לירושלים את מה שמתבקש לתת לה לחיזוקה.

מנחם פרוש: בסיכום דברי על נושא ירושלים, יש לציין בסיפוק גדול, שהכנסת על כל חלקיה, רוב רובה מלוכדת ומאוחדת לשמור על שלמותה ואיחודה של ירושלים.

מנחם פרוש: כאיש ירושלים אני מוצא לחובה נעימה להביע הערכתי המיוחדת לראש עיריית ירושלים מר טדי קולק, אשר בתנאים הקשים ביותר הצליח ומצליח בתפקידו.

מנחם פרוש: יש בינינו חילוקי דעות, אבל כל זה לא פוגם בהערכה, כי הוא יודע לשמור על שלמות ירושלים.

מנחם פרוש: איך נאמר במדרש שיר-השירים: עתידה ירושלים להיעשות מטרופולין לכל המדינות.

מנחם פרוש: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד עוד שני משפטים.

מנחם פרוש: משפט אחד על רמת הוויכוח בענייני דת ודתיים.

מנחם פרוש: רבותי, ביום חגה של הכנסת נעלה זאת.

מנחם פרוש: אני חושב שלא אחת חורגים מכל המסגרות המקובלות, ולא אחת אני, כיהודי דתי, חושב: תנו לנו את היחס שנותנים לאותם משתפי הפעולה עם האינתיפאדה; אותו יחס לפחות.

מנחם פרוש: דבר שני, אני רוצה כאן להגיד ביום חגה של הכנסת, שהריצה לבג"ץ מעמידה את הכנסת בצל, ובית-המשפט העליון לא שומר על המגבלות.

מנחם פרוש: הבה נגביל אותם.

מנחם פרוש: בסיום דברי, אני רוצה שנית להביע הערכה לך, יושב-ראש הכנסת, אשר יודע איך לנווט את ספינת הכנסת; לסגני יושב-ראש הכנסת; הערכה מיוחדת למזכירה הוותיק, המנוסה, המקובל על כל חלקי הבית, והוא מר שמואל יעקבסון.

מנחם פרוש: תודה לכל הצוותים העובדים בכנסת, הסדרנים העוזרים, תבורכו על עזרכתם המסורה.

מנחם פרוש: חן חן לכם.

מנחם פרוש: נזכה לשנים רבות, טובות ונעימות.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת מנחם פרוש.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני קצת במבוכה כי זה יום של חג, אבל אנחנו נדבר פה בגילוי לב.

שבח וייס: אנחנו כבית שמייצג את כל מפלגות ישראל וסיעותיה, בדרך כלל בדיונים מסוג זה מעניקים דבר שהוא איננו חסד אלא זכות, רשות דברים ורשות ברכה לדוברים של כל הסיעות.

שבח וייס: אני רוצה להתנצל בשם חברי הכנסת שנטשו את המליאה.

שבח וייס: זה חלק מן החירות והחופש שיש לחברי הכנסת להיות כאן, לא להיות כאן, להחליט מתי לבוא, מתי לצאת.

שבח וייס: ותיקי הבית יודעים שזה דרכו של פרלמנט.

שבח וייס: אני במקומם הייתי מתאפק ונשאר עוד זמן-מה, אבל זה בתחום ההכרעה האישית ולא בתחום הסמכות של היושב-ראש.

שבח וייס: אנחנו נקיים את מה שתכננו.

שבח וייס: יש עוד שתי ברכות קצרצרות, ואני מבקש משני המברכים להביא בחשבון את הנסיבות, כדי שאחר כך, יחד עם אורחינו היקרים, נעבור לטרקלין ונמשיך את מסיבת יום ההולדת של הכנסת.

שבח וייס: רשות הדיבור לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה, לאחרון המברכים – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, יום כינון הכנסת ממקד את תשומת הלב בכנסת כגוף מחוקק, כגוף מפקח על רשויות השלטון, ובנו כחברי הכנסת.

תמר גוז'נסקי: לאחרונה פושטת אופנה חדשה-ישנה – לעפר את הכנסת, להבליט את חסרונותיה, ולדרוש ממנה להתאפר לפי צו האופנה ולומר דברים הנוחים לאוזנו של השלטון.

תמר גוז'נסקי: לפי תפיסתי, ובהסתמך על ניסיוני הצנוע, הייתי מייחלת שהכנסת שלנו תהיה רגישה יותר, קשובה יותר לסבל, להשפלה ולביזוי, שהם מנת חלקם של רבים.

תמר גוז'נסקי: לוחם החירות, מרטין לותר קינג, נהג להזכיר בנאומיו, שכדי להגן על כבודם האנושי של בני עמו, על ה-DIGNITIES של השחורים, חייבים ללחום לביעור ה-INDIGNITIES, כל צורות ההשפלה והאפליה.

תמר גוז'נסקי: הכנסת, במעשה החקיקה שלה, תרמה לקביעת נורמות של שוויון, אך הותירה בעינן נורמות רבות של אפליה.

תמר גוז'נסקי: די אם אזכיר את אפלייתן לרעה של הנשים, הקיימת בחוקי הנישואין והגירושין הדתיים – היהודיים, הנוצריים והמוסלמיים.

תמר גוז'נסקי: נמשכת התחמקותה של הכנסת מחובתה למלא אחר האמנה הבין-לאומית לביעור כל צורות האפליה כלפי נשים, הקובעת במפורש, שעל המדינות החתומות להבטיח שוויון מלא של הנשים, לרבות בחוקי הנישואין והגירושין.

תמר גוז'נסקי: הכנסת, רבותי, אטית עד להחריד בביטול ה-INDIGNITIES כאשר מדובר באוכלוסייה הערבית, ובמיוחד בכל הנוגע לשירותים הציבוריים, האמורים להינתן על בסיס של שוויון.

תמר גוז'נסקי: נמשכת אפלייתם לרעה של הילדים הערבים בתחום קצבאות הילדים, כמו גם בתקציבים של משרדי החינוך והרווחה.

תמר גוז'נסקי: רבותי, כבוד אנושי חסר לה, לכנסת, גם בתוכה.

תמר גוז'נסקי: חברי כנסת מזלזלים בכבודם של חברי כנסת אחרים, ובמיוחד כאשר חברי הכנסת האחרים הם ערבים.

תמר גוז'נסקי: בסגנון המאוס של "עליהום" מונעים מהם לדבר, משסעים את דבריהם ומדביקים להם כינויים.

תמר גוז'נסקי: בפאניקה אנטי-ערבית מתוזמרת היטב מנסים להדביק לחברי הכנסת ערבים תווית של קיצונים, לוחמים להסרת חסינותם ומנסים למנוע מהם השתתפות על בסיס של שוויון בעבודת הבית והוועדות.

תמר גוז'נסקי: וההתייחסות לחבר הכנסת האשם מחאמיד היא הדוגמה הבולטת האחרונה בפרשת ההתייחסות המפלה לרעה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, גובר האיום על מעמדה של הכנסת גם מצד הרשות המבצעת, קרי: הממשלה.

תמר גוז'נסקי: אך הכנסת, במקום שתגן על עצמה, נכנעה ובמו ידיה פוגעת בעצמה.

תמר גוז'נסקי: החוק האומלל לבחירה ישירה של ראש ממשלה והצעות החוק האינטרסנטיות לשינוי שיטת הבחירות הקיימת ולהנהגת בחירות אזוריות ולהעלאת אחוז החסימה הם מעשה של סירוס עצמי, הן מבחינת הייצוג היחסי של קבוצות אוכלוסייה שונות והן מבחינת סמכויות הכנסת לגבי אישור הממשלה והשרים.

תמר גוז'נסקי: הניסיון של הכנסת הנוכחית, הכנסת השלוש-עשרה, סיפק כבר די והותר דוגמאות למשמעות השלילית שיש לריכוז סמכויות ועוצמה שלטונית בידי ראש הממשלה, וזה עוד בטרם הופעל חוק הבחירה הישירה.

תמר גוז'נסקי: ההיסטוריה מלמדת, כי עמים שהריעו לשליטים יחידים נתבעו לשלם מחיר כבד.

תמר גוז'נסקי: ההיסטוריה גם מלמדת, שמי שמעדיף משאלי עם או סקרי דעת קהל עם תמיכה של 91% נכשל בהחלטות גורליות, כמו זו של הגירוש ההמוני, שעליהן כבר נאמר, שהן שגיאות הגרועות מפשע.

תמר גוז'נסקי: חובתנו, כחברי כנסת, להיות נודניקים כלפי רשויות השלטון ולהציק להן בשאלות ובדרישות.

תמר גוז'נסקי: עלינו להילחם נגד הימצאותם של מה שמכונים "חורים שחורים", שמה שקורה בהם נסתר מעינינו, מעיני חברי הכנסת.

תמר גוז'נסקי: אני מתכוונת לממלכת שירותי הביטחון, שלמרות כל העדויות ממשיכה להכחיש קיומם של עינויים; להוראות הפתיחה באש, שעליהן נאמר שלא שונו, ובכל זאת מספר הקורבנות גדל; ואפילו להיקף האמיתי של הבזבוז הלאומי בהתנחלויות בשטחים הכבושים.

תמר גוז'נסקי: ה-DIGNITY, הכבוד של הכנסת תלוי ביכולתנו לעמוד בכבוד במשימה של דאגה לשוויון האדם, לכבוד האדם ולאורח החיים הדמוקרטי במדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסיים באיחולים לעם בישראל, שאכן נזכה לכך שירושלים, שבה שוכנת הכנסת, תהיה עיר שלום, עיר מאוחדת, שתהיה בירתה של מדינת ישראל וגם בירתה של המדינה הפלשתינית שתקום לצדה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דב שילנסקי: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת רחבעם זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, ראש עיריית ירושלים, חברי הכנסת לשעבר, אורחים נכבדים, לפני 25 שנים, 3,000 שנה אחרי שכבש דוד המלך את ירושלים מידי היבוסים, פרצו חיילי צה"ל בשערי העיר העתיקה של ירושלים ועלו בחומותיה, שעטו בסמטאותיה והגיעו להר-הבית, שם הם הניפו את דגל ישראל והעיר חוברה לה יחדיו.

רחבעם זאבי: בשנת 587 לפני הספירה למניינם, כאשר כבש נבוכדנצר מלך בבל את ירושלים ושרף את בית-המקדש, והגלה את תושבי ירושלים לבבל, נשבעו הגולים "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

רחבעם זאבי: בססמת הקרב הזאת עלו לאחר 2,554 שנים לוחמי חטיבת ירושלים, חטיבת הצנחנים וחטיבת השריון "הראל" וגאלו את מזרח-ירושלים מידי בני עמון, ששרצו בצריחיה וירו עלינו מחומותיה של עיר השלום.

רחבעם זאבי: צה"ל הוא הצבא הראשון בדברי הימים של הארץ הזאת ושל העיר הזאת, שלא הסב את מקדשיה ובתי-תפילותיה ולא עשה אותם למקומות פולחן ולבתי-תפילה לדתו של הצבא הכובש.

רחבעם זאבי: אחרת נהגו בה המוסלמים והנוצרים, שעשו את בית-מקדשנו לבתי-תפילה שלהם.

רחבעם זאבי: ירושלים התקדשה לנוצרים ולמוסלמים כחיקוי ובעקבות היהודים והיהדות.

רחבעם זאבי: להם יש בירות מקודשות אחרות, ואילו לנו – אין.

רחבעם זאבי: שמה של ירושלים לא נזכר בקוראן הקדוש למוסלמים ולו פעם אחת, ואילו במקרא שלנו נזכרת ירושלים בשמה 656 פעם.

רחבעם זאבי: נכון עשינו כאשר כיבדנו את קודשיהן של דתות אחרות, אבל טעינו כאשר אפשרנו למקומות אלה לשמש כיסוי ומחסה לפעולות טרור ולהופעות של מסיתים במסגרת תפילות, וטעינו כאשר לא החלנו את הריבונות הישראלית באופן מעשי ומלא על כל חלקי העיר וכאשר לא פעלנו למען נוכחות יהודית בכל אתר ואתר.

רחבעם זאבי: דוד בן-גוריון אמר לראשי הלייבור הבריטי ב-1937, ש"ירושלים יקרה לנו יותר מאשר לונדון לאנגלים".

רחבעם זאבי: ירושלים יקרה לנו יותר מאשר לונדון לאנגלים.

רחבעם זאבי: את תנועת התחייה הלאומית שלנו קראנו בשם ציונות – על שמה של ירושלים.

רחבעם זאבי: אבל ספק אם הגויים מבינים את זה, וחמור מכך, יש יהודים שאינם מבינים זאת.

רחבעם זאבי: במלחמת המגן והישועה של ששת-הימים ב-1967 שוחררה ירושלים, כמו גם שאר מחוזות המולדת ממערב לנהר הירדן, אבל לא עשינו די כדי לאחד את העיר, לא יצרנו מספיק עובדות בשטח כדי שהעיר תהיה בירה אמיתית של ישראל.

רחבעם זאבי: העיר נשארה מפוצלת ושסועה, במזרח העיר שונאים את מערבה, ובמערב פוחדים מפני חורשי הרע במזרח, ובתווך – הרובע היהודי והכותל המערבי, שריד מתפארת בית-מקדשנו.

רחבעם זאבי: לא יצרנו נוכחות מסיבית ממזרח לעיר, בצפונה ובדרומה, והרי בכל ספר גיאוגרפיה כתוב, שמקומה של ירושלים נבחר בהיותו מרכז הארץ וממנו יוצאות דרכים לכל רוחות השמים.

רחבעם זאבי: אכלוסו של כל בית יהודי בעיר-דוד או בעיר העתיקה הצריך מאבקים נגד הממשלה שלנו.

רחבעם זאבי: כולנו שכחנו, כי כאשר נכבש הרובע היהודי בתש"ח על-ידי הערבים, הם הרסו את בתיו והרגו או הגלו את תושביו.

רחבעם זאבי: אנחנו לא נהגנו כמותם, ולא צריך לנהוג כך, אבל מדוע לא עשינו את המתבקש והצודק, ביצירת עובדות, כמו שאמר בן-גוריון אחרי מלחמת ששת הימים, בכנסת, ב-31 ביולי 1967: "לא בהצהרות בלבד, לא בכיבושים בלבד, אלא בכוח המעשה היוצר והבונה תיפדה ירושלים.

רחבעם זאבי: יש רק דרך אחת להבטיח למעשה ולנצח נצחים את יהדותה וישראליותה של ירושלים וסביבותיה של ירושלים – – –"; מופיע ב"דברי הכנסת", הכנסת החמישית, חוברת ל"ה, ישיבה ר"ב, עמוד 2774.

רחבעם זאבי: לא הקשבנו לבן-גוריון, לא שעינו לצו שלו, לא נהגנו כך, ומזרח העיר הופקר להתיישבות ערבית פראית, לפקודות אכלוס שבאות מתוניס, לכספים של מגיני האסלאם, לסכינאים של ערפאת, למציתים של ה"חמאס", כאשר אנחנו מחפשים "פנים חדשות במראה".

רחבעם זאבי: ומה נכון יותר מאשר להאזין לדברי הנביא ישעיהו, פרקים נ"א–נ"ב: "התעוררי התעוררי קומי ירושלים אשר שתית מיד ה' את כוס חמתו את קבעת כוס התרעלה שתית מצית – – – עורי עורי לבשי עזך ציון לבשי בגדי תפארתך ירושלים עיר הקדש, כי לא יוסיף יבא בך עוד ערל וטמא.

רחבעם זאבי: התנערי מעפר קומי שבי ירושלים התפתחי מוסרי צוארך שביה בת ציון".

רחבעם זאבי: כלום יש מלים ברורות יותר וממצות יותר למצבה של ירושלים?

רחבעם זאבי: וביום הולדתה של הכנסת, 44 שנים לאחר שהתכנסה הכנסת הראשונה בירושלים, ראוי שנישבע אמונים לבירת הנצח שלנו, כדברי הנביא: "למען ציון לא אחשה ולמען ירושלים לא אשקט, עד יצא כנגה צדקה וישועתה כלפיד יבער – – – על חומתיך ירושלים הפקדתי שמרים כל היום וכל הלילה תמיד לא יחשו, המזכירים את ה' אל דמי לכם.

רחבעם זאבי: ואל תתנו דמי לו עד יכונן ועד ישים את ירושלים תהילה בארץ"; ישעיהו פרק ס"ב.

רחבעם זאבי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, משפט אחרון.

רחבעם זאבי: הערה אחרונה שמעיבה על שמחת החג.

רחבעם זאבי: דווקא היום, י"ז בשבט, יום לאחר שחגגנו את ט"ו בשבט הנדחה, נשלחו חיילי צה"ל בפקודה לעקור שתילים, לתלוש נטיעות שניטעו אתמול בארץ שומרון, בארץ בנימין, ביהודה, בהרים העוטרים את ירושלים.

רחבעם זאבי: אלה גם אלה באו להוריק את הארץ.

רחבעם זאבי: הנוטעים באו לעשותה ירוקה, והחיילים – לרוקנה.

רחבעם זאבי: שניהם מוריקים את הארץ.

רחבעם זאבי: אוי לנו שממשלה יהודית ציוותה לעקור נטוע.

רחבעם זאבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת רחבעם זאבי, שהיה אחרון המשתתפים בדיון.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אנחנו מכריזים עכשיו על הפסקה למשך חצי שעה ומזמינים את חברי הכנסת, את חברי הכנסת לשעבר ואת כל הציבור הנכבד לטרקלין, לאולם שאגאל, לפגישה ולכיבוד.

דב שילנסקי: (הישיבה נפסקה בשעה 17:24 (ונתחדשה בשעה 18:00.

דב שילנסקי: )

סאלח טריף: רבותי חברי הכנסת, אני מכריז על חידוש הישיבה.

סאלח טריף: הודעה למזכיר הכנסת.

ש' יעקבסון: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת:

ש' יעקבסון: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון מס' 14), התשנ"ג–1993; והצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (תיקון מס' 92), התשנ"ג–1993 – שהחזירה ועדת הכספים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ש' יעקבסון: לדיון מוקדם – הצעת חוק להסדר ההתרמות, התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת עמנואל זיסמן; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון), מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – ועדה לקביעת יחידת מימון, התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק מינויים בכירים בשירות המדינה עם חילופי שלטון, התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת יורם לס; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – מינוי נציב קבילות), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת דוד מגן; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – הצמדת קצבה), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת יוסי כץ; הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – הרחבת חוק הפיקוח על גן-ילדים), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק מעמד היועץ המשפטי לממשלה (מינוי ופרישה), התשנ"ג–1993, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק העונשין (תיקון – מעשה גזענות), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת דוד צוקר; הצעת חוק המפלגות (תיקון – הוראת מעבר), התשנ"ג–1993, מאת קבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעה בבתי-חולים), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת דוד צוקר; הצעת חוק חברת החשמל (איסור הפסקת זרם חשמל בחודשי החורף), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק התכנון והבנייה (מעונות למטופלים), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת יצחק לוי; הצעת חוק שירות הביטחון (תיקון – דחיית שירות), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – הצהרת המבקש דחיית שירות), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק כלי הירייה (חובת ביטוח כלי הירייה), התשנ"ג–1993, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון – הגדרת ראש רשות), התשנ"ג–1993, מאת קבוצת חברי כנסת.

ש' יעקבסון: עוד הונחה על שלחן הכנסת החלטת ועדת הכספים, המאשרת הוראות בצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 4), התשנ"ג–1993.

סאלח טריף: תודה למזכיר הכנסת.

סאלח טריף: אנחנו ממשיכים בשאילתות בעל-פה.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת גדעון שגיא.

סאלח טריף: שר הבינוי והשיכון ישיב על שאילתא בעל-פה מס' 110, של חבר הכנסת גדעון שגיא, בנושא: הטיפול במשפחות נפגעי הטילים בשכונות דרום תל-אביב.

סאלח טריף: בבקשה, חבר הכנסת שגיא.

גדעון שגיא: אדוני השר, כבוד היושב-ראש, בעיתון "תל-אביב", של רשת "ידיעות אחרונות", פורסמה כתבת תחקיר, שעל-פיה בחברות הבנייה, שעליהן הוטל לפצות את נפגעי הטילים בימי מלחמת המפרץ, נעשו מעשים תמוהים, הגובלים, לדברי העיתון, בהפקרות ציבורית.

גדעון שגיא: כתוצאה מטיפול פרוטקציוניסטי מחד גיסא ומאפליה של משפחות רבות מאידך גיסא, מתגוררות עד עצם היום הזה מאות משפחות בשכונות הדרום של תל-אביב בבתים פגועים ובחלקם דולפים, בלי שקיבלו פיצוי מספיק לתיקון הבתים.

גדעון שגיא: ברצוני לשאול את כבוד השר: 1.

גדעון שגיא: האם המשרד מודע לאופן הטיפול בנושא שיקום הבתים שנפגעו על-ידי הטילים בימי מלחמת המפרץ?

גדעון שגיא: 2.

גדעון שגיא: האם יפעל השר להקמת צוות חקירה לבחון את הגורמים לסבלן של המשפחות הללו?

סאלח טריף: אדוני שר הבינוי והשיכון, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להשיב על שאילתא בעל-פה של חבר הכנסת גדעון שגיא, בנושא: הטיפול במשפחות נפגעי הטילים בשכונות דרום תל-אביב.

בנימין בן-אליעזר: אומנם הכתבה פורסמה ביום שישי אחר הצהריים.

בנימין בן-אליעזר: כמו כל קהל ישראל כך גם אני קראתי את הכתבה.

בנימין בן-אליעזר: הכתבה היא כתבה נוראה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה ומתוודה, שהדבר הראשון שעשיתי הוא, שלקחתי את הכתבה למשרדי והוריתי על הקמת צוות בדיקה ראשונית, שיראה מה קורה באזור של פגיעת הטילים, שינסה לאמוד את הנזקים, ואני מניח שבשלב שני ננקוט אמצעים כלפי חלק גדול מהגורמים שטיפלו בנושא הזה, המואשמים עד כדי האשמות פליליות.

בנימין בן-אליעזר: דבר אחד ברור: אני אינני גוף מוסמך כמו משטרה, שיכול ללכת ולטפל בזה, אבל אני מתכוון בהחלט לבדוק את הנושא, וייתכן שבשלב מסוים, אחרי בדיקות ראשוניות שלנו, אם נראה שיש כאן משהו שגובל בפלילים, נעביר את הנושא הזה לטיפולה של משטרת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: אני חוזר ואומר בתגובה ראשונית, קראתי את הכתבה כמוך, היא מזעזעת, היא חמורה, היא חריפה, ויש לה בהחלט שני צדדים.

בנימין בן-אליעזר: מצד אחד ציבור שלם שנפגע וכנראה עדיין נותר בלי תשובה, ומצד שני, על-פי הכתבה, רשת שלמה של אנשים וגופים שטיפלו בדבר הזה וכנראה הוזרמו לידיהם רוב הכספים ונראה שהכספים לא בדיוק מצאו את דרכם לשיקום הבתים.

בנימין בן-אליעזר: כמשרד ממשלתי, אף שהדבר הזה איננו נוגע לא לי ולא לתקופת כהונתי כשר הבינוי והשיכון, חובתי לקחת את הדבר הזה ולבדוק את שני הפנים של הבעיה, כפי שהיא מוצגת בכתבה.

סאלח טריף: שאלה נוספת לחבר הכנסת גדעון שגיא.

גדעון שגיא: כבוד השר, אני חושש שעומק המחדל של שר השיכון הקודם וחומרת המעשה של שליחיו אולי לא הובהרו כנדרש.

גדעון שגיא: לשם המחשה, אני רוצה להביא לדוגמה את הבית ברחוב ההגנה 70 בתל-אביב, ששופץ על-ידי חברת "חלמיש", בית שלא נפגע כלל על-ידי הטילים, דייריו לא ידעו על תביעת הנזיקין שהוגשה בשמם כביכול למס רכוש בגין פגיעת הטילים, והערכת המהנדס על עלות השיפוצים נמצאה מזויפת.

גדעון שגיא: יש כאן, אדוני השר, חשד לכאורה להוצאת כספים במרמה ובטענות שווא.

גדעון שגיא: כדוגמת המקרה הזה יש, לצערי הרב, מקרים רבים נוספים.

רחבעם זאבי: האם השר הוא שר המשטרה?

גדעון שגיא: לעומת ההטבות למקורבים, מאות משפחות מקרב האוכלוסייה הנזקקת, אלה שנפגעו מהטילים, לא זכו לפיצוי הולם.

גדעון שגיא: הואיל ומדובר באוכלוסייה חלשה, שסבלה די והותר, אני מבקש לשאול את אדוני השר, האם יסכים אדוני להנחות את ועדת החקירה לסיים את עבודתה בהקדם, בתוך פרק זמן מוגבל?

סאלח טריף: אדוני השר, רציתי רק להביא לתשומת לב השואל, כי דברים כאלה יש בהם משום חריצת דין, ולכן צריך מאוד להיזהר בעניין הזה, חבר הכנסת שגיא.

סאלח טריף: אני מבקש מכבוד השר להשיב על הדברים.

סאלח טריף: צריך מאוד להיזהר בעניין של חריצת דין.

סאלח טריף: השאלה נשאלה.

גדעון שגיא: אני מוכן להעמיד לרשות השר בכל עת שיידרש תיק לגבי המקרה הזה וכן תיקים נוספים שנמצאים בידי.

גדעון שגיא: תודה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד שיש לי לשואל, ויש לי כבוד רב אליו, ואין לי צל של ספק שבידיו מסמכים ובוודאי עובדות, אינני יכול להכריז על עצמי כעל גוף מוסמך, הרשאי לטפל בנושא הזה.

בנימין בן-אליעזר: אם אומנם הדברים הם כפי שהובאו, אני חושב שחזקה עליך להעביר את החומר מייד לידי משטרת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: כלומר, מה שאתה מביא בפנינו אלה עובדות מוגמרות או עובדות מוכחות.

בנימין בן-אליעזר: אם אומנם יש עובדות מוכחות, כפי שאתה הצגת אותן, אני חושב שמן הדין להעביר את הנושא למשטרת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: זה לא צריך לפגוע בתהליך שממילא יזמתי וממילא אני מתחייב בכנסת לבדוק את הנושא.

בנימין בן-אליעזר: אילו מצאתי, לדוגמה, אותם ממצאים שאתה מוכיח שהם בידיך, אפילו לא הייתי נוגע בהם אלא מעביר אותם ישר למשטרת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: זו חובתה ורק חובתה לבדוק ולטפל בסוגיה הזאת.

בנימין בן-אליעזר: כפי שאמרתי, אני בוודאי מתכוון לטפל בסוגיה הזאת.

בנימין בן-אליעזר: לצערי, זו לא הסוגיה היחידה שאני מטפל בה.

בנימין בן-אליעזר: עוד מעט אהפוך להיות גם שר משטרה זמני, לתקופה זו או אחרת, אבל אלה החיים, ונצטרך להתמודד עם זה.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: השר לאיכות הסביבה ישיב על שאילתא בעל-פה מס' 111, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

סאלח טריף: חבר הכנסת אבנר חי שאקי, בבקשה.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לאיכות הסביבה, שני כבישים מהירים המתוכננים להיסלל ולקבל אישור רשויות בימים אלה, כך פורסם, עלולים לפגוע ביער בן-שמן.

אבנר-חי שאקי: מדובר בכביש מס' 6, כביש חוצה-ישראל, ובכביש מס' 45, שיחבר את מחלף בן-שמן עם צפון-ירושלים.

אבנר-חי שאקי: יער בן-שמן הוותיק, שניטע לפני 73 שנים, מהווה "ריאה ירוקה" בגוש-דן, כפי שזה נקרא, וקיימת אפשרות לתוכניות אלטרנטיביות לכבישים הללו, כדי שלא ייפגע היער.

אבנר-חי שאקי: ברצוני לשאול אותך: 1.

אבנר-חי שאקי: האם התוכניות שגובשו אכן עלולות לפגוע פגיעה חמורה ביער בן-שמן? 2.

אבנר-חי שאקי: אם כן – מה בדעת משרדך לעשות כדי למנוע את הפגיעה הזאת?

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: בבקשה, כבוד השר.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להשיב על שאילתא בעל-פה של חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

יוסי שריד: אכן, נכון הדבר שעומד להיסלל כביש, ואני לא מדבר על כביש מס' 6, שהוא עוד חזון לעתיד לבוא, ושנית, פגיעתו ביער בן-שמן לא תהיה פגיעה.

יוסי שריד: אגב, לי באופן אישי יש סנטימנט ליער בן-שמן.

יוסי שריד: עשיתי שם את הטירונות שלי.

יוסי שריד: מדובר בכביש אחר, בכביש השני שהזכרת, כביש מס' 45, ואליבא דכל הדעות יש הכרח לסלול את הכביש הזה.

יוסי שריד: אין על כך ויכוח.

יוסי שריד: זאת אומרת, אינני מכיר גורם אחד בארץ, ובכלל זה גם אלה שנקראים "הגורמים הירוקים", שאינם מודים בצורך לסלול את הכביש.

יוסי שריד: מדובר בכביש מס' 45, שמוביל מצומת או מחלף בן-שמן לצפון-ירושלים, גבעון.

יוסי שריד: כביש מס' 45 יפגע פגיעה מסוימת ביער בן-שמן.

יוסי שריד: אני יכול להבטיחך נאמנה, שהמשרד לאיכות הסביבה, ואני באופן אישי, נעשה כל שלאל ידינו כדי שהפגיעה תהיה מזערית.

יוסי שריד: לכל הגורמים הירוקים יש עמדה אחידה.

יוסי שריד: יש עמדה יוצאת דופן של קרן-הקיימת לישראל.

יוסי שריד: אני מצדי אעשה מאמץ עוד השבוע, ביום חמישי, בפגישה משותפת שנועדה לנו, שהגורמים הללו יבטאו עמדה אחידה, ועוד יותר מזה – מאמץ אחיד.

יוסי שריד: הוויכוח הוא לשם שמים, כי נקודת המוצא היא אותה נקודה.

יוסי שריד: אני לא רוצה להיכנס לכל הפרטים.

יוסי שריד: המשרד שלנו, החברה להגנת הטבע וגופים אחרים סבורים, שכביש מס' 45 צריך לעבור באותו תוואי של כביש מס' 443, כדי לחסוך עוד כביש.

יוסי שריד: לעומת זאת, לקרן-הקיימת לישראל יש השקפה אחרת, מתוך אותה נקודת מוצא, מתוך אותה דאגה.

יוסי שריד: אני מקווה שנגיע לעמדה אחידה.

יוסי שריד: אני חוזר ואומר: אני מסכים, זו הריאה הירוקה העיקרית, הגדולה ביותר, של הגוף המטרופוליטני הזה שנקרא גוש-דן, ולריאה זו זקוקים, איך לומר, כמו אוויר לנשימה.

יוסי שריד: לכן אנחנו לא ניתן את ידינו לכרות את היער שבו אנחנו יושבים.

סאלח טריף: תודה רבה.

רחבעם זאבי: שאלה נוספת.

סאלח טריף: שאלה נוספת לחבר הכנסת זאבי, בבקשה.

סאלח טריף: לשואל אין שאלה נוספת.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אולי סמלי הדבר שהשאילתא של חבר הכנסת אבנר חי שאקי עולה בסמיכות לט"ו בשבט, שהוא חג האילנות.

רחבעם זאבי: אני לא בא להלין על פגיעה ביערות בשל פיתוח.

רחבעם זאבי: פיתוח הארץ זה הכרח בל יגונה.

רחבעם זאבי: שמענו מכבוד השר ששם ישגיחו ככל האפשר כדי למזער את הנזק.

רחבעם זאבי: אני בא לדבר על נזקים אחרים ליערות.

רחבעם זאבי: לאחרונה זה נהיה מאוד מודרני או מאוד נפוץ לחמם בתים על-ידי אח, על-ידי עצים, על-ידי מה שקוראים FIREPLACE, וזה מביא גם לגדיעה פרועה ביערות.

רחבעם זאבי: מה בדעת כבוד השר ומשרדו לעשות בנושא הזה?

רחבעם זאבי: – אולי על-ידי חקיקה, אולי על-ידי העמקת הענשה ואולי על-ידי הגברת השמירה.

סאלח טריף: תודה.

סאלח טריף: אדוני השר, בבקשה.

יוסי שריד: אני תמים דעים עם חבר הכנסת רחבעם זאבי, שגדיעה של עצים או כריתה של עצים בכל מקרה, לא כל שכן במקרה של גדיעה שלא ברשות, היא דבר חמור מאוד; ואני יכול להעיד על עצמי, שהוא מבעיר בי את חמתי להשחית.

יוסי שריד: לי לא ידוע על מקרים כאלה.

יוסי שריד: אין צורך בשום חקיקה נוספת.

יוסי שריד: החוק הנוכחי מאפשר למצות את חומר הדין עם מי שכורת עצים שלא ברשות, כריתה פרועה כפי שכינית זאת.

יוסי שריד: בכל מקרה שייוודע לנו על מקרה כזה, או אם מישהו יכול למסור לנו אינפורמציה על מקרה כזה, נטפל בכך.

יוסי שריד: כפי שידוע לך, יש שומרי יערות.

יוסי שריד: שומרי היערות הם לא שלנו.

יוסי שריד: הם לא של המשרד לאיכות הסביבה.

יוסי שריד: הם של קרן-הקיימת לישראל.

יוסי שריד: והשומר צריך לשמור.

יוסי שריד: לא ינום ולא יישן שומר היערות, ועינו צריכה להיות פקוחה.

יוסי שריד: אם ייוודע לנו על מקרה כזה, או אם תימסר לנו אינפורמציה, אין שום ספק שאנחנו נעשה הכול כדי להביא לדין את הכורתים.

סאלח טריף: תודה לשר לאיכות הסביבה.

סאלח טריף: תודה לשואלים.

סאלח טריף: זיהום הנחלים בישראל

סאלח טריף: רבותי, חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

סאלח טריף: הסעיף הבא: הצעות לסדר-היום.

סאלח טריף: נדון בהצעתו לסדר-היום מס' 1090 של חבר הכנסת יורם לס, הצעה דחופה בנושא: זיהום הנחלים בישראל.

סאלח טריף: אני מזמין את חבר הכנסת לס, בבקשה.

סאלח טריף: על ההצעה ישיב כבוד השר לאיכות הסביבה.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר לאיכות הסביבה, השבוע הוא שבוע שמירת הטבע והנוף.

יורם לס: כך הוא הוכרז.

יורם לס: זה אולי זמן טוב לעשות את חשבון הנפש על הקשר בין האדם והאזרח בישראל לבין אדמתו.

יורם לס: אין שום ספק בכך שהמודעות לערכי הטבע ולערכי הנוף בתקופה שלנו הולכת וגוברת.

יורם לס: צריך להכיר כאן טובה אולי לגוף הראשון שעשה זאת, החברה להגנת הטבע, בסוף שנות ה-50, כאשר יובשו ביצות החולה, ועד הגוף האחרון, הממלכתי, שנוסד והוקם לקראת סוף שנות ה-80, המשרד לאיכות הסביבה.

יורם לס: האזרח במדינת ישראל ראוי יותר ויותר לשבח על כך שהוא יודע שאין קוטפים את הפרחים ואין מזהמים את הטבע.

יורם לס: אבל קשה לי לומר זאת לגבי הרשויות.

יורם לס: לגבי הרשויות, אנחנו רואים לעתים קרובות הפקרות של ממש, ואין הפקרות גדולה יותר מאשר הזרמת שפכים מצחינים לתוך נהרות ישראל.

יורם לס: יש לזה הרבה דוגמאות.

יורם לס: כל מי שנוסע על כביש תל-אביב–חיפה מגיע לאתר תחנת הכוח בחדרה, מקום שחברת החשמל הבטיחה לנו בחוזה – פארק, ובמקום פארק הוא מקבל מכת ריח נוראית מנחל חדרה.

יורם לס: ירושלים, שחגגנו כאן בכנסת לגביה, יכולה להתבייש בכך שהיא מזרימה את שפכיה לנחל שורק ולנחל רפאים.

יורם לס: מי שהסתובב שם, מבין אוהבי ארץ-ישראל, מה הוא רואה?

יורם לס: – ערמות של קצף לבן מהביוב של ירושלים.

רחבעם זאבי: גם לנחל קדרון, למזרח.

יורם לס: את זה אתה תזכיר.

יורם לס: אני בכוונה לא הזכרתי את נחל קדרון.

יורם לס: אבל את נחל שורק, שלגביו אין ויכוח בין שנינו, הזכרתי גם הזכרתי.

יורם לס: לגבי גוש-דן – מפעל ה"שפדן" ייסתם בקרוב ושפכים יזרמו מחדש לירקון, אם כי נעשתה שם פעולה יפה.

יורם לס: יש נחל הבשור, עם הזיהום התעשייתי, עם באר-שבע.

יורם לס: כולנו, שמסתובבים בארץ, באהבה, בשמחה ורוצים ליהנות ממנה, הלב שלנו וגם האף שלנו סתום.

יורם לס: מעבר לדברים האלה יש גם בעיות בריאותיות.

יורם לס: בתפקידי כמנכ"ל משרד הבריאות טיפלתי לא אחת בהתפרצויות ענקיות של שלשולים בגליל המערבי, ששם הכול סדוק.

יורם לס: הגיר סדוק והשפכים מחלחלים ישר לבארות מי השתייה.

יורם לס: במישור המשפטי נעשה מעט מאוד.

יורם לס: תביעות נתקעות בבתי-משפט, אדוני השר.

יורם לס: תביעות אישיות מול ראשי מועצות מקומיות נתקעות, ושום דבר לא נעשה.

יורם לס: רשויות מקומיות מעזות לגבות דמי אגרת ביוב.

יורם לס: זה מופיע בתלוש שאנחנו משלמים.

יורם לס: אבל משום שהביוב מסתתר מתחת לאדמה, אולי הוא לא כל כך אלקטורלי.

יורם לס: משתמשים בכספים האלה באופן בלתי חוקי בעליל, כדי לשלם משכורות, לכסות גירעונות, לשתול פרחים.

יורם לס: הכול טוב ויפה, אבל לא על חשבון הביוב.

יורם לס: ואני אומר לממשלה: הממשלה עומדת בפני אתגר של הנחת תשתיות במדינת ישראל.

יורם לס: ותשתית זה לא רק כביש, ולא רק מסילה דו-מסילתית לצפון ולדרום, תשתית זה גם ביוב, לשמור שהביוב ילך לאן שהוא צריך ללכת, ושהנחלים במדינת ישראל, בשפלת החוף במיוחד, ששם עיקר הבעיה – אין נחל אחד בשפלת החוף שאנחנו יכולים לשכשך במימיו – שהנחלים בשפלת החוף יחזרו להיות מה שהטבע חנן אותם.

יורם לס: הכול בידיה של הממשלה, הנכונות קיימת, המודעות של הממשלה קיימת.

יורם לס: אני מקווה שגם הביצוע בארבע השנים הקרובות, גם הוא יהיה קיים, ונוכל להתברך מחדש בנחלי ארץ-ישראל.

יורם לס: תודה.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: אדוני השר יוסי שריד, השר לאיכות הסביבה, בבקשה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, התיאור שתיאר כאן חבר הכנסת לס את מצב הנחלים בארץ, או יותר נכון לומר את גורל הנחלים בארץ, הוא תיאור נכון, מדויק, מציאותי.

יוסי שריד: כל מי שעיניו פקוחות והוא שט בארץ ומתהלך בה רואה את הדברים נגד עיניו, והתיאור הוא נכון.

יוסי שריד: לפני כמה ימים הייתי בסיור בירושלים – גם את זה הזכיר חבר הכנסת לס בדבריו – וראיתי את השופכין של ירושלים, הביוב של ירושלים, נשפך בריש גלי בשני נחלים: נחל שורק ונחל רפאים.

יוסי שריד: חשבתי לעצמי, שאין מדובר בפרובינציה, אלא מדובר בירושלים בירת ישראל, שקשרנו לה כל כך הרבה כתרים היום.

יוסי שריד: ולא רק זה, אלא מדובר בראש עיר, שהוא אחד הבנאים הגדולים בהיסטוריה של מדינת ישראל.

יוסי שריד: באמת, בנאי גדול, אולי אחד משניים-שלושה הבנאים הגדולים ביותר של ההיסטוריה החדשה שלנו.

יוסי שריד: והנה, הוא ולא אחר מזרים את הביוב של ירושלים הבירה באופן חופשי ופרוע בשני האפיקים המסכנים האלה.

יוסי שריד: אני חושב שאין דבר יותר סמלי מזה, משום שדווקא כאשר מדובר במפעל בנייה כה חשוב, כה מפואר, כה מונומנטלי, כמו מפעל הבנייה בירושלים, הנה ראש העיר החשוב הזה, החשוב מכל חשוב, מרשה לעצמו להפקיר את הביוב.

יוסי שריד: וזה מאוד אופייני כאשר הרבה מאוד ראשי רשויות מקומיות, ראשי ערים בישראל, הרשו לעצמם, כל אחד במקומו, לבנות את ירושלים-עילית ולא בנו ולא השגיחו על ירושלים-תחתית.

יוסי שריד: זאת אומרת, לא השפילו את המבט כלפי מטה כדי לראות מה עם הביוב ומה עם הפסולת ומה עם האשפה.

יוסי שריד: וחיינו כפי שהם, והם מדיפים – החיים היומיומיים, הפשוטים, החיים בלי מליצות, מדיפים ריח כבד ת"ק על ת"ק פרסה.

יוסי שריד: אני מסכים שמדובר בהפקרות גמורה של רשויות.

יוסי שריד: ואני רוצה לומר מה בדעת הממשלה, מה בדעת המשרד לאיכות הסביבה לעשות בכל ההקדם האפשרי לתקנת המצב.

יוסי שריד: ראשית, הממשלה תודיע באחד הזמנים הקרובים ביותר – וכשאני אומר זמנים קרובים, אני מדבר במושגים של שבועות – על דבר, שמי שמתמצא בנושא יודע, שהוא ממש בגדר של מהפכה.

יוסי שריד: כמעט שלא היה נושא בארץ שהיה יותר מפוצל ויותר ביורוקרטי מעניין הביוב.

יוסי שריד: ארבעה, חמישה, שישה, שבעה, שמונה משרדים עסקו בזה, ואיש בעצם לא יכול היה להשתלט על הבעיה הכה-סבוכה הזאת.

יוסי שריד: בקרוב תודיע הממשלה על הקמת מינהלת ביוב כללית משותפת לכל הגורמים, כאשר כל הסמכויות – אני מדגיש – כל הסמכויות וכל התקציבים יימסרו למינהלת הביוב הזאת, וזו ממש מהפכה.

יוסי שריד: אני מסכים עם חבר הכנסת לס.

יוסי שריד: כאשר מדובר בתשתיות וכאשר מדובר במאמץ מיוחד לבניית תשתיות, כאשר יש כסף לבניית תשתיות, לפי דעתי עניין הביוב יהפוך להיות אחד המפעלים הלאומיים העיקריים בשנה, שנתיים ושלוש השנים הבאות.

יוסי שריד: זה דבר אחד.

יוסי שריד: דבר שני, כאשר מדובר במשרד לאיכות הסביבה, שכידוע הוא משרד קטן, שסמכויותיו צנועות ותקציביו צנועים עוד יותר, אחד מתפקידיו העיקריים הוא להעלות את רמת המודעות הציבורית לעניינים שבאיכות הסביבה למדרגה הרבה יותר גבוהה.

יוסי שריד: זה לא רק עניין של מודעות.

יוסי שריד: אין מדובר במודעות ערטילאית או סתמית, אלא מדובר בכך, שאני הקטן רוצה להביא לידי כך שבמוקדם או במאוחד – ואני מעדיף במוקדם – לא יוכל להיבחר במדינת ישראל ראש רשות מקומית שמפקיר את העניינים החיוניים האלה, שבאמת קשורים בבריאותנו במישרין, או בעקיפין, ובדרך כלל מאוד במישרין.

יוסי שריד: המשרד לאיכות הסביבה יוציא בקרוב, לקראת הבחירות המוניציפליות, מצע אידיאלי לראש הרשות המקומית.

יוסי שריד: ואני אינני מצפה שיהיו הרבה מועמדים שירשו לעצמם שלא לאמץ את המצע הזה.

יוסי שריד: ובשלב יותר מאוחר – כאשר רמת המודעות תגבר עוד יותר, אני רוצה לראות ראש רשות מקומית שלא מוציא אל הפועל את המצע הזה ומבצע אותו, או מגשים אותו, הלכה למעשה.

יוסי שריד: לפעמים, כאשר אני רואה את הנחלים האלה באומללותם, אני חושב לעצמי, שבספר המפואר הזה של הציונות יש פרק שאיננו מפואר באופן מיוחד; פרק אומלל.

יוסי שריד: ואני נזכר בדברי המשורר, שעליהם אני רוצה לומר דבר שבגרסה או בפרפראזה: ראי אדמה כי היינו מזהמים עד מאוד.

יוסי שריד: את הסיפור הזה של מות הנחלים, את הסיפור הזה צריך לקטוע.

יוסי שריד: ובמשרד לאיכות הסביבה מתגבשות עכשיו תוכניות בשלב זה או אחר.

יוסי שריד: כבר יש תוכניות מגובשות בשלב הרבה יותר מתקדם, ויש תוכניות שהן עדיין בשלב ראשוני.

יוסי שריד: ואני רוצה לומר, שהשנים הבאות צריכות לעמוד בסימן של תחיית הנחלים.

יוסי שריד: ואני רוצה גם לומר באילו נחלים מדובר באופן עיקרי, ובעיקר באופן מעשי.

יוסי שריד: מדובר בירקון – ואתה יודע שבירקון יש התקדמות גדולה.

יוסי שריד: על-פי אותה תבנית, או אותה מתכונת, מנוי וגמור אתנו להתחיל בניקוי ובטיהור של הקישון, הירקון, נחל חדרה.

יוסי שריד: ובנחל חדרה יש, אגב, התקדמות גדולה.

יוסי שריד: אני רוצה לומר לשבחה של חברת החשמל, שאולי בדיחוי מסוים, או באיחור מסוים, אבל היא פרעה את השטרות שהיא חתמה עליהם.

יוסי שריד: הנהלת חברת החשמל, הדירקטוריון של חברת החשמל, הבטיח כסף ואומנם נותן את הכסף עכשיו.

יוסי שריד: ההחלטה כבר נתקבלה.

יוסי שריד: מדובר, אם אינני טועה, ב-5.5 מיליוני שקל.

יוסי שריד: והעבודות בנחל חדרה יתחילו בזמן הקרוב ביותר, בשבועות הקרובים.

יוסי שריד: נחל חדרה, נחל אלכסנדר, נחל לכיש ושני הנחלים שכבר הזכרנו קודם – נחל שורק ונחל רפאים – כאשר ירושלים תאזור סוף סוף כוח ועל-פי לוח זמנים שכבר נקבע ונמסר לי, ויש בדעתי לעקוב אחרי לוח זמנים זה – בעוד שלוש שנים, לכל המאוחר בעוד ארבע שנים, יוקם בצומת הנחלים הזה מכון טיהור מתקדם, שיטהר את מי השפכים של ירושלים הזורמים מערבה.

יוסף בא-גד: מה עם ואדי קלט?

יוסי שריד: לוואדי קלט, לצערי, לעת עתה אין תוכנית שאני יכול להצביע עליה.

יוסי שריד: יכול להיות – וכך אני מקווה – ששלטונות האוטונומיה, בעגלא ובזמן קריב, יתמסרו לבעיות איכות הסביבה.

יוסף בא-גד: לא לזה התכוונתי.

יוסי שריד: אני בטוח שממשלת ישראל תשמח למסור את האחריות ואת הסמכות בתחום איכות הסביבה למועצה המינהלית הנבחרת של הפלשתינים.

יוסי שריד: אני רוצה לסיים ולומר לחבר הכנסת לס ולשאר חברי הבית, שאני רואה במשימה הזאת של טיהור הנחלים משימה אישית.

יוסי שריד: החיים שלנו נקבעים, מה לעשות, על-פי קדנציות, אבל אם בקדנציה הזאת אנחנו לא נצליח לנקות ולטהר את הנחלים האלה שציינתי, אני חושב שזו תהיה תעודת עניות לממשלה וגם תעודת עניות למשרד לאיכות הסביבה.

יוסי שריד: תודה.

סאלח טריף: תודה לשר.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אפשר לשאול שאלה את השר?

סאלח טריף: בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני השר, מקו פרשת המים בירושלים ומזרחה זה לא הולך לנחל שורק ולא לנחל רפאים, זה הולך לוואדי אל-נאר או נחל קדרון.

רחבעם זאבי: ירושלים היא עיר אחת מאוחדת, עם עירייה אחת.

רחבעם זאבי: לא הבינותי מדוע חבר הכנסת לס לא רצה לכלול את השאלה או להתייחס גם לנחל קדרון.

רחבעם זאבי: גם לפי כל השקפה פוליטית, בלי קשר, ירושלים היא אחת, והאחריות של אותה עירייה ואותו ראש עירייה לתת פתרון לכל מי שמטיל את מימיו מקו פרשת המים מזרחה.

רחבעם זאבי: האם המשרד שלך, אדוני השר, ייתן את הדעת גם על נחל קדרון, שהוא חלק מהנוף שלנו?

יוסי שריד: קודם כול, ניסיתי לומר דברים ממשיים ולא דברים שהם בגדר משאלת לב.

יוסי שריד: סיפרתי כאן במליאה על דברים שמתרקמים והולכים והם בגדר של תוכנית ממשית.

יוסי שריד: זה שצריך לפתור גם את הבעיה הזו, אין שום ספק.

יוסי שריד: זאת אומרת, אותו הביוב של ירושלים שהולך מזרחה.

יוסי שריד: אני גם מסכים עם חבר הכנסת זאבי, שכאשר מדובר באיכות הסביבה, איכות הסביבה בוודאי אינה יודעת גבולות, ואיכות הסביבה היא ורק היא, על-פי השקפתי, מוחקת כליל את "הקו הירוק".

יוסי שריד: לזה אני מסכים.

יוסי שריד: אני גם יכול לספר, שבעוד חודש אני נוסע לאריאל כדי לחנוך שם איזה מפעל קטן, מתקן קטן שמשרת או צריך לשרת או נועד לשרת את איכות הסביבה מעבר ל"קו הירוק", בשטחים, מתוך אותה הכרה שמבחינה זו אין הבדל.

יוסי שריד: עם זאת, התכוונתי לכל מלה כאשר אמרתי שאני מקווה מאוד שעניין האוטונומיה הוא עניין קרוב.

יוסי שריד: הנושאים שקשורים באיכות הסביבה בגדה המערבית וברצועת-עזה הוזנחו מאוד.

יוסי שריד: לא יכולה להיות הזנחה גדולה יותר מזו שהיתה בשנים האחרונות.

יוסי שריד: למעשה ישראל, כריבון באותו שטח לצורך העניין, לא עסקה בזה כלל, אולי בשולי השוליים.

יוסי שריד: אולי משום שיש איזו תחושה, גם אם לא כולם מודים בזה, שאנחנו שם אבל זה בעצם לא שייך לנו.

יוסי שריד: אחרת אי-אפשר להסביר את ההזנחה הגמורה הזאת.

יוסי שריד: כאשר יעבור העניין לתחום אחריותם וסמכותם של מי שגרים שם ומי שצריכים לדאוג את דאגת המקום ודאגת רווחת חייהם ואיכותם, העניין ישתפר.

יוסי שריד: אני מקווה ששלטונות האוטונומיה יעשו זאת באופן מוצלח יותר מהשלטונות הישראליים, שהיו צריכים לדאוג לזה עד עכשיו ולא דאגו.

יוסי שריד: תודה רבה.

סאלח טריף: אדוני השר, יש לי שאלה אליך.

סאלח טריף: מה אתה מציע בעניין הזה?

יוסי שריד: אני מציע להעביר את הנושא לוועדה.

סאלח טריף: ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

סאלח טריף: יש הצעה של חבר הכנסת יוסף בא-גד, המבקש להסיר את הנושא של חבר הכנסת לס מסדר-היום.

סאלח טריף: בבקשה, חבר הכנסת יוסף בא-גד.

יוסף בא-גד: אני ביקשתי להסיר את הנושא מסדר-היום, ואני רוצה להסביר.

יוסף בא-גד: אני חוזר היום מסיור של חברי ועדת החינוך וחברי כנסת נוספים בוואדי קלט.

יוסף בא-גד: הזהירו אותנו שלא ניגע במים, כי מי הביוב של ירושלים חשופים וזורמים לתוך ואדי קלט.

יוסף בא-גד: אותו ואדי נפלא הופך להיות ואדי למי שפכים.

יוסף בא-גד: לכן רציתי להציע, שלפני שמעבירים את הנושא לוועדה, אולי השר יחשוב על רעיון שהגיתי תוך כדי הטיול היום, ולצערי גם נפלתי למים האלה, כך שהרגשתי – – –

סאלח טריף: אני מקווה שאתה בריא, חבר הכנסת בא-גד.

יורם לס: – – –

יוסף בא-גד: אני בריא ושלם, לא קרה שום דבר, רק נפלתי תוך כדי מעבר.

סאלח טריף: השתכשך במים.

יעקב שפי: הצלתי אותו.

יוסף בא-גד: חבר הכנסת שפי היה עד והוא הציל אותי.

יוסף בא-גד: אני מציע, במקביל למשמר האזרחי – להקים משמר אזרחי של נוער לאיכות הסביבה.

יוסף בא-גד: אני חושב שאם נקים זאת וניתן את האחריות לתנועות הנוער, שייקחו את הנוער הבוגר וידריכו אותו – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת בא-גד, זה לא נאום, זו הצעה אחרת.

יוסף בא-גד: לא, זה לא נאום.

חנן פורת: – – – מתקן טיהור של ירושלים-מעלה-אדומים.

יוסף בא-גד: נוסף על מתקן הטיהור.

יוסף בא-גד: ולא להעביר זאת למועצת האוטונומיה.

יוסף בא-גד: יש להשאיר זאת בתחום מדינת ישראל.

יוסף בא-גד: אני מציע לשר לחשוב, ואז להעלות הצעה מגובשת, לרבות משמר אזרחי של נוער לאיכות הסביבה.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת בא-גד.

סאלח טריף: חבר הכנסת לס, אתה מסכים להצעת השר להעביר את הצעתך לוועדה?

יורם לס: בוודאי.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה, מי בעד ומי נגד העברת הנושא לוועדת הפנים ואיכות הסביבה?

סאלח טריף: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

סאלח טריף: שישה בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

סאלח טריף: אני קובע שהנושא יועבר לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

סאלח טריף: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לכם מקרב לב.

סאלח טריף: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ח בשבט התשנ"ג, 9 בפברואר 1993, בשעה 16:00.

סאלח טריף: אני מכריז: הישיבה נעולה.