ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 30, 1992-11-30 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת, יום שני, ה' בכסליו התשנ"ג, 30 בנובמבר 1992.

שבח וייס: אני רוצה לברך בשם הכנסת אורחים מכובדים, את הוד מעלתו הנסיך הנס אדם השני והנסיכה מרי מליכטנשטיין.

שבח וייס: הרשו לי לשאת מעל במה זאת ברכת שלום נאמנה ולברך אתכם בביקורכם הראשון בישראל ובכנסת.

שבח וייס: כמוכם גם אנו מודעים למגבלות אף ליכולת של עם קטן.

שבח וייס: במשך שנים רבות עמדתם על משמרת

שבח וייס: כם ועצמאותכם, ולאחרונה נקטת, אדוני הנסיך, קו מדיני עצמאי, שהביא את ארצך לשותפות פעילה בגוש מדינות הסחר החופשי האירופי.

שבח וייס: אתם מגיעים אלינו בשעה שאנו עוסקים באינטנסיביות בסוגיה מרכזית של קיומנו באזור, בנושא השלום.

שבח וייס: אני רוצה לומר לכם בשם הכנסת, שכל חלקי הבית, כמו גם כל העם היהודי וכל אזרחי ישראל הערבים לדתותיהם, הדרוזים ועדות אחרות, שותפים לחלום אחד, חלום השלום.

שבח וייס: הוויכוח בתוכנו הוא קשה, הוא על דרך השגתו.

שבח וייס: הייתי מבקש, אישי הנסיך, לפנות אליך כנציגה של אירופה כאן ולומר לך, שאנחנו בימים אלה, וגם היום, נעסוק בעניין קשה מאוד, העניין של התפשטות תופעות הקסנופוביה, שנאת הזרים והאנטישמיות באירופה, התפשטות מסוכנת, מעיקה, מסוכנת לאירופה, לעולם הדמוקרטי כולו, ומקוממת אותנו עם הניסיון הנורא שעברנו בדורות האחרונים.

שבח וייס: הייתי מבקש ממך שתביא גם את קולה של ישראל, כפי שתשמע כאן בבית היום בדיון שנקיים בנושא זה, לרחבי אירופה ולארצך.

שבח וייס: אני רוצה לאחל לך, בשם חברי הכנסת, ביקור נעים ומועיל בישראל.

שבח וייס: ברוכים הבאים.

שבח וייס: חברי הכנסת, כדי לצאת ידי חובת התקנון אני מבקש למסור הודעה, ומייד אחרי כן נעבור לדיון שיעמוד במרכז סדר-היום שלנו היום.

שבח וייס: אני רוצה להביא הודעה לכנסת בקשר להקמת ועדת הבחירות המרכזית לכנסת הארבע-עשרה.

שבח וייס: שלא בעתה, במאוחר, אני מכריז היום על הקמת ועדת הבחירות המרכזית לכנסת הארבע-עשרה ועל הרכבה.

שבח וייס: על-פי חוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב], התשכ"ט–1969, אמורה היתה ועדת הבחירות המרכזית לקום בתוך 60 יום מיום כינוסה של הכנסת השלוש-עשרה.

שבח וייס: הכנסת התכנסה, כידוע, ביום שני, י"ב בתמוז התשנ"ב, 13 ביולי 1992, והוועדה אמורה היתה לקום במחצית חודש ספטמבר 1992.

שבח וייס: מחמת שהייתה של הכנסת בפגרה, קבעתי את יום ג' בתשרי התשנ"ב, 30 בספטמבר, כיום שבו על הסיעות להגיש ליושב-ראש הכנסת את שמות נציגיהן לוועדת הבחירות המרכזית ואת שמות ממלאי-המקום.

שבח וייס: ביקשתי חזור ושוב מן הסיעות לעמוד בדרישת החוק, וחלק מהן עמד בכך.

שבח וייס: אולם, בשל החלק המעכב יוצא לי רק היום לבוא לכנסת ולכונן את ועדת הבחירות המרכזית החדשה.

שבח וייס: גם רשימת חברי הכנסת המונחת היום איננה שלמה, לצערי, ואני מקווה שהיא תושלם מהר מאוד.

שבח וייס: אני חייב לציין, שבית-המשפט העליון בחר במועד ועל-פי החוק, על-פי בקשתי, את נציגיו שיכהנו כיושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית, שופט בית-המשפט העליון תיאודור אור, וממלא-מקומו – שופט בית-המשפט העליון אליהו מצא.

שבח וייס: אני מברך את היושב-ראש ואת חברי הוועדה המרכזית ומאחל להם הצלחה בעבודתם.

שבח וייס: הוועדה המרכזית תתכנס לישיבתה הראשונה ביום שני, י"ב בכסליו התשנ"ג, 7 בדצמבר 1992, בשעה 15:00, בכנסת.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חברי הכנסת, הועדנו את הדיון היום לנושא המרכזי שמעסיק את ישראל ואת עמה, את העם היהודי, את אירופה ואולי את האנושות כולה; על כל פנים, הוא אמור להעסיק את האנושות כולה.

שבח וייס: אדורנו אמר באחד משיריו, שאחרי אושוויץ כל פיוט איננו אפשרי.

שבח וייס: ולמרות הכול אני מבקש את מחילת

שבח וייס: כם על כך שאני משתמש בפיוט אחד, קטע משירו של דן פגיס, משורר עברי ישראלי, ניצול שואה, שאיננו עוד עמנו: "כתוב בעפרון בקרון החתום" – "כאן במשלוח הזה/ אני חוה עם הבל בני/ אם תראו את בני הגדול/ קין בן אדם/ תגידו לו שאני..." את הרצח הנורא שבוצע באירופה, של יהודים ושל בני עמים אחרים, שישה מיליוני יהודים, מיליונים רבים של בני עמים אחרים, ובתוכם בני אותם עמים שמהם יצא הצורר, והצוררים שחיקו אותו – את הרצח הזה ביצעו ילודי אשה.

שבח וייס: שימו לב לשירו של דן פגיס – "קין בן אדם".

שבח וייס: הם לא באו מפלנטה אחרת, אף שיש תיאוריה כזאת, של ק.

שבח וייס: צטניק, וגם הוא בחן את התיאוריה הזאת מחדש.

שבח וייס: הם באו מכאן.

שבח וייס: את הרע עושים אנשים ואת הטוב עושים אנשים.

שבח וייס: ברשותכם, אולי קפיצה לעניין אחר, פורמלי לגליסטי, אבל זה אותו עניין; תוצאות הבחירות לרייכסטג הגרמני בין 1919 ל-1933.

שבח וייס: התוצאות של המפלגה הגרמנית הלאומית של הפועלים, המפלגה הנאצית: ב-4 במאי 1924 – 6.6%; באותה שנה, כעבור חמישה חודשים – 3%; כעבור ארבע שנים – 2.6%; בספטמבר 1930 – 18%; ביוני 1932 – 37%.

שבח וייס: כל זה בתהליך דמוקרטי.

שבח וייס: בנובמבר 1932 – 33.1%; ב-5 במרס 1933 – 43.7%, בתהליך דמוקרטי.

שבח וייס: נו, אחר כך כבר היו בחירות תחת שלטונו של היטלר, ובנובמבר 1933 הוא השיג 92.1%.

שבח וייס: גם בתהליך דמוקרטי יכולים כוחות שחור לנצל באופן ציני תמימות דמוקרטית.

שבח וייס: אחד הלקחים החיוניים, אחרי ההיטלריזם, אחרי התפשטות המשטרים הפאשיסטיים, אחרי התפשטות המשטרים הטוטליטריים מסוגים אחרים ומצבעים אחרים, אחד הלקחים היה, שהדמוקרטיה היא דמוקרטיה מתגוננת.

שבח וייס: היא לוקחת ברצינות את מי שמבקשים לנצל את ערוציה כדי למגר אותה.

שבח וייס: היא לא עוד דמוקרטיה תמימה.

שבח וייס: וזו אולי התביעה הנחרצת שלנו, והיא ודאי תישמע בקול גדול כאן, כפי שהיא הושמעה בממשלה וכפי שהיא הושמעה בבית הזה כבר פעמים מספר.

שבח וייס: אני מבקש, ברשותכם, לסיום ההקדמה שלי, להשמיע עמדה.

שבח וייס: גם בתקופה הנוראה הזאת, כאשר הנאצים, לא הניאו-נאצים אלא הנאצים – כי כשמוסיפים "ניאו" זה כאילו מקל קצת את העניין – מרימים ראש, נאצים בצבע חום, נאצים בצבע אדום ונאצים בצבעים אחרים, הם היום ממזגים צבעים, כאשר הם עושים את מה שהם עושים, וכאשר על המדרכות וברחובה של עיר עומדים אזרחים במועל-יד ומעודדים אותם, גם בימים הנוראים האלה, גם אנחנו, העם היהודי, ואולי במיוחד אנחנו, אסור לנו למעוד לתוך שדה הקוצים של הסטריאוטיפ הסוחף, לתוך אווירה של ענישה קולקטיבית או סביבתית.

שבח וייס: עלינו להיזהר מאוד מלמעוד לתוך התהום של "אבות אכלו בסר ושני בנים תקהינה".

שבח וייס: אם יש בגרמניה, ובצרפת, ובאיטליה, ובשבדיה – ואני מדבר בעיקר על גרמניה, כי יש לנו זכות וחובה לעקוב בשבע עיניים אחר מה שקורה שם – כוחות דמוקרטיים, נוצרים-דמוקרטים, סוציאל-דמוקרטים, ליברלים, ויש כאלה, ויש דור חדש, אנחנו צריכים לתבוע ממנו יציאה לקרב על הגנת הדמוקרטיה.

שבח וייס: אבל אסור לנו באופן סטריאוטיפי להכליל את כולם בתוך העניין הזה ועל-ידי כך לשחק לידיים של מיעוט בוטה, ונדלי, בנדיטי, פאשיסטי, נאצי, שאותו צריך למגר.

שבח וייס: אני רוצה לפנות אל ממשלת גרמניה, אל עמה, אל הפרלמנט שלה, אל יושבת-ראש הבונדסטג, הפרופסור ריטה זיסמוט, שאתה יש לנו קשרים פורים, אוהדים, והיא לצד כוחות הדמוקרטיה שם, כמו כל ההנהגה של המפלגות הפוליטיות העיקריות – לעשות באפקטיביות, במהירות ובעוצמה מן הדמוקרטיה הגרמנית דמוקרטיה מתגוננת, למענם, למען העולם ולמעננו; ולא להרפות גם מאומות אחרות שבתוכן משתוללת הרעה הזאת.

שבח וייס: אנחנו פותחים בדיון.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את ממלא-מקום ראש הממשלה ושר החוץ לפתוח את הדיון.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הלהבות שאחזו בבית-הזיכרון היהודי בזקסנה

שמעון פרס: אוזן, האש ששרפה חיים את יליץ, ילדה טורקייה בת עשר, ה"שנפס" שבו הוצת גרמני בוופרטל, מפני שמגולחי-הראש חשבוהו ליהודי – כל הלהבות הנוראות הללו מעלות מחדש בזיכרוננו את האש הנוראה, שכמוה לא ידעה האנושות מעולם, האש ההיטלרית, ששרפה את חייהם של מיליוני אנשים, שהשמידה את חייהם של שליש מבני עמנו.

שמעון פרס: אש מוות שלא תכבה לעולם בזיכרוננו.

שמעון פרס: אש המוות שהראתה לכולנו שמבחנה של סכנה אינו בהיגיון אלא בהתנסות.

שמעון פרס: עד היום עוד לא נברא ההיגיון שיוכל להסביר את תאי הגזים.

שמעון פרס: ועל כן ספק אם אפשר להישען רק על ההיגיון בבואנו להתמודד עם עתיד חדש.

שמעון פרס: האנטישמיות אינה בעיה יהודית.

שמעון פרס: היא יותר בעייתם של הלא-יהודים.

שמעון פרס: אנו רואים שיש אנטישמים חיים המוסיפים להילחם ביהודים מתים.

שמעון פרס: אנו רואים שיש אנטישמיות גם במקומות שבהם אין יהודים כלל.

שמעון פרס: האנטישמיות היא חולי מטורף, והטירוף אינו המשך ההיגיון אלא סטייה ממנו.

שמעון פרס: וכל עם שיש בו מטורפים חייב להילחם בתופעה כמו בנושאיה.

שמעון פרס: העם היהודי הינו הברומטר הרגיש ביותר למידת הטירוף האוחזת בחברה.

שמעון פרס: ואיש לא ירגיע אותנו כאשר הכספית של האנטישמיות מתחילה לנוע כלפי מעלה.

שמעון פרס: ב-1991 היו 61 פיגועים אלימים כנגד יהודים בעולם, לעומת 46 ב-1990, ועוד כ-250 מקרי איום, הצתות וגרימת נזקים לרכוש.

שמעון פרס: מספר האירועים ב-1992 כבר עלה ל-100.

שמעון פרס: ברחבי אירופה יש למעלה מ-1,000 התארגנויות בעלות אופי אנטישמי.

שמעון פרס: אנו רואים תופעה זו על אדמת אירופה וגם מחוצה לה, וכאשר האנטישמיות, או הגזענות, או הרטוריקה של אנשים נאלחים, מתחילות להופיע במקום כלשהו, אנו חייבים להסתכל לעבר שני הצדדים, לעבר הצד המטורף ולעבר הצד הלוחם בטירוף.

שמעון פרס: הציפיות שלנו מכוונות בראש ובראשונה כלפי הצד הלוחם בטירוף; שלא יהסס, שלא יזלזל, שלא ידחה, שלא יירתע, שיאחז בכל האמצעים כדי לזהות ראשי נחשים בטרם ישליכו רעלם.

שמעון פרס: אנו מזועזעים במיוחד מהתופעות הניאו-נאציות בגרמניה.

שמעון פרס: ואנו רואים גם את מאות אלפי הגרמנים שיצאו להפגין כנגד הפשע הנאצי המתחדש.

שמעון פרס: אנו מעריכים אותם ואנו מעריכים את ראשי השלטון וראשי האופוזיציה שצעדו בראשם.

שמעון פרס: אנו מעריכים את ראשי האיגודים המקצועיים, את אנשי המשק, את האינטלקטואלים ואת הנוער, שיצאו כנגד הסכנה המאיימת על חירותה ועל דמותה של גרמניה המאוחדת, לא פחות משהיא מאיימת על הקורבנות של תופעה זו.

שמעון פרס: אבל כל זמן שתופעות אלו נמשכות, אין מקום לרגיעה ואין מקום להנמכת הקול.

שמעון פרס: ממשלת ישראל תשמיע בקול צלול, ולא מצטדק, את התביעה להפעיל את כל הדרוש על מנת לעוקרן בעודן באיבן.

שמעון פרס: אנו עושים זאת מתוך אחריות, לא מתוך פחד.

שמעון פרס: אנו יודעים שגם אם ינסה מישהו להיות היטלר חדש, הוא יגלה מולו עולם אחר, עולם שבו גרמניה, או כל מדינה אחרת, לא תוכל לזכות שוב במונופול צבאי.

שמעון פרס: וכל מדינה שתסתבך ברצון להיות מדינה פוגעת תגלה במהרה שהיא גם מדינה פגיעה.

שמעון פרס: אין היום עוד מקום ל"איבר אלס".

שמעון פרס: כל מדינה שתיבנה על שנאה והתנשאות תמצא את עצמה שנואה ומבודדת.

שמעון פרס: כל מדינה שתנסה להתעלם מכללי המשק החדש, שהוא יותר עולמי מאשר לאומי, תמצא את משקה שלה נתון לסכנה של תגמול כבד.

שמעון פרס: אנו תקווה שכל תנועה נאצית שתנסה להרים ראש תיתקל בדמוקרטיה גרמנית נחושה, דמוקרטיה שהיא פרי החופש והחרטה כאחד.

שמעון פרס: ואשר לנו, מדינת היהודים, אנו לא נרשה שדם יהודי יהיה הפקר.

שמעון פרס: אנו לא נישאר אדישים לגורל היהודים באשר הם שם.

שמעון פרס: מי יודע, אילו היתה מדינה יהודית, עם כל מה שיש לנו כיום, אילו היתה כזאת בימי השואה, אולי השואה עצמה היתה נמנעת או לפחות מצטמצמת.

שמעון פרס: אין בדעתנו לבקש רחמים, כמו שאין בלבנו שנאת חינם.

שמעון פרס: אנו רוצים להיות בטוחים שיש עולם אחר ויש גרמניה אחרת.

שמעון פרס: ועל כן אנו פונים לגרמניה, לשלטונותיה ולעמה, שלא להרשות לטירוף – הזדמנות; שלא להרשות לאנטישמיות – חופש.

שמעון פרס: אנו פונים אליה בדרישה להפעיל את החוקים הקיימים, לחוקק חוקים נוספים ולהוציא אל מחוץ לחוק את כל אלה המסכנים את חוקיות קיומו של האדם באשר הוא אדם.

שמעון פרס: קול דמי אחינו לא יידום.

שמעון פרס: ואנו נשמיע אותו בנאמנות, בכאב וברמה שאינה יודעת פשרות.

שמעון פרס: ונעשה זאת כל אימת שזוועות העבר יטילו את צלן המחריד על ההווה, וכל אימת שינסו להשליך את אופיין המורעל על נבכי העתיד שבאופק.

שמעון פרס: את דעתנו זו גם העברנו לשלטונות גרמניה.

שבח וייס: אני מודה לך, אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה ושר החוץ.

שבח וייס: נפתח את הדיון עם חבר הכנסת עובדיה עלי, בבקשה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצל הכבד כעופרת – בלשונו הציורית המדויקת של גינתר גראס – של החיה הנאצית, הופך בגרמניה של היום לממשות, בעוד אנו לתומנו סברנו כי חיה זו נקברה מתחת לחורבותיו של חלום הרייך השלישי בן אלף השנים שנתרסק במלחמת העולם השנייה והיה לעפר ואפר.

עובדיה עלי: רבים וטובים בתוכנו דיברו על גרמניה אחרת, ולמען ההגינות ייאמר כאן, כי היו ויש ניצנים לחלום הזה על גרמניה אחרת.

עובדיה עלי: אך ההתרחשויות של הימים האלה מעיבות על כך, והצל הזה הכבד כעופרת הופך לממשות בדמותם הנתעבת של מגולחי-הראש ושאר מיני ניאו-נאצים המהלכים אימים בגרמניה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, לנושא זה נדרשתי פעמים אחדות במרוצת החודשים הללו, ובמיוחד בעת האחרונה, והיו בתוכנו מי שאמרו לי, שהתיאורים שלי קשים מדי, ואף שהם מעוגנים במציאות אין הדבר כצעקתה.

עובדיה עלי: מאז חלפו אך ימים, אך חודשים, וראו מה קשה המציאות ומה חמור המצב.

עובדיה עלי: ניאו-נאצים שורפים אנשים, מציתים בתי זרים, מכים בכל מי שנראה להם זר והופכים את גרמניה האחרת לגרמניה שהיתה, שנחלמה על-ידי הוריהם, לגרמניה שמעל לכול.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, בכנס שנערך ב"יד ושם" בירושלים ביום השנה לניצחון על גרמניה הנאצית ובישיבות מליאה אחדות בכנסת ישראל שבתי וטענתי, כי ההווה המתרקם כיום בגרמניה יונק משורשי העבר, שכן האמת הגדולה היא כי ההיטלריזם והנאציזם של היום, הפושים כסרטן בחלקים של האומה הגרמנית, הם תופעה חברתית רחבה המושרשת בעם הגרמני וצומחת מתוך מבנים ודפוסים פוליטיים, כלכליים ופסיכולוגיים שהעם הגרמני חי בהם והפנימם במרוצת שנות ההיסטוריה שלו.

עובדיה עלי: מבנים אלה לא צצו יש מאין בשנת 1933, כמו שהם לא נעלמו עד עצם היום הזה.

עובדיה עלי: הזוועה שיצאה מתוך דפוסים אלה ומצאה את ביטויה המזוויע בימי מלחמת העולם השנייה רוחשת בגרמניה עתה וצוברת תאוצה מבהילה בעצם הימים הללו.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, אומנם ההיסטוריה אינה חוזרת על עצמה ומה שהיה לא הוא שיהיה, לפחות מבחינתנו כיהודים.

עובדיה עלי: שכן כיום מדינתנו חיה וקיימת והסכנה אינה לפתחנו כעם.

עובדיה עלי: אך אנו, ששרדנו מן השואה, חובה כפולה מוטלת עלינו לזעוק ולהתריע כנגד המעשים הנפשעים הללו – וזאת אני עושה כאן.

עובדיה עלי: אני קורא מכאן לממשלת גרמניה לקום ולעשות מעשה, שכן בנפשה הדבר.

עובדיה עלי: וכבר עמוס עוז אמר להם לגרמנים, בקבלו מידיהם את הפרס בפרנקפורט, שאת עצמם הם צריכים להציל מידי הניאו-נאצים.

עובדיה עלי: על ממשלת גרמניה להעמיד את הנושא בראש סולם הקדימות שלה ולא לטאטא אותו אל מתחת לשטיח, והדבר צריך שייעשה בדרכים שונות, ובעיקר בדרך החינוך ובהסברה.

עובדיה עלי: ואוסיף כאן קטע מתוך שירו של המשורר הגרמני גינתר גראס, שעניינו הוא ענייננו, וכך הוא אומר לבני עמו: "כדי לחלץ ולפלוט את הרקב – – – צריך לפתוח את הפה.

עובדיה עלי: בואו נפתח את הפה, את שיני הזהב הרעות ששברנו ועקרנו למתים נמסור באשנב".

עובדיה עלי: זהו הסוד, זוהי הדרך.

עובדיה עלי: הגרמנים צריכים לפתוח את פיהם ולחנך ולזעוק על מנת להוציא את הרקב.

עובדיה עלי: ועניין אחרון שאני מבקש להידרש אליו הוא תגובותינו שלנו על הנעשה שם בגרמניה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, על אף הזוועה והאימה אנו נדרשים להגיב בשיקול דעת על ההתרחשויות ואסור לנו שניסחף ונגיב בהיסטריה.

עובדיה עלי: וכאן אומר דבר שבוודאי רבים לא יקבלוהו.

עובדיה עלי: לעניות דעתי, לא היה מקום לבטל את ביקורה של משלחת חברי הכנסת לגרמניה, כשם שלא היה ואין מקום לדבר על חרם על גרמניה.

עובדיה עלי: יש מקום למחאות חריפות.

עובדיה עלי: יש מקום לתביעה שממשלת גרמניה תדכא את התנועות הניאו-נאציות הללו.

עובדיה עלי: יש מקום לדרישה כי מערכת החינוך בגרמניה תגיב באורח שיטתי ועקבי על ההתרחשויות.

עובדיה עלי: יש מקום לדרישה שהעיתונות שם והתקשורת יתרמו את חלקן

עובדיה עלי: לחיסול הנגע הזה.

עובדיה עלי: ויש צורך שאנשי רוח גרמנים ואחרים יוליכו את המסע כנגד הרוח הרעה הזאת המנשבת שם.

עובדיה עלי: אך אין מקום להיסטריה מצדנו ולתגובות שיהיו כבומרנג, שיפגעו בנו יותר משיפגעו במטרה שאליה אנו מכוונים.

עובדיה עלי: במלים ברורות: חרם על גרמניה בתחום התיירות, על דרך משל, עלול להביא לחרם דומה מצד הגרמנים, והדבר יפגע בנו יותר מאשר בגרמניה.

עובדיה עלי: ואין לדבר על ניתוק יחסים ואין לדבר על חרם, כפי שאמרתי.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, מערכות היחסים בין גרמניה לבין ישראל הן מסועפות ומרובות בכל הרבדים והתחומים, והתייחסותנו לנושא מצריכה ומחייבת שיקול דעת ובדיקה אמיתית בעיניים של: מהו הטוב לישראל, ומתוך כך לגזור את החלטותינו.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת עובדיה עלי.

שבח וייס: חברי הכנסת, גם שרים מספר ביקשו להשתלב בדיון ואנחנו נשלב אותם.

שבח וייס: אני פונה אליהם שלא לנצל את זכותם התקנונית ולהואיל בטובם לתמצת מאוד את הדברים, ממש כאילו הם חברי כנסת, לטובת העניין.

שבח וייס: בהנחה שהצעתי מתקבלת, אני מזמין עכשיו את השרה שולמית אלוני, אחריה – חבר הכנסת דב שילנסקי, ואחריו – חבר הכנסת אברהם בורג.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: אני מבקש מאוד להיות תמציתי ביותר, שתהיה כאן תחושה של שוויון בין שרים לבין חברי כנסת בעניין כזה.

שולמית אלוני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על ההזדמנות.

שולמית אלוני: אני מרוצה מאוד מכך שהיום מתקיים כאן הדיון.

שולמית אלוני: יותר מדי זמן, נראה לי, אנחנו שתקנו כאשר רדפו את הזרים, כאשר גירשו את הזרים, כאשר הציקו לזרים – והזרים היו יוגוסלבים, והזרים היו טורקים.

שולמית אלוני: ואמרנו: ביהודים לא פוגעים.

שולמית אלוני: ואמרנו: גרמניה אחרת, והממשלה תטפל בדברים.

שולמית אלוני: ואמרנו: אין מתערבים בבעיות של ממשלה אחרת.

שולמית אלוני: והדברים הלכו והתפתחו.

שולמית אלוני: נכון הוא שהם יוצאים בעיקר נגד הזרים הבאים לקבל שם מקלט וחיים בשם ההיסטוריה ובשם הבעלות על הארץ ובשם הלאומיות, אבל לאנשים האלה אין רטוריקה גזענית.

שולמית אלוני: יש להם רטוריקה אנטישמית.

שולמית אלוני: הם משתמשים נגד הזרים ברטוריקה האנטישמית, והיא מעגנת אנטישמיות והיא מעלה מתהומות אנטישמיות.

שולמית אלוני: מפני שאם בעבר העם הגרמני שנא אותנו בשל האינטלקטואלים שחיו שם, בשל המצליחים שחיו שם, בשל היותנו מה שהיינו בתרבות הגרמנית – היום עמוק בנפשם יש להם רגשי אשם קשים כלפינו.

שולמית אלוני: ומי שיש לו רגשי אשם כלפי מישהו, הוא לא אוהב אותו מישהו, ולכן ראינו את התמונות של מחיאות הכפיים כאשר הוציאו את הססמאות האנטישמיות.

שולמית אלוני: ומהאמירה ומהשימוש הרטורי עלו קולות מפחידים, הכול בשם המדינה והארץ והבעלות והפטריוטיות.

שולמית אלוני: כדאי לזכור זאת.

שולמית אלוני: וכשאלה עלו, ממשלת גרמניה לא מימשה את החוקה שלה, שבשונה מחוקת ארצות-הברית, מאפשרת לה להוציא את כל הנגע הזה אל מחוץ לחוק.

שולמית אלוני: היא לא מימשה את הכוחות שיש לה לעקור את שלוחות הסרטן האלה ברגע שהתחילו להתפשט.

שולמית אלוני: ואנחנו ראינו ושמענו את השאננות גם מפי יושב-ראש הקהילה היהודית שם.

שולמית אלוני: אנחנו מאמינים שיש כוחות דמוקרטיים בגרמניה, ואנחנו מאמינים שהדמוקרטיה תהיה יציבה והנאציזם לא יכול לעלות.

שולמית אלוני: אבל הנזק שייגרם ונגרם כבר עכשיו, באין תגובה חזקה, גדול מאוד.

שולמית אלוני: וקולנו הנשמע כאן עובר את העולם מקצה לקצה, קולנו הנשמע כאן מעורר את העולם כולו וחייב לעורר את העולם כולו, וגם כמה אנשים אצלנו מבית.

שולמית אלוני: ולכן יש לכך חשיבות.

שולמית אלוני: אני לא מציעה להטיל חרם.

שולמית אלוני: אמרתי, שאם ממשלת גרמניה – ואני חוזרת ואומרת – לא תפעל בכל הכלים ובכל האמצעים העומדים לרשותה למגר את הנגע הזה, והרדיפות של הזרים והלא-שייכים יימשכו – אנחנו זרים שם, אין לנו מה לעשות שם, ומזלנו שיש לנו חוף מבטחים ומדינה ריבונית.

שולמית אלוני: ועל כן, הבית הזה וכל יהודי בעולם וכל אדם נאור בעולם ובארץ הזאת חייב לחדד את כל חושיו, ובגרמניה חייבים לדעת, שכל החושים של מי שרוצה שהעולם הזה יהיה עולם נאור, שכל אדם יחיה בו בכבוד, כל החושים יהיו מכוונים על מנת שממשלת גרמניה תעשה את כל אשר היא יכולה לעשות, והיא יכולה לעשות, כדי לעקור את הנגע הזה.

שולמית אלוני: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לשרה שולמית אלוני.

שבח וייס: חבר הכנסת דב שילנסקי, בבקשה; אחריו – חבר הכנסת אברהם בורג.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנסה ברגעים הספורים העומדים לרשותי להיות היום פה לפה לשישה מיליוני שלדי אחים, נשים וגברים, זקנים ופעוטות, שהוכו, עונו, הושמדו על-ידי המרצחים הגרמנים ועוזריהם.

דב שילנסקי: יסלחו לי אחי, שהיו אתי שם ולא זכו כמוני לגאולה, על כי דלה שפתי.

דב שילנסקי: ובכלל, היש בכוח יצור אנוש לתאר את מה שהיה שם, את מה שעשו הגרמנים?

דב שילנסקי: הרי מוח אנוש אינו מסוגל לתפוס זאת.

דב שילנסקי: לא אוכל, בוודאי לא במסגרת של דקות ספורות, לפרק משא של טונות אפר קדוש, מיליוני חתיכות סבון מתוצרת "ריף" – ראשי תיבות של "ריין יודן פעטס" – סבון שנעשה משומן אחינו ואחיותינו.

דב שילנסקי: צער, סבל, כאב והשפלה יומיומית, שכחול ימים לוחצים על עגלת דורנו.

דב שילנסקי: אסתפק בציטוט מהרגשתו של המשורר יצחק קצנלסון, תלמיד חכם, נין ונצר לשושלת רבנים וגדולי תורה, שבהמשך נהיה מדמויותיה הבולטות של התנועה שכונתה "ארץ-ישראל העובדת", תנועה חלוצית בפולין, שנחנק ונשרף ביום 30 במאי 1944 באושוויץ: "אבוי לך עם רוצחים, את עוללי כולם הכרת/ ואת זקני מיגרת, להרוג ולאבד".

דב שילנסקי: ועוד: "אבוי לך כי השמדת עם מחוסר ישע/ ואשר אין כל מגן להם עלי אדמות".

דב שילנסקי: ועוד: "אבוי לך עם רוצחי ישישים ועוללים/ את ילדי כלית, כל ילד וזקן".

דב שילנסקי: והוא קובע – ואני מדגיש, בהיותו שם, כשהוא רואה הכול ושומע: "בצווארי כל גרמני – יהודי הרוג נכרך הוא".

דב שילנסקי: ומלבו פורצת זעקה: "הוי עם צבועים, את צמאונכם בדמינו רוויתם".

דב שילנסקי: וממשיך הוא: "תשולח המארה בכם, חיות הפרא.

דב שילנסקי: ארורים לעד תהיו, מאל ומאדם".

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גואלי הדם שלנו מגרמניה, לצערי, לא קמו, ובמקום זאת השלינו את עצמנו על גרמניה אחרת, ויוצאים אנו לעתים קרובות מגדרנו ליצור ולחזק ידידות, אחווה וריעות עם גרמניה.

דב שילנסקי: היו כאלה, ואני ביניהם, שחזו את מה שקורה היום בגרמניה עוד בימים שהתחלנו ליצור בהם את גשר הידידות בין עם הטבוחים לבין עם המרצחים, בין העם היהודי לבין העם הגרמני, שכלל סליחה ומחילה לגרמנים.

דב שילנסקי: לא אומר פה היום: ראו, הזהרתי אתכם.

דב שילנסקי: כל הקשור בשואה אינו נושא להתנצחות.

דב שילנסקי: אציין רק זאת: אין גרמניה אחרת.

דב שילנסקי: זוהי אותה גרמניה, גרמניה של גזענות, השפלות ורצח.

דב שילנסקי: זו גרמניה של מאידנק, אושוויץ, בוכנוולד וברגן-בלזן, גרמניה של טרבלינקה, סוביבור ודכאו.

דב שילנסקי: אחרי ששוחררתי ממצעד המוות של דכאו נתקלתי באנדרטה בעיר מינכן במשפט שכתב אחד הגרמנים, שהיה אתנו במחנות המוות ושוחרר כמונו, והוא כתב: "אושוויץ, דכאו, בוכנוולד, ICH SCHAME MICH ,DASS ICH DEUTSCHER BIN" – אושוויץ, דכאו, בוכנוולד, אני מתבייש שאני גרמני.

דב שילנסקי: הם מתביישים היום?

דב שילנסקי: תראו מה קורה שם.

דב שילנסקי: כולנו ראינו בטלוויזיה את מועל-היד ושמענו את הצרחות האיומות – "זיג הייל" ו"מוות ליהודים".

דב שילנסקי: אך חמור עוד יותר: ראינו את המוני הגרמנים עומדים בצד, נוכחותם ומראה פניהם מעידים על הסכמתם ותמיכתם.

דב שילנסקי: אני זוכר את הפנים האלה, את הפנים של אלה וגם של אלה, אני זוכר אותם עוד מהימים ההם, ופלצות אוחזת אותי.

דב שילנסקי: אלה ואלה, הזועקים והתומכים, מהווים היום כ-20% מהפרלמנט של גרמניה.

דב שילנסקי: היטלר, יימח שמו וזכרו, התחיל בפחות מזה.

דב שילנסקי: כשרצתה גרמניה לחסל את "באדר-מיינהוף", היא ידעה לעשות זאת.

דב שילנסקי: אילו רצתה באמת, היתה יכולה לרוצץ את ראשו של הנחש ולא לחכות עד שיגדל לממדים של היום.

דב שילנסקי: נובמבר 1992.

דב שילנסקי: 49 שנים חלפו מאותו נובמבר שחור מני-שחור שבו התפרצו הגרמנים לגטאות ליטא, הוציאו את הילדים, הנכים והזקנים, והובילום לאושוויץ.

דב שילנסקי: את מראות הזוועה הזאת לא אוכל לתאר.

דב שילנסקי: אני אזכור אותם עד סוף ימי.

דב שילנסקי: לא אנסה אפילו לתאר אותם במעמד זה.

דב שילנסקי: הסוף היה בתאי הגזים ובמשרפות.

דב שילנסקי: רק 49 שנים, ושני ילדים טורקים נשרפו על-ידי גרמנים, כשברקע אותו המנון שהושמע גם אז: "דויטשלנד, דויטשלנד איבר אלס", "גרמניה, גרמניה מעל לכול".

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ניסיתי להוציא מתוך הבעירה הגדולה רק כמה גחלים לוחשות.

דב שילנסקי: והן לוחשות עדיין.

דב שילנסקי: אך היום הזה הן לוהטות, הן לוהטות מכעס, מעלבון ומכאב צורב.

דב שילנסקי: הבעל-שם-טוב לימדנו: "השכחה היא הגלות; הזיכרון הוא הגאולה".

דב שילנסקי: אנו מצווים היום, כבכל יום, ובפרט היום, לזכור ולא לשכוח, לזכור ולא לסלוח.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת דב שילנסקי.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם בורג, בבקשה, אחריו – חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

אברהם בורג: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החוץ, כנסת נכבדה, זה איננו דיון של עימות.

אברהם בורג: הוא בעיקרו דיון של הסכמה.

אברהם בורג: זה דיון של זעקה.

אברהם בורג: לגרמניה, כמו לארצות אחרות, יש מורשת אנטישמית רבה.

אברהם בורג: לגרמניה, בשונה מארצות אחרות וממדינות אחרות, יש מורשת אנטישמית מוכחת וניסיון השמדה מוכח.

אברהם בורג: כל אחד יכול להביט היום אחורה, אל המאה הקודמת, שתמה בשלהי שנות ה-30 של המאה הזאת, אל פרץ יצירה נדיר של העם היהודי, פרץ יצירה על סף התהום, של אנשים שחשבו שאפשר להשתלב בירושלים חדשה, בארץ-ישראל חדשה, במולדת חדשה, במולדת של עם יהודי על אדמת גרמניה.

אברהם בורג: ובהרף-עין היסטורי, כל התרומה האדירה הזאת של יהודים שתוארו בזמנם על-ידי פרדריק גרינפלד כנביאים בלי כבוד, כל המורשת הזאת פקעה כבלון, כאבק, כחלום נשבר.

אברהם בורג: מתור-הזהב במאה שלנו, מתור-הזהב של המאה היהודית הגרמנית, הפך הדור הזה לדור הדם.

אברהם בורג: והיום, אחרי 49 שנים, אולי 50, אולי 50 וכמה שנים, שנות חייו של אדם – אנחנו עומדים על במת הכנסת, במדינת ישראל העצמאית, ושואלים את עצמנו את שאלת המצווה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שילנסקי סיים במצוות איסור השכחה.

אברהם בורג: אנחנו מצווים שלא לשכוח.

אברהם בורג: והגרמנים, אלה של היום, מצווים לזכור בכל יום ויום.

אברהם בורג: אדוני היושב-ראש, דומני שהיה זה אבא קובנר, זיכרונו לברכה, שעשה את ההבחנה הברורה, או שחילק את מציאות האימים של גרמניה הנאצית לשתי אמיתות אנושיות כאובות.

אברהם בורג: האחת, הוא אמר, הוכיחה לנו השואה את עצם קיומו של הרשע, שרשע אנושי קיים, שהוא נעשה בידי בני אדם; בני עוולה, אך בני אדם.

אברהם בורג: והדבר השני שהיא הוכיחה לנו, שבמציאות האנושית, בשכל האנושי, עם המכשירים האנושיים, יש היתכנות למוות מן הסוג הזה.

אברהם בורג: הדור שלנו, שיצא וגדל וצמח מתוך אפר השואה, הוא דור שיודע כי יש שנאת אדם מושלמת, הוא דור שיודע שיש אלימות טוטלית.

אברהם בורג: השד יצא מן הבקבוק.

אברהם בורג: ועוד אינני יודע האם רעיונות רעים, האם רוח עיוועים, האם אטמוספירה של רשע, הצליחו אי-פעם למות, האם הצליחו להרוג אותם.

אברהם בורג: או, האם רעיון רע, מרגע שעלה לאוויר העולם – מצווה האדם הטוב, מצווה האיש המהוגן לעמוד ולהתמודד עם הרשע הזה בכל יום.

אברהם בורג: כי לרשע הזה יש לידה בכל יום, ולאדם הטוב יש משימה בכל יום, להתמודד עם הרשע הזה.

אברהם בורג: אינני יודע, חבר הכנסת שילנסקי, אם אפשר לרוצץ את ראשו של הרשע.

אברהם בורג: אינני יודע.

אברהם בורג: לרשע פנים רבות.

אברהם בורג: הרשע הוא הידרה אנושית, כשראש אחד נכרת – הוא עולה במקום אחר.

אברהם בורג: ואנחנו מצווים להתעמת עם אותו רשע.

אברהם בורג: זה איננו ויכוח פרטי שלי, של העם היהודי, עם המוות.

אברהם בורג: זה לא ויכוח שלנו עם מה שהיה.

אברהם בורג: זה איננו דיאלוג שלנו עם ההיסטוריה שלנו.

אברהם בורג: אלא זה המסר, המורשת שאנחנו מצווים לקבל בשם אבותינו, סבותינו, בני משפחתנו, בני עמנו שהיו ואינם, ושלישם חסר לנו כאן כל יום, כל היום.

אברהם בורג: אז העולם שתק, וכל מה שיכולנו לעשות זה לבכות כל הדרך עד המשרפות.

אברהם בורג: ומאז אנו טוענים טענה מוסרית קשה לעולם: למה שתקת, עולם אכזר?

אברהם בורג: למה לא זעקתם, אנשים טובים?

אברהם בורג: והיום מגיעה מציאות חדשה.

אברהם בורג: לא חדשה, ישנה; חדשה-ישנה, "אלט-נוי", מציאות של ילד טורקי נשרף, מציאות של בן-מיעוטים על אדמת גרמניה.

אברהם בורג: וצריך לדעת כל טורקי או כל מוסלמי, או כל בן-מיעוטים אחר החי היום על אדמת גרמניה, או על כל אדמה אחרת שיש בה שנאת אדם באשר היא, ודאי על אדמת גרמניה, ידע כל בן-מיעוטים כזה: אנחנו זעקתך.

אברהם בורג: לא יהיה מצב שימות אדם באשר הוא, בוודאי על רקע אנטישמי, וכל כך קרובה האנטישמיות כנגד הטורקי לאנטישמיות כנגד היהודי, בני שם אחד אנחנו; לא יהיה מצב כזה שילדה כזאת תישרף ואנחנו לא ניזעק ונזעק.

אברהם בורג: לכן הדיון הזה הוא דיון של זעקה.

אברהם בורג: יש דיון מימי השגריר הגרמני הראשון בארץ, מימי חידוש הקשרים, דיון שמעולם לא הושלם, מעולם לא סוכם: יש או אין גרמניה אחרת?

אברהם בורג: אינני יודע.

אברהם בורג: תומס מאן אמר ב-1945: "אין שתי גרמניות, אחת טובה ואחת רעה, אלא יש רק אחת שמיטבה הפך רע מכוח עורמת שטנים.

אברהם בורג: גרמניה הרעה אינה אלא גרמניה הטובה שסטתה מן הדרך, גרמניה הטובה באסונה, בעוונה ובחורבנה".

אברהם בורג: ושוב אותה גרמניה, גרמניה האחת עם יצריה הטובים ועם יצריה המשחיתים והרעים.

אברהם בורג: ואנחנו שואלים את עצמנו: אותה גרמניה, אותה דילמה, אותם כוחות, חלקם באים מן האתוסים והמיתוסים הטבטוניים, וחלקם באים משנאת היהודי הנוצרית הקלסית.

אברהם בורג: היום בחלוף השנים, היום בעצמאותנו, מה אנחנו עושים?

אברהם בורג: האם אנחנו כמדינה מצווים להחרים, להתעלם, ולהגיד לעולם: רבותי, אנחנו מסירים את כפנו כעם שיש לו מחויבות במצבה הפנימי, המוסרי והנפשי, של גרמניה ושל אירופה כולה?

אברהם בורג: או שאנחנו לא דוחקים את גרמניה אל פינת הקיצונים?

אברהם בורג: אותם אנטישמים מחכים לניתוק היחסים.

אברהם בורג: הם מחכים לחרם.

אברהם בורג: והשאלה היא, האם ניתן את הדבר הזה או לא.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, אדוני שר החוץ, אינני יודע אם זה חכם או לא חכם להחרים את גרמניה; אינני יודע אם זה צודק או לא; אינני יודע אם זה מוסרי או לא.

אברהם בורג: אני יודע דבר אחד, וצודק חבר הכנסת עלי, בשנים האחרונות פעם אחר פעם עלה הנושא הגרמני, על האסוציאציות השונות שלו, על שולחן הכנסת, והכנסת מעולם לא ויתרה.

אברהם בורג: לא ירד הנושא הזה מסדר-היום, ולא יישאר כאן במליאה.

אברהם בורג: את הדיון הזה, אדוני היושב-ראש, כמו דיונים קודמים – צריך להעביר אותו אל הפרלמנט הגרמני, אל הממשלה הגרמנית, אל התודעה הגרמנית, משום שהעם היהודי, בחלוף 50 שנה, איננו שקט.

אברהם בורג: על עצמנו אנחנו יכולים להגן; והיום משימתנו היא – זעקתם של אחרים.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם בורג.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו אכן נעשה מאמץ לתרגם מהר ככל האפשר את תוכן הדיון הזה ולהעביר אותו לכל המקומות שצריך להעביר אותו אליהם.

שבח וייס: בקשר להערה של חבר הכנסת עובדיה עלי על המשלחת – המשלחת, מתוך לבטים קשים בתוך עצמה, הגיעה למסקנה לבדה.

שבח וייס: זאת היתה הוראה פנימית שלה.

שבח וייס: ואני יודע שיש חברי הכנסת שסברו, שדווקא בעת הזאת צריכה לצאת המשלחת.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום היה בדעה כזאת.

שבח וייס: זה ויכוח רציני ואמיתי.

שבח וייס: אני רק רוצה לומר, שהם עשו את זה מתוך לבטים, ואחד מאלה שאמורים היו לצאת הינו כאן.

שבח וייס: אני מניח שהוא יסביר לנו את מערכת הלבטים.

שבח וייס: הדברים לא פשוטים, כי יש פנים לכאן ולכאן.

שבח וייס: חברי הכנסת, אנו ממשיכים.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – את חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

ענת מאור: אני, בת להורים של תקומת ישראל ונכדה לסבתות ולסבים שנספו בשואה, עומדת כאן, בכנסת ישראל הריבונית, ומלווה אותי תחושה של אחריות היסטורית כבדה.

ענת מאור: במשך שנים רבות האמנו, שהשואה היתה קטסטרופה תת-אנושית כה תהומית, שהלקח שלה ילווה ויקרין על כל תושביה ואזרחיה של גרמניה, על העולם כולו, לאורך כל הדורות.

ענת מאור: ההתפכחות שלנו לא איחרה לבוא.

ענת מאור: כשאמרנו "לזכור ולא לשכוח" התחייבנו יותר אל פני ההווה והעתיד מאשר אל עבר העבר.

ענת מאור: באמירה "לא לסלוח" לא שאפנו אל דם ונקם, כי אם לחינוך, לסובלנות ולאהבת האדם.

ענת מאור: הגילויים האחרונים של הנאציזם בגרמניה, שהם לא ניאו-נאציזם, הם נאציזם פשוטו כמשמעו, הינם התפרצות של הר געש כבוי.

ענת מאור: הרעיונות האנטישמיים מחלחלים מתחת לקרקע כל העת, והמאבק בהם איננו ולא יכול להיעשות בהינף יד אחד.

ענת מאור: זהו מאבק מתמיד, לאורך כל הימים והשנים, בכל המדינות ובכל הרמות.

ענת מאור: הרמה הראשונה היא נדבך של מדינת החוק.

ענת מאור: לב לבה של הדמוקרטיה הוא שוויון האדם והעם, ולכן כל מדינה דמוקרטית נתבעת להגן על הווייתה ועל כלל אנשיה בחקיקה נחרצת נגד כל מפלגה או זרם גזעניים.

ענת מאור: אנו פונים לגרמניה, ואיננו משלימים עם כך שבשם חופש הדעה והביטוי תאפשרנה מדינות דמוקרטיות צמיחתם והתגבשותם של רעיונות, תנועות ומפלגות גזעניים ואנטישמיים.

ענת מאור: גרמניה המאוחדת אחראית לבלום, בכוח החוק ובכוח כל האמצעים העומדים לרשותה, את הגילויים הללו בעודם באיבם.

ענת מאור: עליה לאכוף את מלוא סמכותה נגד כל מפירי החוק ונגד כל הפוגעים ברוח הדמוקרטיה.

ענת מאור: אנו מעריכים ומוקירים את הממשלה ואת אלה בגרמניה המסתייגים מן הגזענות, אך הם נתבעים להמשיך במאבק בנחישות ובהחלטיות.

ענת מאור: הרמה השנייה היא הרמה העולמית.

ענת מאור: הגזענות והאנטישמיות חוצות גבולות ומדינות.

ענת מאור: הגזענות בגרמניה היא שכנתה של זו בצרפת, של הגזענות באיטליה, בשבדיה, בארצות-הברית, בחבר-העמים ובכל מדינה אחרת בעולם.

ענת מאור: רק שילוב ידיים עולמי, ברית דמים של כל הדמוקרטים, יהוו מחסום וחומה בפני אלה המנסים לקעקע את כבוד האדם, את התרבות האנושית ואת הקיום היהודי.

ענת מאור: הרמה השלישית היא הרמה החינוכית.

ענת מאור: התקווה כי הדמוקרטיה תעבור מדור לדור, מאם ואב לבניהם באופן אוטומטי, לא התממשה.

ענת מאור: זו אשליה.

ענת מאור: אנו רואים שהיות אדם דמוקרטי, סובלן, אוהב אדם, דוחה אנטישמיות – מצריך חינוך, השקעה וטיפוח.

ענת מאור: המדינות כולן, ואנו בכללן, נתבעות להשקיע בחינוך לדמוקרטיה, בתרבות, בהומניזם, באוניברסליות ובסובלנות, בכבוד לילד, לאשה ולאדם, במאבק נגד אלימות, נגד טוטליטריות, נגד רמיסת זכויות.

ענת מאור: הפן הרביעי הוא מדינת ישראל.

ענת מאור: בתקופת השואה עמד היישוב חסר ידע ואונים מול פניה המבעיתים של השואה.

ענת מאור: הוויכוח ההיסטורי על מידת מעורבותו והתערבותו של היישוב בארץ אל מול פניה של השואה הטרגית פרוס בפנינו עד היום.

ענת מאור: אין אנו שמים עצמנו שופטים, אם כי עיון בסדר-היום הציבורי והמדיני של אותם ימים מעורר לא מעט שאלות.

ענת מאור: אולם היום אנו מדינה עצמאית וריבונית.

ענת מאור: זכותנו וחובתנו לתבוע את המחויבות והאחריות של גרמניה לקיומו הבטוח, קיום של כבוד ושוויון, של כל זר ויהודי הנמצא בקרבה.

ענת מאור: איננו רודפי נקם, אך מצווים אנו ברדיפה אחרי צדק וביטחון ליהודי גרמניה ולכל הזרים בה.

ענת מאור: ובאותה עת מחויבים אנו למוסר בבית.

ענת מאור: אין ולא תהיה השוואה לשואה הנוראית, שהיא מעבר לכל בינת אנוש, ודווקא בשל כך עלינו להיות סמל ואות למוסר ולרגישות אנושית בישראל.

ענת מאור: ככל שנשכיל להגיע לשלום מוקדם יותר, ככל שנשחרר את עצמנו משלטון הכיבוש, ככל שמוסר הכבוד לאדם יישמר בתוכנו, כן נוכל לבוא בתביעות בראש מורם יותר ובמוסר זקוף יותר.

ענת מאור: זעקתנו היא גם מחויבותנו.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הבית, לא לנקם ולא לחרם פנינו.

ענת מאור: כולנו מאוחדים בתביעה מגרמניה: עקרו מתוך עצמכם כל גילוי של גזענות ואנטישמיות.

ענת מאור: זוהי מחויבות

ענת מאור: כם כלפינו, כלפי העולם כולו, ולא פחות מכך – כלפי עצמכם.

ענת מאור: קו הגבול של הפרת זכויות האדם וכבודו הוא גמיש.

ענת מאור: ומי שחרב הגזענות מונפת כנגד זריו יהיה קורבנה הבא.

ענת מאור: עינינו נשואות אל עשיית

ענת מאור: כם בבלימת השטן הזה.

ענת מאור: אנו לא נרפה מן המאבק הצודק והקיומי הזה.

שבח וייס: תודה רבה לחברת הכנסת ענת מאור.

שבח וייס: רשות הדיבור לחברת הכנסת אסתר סלמוביץ, ואחריה – לחבר הכנסת יוסף עזרן.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כניעתה של גרמניה הנאצית בשנת 1945 הפיחה בקרבנו, כך נדמה, תקוות שווא.

אסתר סלמוביץ: שוב לא יקרנו כדבר הזה, כך האמנו; שוב לא תקום ולא תהיה כזוועה הזאת, ודמנו, דם העם היהודי, לא עוד יהיה הפקר.

אסתר סלמוביץ: המראות המתרחשים בעצם ימים אלה ביבשת אירופה בכלל ובגרמניה בפרט מוכיחים בעליל עד כמה רבה היתה תמימותנו.

אסתר סלמוביץ: המראות הקשים, הקולות הרמים והצורמים, כל אלה שבו והעלו אל תודעתנו את שהאמנו כי שוב לא ייתכן.

אסתר סלמוביץ: אין ספק, שהאירועים המתרחשים ברחבי יבשת אירופה, אשר את מקצתם אני מוצאת לנכון לציין, יש בהם כדי לעורר דאגה ולהדיר שינה מעינינו.

אסתר סלמוביץ: אלא שלהערכתי מדאיגה הרבה יותר גישתם ההססנית ותגובתם הפושרת של השלטונות במדינות אירופה השונות.

אסתר סלמוביץ: בעיר וופרטל שבגרמניה הוכה והוצת למוות קצב כבן 53 אשר נחשד, בטעות, על-ידי שני מגולחי-ראש כיהודי לאחר שכינה אותם "חזירים נאצים".

אסתר סלמוביץ: בעיירה מולן שבצפון-גרמניה הוצתו למוות אשה טורקייה ושתי ילדות בידי קומץ ניאו-נאצים שעברו ברחובות העיירה וקראו בקול אותן ססמאות ידועות לשמצה, "הייל היטלר" ו"זיג הייל".

אסתר סלמוביץ: בבתי-המרזח הפזורים ברחבי גרמניה הפכו שירים נאציים וקריאות לעריכת טבח ביהודים לדבר שבשגרה.

אסתר סלמוביץ: בתי-קברות יהודיים ברחבי אירופה מחוללים השכם והערב וצלבי קרס מצוירים על גבי המצבות באין מפריע.

אסתר סלמוביץ: בשבדיה אמורה היתה להיערך בעצם ימים אלה ועידה אנטי-ציונית שעם משתתפיה נמנים, כך התבשרנו, אנשי מדע שחרתו על דגלם את הכחשת השואה.

אסתר סלמוביץ: אחמד ראמי, מארגן הוועידה, הודיע בימים אלה ממש, כי הוועידה תיערך כמתוכנן, אלא שהיא תתקיים מחוץ לגבולות שבדיה, וזאת, לדבריו, בשל "האווירה שליבו כלי התקשורת הציוניים".

אסתר סלמוביץ: בשאמברי שבצרפת קבע בית-המשפט לערעורים, כי ז'אן מארי לה-פן ומפלגתו, "החזית הלאומית", הם אנטישמים וגזענים, שונאי מהגרים ותומכים במשטר אפרטהייד בנוסח צרפתי.

אסתר סלמוביץ: לה-פן, קבע בית-המשפט, אינו מהסס לדבר על קשר יהודי עולמי ובכך הריהו מעורר רגשות אנטישמיים.

אסתר סלמוביץ: דומני, אדוני היושב-ראש, שראויה לתשומת לב מיוחדת העובדה, שהאירועים המתרחשים באירופה ובגרמניה, שאת קצתם פירטתי, אינם פרי יוזמתם של יחידים.

אסתר סלמוביץ: המדאיגות מכול הן עובדת היות אירועים אלו פרי תכנון קפדני ועובדת היותם מבוצעים הלכה למעשה בידי קבוצות מאורגנות היטב.

אסתר סלמוביץ: קבוצות אלו, חשוב לציין, מאגדות בתוכן עשרות אלפי אנשים מן הימין הקיצוני, והן הולכות ומעמיקות את אחיזתן ואת השפעתן על אוכלוסי אירופה בכלל ועל אוכלוסי גרמניה בפרט.

אסתר סלמוביץ: גם "המוסד להגנה על החוקה בגרמניה" מוטרד מקיומן של קבוצות אלו.

אסתר סלמוביץ: נשיאו של מוסד זה, מר אקרט ורטבאך, מציין כי חלק ממפלגות הימין המקפידות להציג, מבחינת מצען הפוליטי, פרופיל לאומני אך לא נאצי, מקיימות באמצעות הדרגים הזוטרים שבהן מגעים עם הקבוצות האלימות.

אסתר סלמוביץ: עם הקבוצות האלימות נמנים, יש לומר, גם מגולחי-הראש, שלחובתם נזקפים מעשי הרצח שאירעו לאחרונה על רקע לאומני אנטישמי בגרמניה.

אסתר סלמוביץ: הקנצלר הלמוט קוהל, שנשא באחרונה דברים בבונדסטג ואמר בעניין זה כי לדמוקרטיה בגרמניה אורבת סכנה מן הימין ומן השמאל, הוא הדוגמה הטובה לפחד של המערכת הפוליטית בגרמניה מפני הצבעה נקודתית על הימין כמחולל המהומות, וזאת בשל התמיכה הנרחבת שלה זוכה האגף הימני בקרב חלקים של אוכלוסיית גרמניה.

אסתר סלמוביץ: יתירה מזאת, מסקרים שנערכו באחרונה בגרמניה עולה, שלו נערכו היום בחירות בגרמניה, היה הימין הקיצוני זוכה לתמיכה בשיעור של 15% מקרב אוכלוסיית גרמניה.

אסתר סלמוביץ: תוצאה שכזו היתה הופכת את הימין הקיצוני ללשון המאזניים במערכת הפוליטית בגרמניה, ואת תוצאותיו של מצב דברים שכזה לא קשה לנחש, בפרט נוכח ניסיון העבר המר.

אסתר סלמוביץ: אנו עדים לתהליך שהביא בעבר לעלייתם של הנאצים לשלטון בגרמניה.

אסתר סלמוביץ: אנו עדים לתקומתן של תנועות ניאו-נאציות, כאותו פניקס – עוף החול שקם לתחייה מבין הלהבות.

אסתר סלמוביץ: ואנו עדים לכדור שלג המתגלגל במורד וצובר תאוצה וממדים בקצב בל-ייאמן.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, אנו, שחווינו את הזוועה על בשרנו, הנושאים את צלקות העבר והמומים אשר בנפשנו ובגופנו עד עצם היום הזה, מחויבים לעשות כל שיש לאל ידנו על-מנת לבלום תהליך הרה-אסון זה.

אסתר סלמוביץ: עלינו להביא את דבר העם היהודי ככלל ואת דבר העם היהודי בארץ-ישראל בפרט לבתי-המחוקקים ולמוסדות השלטון ברחבי אירופה.

אסתר סלמוביץ: עלינו לתבוע מהם לפעול לאלתר למיגור התופעה ולחיסולה.

אסתר סלמוביץ: אנו מחויבים לשם כך למצות כל דרך פעולה אפשרית, ובלבד שנבטיח את חיסולה הסופי והמוחלט של הסכנה האורבת בזה לפתחנו.

אסתר סלמוביץ: חברי המשלחת הבין-פרלמנטרית, שביטלו את נסיעתם הצפויה לגרמניה, הביעו בצעד זה את מחאת הבית הזה לנוכח המתרחש בגרמניה.

אסתר סלמוביץ: אלא שאין בכך די.

אסתר סלמוביץ: מוטלת עלינו החובה לפעול, לקחת יוזמה ולא להימנע.

אסתר סלמוביץ: כאן מעל הבמה הזאת אני קוראת לפעול לאלתר להזמנתן ארצה של משלחות בין-פרלמנטריות מרחבי אירופה ולשתפן בדיון שייוחד כולו לנושא זה.

אסתר סלמוביץ: תהא זו הזדמנות נאותה להביע בפניהן את מחאת העם היהודי כולו על המתרחש ברחבי אירופה ובגרמניה, ולתבוע מהן להביא את דבר העם היהודי לבתי-המחוקקים ברחבי אירופה ולידיעת ממשלותיהן.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

שבח וייס: חבר הכנסת יוסף עזרן, בבקשה; אחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

יוסף עזרן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה שקורה היום בגרמניה רק מוכיח לנו בעליל, כי האנטישמיות והגזענות הנוראה שהמיטו עלינו את השואה לא עברו מן העולם.

יוסף עזרן: נהפוך הוא, הן מתפשטות כנגע הסרטן בכל חלקי גופה של אירופה.

יוסף עזרן: המציאות המכוערת הזאת טופחת על פניהם של אותם מכחישי שואה מרושעים, המנסים שוב ושוב להשכיח ולסלף את הזוועה האיומה ביותר בתולדות האנושות וכלפי עמנו בפרט.

יוסף עזרן: אל לנו, חס ושלום, להקל ראש ולהתייחס לתופעה הזאת כאל דבר שולי, מעשה של קבוצות מטורפים גלוחי ראש, חסרי מוח ואטומי לב, עבריינים משולי החברה.

יוסף עזרן: כי הרי כך בדיוק החלה תופעת לה-פן בצרפת, מקוריוז שולי שזכה לזלזול ולחוסר תשומת לב רצינית הפכה תנועתו לכוח משמעותי של כ-15% בבחירות הכלליות האחרונות בצרפת, תופעה המחייבת דאגה רבה לא רק של העם הצרפתי אלא של אירופה כולה.

יוסף עזרן: מעניין מאוד הדמיון בין תהליך התפתחותה של תנועת לה-פן הפאשיסטית האנטישמית, כדברי פסק-הדין בבית-המשפט בצרפת, לבין התנועות הניאו-נאציות בגרמניה.

יוסף עזרן: שתיהן צמחו בשדה הקוצים של מצוקה חברתית קשה ועל רקע אבטלה גוברת, כשהמוטו המוביל הוא: צרפת – לצרפתים, גרמניה – לגרמנים.

יוסף עזרן: המוני העם בארצותיהם, שרואים את הדברים הללו, אינם מעמיקים לבדוק ולבחון את המגמות האמיתיות והסכנות המסתתרות מאחורי ססמאות בעלות צליל לכאורה נעים לאוזניהם.

יוסף עזרן: בעיר מולן שעל-יד המבורג שבגרמניה נשרפה למוות ילדה טורקייה בת עשר, כמו סבתה ודודתה.

יוסף עזרן: שבוע קודם לכן בעיר וופרטל הודתה קבוצת גלוחי ראש ברצח קצב גרמני שקרא לעברם "חזירים נאצים", מפני שסברו כי הוא יהודי.

יוסף עזרן: הוא הוכה מכות רצח והועלה באש בחשד שהוא יהודי.

יוסף עזרן: בסך הכול מגיע מספר הנרצחים בידי הימין הקיצוני ל-16 איש.

יוסף עזרן: ומה היא תגובת ממשלת גרמניה?

יוסף עזרן: רגע דומייה בפרלמנט לזכרם של הנרצחים, והוצאתן אל מחוץ לחוק של קבוצות ניאו-נאציות.

יוסף עזרן: לא לרגע דומייה זקוקים אנו בימים אלו.

יוסף עזרן: זעקה גדולה היא הנדרשת, ופעולה נמרצת, ולא רק בפרלמנט אלא ברחבי גרמניה כולה; לא רק שם אלא בעולם הנאור כולו המזועזע מהקיצוניות המתפשטת בכל רחבי אירופה.

יוסף עזרן: היכן היא אותה גרמניה בעלת המערכת היעילה והמשומנת לפתרון בעיות בצורה יעילה וסופית?

יוסף עזרן: מכונת ההשמדה עבדה ביעילות אכזרית ושטנית שהשמידה מיליונים מבני עמנו, מתוך שנאה אנטישמית וגזענית נוראה ואיומה.

יוסף עזרן: היכן הם שלטונות מזרח-אירופה?

יוסף עזרן: שתיקתם מתמיהה יותר נוכח הסבל והשנאה שסבלו אף הם.

יוסף עזרן: אל להם לחשוב כי התנועה הפאשיסטית הגזענית הזאת המתחדשת תפסח עליהם.

יוסף עזרן: האם ממשלת פולין שכחה את 2.5 מיליוני הפולנים, בתוכם גם יהודים, שנרצחו במלחמת העולם השנייה?

יוסף עזרן: הרי הסרטן הזה של שנאת הזרים מתפשט כדלקה בשדה קוצים בכל אירופה המערבית, מגרמניה, בריטניה, שבדיה ועד איטליה וספרד.

שולמית אלוני: גם בישראל.

יוסף עזרן: ממשלת ישראל חייבת לפעול להגנתם של היהודים באשר הם שם.

יוסף עזרן: כל תקיפה של יהודי בארצות הגולה תיחשב כהתקפה על יהודי פה בארץ, כי אין הבדל.

יוסף עזרן: עלינו להפסיק לעבור בשתיקה על פגיעה ביהודים ועל חילול בתי-הקברות היהודיים.

יוסף עזרן: מדינת ישראל לא תפקיר שום יהודי באשר הוא שם, עם כל המשמעויות המשתמעות מכך.

יוסף עזרן: זו חובתה המוסרית הלאומית.

יוסף עזרן: אנו קוראים לממשלות אירופה, והעולם בכלל, ולממשלת גרמניה בפרט: רוצצו את ראש הנחש הארסי הזה בעודו קטן.

יוסף עזרן: היזהרו והישמרו מארס השנאה והאנטישמיות, שנאה המזעזעת ומקעקעת את אמות המוסר העולמי.

יוסף עזרן: העת לפעולה – ולא לדיבורים ולמעשים סמליים.

יוסף עזרן: תודה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת עזרן.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת שמואל הלפרט.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת תופיק זיאד; ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחרי שקין רצח את הבל, אמר לו הקדוש-ברוך-הוא: "קול דמי אחיך צעקים אלי מן האדמה".

שמואל הלפרט: רבותי, קול דמם של שישה מיליוני יהודים זועק אלינו מן האדמה – נגד תחיית הנאציזם ההיטלריסטי, נגד השתוללות הגזענים בגרמניה ונגד גל האנטישמיות העכור המתעורר שם לאחרונה.

שמואל הלפרט: על פסוק זה: "קול דמי אחיך", אומר התרגום: "קל דם זרעין דעתידין למיפק מן אחוך קבלין קדמי מן ארעא".

שמואל הלפרט: כלומר, קול דמם של בניו, שהיו עתידים להיוולד לאחיך, זועקים אלי מן האדמה.

שמואל הלפרט: לא מדובר כאן בשישה מיליונים בלבד, אלא בעשרות המיליונים שהיו עתידים להיוולד לאותם שישה מיליונים, ובאותם עשרות מיליונים, הדור השלישי, שהיו עתידים להיוולד לעשרות המיליונים בני הדור השני.

שמואל הלפרט: לפני שנתיים יזמתי בכנסת דיון מיוחד על התגברות האנטישמיות בעולם ועל הניסיונות להשכחת השואה.

שמואל הלפרט: הצעתי התקבלה פה-אחד, והנושא אכן עמד על סדר-יומה של הכנסת מדי שבוע בשבוע, אך הכנסת לא הגיעה לדיון המעשי.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, בעוד מאות אלפים מקורבנות השואה עדיין מתהלכים עם המספר הסידורי שנחרט על גופם על-ידי הנאצים; בעוד מאות אלפים עדיין פצועים וכואבים בגופם ובנפשם, ופצעיהם לא הגלידו ולא יגלידו לעולם, על אובדן אבות, אחים, בנים ויקירים; בעוד רבבות עדיין מתייסרים יום-יום ושעה-שעה בכאבים קשים, בעקבות הניסויים של השטן הפושע מנגלה – קמות בעולם תנועות המנסות להשכיח את השואה, וקונגרס בין-לאומי אף היה אמור להתכנס בימים אלה בשטוקהולם שבשבדיה בהשתתפות חבורה שלמה של משכיחי השואה.

שמואל הלפרט: כאן בכנסת יש עשרות אודים מוצלים מאש, ניצולי השואה, ואני אחד מהם.

שמואל הלפרט: כל משפחת אבי, זיכרונו לברכה, הושמדה בשואה, וכמעט כל משפחת אמי, תיבדל לחיים.

שמואל הלפרט: ואני, בתור ילד קטן, לא יכולתי לצאת מפתח ביתי בלי הטלאי הצהוב – וכבר יש כאלו בעולם הרוצים למחוק ולהשכיח את השואה הנוראה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בכל פעם כשהתרענו בעבר על הסכנה של תחיית הניאו-נאצים אמרו לנו, שמדובר בתופעות שוליות, שאין להפריז בסכנתן.

שמואל הלפרט: אולם בל נשכח, שגם התנועה הניאו-נאצית של היטלר, יימח שמו, התחילה דרכה עם כמה עשרות תומכים וגדלה במהירות עד שהפכה לחיה, למפלצת טורפת נוראה.

שמואל הלפרט: למרבה הצער והתדהמה, כיום יש בגרמניה 80 ארגונים ניאו-נאציים, ולרבים מהם יש מאות ואלפי תומכים, והסכנה אינה תיאורטית אלא מוחשית ביותר.

שמואל הלפרט: גרמניה זו, אשר התיימרה להציג את עצמה כגרמניה אחרת, מתייחסת באוזלת-יד ובאדישות מוחלטת לתופעות המסוכנות הללו.

שמואל הלפרט: שר החוץ של גרמניה משחק משחק כפול:

שמואל הלפרט: מצד אחד – משתתף בהפגנה נגד הניאו-נאצים, ומצד שני – מגלה הסכמה שבשתיקה לכל הבריונות הקמה מול עיניו.

שמואל הלפרט: בערי גרמניה מוכרים בגלוי סמלים נאציים וספרות נאצית, אף שהדברים אסורים על-פי החוק.

שמואל הלפרט: אין לי ספק, כי אילו דיכאה ממשלת גרמניה את הניאו-נאצים, כפי שפעלה נגד השמאל, לא היינו מגיעים לאן שהגענו.

שמואל הלפרט: עכשיו לא מדובר רק בהפגנות גזעניות ואנטישמיות.

שמואל הלפרט: מדובר כבר בפגיעה פיסית בנפש ממש, והמצב מחריף והולך מדי יום ביומו, כאשר שלומם וביטחונם של היהודים החיים במדינה זו נעשים מעורערים יותר ויותר.

שמואל הלפרט: האשליה של גרמניה האחרת לא קיימת, ולא היתה ולא נבראה.

שמואל הלפרט: ממשלת גרמניה וחברות גרמניות סיפקו בכל השנים נשק קטלני, כימי וביולוגי, למצרים, לסעודיה ולעירק, בידיעה ברורה שהנשק מיועד אך ורק נגד ישראל.

שמואל הלפרט: אבל, חברי הכנסת, אשמים גם אנחנו.

שמואל הלפרט: כי גם אם מכורח המציאות נאלצנו לקבל פיצויים מגרמניה עבור שרידי החרב השבורים והרצוצים, או לצורך ביסוסה הכלכלי של המדינה, לא היה שום היגיון בהידוק היחסים, עד לאידיליה של ביקורי נוער, משלחות ידידות וכדומה.

שמואל הלפרט: אסור היה לנו לשכוח אף לרגע מה שעשה לנו עמלק של דורנו.

שמואל הלפרט: היינו צריכים לפחות לזכור כל רגע, כי כספי הגרמנים ספוגים בדם יהודי, דמם של יקירינו, ואולי טוב שלא נברא משנברא.

שמואל הלפרט: מה שקורה כיום בגרמניה בא להזכיר לנו את האירועים מלפני 60 שנה, עם עלייתו של היטלר, יימח שמו, לשלטון, ולהדגיש שוב ושוב שהעם הגרמני, או רבים מתוכו, לא הפיקו את הלקחים מהשואה הנוראה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, בהזדמנות זו ברצוני לברך את משלחת שלושת חברי הכנסת, שהיתה אמורה לצאת לגרמניה והחליטה לבטל את היציאה בשעה זו, כדי להדגיש בפני ממשלת גרמניה שאנו רואים בה אחראית לכל מה שקורה ואת אי-שביעות רצוננו המוחלטת מכך שהיא נהגה ונוהגת בסלחנות ובשתיקה כנגד הבריונות.

שמואל הלפרט: על הממשלה לצאת בזעקה גדולה ובקריאה תקיפה נגד התופעות הניאו-נאציות בגרמניה ונגד תחיית האנטישמיות, ולדרוש מגרמניה לנקוט צעדים מיידיים נגד הסכנות החמורות לחברה האנושית בכלל ולעם היהודי בפרט.

שמואל הלפרט: מן הראוי להדגיש, כי האנטישמיות המשתוללת שולחת זרועותיה ומגיעה כבר למדינות נוספות באירופה – לצרפת, לשבדיה, לאנגליה ועוד.

שמואל הלפרט: ולכן, על גרמניה לעקור את הגזענות ואת הניאו-נאציזם בטרם תחזיר אותנו לימי הרייך השלישי.

שמואל הלפרט: זוהי חובתה המינימלית של גרמניה כלפי העם היהודי.

שמואל הלפרט: ומחובתנו לזכור את אשר עשה לנו עמלק הגרמני.

שמואל הלפרט: לא תשכח!

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת הלפרט.

שבח וייס: רשות הדיבור עכשיו לחבר הכנסת תופיק זיאד, אחריו – לחבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – לשר יאיר צבן.

תופיק זיאד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנני מרכין את ראשי כאות כבוד לזכרם של עשרות המיליונים קורבנות הנאציזם, יהודים ולא-יהודים, גרמנים, סובייטים, פולנים ואחרים.

תופיק זיאד: בשנת 1959 הייתי בביקור באושוויץ, שהוא הסמל המכוער ביותר של ההשמדה הנאצית.

תופיק זיאד: הייתי שם במשך יום שלם, ראיתי את הפשע הגדול ביותר בהיסטוריה האנושית.

תופיק זיאד: במוזיאון של מחנה ההשמדה אושוויץ יש פינה, שבה מתנוססים דגלים של הארצות שבניהן נפלו במלחמה נגד הנאצים.

תופיק זיאד: הבחנתי בין הדגלים האלה גם בדגל הפלשתיני והערבי בארבעת צבעיו, לזכרם של אלפי הפלשתינים והערבים שנפלו במלחמה נגד הנאצים.

תופיק זיאד: הנאציזם נבע מתוך ומטבע המשטר הקפיטליסטי, המבוסס על ניצול, דיכוי מעמדי וחברתי ודיכוי עמים אחרים.

תופיק זיאד: עובדה היסטורית היא, שברית-המועצות היא שנשאה בעיקר נטל המאבק נגד החיה הנאצית, ומילאה את התפקיד העיקרי בשבירת עמוד השדרה של הצבא הנאצי.

תופיק זיאד: ברית-המועצות אסרה באופן חוקי את האנטישמיות ואת הגזענות והענישה על כך.

גונן שגב: תשאל את סטלין.

תופיק זיאד: לאחר קריסתה של ברית-המועצות, אתם יכולים להבחין בהבדל, אתם יכולים להבחין בחופש הפעולה של האנטישמים והגזענים.

תופיק זיאד: אותו דבר גם בגרמניה המזרחית, אשר צורפה לגרמניה המערבית.

תופיק זיאד: חברי הכנסת, הניאו-נאציזם משתולל בגרמניה, אבל אנחנו הזהרנו גם מעל הבמה הזו, מאז תחילת שנות ה-50.

תופיק זיאד: האם אתם זוכרים עדיין את ביקורו בישראל של סמל הניאו-נאציזם אז, הצ'נסלור אדנאואר, וכיצד קיבלה אותו ממשלת ישראל בזרועות פתוחות?

תופיק זיאד: האם זה לא היה גילוי של סלחנות וטיהור שלא במקומו?

תופיק זיאד: האם לא היה בכך עידוד לניאו-נאציזם מאז שנות ה-50?

תופיק זיאד: השתוללות הניאו-נאציזם בגרמניה גואה, וממשלת גרמניה אינה נוקטת את האמצעים הדרושים כדי לעמוד בפניה.

תופיק זיאד: אך אין זה חלקה של גרמניה בלבד, אלא מנת חלקן של מדינות אחרות באירופה.

תופיק זיאד: די אם אזכיר את שבדיה, את אנגליה, את בלגיה ומדינות אחרות.

תופיק זיאד: יש לעמוד בפני דבר זה בכל הכוח.

תופיק זיאד: בצרפת קוראים לו לה-פן ולה-פניזם.

תופיק זיאד: אצלנו קוראים לו "כך", אצלנו קוראים לו גם זאבי.

שאול גוטמן: חצוף.

תופיק זיאד: הקריאה לטרנספר היא קריאה לגירוש.

אברהם הירשזון: תוציא אותו מהבית הזה.

גונן שגב: אדוני היושב-ראש, תפסיק את הנאום הזה.

אברהם הירשזון: זוהי בושה וחרפה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אתה צריך לשבת.

שאול גוטמן: זו חוצפה.

שאול גוטמן: לא אשב, כי זו חוצפה.

אברהם הירשזון: אתה צריך לרדת מהדוכן עכשיו.

שבח וייס: חברי הכנסת, אתם צריכים לאפשר לי להתערב.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, שב.

שאול גוטמן: לא אשב.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אתה חייב לשבת.

שבח וייס: זה לא נושא לוויכוח.

שבח וייס: כדי שאוכל להגיב, אתם צריכים לאפשר לי.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פונה לחבר הכנסת תופיק זיאד: אני רוצה להפנות אליך בקשה.

שבח וייס: תראה, אנחנו לא מוגבלים כאן, כולנו אנשים חופשיים, נבחרנו על-ידי תנועות שונות עם השקפות שונות, ויושב-ראש הישיבה איננו צנזור, אבל יש גבולות.

שבח וייס: אני חושב שבדיון כזה, שבו קיימת מידה רבה מאוד של הזדהות הכנסת כולה, על כל חלקיה, נגד תופעה ייחודית, איומה ונוראה שם, יש לי הרגשה שהיה טוב יותר אם היית נמנע מן המשפט האחרון.

שבח וייס: אני מבין את השקפותיך, והדברים אינם חדשים.

שבח וייס: אני יודע את מערכת היחסים הפוליטית בינך לבין חבר הכנסת זאבי ולהיפך, והיו דברים מעולם גם בשבוע שעבר ובשבוע שלפניו.

שבח וייס: אני חושב שאתה, כחבר הכנסת וכמשורר, היית צריך לדעת שבנאום כזה, בנסיבות כאלה, צריך היה ליצור איזה קו.

שבח וייס: אני פונה אליך ומבקש ממך להוציא את המשפט האחרון, לחזור בך מן המשפט האחרון.

שבח וייס: אתה יכול להביע השקפות גם בלי לזרוק שמות.

שבח וייס: אני לא צנזור, נאמרו בבית הזה דברים קשים, גם קשים יותר, אך זוהי פנייתי אליך כדי שנוכל להמשיך בדיון הזה, ולהביא לידי ביטוי את הזעקה המשותפת של הכנסת, עד כמה שאפשר ולמרות כל חילוקי הדעות.

תופיק זיאד: אדוני היושב-ראש, אני מעריך את פנייתך ואני מבין אותך, אבל את ההשוואה כאן עשיתי בין לה-פן לבין זאבי.

רחבעם זאבי: ואני אשווה אותך לסטלין ולערפאת.

שאול גוטמן: זו כנסת ישראל.

שאול גוטמן: אני מתבייש לשבת כאן, אני עוזב את האולם.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, שב.

שאול גוטמן: לא אשב.

רחבעם זאבי: אתה סטלין, ערפאת.

רחבעם זאבי: לך לערפאת, לך לסטלין רוצח העמים.

שאול גוטמן: הוא לא ידבר פה.

שבח וייס: שב רגע, חבר הכנסת גוטמן.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אומר לך שוב, מניסיון העבר שלי ומהכרתי את הפרלמנטריזם הישראלי, היו דברים כאלה בעבר, רבים למדי.

שבח וייס: הם לא טובים, זה לא טוב.

שבח וייס: מכיוון שחבר הכנסת זאבי הוא הדובר אחריו, אאפשר לו גם להגיב, אין לי דרך אחרת.

שבח וייס: אני מציע לחזור לסדר-היום.

שאול גוטמן: זו חוצפה.

תופיק זיאד: זה לא יעזור לכם, זה לא יעזור לכל הגזענים.

שאול גוטמן: הוא עובר כל גבול, הוא לא ידבר.

תופיק זיאד: פחדנים.

גונן שגב: מוטב שתפסיק את הישיבה.

שבח וייס: חבר הכנסת שגב, חבר הכנסת גוטמן, תקשיבו.

שבח וייס: אני לא רוצה להתעצבן, הנושא מעצבן מספיק.

שבח וייס: אין דבר כזה בכנסת, שחבר כנסת לא ידבר.

גונן שגב: יש.

גונן שגב: זה פאשיזם.

שבח וייס: פה נבחרו מפלגות דמוקרטיות, עם כל הקיצוניות שבדבר.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני מבקש – – –

תופיק זיאד: אתה לה-פן.

רחבעם זאבי: – – –

שבח וייס: אפסיק את הישיבה.

שבח וייס: אבקש שקט.

גונן שגב: מוטב שתפסיק את הישיבה.

שבח וייס: אל תיתן לי עצות, תקשיב לי.

שבח וייס: אין דבר כזה, שחבר כנסת לא ידבר בבית הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אתה פרופסור בטכניון, ואתה יודע בדיוק כמו כל חבר כנסת אחר, שבבית הזה חבר כנסת אחד אינו מחליט שחבר כנסת אחר אינו מדבר.

שבח וייס: מכיוון שפנייתי לא נענתה – – –

שאול גוטמן: זהו פאשיזם.

שבח וייס: תקשיב לי, התגובות שהושמעו כאן, גם בקריאות ביניים, לרבות ההערה הזו, הן חריפות לפחות כמו הדברים שנאמרו על-ידי חבר הכנסת זיאד.

שבח וייס: איני רוצה להביא את הכנסת שוב למצב של השבוע שעבר.

מאיר שטרית: הוא התחיל.

שבח וייס: הוא התחיל – זהו.

שבח וייס: חברי הכנסת, כל הציבור צופה בנו, ובדיון הזה צופה גם העולם.

שאול גוטמן: אני מתבייש ועוזב את האולם.

שבח וייס: תעשה מה שאתה מבין, אתה לא היחיד שמתבייש כאן לפעמים.

שבח וייס: גם התגובות שלכם קשות מאוד.

שבח וייס: הסיפור של השבוע שעבר חוזר על עצמו, ועוד הפעם אצטרך להביא אתכם לוועדת הכנסת, ואנה אנו באים.

שבח וייס: אני מצטער על שזהו העניין, וייתכן שנצטרך לקבל בוועדת הכנסת החלטות אחרות מכפי שקיבלנו בפעם הקודמת, וגם להביא בחשבון מי יהיה ראשון, מי יהיה שני ומי יהיה שלישי, בלי לעשות הכללות.

שבח וייס: אני מבקש לעבור להמשך הדיון.

שבח וייס: את הקטע הזה סיימנו.

דליה איציק: הוא לא קיבל את הצעתך.

שבח וייס: הוא לא חייב לקבל את הצעתי.

דליה איציק: בשל רגישות היום הזה ובשל זחיחות הדעת שמגלה כאן חבר הכנסת זיאד, אני חושבת שזה עובר כל גבול.

דליה איציק: אני חושבת שהוא היה צריך לקבל את דעתך ולמחוק את ההשוואה שערך.

שבח וייס: אני מצטרף לדעתה של חברת הכנסת דליה איציק.

שבח וייס: למרות הכול, יהיה זה מוזר אם יושב-ראש הכנסת יוציא חבר כנסת משום שלא קיבל את דעתו.

שבח וייס: תבינו גם אותי.

שבח וייס: אני לא נמצא כאן בהרגשה נעימה, בדיון כזה ובעקבות מה שעברתי בנושא זה.

שבח וייס: אני לא מרוצה מן העניין.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אתה חבר כנסת חדש, אל תעשה לנו הפגנות.

תופיק זיאד: אדוני היושב-ראש – – –

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, קרה כאן דבר חמור מאוד.

דב שילנסקי: הכנסת כולה התאחדה בכאב ובזעם על מה שקורה בגרמניה.

תופיק זיאד: מתאחדים.

תופיק זיאד: אתם עושים מזה צחוק.

אברהם הירשזון: אתה עושה צחוק מהעניין הזה.

אברהם הירשזון: תתבייש לך.

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון, מדבר סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת דב שילנסקי, יושב-ראש הכנסת לשעבר, ובנושא זה יש לו גם מה לומר באופן אישי.

שבח וייס: אל תפריע לו.

שבח וייס: אני מבקש שיהיה כאן שקט.

אברהם הירשזון: יש לי כבוד רב אליו.

דב שילנסקי: קיווינו שהעולם כולו יראה את הרגישות של העם היהודי ושל מדינת ישראל למה שקורה בגרמניה.

דב שילנסקי: יש כאן אחדות, כולם דיברו מכל הלב.

דב שילנסקי: לצערי, מה שיקרה עכשיו הוא שכל הרוח האנושית וההבנה שבאו לביטוי כאן כמעט שלא יישמעו בעולם, מה שיועבר זה תיאור התמונה שהיתה עכשיו כאן.

דב שילנסקי: אני מציע ליושב-ראש לחפש דרך לתקן את הדבר.

שבח וייס: אני מחפש.

שבח וייס: ניסיתי לפנות אל חבר הכנסת זיאד.

שבח וייס: אני בטוח שאילו אתה היית מנהל את הישיבה, היית במצבי, כפי שחברי חבר הכנסת עובדיה עלי היה במצבי.

שבח וייס: אני סומך על האינטליגנציה של הציבור בעולם ובארץ, שהוא יודע יפה מאוד להאזין לכל אחד כפי שהוא רצה.

שבח וייס: חברים, נמשיך.

שבח וייס: אני מציע שנגמור את העניין הזה מהר ונחזור לסדר-היום.

אברהם הירשזון: הוא לא ימשיך.

אברהם הירשזון: הוא ימשיך בזה.

שבח וייס: נקווה שלא.

תופיק זיאד: המדיניות הרשמית של אפליה לאומית צריכה להדאיג אותנו תמיד.

תופיק זיאד: המדיניות הזאת מוצאת את ביטויה בכמה חוקים ותקנות של המדינה, מחוק קי"ץ עד הפקעת קרקעות ועד הריסת הבתים – – –

גונן שגב: אדוני היושב-ראש, תקשיב למה שהוא אומר.

גונן שגב: הגורמים הפלשתיניים ב-1942 הזדהו באופן גלוי עם היטלר.

שבח וייס: אני מקשיב.

תופיק זיאד: האמת כואבת לכם.

גונן שגב: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גונן שגב, תקשיב לי.

אברהם הירשזון: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון.

שבח וייס: חבר הכנסת גונן שגב.

אברהם הירשזון: לעזוב את האולם מותר לנו?

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון, לפני שאתה עוזב את האולם תקשיב לי.

תופיק זיאד: תעזוב, זה יותר טוב לבית.

שבח וייס: חברי הכנסת, לפני שאתם עוזבים הקשיבו לי – משהו לטובתכם.

קריאות: – – –

רחבעם זאבי: – – – בעל בריתו של המופתי.

גונן שגב: תסביר עם מי כרתו הגורמים הפלשתיניים ברית.

תופיק זיאד: אסביר את הכול.

שבח וייס: חבר הכנסת זיאד, אל תענה.

שאול גוטמן: חבר הכנסת זיאד, תעבור את הגבול.

גונן שגב: – – –

תופיק זיאד: תן לי זמן ואסביר את הכול.

שבח וייס: חבר הכנסת זיאד, אל תענה.

שבח וייס: חברי הכנסת, שבו במקומותיכם.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, נדמה לי שאתה כבר יצאת בהפגנה.

שבח וייס: טוב שחזרת.

שבח וייס: חברי הכנסת, נא לשבת במקומות.

שבח וייס: אני רוצה למסור הודעה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מצטער מאוד על שבדיון כזה אנחנו התגלגלנו לתקלה הקשה הזאת של שבע-שמונה הדקות האחרונות.

גונן שגב: לא התגלגלנו.

גונן שגב: גלגלו אותנו.

שבח וייס: חבר הכנסת שגב, תקשיב לי.

שבח וייס: קריאות הביניים שהושמעו כאן בתוכנן חמורות הרבה יותר מהנאום הקשה מאוד, לכן תקשיב לי.

שבח וייס: זה לא היה צריך לקרות, אבל זה קורה מדי שבוע בשבוע.

שבח וייס: זה רע מאוד לכולנו.

שבח וייס: אני לא מעיר כאן הערה כללית, אין כאן אנשים אלמונים, זה פעם איש אחד ופעם שניים או שלושה.

שבח וייס: אני מצטער שזה קרה בדיון הזה.

שבח וייס: האמינו לי, שאילולא היה הנושא הזה, הייתי מפסיק את הדיון.

שבח וייס: אני לא רוצה שהדיון הזה יירשם בתולדות הכנסת כדיון שהופסק.

שבח וייס: אני לא רוצה לקיים עוד דיון על דיון, כי אין לזה סוף.

שבח וייס: בבית הזה, לדאבון לבי, במצבים קשים מאוד הושמעו דברים קשים מאוד מכל הצדדים.

שבח וייס: תקראו את תולדות הבית הזה.

שבח וייס: אני מבקש ממך, חבר הכנסת תופיק זיאד.

שבח וייס: אני לא יכול להוציא חבר כנסת בגלל התוכן הפוליטי של נאום.

שאול גוטמן: זאת הסתה.

שבח וייס: אל תפריע עכשיו.

שבח וייס: אני לא רוצה דיון על דיון.

שאול גוטמן: איזו מדינה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אתה אל תפריע לי.

שאול גוטמן: איזו מדינה זאת?

שבח וייס: אתה נמצא במדינה שבה יש חופש ביטוי בכנסת – גם לך, ואני לא משווה.

שבח וייס: יש חופש ביטוי ואין חופש השתוללות באולם.

תופיק זיאד: הדמוקרטים לא סובלים את זה.

תופיק זיאד: ..

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, שמעת אותי?

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר.

שבח וייס: לא ייתכן שבכל פעם שאני מנסה להרגיע את האולם, אתה תתפרץ כמו וולקן.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא מתפרץ.

עבד-אלוהב דראושה: אני הכי רגוע – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, תקשיב לי.

שבח וייס: אני מגן עליך כאן מאז נבחרתי לתפקיד הזה.

שבח וייס: אל תפריע לי.

עבד-אלוהב דראושה: אתה לא עושה לי טובה.

שבח וייס: אני לא עושה טובה.

שבח וייס: זה תפקידי, ותפקידך לשמוע בקולי.

אברהם הירשזון: הצעה לסדר.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: אני לא רוצה לשמוע עכשיו שום הצעה.

שבח וייס: יש עשר הצעות לסדר.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, תקשיב לי.

שבח וייס: אני לא עושה טובה לאיש כשאני מגן עליו.

שבח וייס: באותה מידה שאני מגן על זכויותיך, אתה צריך לשמוע כשאני קורא לך לסדר.

שבח וייס: זה הכול.

עבד-אלוהב דראושה: אני שומע.

עבד-אלוהב דראושה: אני מתייחס אליך בכבוד רב.

שבח וייס: הפעם לא שמעת.

אברהם הירשזון: הצעה לסדר.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: כבר שמענו את כל ההצעות לסדר.

שבח וייס: תראו מה שקורה לנו פה.

שבח וייס: אף שיש לי הרבה סיבות להפסיק את הישיבה הזאת, לא אעשה זאת.

שבח וייס: חברי הכנסת, אתם יודעים מדוע?

שבח וייס: עזרו לי לא לעשות את זה.

גונן שגב: איך אפשר לעזור?

שבח וייס: לעזור על-ידי איפוק ועל-ידי ריסון.

שבח וייס: זה הכול.

שאול גוטמן: לא יהיה איפוק ולא יהיה ריסון.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אל תאיים.

שבח וייס: בבית הזה יש סדר גם אם לא תרצה.

שאול גוטמן: מלים כאלה – מה הגבול?

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אני אוציא אותך מן האולם.

שבח וייס: אתה בא ואומר: הוא לא ידבר כאן.

שבח וייס: אתה יודע מה פירוש הדבר שמישהו לא ידבר כאן?

שבח וייס: אתה רוצה לקבל שיעור בפרלמנטריזם?

שאול גוטמן: מה הגבול?

שבח וייס: אנחנו על הגבול.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, הצעה לסדר.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: אין לזה סוף.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני סומך על תבונתך.

אברהם הירשזון: תכריז על הפסקה לחמש דקות כדי לצנן את הרוחות, והדיון יימשך כמו שצריך.

שבח וייס: תבונתי אומרת לי שדיון כזה אסור שייפסק.

שבח וייס: זה לא מובן?

שבח וייס: אסור להפסיק דיון כזה.

שבח וייס: חבר הכנסת זיאד, אני פונה אליך – – –

אברהם הירשזון: אין חובה לשמוע?

שבח וייס: לא, אין חובה לשמוע.

שבח וייס: היו בעבר הרבה חברי כנסת שנאמו כאן באולם ריק.

שבח וייס: את זה אני לא יכול למנוע מכם; אני לא ממליץ, אבל אני לא יכול למנוע זאת.

שבח וייס: בואו נתרסן, נשמע.

שבח וייס: אחרי כן יעלה חבר הכנסת זאבי ונשמע אותו.

שבח וייס: כל הסוגיה של מערכת היחסים בכנסת תועבר לליבון מחודש בוועדת הכנסת.

גונן שגב: – – –

שבח וייס: יש לכם שם נציגות.

שבח וייס: אתה יודע שלא הייתי מרוצה מההחלטה של ועדת הכנסת, ונתתי לזה ביטוי.

תופיק זיאד: לא רוצים לשמוע על ערבים, נשמיע לכם על יהודים.

תופיק זיאד: אתמול היתה הפגנה מול ביתה של שרת החינוך שולמית אלוני, הפגנה של מטורפי הימין עם לפידים, רצו לשרוף את הבית ואת שרת החינוך.

דוד מנע: איך אתה משווה את זה לזה?

אברהם יחזקאל: – – –

תופיק זיאד: אין לכם סבלנות לשמוע.

אברהם הירשזון: אתה לא תמשיך.

אברהם הירשזון: לא תדבר בבית הזה.

תופיק זיאד: אני כן אמשיך.

תופיק זיאד: אני נאמן לאמת.

שאול גוטמן: אתה תמשיך במקום אחר.

שאול גוטמן: תעבור את הגבול.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש לא להפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת גוטמן, אל תתקרב לדוכן.

שבח וייס: חברי הכנסת, בצער רב אני מודיע, שאם יחזרו שוב ההפרעות, אני אפסיק את הישיבה בניגוד מוחלט לכל היגיון.

קריאות: – – –

שבח וייס: הישיבה מופסקת לשתי דקות.

שבח וייס: חשבתי שהתבונה תנצח.

שבח וייס: (הישיבה נפסקה בשעה 17:40 ונתחדשה בשעה 17:44.

שבח וייס: )

שבח וייס: חברי הכנסת, הישיבה מתחדשת.

שבח וייס: תנו לנו לחדש את הישיבה באופן מסודר, חבר הכנסת גונן שגב.

שבח וייס: נא לשבת.

שבח וייס: נא לשבת.

שבח וייס: שבו, חברי הכנסת.

שבח וייס: יש לנו גם אחריות קולקטיבית לבית הזה.

שבח וייס: נא לשבת.

שבח וייס: אני מבקש מכולכם לשבת.

חיים קופמן: משענת קנה רצוץ של הקואליציה הזאת.

שבח וייס: אל תתחיל.

שבח וייס: חבר הכנסת קופמן, אתה שוב מכניס נושא שלא לעניין.

שבח וייס: אני מבקש מכם לשמור על המידות.

שבח וייס: זה דיון מיוחד מאוד.

חיים קופמן: אבל הוא הפך את זה – – –

שבח וייס: אל תמשיך ככדור שלג.

שבח וייס: חבר הכנסת שריד, דו-שיח עם העיתונות – לא באופן ישיר כל כך.

שבח וייס: זו שעת מבחן בשבילנו ככנסת, לא יחידה ולא ראשונה.

שבח וייס: אני לא רוצה להטיף מוסר לכנסת.

שבח וייס: פתחנו בדיון כל כך חשוב, וכל אחד מאתנו צריך לתרום תרומה צנועה לכך שהדיון הזה יישאר צמוד לנושא המרכזי שלו.

שבח וייס: אין לנו אפשרות תקנונית להתערב בתוכן של דברים.

שבח וייס: זה גלגול של דבר שכבר היה בשבוע שעבר בהקשר אחר.

שבח וייס: אני אנסה לאפשר לחבר הכנסת זיאד לסיים את נאומו.

קריאות: הוא סיים.

שבח וייס: יש לו עוד שתי דקות.

שבח וייס: אני אאפשר לחבר הכנסת זיאד לסיים את נאומו.

שבח וייס: התקנון הוא תקנון, מה אני יכול לעשות.

קריאות: – – –

שבח וייס: שוב.

שבח וייס: בואו ניתן הזדמנות של שקט.

שבח וייס: אני מצפה ממנו שיחוש – – –

גונן שגב: – – –

שבח וייס: עכשיו אתה.

שבח וייס: חבר הכנסת גונן שגב, עכשיו אתה מקים שערורייה.

שבח וייס: חבר הכנסת יגאל ביבי, עכשיו אתה.

שבח וייס: אני מקווה שלא איאלץ להפסיק את נאומו.

שבח וייס: יש פה גבולות דקים מאוד.

שבח וייס: אני מבקש שתחושו את הגבולות האלה, גם חבר הכנסת זיאד.

שבח וייס: יש לך כל כך הרבה הזדמנויות לומר את דבריך, אתה לא צריך להצמיד את זה בדיוק לנושא הנדון כאן.

שבח וייס: אם הניסיון לא יצליח, אני איאלץ לנקוט צעדים שמאוד לא הייתי רוצה לנקוט אותם, לטובת התקנון והשמירה על הרוח הדמוקרטית של הבית הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת זיאד, בבקשה.

שבח וייס: אני מאוד מבקש איפוק וריסון כדי שנוכל להמשיך.

שבח וייס: תנו לו לדבר.

קריאות: – – –

שבח וייס: תנו לו.

שבח וייס: תראו, אולי – – – תעשו מה שאתם מבינים, חברי הכנסת, אני לא יכול להתערב.

שבח וייס: חבר הכנסת זיאד, אל תגרום לכך, חלילה, שיהיו פה דברים לא נעימים.

שבח וייס: זה לא נחוץ גם לך.

תופיק זיאד: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, אני מכבד את דעתו של יושב-ראש הכנסת.

תופיק זיאד: אני אצמצם ואעזוב את הדברים לנאום אחר – –

שבח וייס: כך היית צריך לעשות מהתחלה.

תופיק זיאד: – – את כל מערכת היחסים בין שני העמים – הישראלי והפלשתיני.

תופיק זיאד: אגיד לכם, שאני המשורר היחיד בארץ שכתב נגד הנאצים, שכתב שיר תחת הכותרת "אייכמן", וביקשתי אז לתלות אותו.

תופיק זיאד: לפני כן כתבתי שיר על הניאו-נאציזם בגרמניה, על עליית הניאו-נאציזם בגרמניה, תחת הכותרת "אדנאואר".

תופיק זיאד: אני רוצה להגיד, שמה שהביא אותי לתנועה הפוליטית שלי, שהיא תנועה המבוססת על אחוות העמים, במיוחד שני העמים: הישראלי והפלשתיני – ואני סבלתי רבות בגלל דעותי הפוליטיות ובגלל האידיאולוגיה שלי, סבלתי רבות, גם בתי-סוהר – אחת הסיבות שהביאו אותי לתנועה היא המוצא החברתי שלי; וסיבה נוספת – המלחמה בנאציזם בשנות ה-40.

תופיק זיאד: אני רק רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש.

תופיק זיאד: אמרתי לכם שבמוזיאון של אושוויץ, בפינה שבה מצויים כל הדגלים של הארצות שנפלו להן מיליוני קורבנות במאבק נגד הנאציזם, מתנוסס גם הדגל הפלשתיני, מכיוון שהרבה אלפים מבניו של העם הפלשתיני לחמו נגד הנאציזם.

תופיק זיאד: תכבדו את הדגל הזה.

דוד מנע: המופתי עזר להם.

תופיק זיאד: תכבדו את הדגל הזה.

תופיק זיאד: זה אותו דגל וזה אותו עם.

תופיק זיאד: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת תופיק זיאד.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת רחבעם זאבי, אחריו – חבר הכנסת זבולון המר; לא, השר צבן, ואחריו חבר הכנסת זבולון המר.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני מציע שתגלה ריסון עצום, לכבודך.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד שאני רוחש לך, ואני רוחש, אינני יכול לקבל את עצתך להשיב לחבר הכנסת זיאד.

שבח וייס: לא להשיב בכלל.

רחבעם זאבי: זאת משום חשיבותו, והייתי אומר כמעט קדושתו, של הנושא שאנחנו עוסקים בו.

רחבעם זאבי: אודה, שלרגע רציתי לעלות לכאן ולקרוא שיר של חבר הכנסת זיאד, על החיילים מדמשק וממצרים, רווי השנאה, איך הם כובשים את המעוזים של צה"ל וכו'.

רחבעם זאבי: אבל כבר אמרתי, לא אתפתה ואגש לנושא.

רחבעם זאבי: "ליל הבדולח" בגרמניה, אור ליום 10 בנובמבר 1938, מסמל את המעבר של הנאצים מהשלב של רדיפות היהודים לשלב של השמדת היהודים.

רחבעם זאבי: מאז עלה היטלר, יימח שמו, לשלטון, ב-1933, הוא שם את היהודים כאחראים לכל צרותיה של גרמניה ולסבלו של העם הגרמני.

רחבעם זאבי: היהודים נרדפו, סולקו ממשרותיהם ומהאוניברסיטאות, בוטלו זכויותיהם האזרחיות, הילדים היהודים סולקו מבתי-הספר, בתי-המסחר הופקעו, מפעלים הוחרמו ובתי-כנסת הוצתו.

רחבעם זאבי: הפסגה של השלב הזה היתה "ליל הבדולח", כאשר בתי-כנסת ובתי יהודים בכל רחבי גרמניה הותקפו, ולמעלה מ-30,000 יהודים נעצרו ונשלחו למחנות הריכוז בוכנוולד ודכאו.

רחבעם זאבי: אחר-כך פרצה מלחמת העולם השנייה, צבאות היטלר שעטו מזרחה ומערבה ודרומה.

רחבעם זאבי: הם כבשו ארצות והחלו בהשמדה שיטתית של העם היהודי.

רחבעם זאבי: את השמדת יהודי אירופה, שליש מהעם היהודי, ביצעו הגרמנים, אבל עזרו להם בני עמים אחרים – פולנים, אוקראינים, ליטאים, לטבים, רומנים, קרואטים וסרבים.

רחבעם זאבי: והעמים שלא לקחו חלק פעיל בהשמדת היהודים עמדו מנגד באדישות, ואפילו שמו מכשולים לניסיונות ההצלה.

יוסף עזרן: אתה בטוח שזה סרבים?

רחבעם זאבי: בטוח לגמרי.

רחבעם זאבי: עמים ומדינות דמוקרטיים, חדורי עקרונות של שוויון וחופש וכיוצא בזה, ראו את השרפה הגדולה של העם היהודי והחשו.

רחבעם זאבי: גם היהודים לא הבינו את משמעותה של השואה; לא הבינו או שדחקו זאת לקרן זווית נשכחת.

רחבעם זאבי: היהודים לא האמינו לידיעות המזוויעות על תאי גזים ומשרפות, ולא הזעיקו את מצפון העולם.

רחבעם זאבי: כבר בשנים ההן, חרף קשיי התקשורת במלחמה, ידעו, ידענו על מחנות כפייה, ניסויים רפואיים, השמדה מסיבית.

רחבעם זאבי: ידענו, לא רצינו להאמין.

רחבעם זאבי: וכך נחרבו מאות קהילות יהודיות והלכו לאבדון אוצרות תורה, תרבות ומדע.

רחבעם זאבי: השואה זירזה אומנם את הקמתה של מדינת ישראל, אבל המחיר היה נורא:

רחבעם זאבי: שישה מיליוני יהודים טבוחים ובתוכם מיליון וחצי ילדים.

רחבעם זאבי: אבדו לנו העתודות החשובות של בני תורה ואנשי מדע ותרבות.

רחבעם זאבי: מחורבותיה של יהדות אירופה פרצו שיירות שארית הפליטה לעבר המולדת ההיסטורית של העם היהודי.

רחבעם זאבי: היום, בפרספקטיבה של 50 שנה, אנחנו מצווים ללמוד את לקחי הימים הנוראים הללו ולהפיק את הלקחים.

רחבעם זאבי: הלקח הראשון – שנאת ישראל לא עברה מן העולם.

רחבעם זאבי: קדמה ותרבות אינן ערובה וסכר מפני אנטישמיות.

רחבעם זאבי: הלקח השני – שתיקת העולם למראה השמדת היהודים יכולה לחזור על עצמה.

רחבעם זאבי: הלקח השלישי – עלינו להאמין להכרזת האויב באשר לכוונותיו.

רחבעם זאבי: היטלר אמר ופעל למען "הפתרון הסופי".

רחבעם זאבי: ערפאת אמר ופועל למען חיסול מדינת ישראל.

רחבעם זאבי: כדאי להאמין לאויב.

רחבעם זאבי: הלקח הרביעי – אשליית היהודים באה לשרת מנהיגים נבוכים ומחירה היה איום שבאיומים.

רחבעם זאבי: הלקח החמישי – מקומם של היהודים במדינת היהודים, מדינת ישראל.

רחבעם זאבי: תהיה השתלבותם וטמיעתם של היהודים בארצות מושבם ככל שתהיה, הם לא משיגים בכך ביטחון פיסי, הם לא משיגים שוויון זכויות והכרה אמיתית.

רחבעם זאבי: רק במדינת ישראל היהודי הוא אזרח אמיתי, וכאן מולדתו.

רחבעם זאבי: עם ציון יום השנה ל"ליל הבדולח" ועם גילויי הלאומנות והנאציזם המתפשטים בגרמניה בפרט ובאירופה בכלל, עלינו לשוב לציונות המקורית, שציוותה הקמת מדינת היהודים בארץ-ישראל, לנו ורק לנו.

רחבעם זאבי: תודה.

יוסף עזרן: תודה רבה לחבר הכנסת רחבעם זאבי.

יוסף עזרן: כעת רשות הדיבור לשר הקליטה, מר יאיר צבן.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, הכרזת על שמו של חבר הכנסת זבולון המר.

יוסף עזרן: לא הכרזתי, אני מצטער מאוד.

יצחק לוי: – – –

יוסף עזרן: צר לי מאוד, לא הייתי כאן בהכרזה הזאת.

יוסף עזרן: לכן צר לי.

יוסף עזרן: כבוד השר, בבקשה.

יאיר צבן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמעט נתפתיתי לוותר על זכות הדיבור כאן, והטעם מובן.

יאיר צבן: יש דרכים שונות ומוזרות לקלקל את השורה, לשבש את המטרה העיקרית, להסיח את הדעת מהעיקר, לגרום נזק לעניין של העם שלך, שבשמו כביכול אתה מדבר, לפגוע במאמץ לקדם הבנה בין שני העמים.

יאיר צבן: יש דרכים שונות ומוזרות, ולצערנו, ראינו אחת מהן היום.

יאיר צבן: חברי הכנסת, כולנו מזועזעים היום מהמראות הנראים על אקרני הטלוויזיה ומהקולות הנשמעים משם.

יאיר צבן: ונשמעו כאן התיאורים, ודי בהם.

יאיר צבן: חזינו השבוע במראות, ודי בהם.

יאיר צבן: ואי-אפשר לדכא עוד את החרדות מפני עננים המאפילים על האופק.

יאיר צבן: המחשבה מנסה להבקיע ולשאול: למה כל זה מוביל?

יאיר צבן: מה צופן בחובו העתיד?

יאיר צבן: לא רק לנו היהודים, שהיינו קורבן תמיד על מזבחי האינקוויזיציות, הפוגרומים וההסתות, אלא גם לרבים אחרים, למעשה לעולם כולו.

יאיר צבן: חברי הכנסת, תהיה זו שגיאה קשה שלא להזכיר בכל דיון על עליית הנאציזם והגזענות את השואה ואת לקחיה, את לקחיה לעמנו ואת לקחיה האוניברסליים.

יאיר צבן: אבל תהיה זו גם שגיאה לא קלה, אם נדון בהתפתחויות החמורות האחרונות בגרמניה ובאירופה רק בפריזמה של השואה הנוראה שפקדה את עמנו.

יאיר צבן: חברי הכנסת, דיברנו בשנים האחרונות על סדר עולמי חדש.

יאיר צבן: אכן סדר עולמי ישן נסוג לאחור, וקיווינו יחד עם רבים בעולם, כי נפילת חומות של עריצות משמעותה כמעט אוטומטית פניית העולם אל נתיב חדש של שלום וחופש ואחווה ודמוקרטיה והרמוניה ויציבות.

יאיר צבן: היום אנחנו קצת חכמים יותר ויודעים, שאין כאן שום אוטומטיזם, ושסדר חדש לא מתחלף במהרה עם סדר ישן באופן שיכול להשקיט את דאגותינו.

יאיר צבן: היום אנחנו רואים כיצד ניתוקם של כבלים של משטרים רודניים משחרר מחרצובות יצרים אפלים של לאומנות פראית, של גזענות לא מרוסנת.

יאיר צבן: אירופה, דווקא אירופה, שלכאורה כבר שבעה ורוותה מכוס הלאומיות, מכוס הסמלים הלאומיים והריבונות הלאומית, ואפשר היה לחשוב שדי לה כבר בכל אלה, חיה כיום בצל של שפיכות דמים בין קנאים לאומניים למיניהם.

יאיר צבן: לא רק בגרמניה.

יאיר צבן: לא רק בגרמניה, אבל בגרמניה זה אחרת, לפחות משני טעמים, לא רק מפני העבר הנורא, שלא נעקר ולא נמחק, אלא גם מפני שמורשת העבר מתחברת לגיאו-פוליטיקה של ההווה.

יאיר צבן: גרמניה היא היום המעצמה בה"א הידיעה של אירופה.

יאיר צבן: היא אחד הכוחות הגדולים בעולם, והיא מחפשת את מקומה באירופה ובעולם, ועדיין לא מצאה אותו.

יאיר צבן: ויש יסוד לתקווה, כי היא תמצא אותו בדרך נכונה.

יאיר צבן: אבל זה עדיין לא בטוח, לגמרי לא בטוח.

יאיר צבן: לכן כל כך חשוב להתריע היום.

יאיר צבן: ולכן כל כך חשוב להוקיע את כל צפעוני הנאציזם, ולכן כל כך חשוב לתמוך דווקא היום בכל כוחנו באותם כוחות בגרמניה ובאירופה, ובמיוחד בגרמניה, המתייצבים בכנות ובתוקף, נגד הגזענות, נגד שנאת הזרים, נגד הניאו-נאציות ונגד האנטישמיות.

יאיר צבן: לכן צריך לקוות, כי הפניות והאזהרות יועילו, כדי שלא נצטרך לדבר ולדון באמצעים אחרים.

יאיר צבן: אנחנו דורשים בצדק מגרמניה יד תקיפה, לרבות הוצאה אל מחוץ לחוק של אותם ארגונים מטורפי גזענות, ניאו-נאציזם ואנטישמיות.

יאיר צבן: וראוי דווקא היום להזכיר, כי ב-1960 היתה זאת ישראל והיה זה הקונגרס היהודי העולמי, שבאו לעצרת האומות המאוחדות ותבעו לחוקק אמנה בין-לאומית לעקירת כל גילויי הגזענות והאנטישמיות והניאו-נאציזם.

יאיר צבן: ולאחר דיון של חמש שנים אכן הוחלט על אמנה כזאת.

יאיר צבן: וראוי היום להזכיר, שדווקא ישראל, יחד עם כמה מדינות באירופה, נמנתה עם המדינות שתבעו, בניגוד לאמריקנים, למשל, וכמה ארצות בודדות אחרות, שתהיה הדמוקרטיה דמוקרטיה מתגוננת, דמוקרטיה שיש בכוחה להגן על עצמה, ודמוקרטיה שאיננה מרכינה ראש בפני כל צפעוני הנאציזם, הפאשיזם והגזענות.

יאיר צבן: טוב מאוד, שהוויכוח הזה שנערך בבית הזה, כאן, קם בינינו לפני שפרצה הפרשה המסעירה האחרונה.

יאיר צבן: חברי הכנסת, צר לי לומר, שדווקא בימים אלה מגיעות ידיעות על כך, שגוברים הניסיונות של יהודים מארצות ברית-המועצות לשעבר להגר לגרמניה, ושיהודים שוב ממירים גלות אחת בגלות שנייה, אבל לא סתם גלות אחת בגלות שנייה, אלא את גלות רוסיה בגלות גרמניה, דווקא בימים האלה.

יאיר צבן: לא להאמין, אחרי כל מה שעברו, אחרי כל מה שקרה.

יאיר צבן: ואני חרד לומר, שאנחנו אולי עומדים בפני אזהרה חדשה של יצירת גולה גדולה, לא של כמה אלפים, או כמה רבבות, של גולה גדולה חדשה בגרמניה.

יאיר צבן: ואנחנו צריכים להסביר, ואולי אנחנו צריכים גם להטיף, אבל ההסברה לא תועיל וההטפה לא תעזור, אם אנחנו לא נהיה מסוגלים לחדש את הכוח המגנטי של הארץ הזאת ליהודים האלה, להבטיח להם כאן קליטה טובה יותר, למשוך אותם בכוח היותה של ישראל שוכנת כאן לבטח, בשלום, בביטחון, וקולטת עלייה בשגשוג.

יוסף עזרן: תודה, אדוני השר צבן.

יוסף עזרן: כעת, בבקשה, חבר הכנסת זבולון המר.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטער על כך, שמה שעורר את ממשלת ישראל לגנות את עליית הנאציזם בגרמניה היה כתבה קשה בטלוויזיה הגרמנית, ולא ראייה מוקדמת שלנו את ההתפתחויות.

זבולון המר: את האותות המבשרים את הפורענות ראינו ושמענו זה חודשים רבים, ולאחר מה שקרה לנו בשואה, אנחנו הם אלו המופקדים להיות רגישים מכולם.

זבולון המר: החושים שלנו הם הראשונים שצריכים לקלוט כאשר צצים ניצנים של אנטישמיות וגזענות בכל מקום בעולם, אבל בגרמניה בפרט.

זבולון המר: כן, חברי הכנסת, היו סימנים מדאיגים ומסוכנים של התעוררות המפלצת הפוטנציאלית, שכנראה מצויה בתוככי גרמניה.

זבולון המר: והיו סימנים של הבלגה גרמנית בטיפול במגפה שהתפרצה, והיינו אמורים להבין, שעם איחוד גרמניה ועם בעיות של אבטלה וכלכלה – יצא השד מן הבקבוק, והוא איננו מבחין בין זרים לזרים, והיהודים מועדים יותר מכולם בגרמניה, כפי שכבר התנסינו.

זבולון המר: ניאו-נאצים במקום נאצים, אין חדש תחת השמש.

זבולון המר: חברי הכנסת, מעולם לא ביקרתי בגרמניה.

זבולון המר: חשתי תמיד, שבאשר לגרמניה האחרת, חובת ההוכחה היא על הגרמנים.

זבולון המר: כשאמרו לי שיש "אחרת", דמוקרטית, ליברלית, חשבתי שאין זה נתון מוכח ובדוק, ולפחות יש להציב פה סימן שאלה.

זבולון המר: יש כנראה גם קשר בין איחוד המולדת הגדולה ובין התעוררות של הלאומנות והגעגועים שמתגברים לגרמניה, "גרמניה מעל לכול".

זבולון המר: ויש חלקים בעם הגרמני שהם חסרי כל מעצורים.

זבולון המר: ועל ממשלת גרמניה מוטלת החובה למגר אותם, ולא להתעלם מהם.

זבולון המר: להוציא ארגון קיקיוני אחד אל מחוץ לחוק – אין בזה די.

זבולון המר: יש עוד רבים שנוהגים כאותו ארגון, ויש להוציא גם אותם אל מחוץ לחוק.

זבולון המר: ולהגביר את החינוך והמודעות למה שהם עוללו בעבר, ולהבטיח בחקיקה אי-חזרה של התופעה, ולדכא את המסיתים והמתפרעים ולשפוט אותם קשות – כל זה חייבות ממשלת ישראל וכנסת ישראל לתבוע מממשלת גרמניה.

זבולון המר: עלינו להטיל עליהם את חובת ההוכחה, שהדבר בנפשם.

זבולון המר: יש חשיבות לזעקה המתמשכת שלנו – לא תגובה אימפולסיבית, שחוזרים ממנה; לא מאוחר מדי ומעט מדי.

זבולון המר: אין לפחד שלא להרגיז את הגרמנים מפני שהם "מיטיבים אתנו", מפני שצריך היה למנוע את ההידרדרות וההסלמה בעודן באיבן; מפני שהחובה שלנו לומר למנהיגי גרמניה, שיוותרו על הרצון, שקיים כנראה, לרצות את הימין הקיצוני ולכבוש את לבו.

זבולון המר: אסור שבגרמניה לא יהיה חוק שימנע הכחשה של השואה או קריאה לחידושה.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, אל נרגיע את עצמנו, שהנושא כפי שהוא מתפתח עכשיו הוא שולי, הוא זניח, והתנאים אחרים, לא כמו שהיו אז, ועסקים כרגיל.

זבולון המר: כמה שזה נשמע בנאלי, יש להזכיר שכך חשבו פעם, בשנות ה-30, גם על הנאצים, והאש פשטה בכבשנים.

זבולון המר: והכתיבה והדיבור הפכו למעשי הזוועה, והעולם כאילו לא ידע הרבה זמן.

זבולון המר: הממשלה גינתה את מעשי הזוועה, אבל אם רוצים שגרמניה תדע שזה רציני אצלנו, ושהיא חייבת להפסיק ביד חזקה את הזוועה, לא ייתכן שלא תיאמר מלת ביקורת על ממשלתה, שאינה עושה די כדי לבלום את הרעה.

זבולון המר: גם אם אנחנו מקבלים סיוע, אי-אפשר לעמוד על הדם, ואין דמים במקום דמים.

זבולון המר: אסור שדברנו יהיה חלש יותר מזה שנשמע מכמה חוגים של ההנהגה בגרמניה עצמה.

זבולון המר: חוגים אלה ראויים לשבח ולחיזוק.

זבולון המר: אם היו מחשבות, גם במשרד החינוך שלנו, שכבר אין צורך לשלוח את הנוער שלנו לביקור במחנות ההשמדה כדי לחוות באופן בלתי-אמצעי את מה שהוא לא חווה, למזלו, ולהבין טוב יותר את האנטישמיות, שהנוער הישראלי לא נפגש בה ולא יודע מה היא – צריך "לחזור בתשובה" ולא לפחד מכך שהנוער חוזר משם, אני מצטט את שרת החינוך: "יותר יהודי ויותר לאומי".

זבולון המר: מהנאציזם בגרמניה יש לפחד, לא מזה.

זבולון המר: אם גילתה לנו הטלוויזיה הגרמנית, שהמדפים והמוצגים שבאושוויץ מתפוררים, חובה עלינו לדאוג לכך שלא יתפוררו, כדי שיישארו לעדות ולדיראון עולם.

זבולון המר: גם לזאת צריכה גרמניה לתרום, וגם לשלוח יותר את הנוער שלה לשם.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, זאת חובתה של מדינת ישראל, מדינה שלא היתה קיימת בזמן השואה.

זבולון המר: זאת חובת היישוב בארץ, שלא היה ער כל כך אז.

זבולון המר: זאת חובתנו: לחדד את כל החושים ולזעוק את כל הזעקות ולזעזע את אמות הספים מקצה עולם ועד קצהו.

זבולון המר: שכל ילד ומבוגר, שהיה שם ושלא היה שם, יזעק על מה שקורה.

זבולון המר: ושגרמניה תוכיח שוב, שהיא גרמניה אחרת.

זבולון המר: והצדק צריך שיופיע מייד, ולא לאחר מותם של נוספים, ולא לאחר הרעלת האווירה על-ידי מעטים, שהרבה מאוד בגרמניה שותקים מולם או מזדהים אתם.

זבולון המר: צריך לעודד את הנשיא פון-וייצקר ואת אלה שלוחמים בתופעות ולהמריץ אותם להתנגד בעוצמה לזוועות.

זבולון המר: ונאמר שוב ליהודים, שאין להם מה לעשות בגרמניה.

זבולון המר: זה באמת מקום מוזר מאוד ליהודים, מעוות מאוד לשבת שם.

זבולון המר: אני שומע שיש שם כאלה שחזרו מהמחנות, כאלה שבאו מישראל, ועכשיו כאלה שרוצים לבוא מברית-המועצות לשעבר.

זבולון המר: הישיבה שם לא מוסיפה כבוד לעמנו ולא להם; לא הישיבה שם ולא הקול המינורי המרגיע של המנהיגים שלהם, כפי שהוא נשמע בימים האחרונים.

זבולון המר: יקום הנוער היהודי משם ויבוא לכאן.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת זבולון המר.

יוסף עזרן: רשות הדיבור לחבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הרשו לי להשתמש בנימה אישית בתחילת דברי.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להעלות בפניכם זיכרונות מהימים שהייתי מורה להיסטוריה ולימדתי את הפרק של מלחמת העולם השנייה ואת מאורעות השואה.

עבד-אלוהב דראושה: כאשר הראיתי לתלמידים הערבים שלימדתי שקופיות שהזכירו את השואה האיומה, כאשר תיארתי לפניהם אותם אירועים, ראיתי את הדמעות בעיני התלמידים הערבים, דמעות כנות על אובדן חיי אדם וזעזוע ממעשה המרכבה הנאצית האיומה.

עבד-אלוהב דראושה: אני זוכר, גם כשאני ומורים אחרים לקחנו אותם לביקור ב"יד ושם", במוזיאון השואה והגבורה, גם אז אותן דמעות זלגו מעיני הילדים הערבים אזרחי מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: הבאתי את הדברים הללו כיוון שביום הזה כולנו צריכים להתאחד כבני אדם נגד תופעות גזעניות, ברבריות, אשר קורות כיום בגרמניה, שמנסה להיראות כגרמניה אחרת.

עבד-אלוהב דראושה: שמעתי את הדברים של חבר הכנסת דב שילנסקי ואת התיאור שלו, והבנתי ממעמקי נפשי את מה שמתרחש בתוכך כפליט השואה, כיוון שמה שקרה באותה תקופה, אי-אפשר להשוותו לשום סכסוך בעולם, לא בעבר, לא בהווה, ואני לא חושב שגם בעתיד האנושות יכולה להגיע לשלבים כאלה של מעשה חייתי כפי שהנאצים והפאשיסטים עשו נגד העם היהודי במיוחד, אבל גם נגד עמים אחרים.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לומר ולהזכיר, שבסולם ההיטלרי הנאצי הוא דירג את היהודים והערבים בתחתית הסולם.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, כאשר היום אנחנו מעלים את הנושא הזה, כולנו צריכים להתאחד בגינוי אותן תופעות מחרידות, שלא פוסחות על שום זר – אם הוא מוסלמי או יהודי.

עבד-אלוהב דראושה: הטורקים הם מוסלמים.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, כאשר שרפו בתים בערים השונות, בתים של טורקים ושל זרים, ופגעו גם ביהודים, הזעזוע צריך לאחד את כולנו, יהודים וערבים; לא רק כאן, בבית הזה, אלא גם בכל מקום אחר.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר את הדברים כי זאת התחושה האישית שלי, שאני חושב שהיא תחושה המאפיינת את הרוב המסיבי של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל – ואני מקווה של כל אדם מאמין וכל אדם שיש בו החוש האנושי והערכים הדמוקרטיים האמיתיים.

מאיר שטרית: איפה חבר הכנסת זיאד, שילמד איך מדברים.

יוסף עזרן: הוא לא שומר אחיו.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר את הדברים בצורה כנה, כיוון שלא ביום הזה צריכים להעלות את הבעיות הלאומיות ואת הסוגיות של המאבק הישראלי-הפלשתיני, או הישראלי-הערבי, שהוא קונפליקט לאומי שצריך לבוא על פתרונו.

עבד-אלוהב דראושה: ואני מאמין באמונה שלמה שהעם היהודי במדינת ישראל והעם הערבי במדינת ישראל ויהודים וערבים בכל רחבי העולם מגנים את הנאציזם, את התופעות הברבריות שקורות היום, ושואפים שאיפה כנה להשיג שלום צודק באזור הזה, שיביא לקץ שפיכות הדמים.

עבד-אלוהב דראושה: אבל לא ביום הזה נדבר על הסכסוך, ואני לא מתכוון היום לדבר על הסכסוך בין ישראלים לפלשתינים.

עבד-אלוהב דראושה: להיפך, דווקא בתקופה הקשה הזאת שעוברת על האנושות צריכים כולנו להתאחד.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, גם ביום הזה צריך להזכיר את מה שעובר על בוסניה והרצגובינה – שגם הם מוסלמים שסובלים מיד הסרבים, שמקימים מחנות ריכוז, טובחים בהם, הורגים נשים וטף, ולצערי הרב, העולם מחריש, אף שאנחנו שומעים כל מיני גינויים וכל מיני התבטאויות; אבל בסך הכול מה שקורה היום ביוגוסלביה לשעבר, בתוך בוסניה והרצגובינה, מזכיר לנו גם את המעשים של החיה הנאצית שהיו בעבר.

עבד-אלוהב דראושה: ביום הזה כולנו צריכים להתאחד בקריאה לממשלת גרמניה שתפעל כדי לא רק להוציא את הארגונים הניאו-נאציים והנאציים והפאשיסטיים אל מחוץ לחוק, אלא גם לשים אותם בבתי-הכלא ולמנוע מהם את המשך פעולתם, שהיא פעולה חייתית-ברברית המנוגדת לכל ערך אנושי.

עבד-אלוהב דראושה: זה תפקידה של ממשלת גרמניה.

עבד-אלוהב דראושה: זה תפקידן של כל המפלגות, הסוציאל-דמוקרטית, הנוצרית-דמוקרטית, "הירוקים" והאחרות.

עבד-אלוהב דראושה: כולם צריכים לפעול יחד נגד התופעות הללו, כדי לעקור מן השורש תופעות פאשיסטיות, נאציות וגזעניות מחרידות, שלצערי הרב, בסוף המאה ה-20 אנחנו עדיין עדים להן.

עבד-אלוהב דראושה: על כן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהבית כולו צריך להתאחד בקריאה הזאת ובגינוי, ללא הבדלים של סיעות ומפלגות.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת רפי אלול, בבקשה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דראושה, זו הפעם הראשונה שאחרי נאום שלך אני בא ללחוץ את ידך.

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קשה שלא להתרשם מהנאום של חבר הכנסת דראושה, במיוחד לאחר התקרית שקרתה כאן.

רפאל אלול: ואני מודה לך על הדברים.

רפאל אלול: "ליהודים אין סיבה לעזוב את גרמניה, למרות ההתקפות הגזעניות.

רפאל אלול: זוהי דמוקרטיה חזקה, ואין סיבה להגר" – זה ציטוט מעיתון "ידיעות אחרונות" מהבוקר, מדברי ראש הקהילה היהודית בגרמניה, כפי שפורסמו היום.

דן תיכון: הוא היה רוצה שאנחנו נהגר מישראל לגרמניה כדי להגדיל את הקהילה שלו.

מאיר שטרית: הוא מקבל כסף פר תושב בגרמניה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הוא היה זה שעודד יהודים מברית-המועצות להגר לגרמניה.

מאיר שטרית: עשרות אלפי יהודים מברית-המועצות גרים שם במחנות של אש"ף לשעבר במזרח-גרמניה, בעידודו של ראש הקהילה בגרמניה.

יוסף עזרן: חבר הכנסת שטרית, לא מקובל לתקוף אדם שאיננו נמצא פה ולא יכול להגן על עצמו.

יוסף עזרן: בכל זאת הרשיתי לך לדבר.

דן תיכון: מי אמר שזה לא מקובל?

יוסף עזרן: זה לא מקובל.

יוסף עזרן: אדם שאינו נמצא פה ולא יכול להגן על עצמו, לא מקובל לתקוף אותו.

יוסף עזרן: זה הגיוני.

מאיר שטרית: אנחנו תוקפים פה כל מיני אנשים.

יוסף עזרן: אני מצטער מאוד.

יוסף עזרן: זה הגיוני.

יוסף עזרן: האם כל דבר חייב להיות בתקנון?

יוסף עזרן: אין גם היגיון?

יוסף עזרן: יש.

רפאל אלול: גם בראשית שנות ה-30, כאשר התעוררה החיה הנאצית בפעם הראשונה בגרמניה, יצאו מנהיגי הקהילה היהודית המבוססת והמשכילה בקריאה כי "אין סיבה לעזוב את גרמניה הנאורה והתרבותית".

רפאל אלול: לא רחוק משם, בצרפת, שאחר כך נפלה בידי הקלגסים הנאצים, יצא עיתון אחד בלבד נגד המתרחש באותה גרמניה, L'ORDEUR.

רפאל אלול: ב-5 במרס 1933 כתב העיתון: "שעה שגרמניה מתעוררת, מידת הזהירות מחייבת לא לשקוע בתרדמה עמוקה".

רפאל אלול: חלק מהקהילה היהודית בחר בתרדמה.

רפאל אלול: חלק מהיהודים חשבו כי "אין סיבה לעזוב את גרמניה".

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השואה התרחשה.

רפאל אלול: ההתרחשויות של היום בגרמניה המאוחדת דומות בצורה מפחידה למה שהיה אז, בסוף שנות ה-20 ובתחילת שנות ה-30.

רפאל אלול: החיה הנאצית לא נכחדה.

רפאל אלול: במשך כמה עשרות שנים הסתתרה והמתינה, מאז המפלה במלחמת העולם השנייה, להתעוררות מחודשת.

רפאל אלול: וכאן אנו מגיעים לאיחוד הגרמניות.

רפאל אלול: פרופסור ישראל גוטמן צוטט הבוקר בתקשורת באומרו, כי "מבחנה האמיתי של גרמניה אינו בזה שהרפובליקה הגרמנית בנתה מסגרת חיים דמוקרטית והדברים התנהלו בצורה תקינה והושגו הישגים כלכליים.

רפאל אלול: היה ברור שהמבחן האמיתי יהיה איחודה מחדש של גרמניה, כאשר היא הופכת שוב להיות מדינה מרכזית באירופה ומחזירה לעצמה את תחושת הכוח והביטחון העצמי".

רפאל אלול: הבעיה באיחוד הגרמניות קשורה לזיכרון ההיסטורי החברתי.

רפאל אלול: הרפובליקה הפדרלית הגרמנית זכרה את מעללי הנאצים ונאלצה להתמודד עם הזיכרון הזה יום-יום במהלך כל השנים מאז מלחמת העולם השנייה.

רפאל אלול: מזרח-גרמניה, לעומתה, לא הוטרדה כלל באותן שנים מהשמדת היהודים בידי הנאצים ועוזריהם.

רפאל אלול: יתר על כן, אם הוזכר הנושא, הרי רבים מראשי השלטון טענו, כי השואה לא היתה כלל.

רפאל אלול: איחוד הגרמניות הדליק אור אדום בכל הקשור להתעוררות הנאציזם והארגונים הגזעניים בגרמניה המאוחדת.

רפאל אלול: האור האדום נדלק בקרב ארגונים בין-לאומיים, באולמות האו"ם ובמסדרונות כנסת ישראל – רק לא בגרמניה עצמה, אצל ראשי המדינה המאוחדת, החדשה והמפחידה.

רפאל אלול: האיחוד הזה היה מהיר מדי, ללא מחשבה מעמיקה, ללא הכנה נאותה, על מנת להתמודד עם הבעיות שנלוו לאיחוד.

רפאל אלול: ואחת הבעיות, אדוני היושב-ראש, ובוודאי המרכזית שבהן, היא בעיית הגזענות, שנאת הזרים, שנאת היהודים בקרב מיליונים של גרמנים, שלא ידעו במשך עשרות שנים דמוקרטיה מהי.

רפאל אלול: ממשלת גרמניה חטאה בחטא הפזיזות המסוכנת כשניגשה למלאכת איחוד שתי הגרמניות, וכיום היא חוטאת בחטא חוסר המעש והאפתיה.

רפאל אלול: היא עדיין מאמינה שההתרחשויות הללו אינן מהוות איום כלשהו על החברה הגרמנית, ואפילו לא על השלטון עצמו – ממש כמו אותו שלטון שהיה קיים בגרמניה עד עליית הנאצים; אותו שלטון ואותה ממשלה שהיתה עדה לבריחת הדמוקרטיה מבין ידיה.

רפאל אלול: כנסת נכבדה, אנו יכולים להתריע בפני ממשלת בון.

רפאל אלול: אנו יכולים לתבוע, אנו יכולים להזהיר.

רפאל אלול: אבל רק ממשלת גרמניה תהא זו שתקבע, בסופו של דבר, לאן מועדות פני גרמניה.

רפאל אלול: אולם אשר ליהודי גרמניה, חובתנו הראשונה לזעוק אליהם: עזבו את גרמניה.

רפאל אלול: בואו הביתה, לישראל; אותו בית שהוקם לפני 44 שנים כדי לקבץ את יהודי כל העולם ולמנוע שואה נוספת, אותו בית קיים וממתין לכם.

רפאל אלול: יהודי גרמניה, יש סיבה לעזוב את גרמניה.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת רפי אלול.

דב שילנסקי: רשות הדיבור לחבר הכנסת דוד מנע, ואחריו – לחבר הכנסת עמנואל זיסמן.

דב שילנסקי: אדוני ממלא-מקום ראש הממשלה ושר החוץ, אני רוצה להפנות את תשומת לבך לתופעה המעניינת והחשובה, שכמעט רוב הדוברים הם צברים וצעירים שלא חיו בתקופת השואה, ויש להם רגישות.

שמעון פרס: ואומרים דברי טעם.

דוד מנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גל האנטישמיות הפוקד את אירופה צריך לעורר את כולנו לחשבון נפש.

דוד מנע: הוגי הציונות האמינו, שהקמת מדינת היהודים תשים סוף פסוק לאנטישמיות.

דוד מנע: היום אנו נוכחים לדעת עד כמה היו נאיבים.

דוד מנע: האנטישמיות, או ליתר דיוק השנאה ליהודים, היא וירוס שקשה לעקור אותו מהעולם הלא-יהודי.

דוד מנע: בטלוויזיה ראינו שוב שחוזרת הססמה הישנה "יודן ראוס", "יהודים החוצה", בצד הססמה "טורקים החוצה".

דוד מנע: וכך גם חלק מההשבעה לארגונים הנאציים: "עורו הגרמנים, מותו היהודים".

דוד מנע: אומרים שהעולם המערבי הוא תרבותי ונאור.

דוד מנע: אומרים שתרבויות דמוקרטיות יודעות להגן על עצמן מפני וירוסים מסוכנים המסכנים את הקיום הדמוקרטי.

דוד מנע: היום אנו נוכחים לדעת, שהעולם הנאור יושב זה שנים בחיבוק ידיים לנוכח תופעות חמורות של שנאת זרים והתפשטות האנטישמיות.

דוד מנע: השאננות כלפי גילויי האנטישמיות ברחבי אירופה מתפרשת כחולשה של רשויות השלטון, ובחלק מהמקרים גם כהסכמה שבשתיקה של רשויות השלטון לפגיעה בזרים בכלל וביהודים בפרט.

דוד מנע: אנו נמצאים היום 54 שנים אחרי "ליל הבדולח".

דוד מנע: ב-10 בנובמבר 1938 פרצו בגרמניה הפוגרומים המזוויעים של "ליל הבדולח".

דוד מנע: חלפו 54 שנים בדיוק, ויש תחושה שגרמניה משילה מעליה אט אט את מחלצות הקדמה והיא לובשת מחדש את המדים של האס.

דוד מנע: אס.

דוד מנע: וה"ורמאכט".

דוד מנע: לכאורה, הרשויות בגרמניה יוצאות נגד גילויי השנאה וגילויי האנטישמיות.

דוד מנע: "לכאורה", אמרתי, ולא במקרה.

דוד מנע: הקנצלר קוהל והנשיא פון-וייצקר הצטרפו למפגינים נגד הגזענות והאלימות.

דוד מנע: מרגש.

דוד מנע: אך פשר הדבר, שראשי הממסד מפגינים נגד תופעות שהם עצמם אחראים לקיומן?

דוד מנע: נגד מי הם מפגינים?

דוד מנע: נגד עצמם?

דוד מנע: כבר שנים נשמעת הזעקה היהודית להוציא את הארגונים הניאו-נאציים אל מחוץ לחוק.

דוד מנע: הדבר לא נעשה.

דוד מנע: מתברר שהמגמה של ארגונים אלה זהה למגמה של הממסד עצמו – "גרמניה שייכת לגרמנים".

דוד מנע: בעוד הממסד מכין חקיקה שתיתן ביטוי לגלי לעיקרון זה, פועלים הארגונים הנאציים באמצעי טרור לממש עיקרון זה.

דוד מנע: כולנו רוצים לראות ולהאמין שהממסד פועל בתום-לב נגד המגמות הניאו-נאציות, אך הפעולה שלו חלשה מדי, ובדרך כלל מאוחרת מדי.

דוד מנע: האם זו הסכמה שבשתיקה?

דוד מנע: ממשלת גרמניה צריכה לעשות הרבה כדי לשכנע שאין זה כך.

דוד מנע: עלינו להתריע נגד תופעות מסוכנות המתרחשות מתחת לאפנו זה שנים והן מכשירות ומחזקות את הניאו-נאצים: א.

דוד מנע: ברחבי העולם ממשיכים להפיץ את "הפרוטוקולים של זקני ציון".

דוד מנע: אולי השרה לאיכות הסביבה, שהנושא הזה לא מעניין אותה, תפסיק את שיחותיה המפריעות ותשמע אותנו, אדוני היושב-ראש?

קריאה: – – –

אורה נמיר: לא כדאי, עזוב.

דב שילנסקי: היא כבר שמעה, קלטה ומתיישבת.

דוד מנע: שמענו מהשרה לאיכות הסביבה שמדינת ישראל היא חיריה אחת גדולה.

דוד מנע: אז מה הנושא הזה מעניין אותה?

יורם לס: איפה כל הסיעה שלך?

יורם לס: אנחנו לפחות יושבים.

עמנואל זיסמן: הסיעה עזבה.

דב שילנסקי: בואו נעבור לסדר-היום.

דב שילנסקי: אני מהסיעה של חבר הכנסת מנע ויושב היום מהתחלת הישיבה ועד עכשיו.

דב שילנסקי: הנה, פיצוי.

דב שילנסקי: בבקשה, וברוח טובה, בואו נמשיך.

דוד מנע: א.

דוד מנע: ברחבי העולם ממשיכים להפיץ את "הפרוטוקולים של זקני ציון", והם מופצים כתעודה היסטורית, אף שבתי-המשפט כבר הוכיחו את הזיוף שיש במסמכים הללו; ב.

דוד מנע: הכחשת השואה – לצורך הכחשת השואה התגייסו אפילו אנשי מדע ואקדמיה, המפרסמים ברבים שתאי הגזים לא היו ולא נבראו והשואה כולה היא המצאה של הציונות.

דוד מנע: אסור לכולנו לשכוח שהאנטישמיות לא באה לפגוע ביהודי התפוצות בלבד.

דוד מנע: במשך ההיסטוריה האנטישמיות פשטה צורה ולבשה צורה.

דוד מנע: הנאצים הפכו את האנטישמיות לאנטישמיות גזעית: היהודי נפסל עקב עצם היותו יהודי.

דוד מנע: את הדברים הבאים אני אומר מתוך חרדה: עלולה להיות שואה שנייה.

דוד מנע: ההיסטוריה מלמדת, שבשעות של שפל כלכלי פורצים כל השדים החוצה וקשה לשים מחסום לשנאת היהודים.

דוד מנע: אם לא יוצאו הארגונים הניאו-נאציים אל מחוץ לחוק, אם הם ימשיכו ליהנות מחופש התארגנות, אם ימשיכו המפלגות בגרמניה להישען בבתי-המחוקקים על מפלגות ניאו-נאציות, זה עלול לקרות שוב.

דוד מנע: ולסיום: כאשר אוחדה גרמניה היתה תחושה של חגיגה, שהנה נמוגה גרמניה המזרחית וניצחה התבונה של גרמניה המערבית.

דוד מנע: אך כבר היו אז מי שהזהירו שאיחוד גרמניה יעורר את השדים הרדומים בעברה של גרמניה.

דוד מנע: אני רוצה לקרוא בהזדמנות זו לכל יהודי גרמניה ולישראלים היורדים שגרים בגרמניה: זו התקופה לבוא לארץ, זו התקופה לחזור למדינת היהודים, לחזור למדינת ישראל.

דוד מנע: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת דוד מנע.

דב שילנסקי: אחרון המשתתפים בדיון – חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

דב שילנסקי: כמו הוריו של חבר הכנסת מנע, שהם מבבל – נכון, דוד?

דב שילנסקי: – גולה שהיה לה מזל ברגע האחרון להינצל, כך גם חבר הכנסת עמנואל זיסמן ורעייתו הם מגולת בולגריה, שהיה לה מזל וניצלה מציפורני הנאצים, אחת הקהילות הבודדות באירופה.

עמנואל זיסמן: אבא היה במחנה ריכוז.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גל של גזענות, אלימות ואנטישמיות שוטף את אירופה המערבית והמזרחית.

עמנואל זיסמן: המצב בגרמניה הוא החמור ביותר, בשל קשיים כלכליים שמלבים את השנאה לזרים.

עמנואל זיסמן: בישראל ובקהילות היהודיות ברחבי תבל יש רגישות מיוחדת לתופעות האלה כאשר הן מתרחשות על אדמת גרמניה, ומובן שהתגובות בישראל חריפות ובוטות ביותר.

עמנואל זיסמן: בימים אלה, בהשוואה למה שהיה ב"ליל הבדולח", קורות תופעות דומות, אם כי בהיקף קטן יותר: שרפה של מעונות זרים, הכאה והשפלה של עובדים זרים, רציחות של חשודים, ובהם חשוד שהוא יהודי, ועוד כהנה וכהנה.

עמנואל זיסמן: במשך שנים, מאז 1955, כאשר קמו שתי הגרמניות, אני עוקב אחרי תהליך הדמוקרטיזציה בגרמניה, גם גרמניה המערבית היום, גרמניה המאוחדת.

עמנואל זיסמן: לפני שנתיים, כשהיה תהליך האיחוד, הבעתי, כמו רבים בישראל ורבים בכנסת הזאת, חששות כבדים ודאגה שתהליך האיחוד מוקדם והוא יכול להביא לידי כך שגרמניה, שבמשך שנים בנתה דמוקרטיה נוסח המערב, יכולה להפוך לגרמניה שפוגעת בזכויות של מיעוטים, בזכויות של מיעוטים דתיים ולאומיים, ובמשך הזמן לסגת מהישגים, הישגים דמוקרטיים שונים ומגוונים.

עמנואל זיסמן: והנה מתרחשות התרחשויות קשות ביותר.

עמנואל זיסמן: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, חוסנה של כל דמוקרטיה תלוי בהשתתת המשטר על עקרונות יסוד חוקתיים, על שלטון החוק ועל הגנת זכויות הפרט וקיום תרבות פוליטית של הנבחרים והבוחרים, המאמינים בערכים דמוקרטיים ובמעורבות היחידים בעיצוב חיי הקהילה והמדינה.

עמנואל זיסמן: ובגרמניה הממשלה פועלת, אבל היא אינה פועלת במידה מספקת.

עמנואל זיסמן: היא פועלת באטיות, היא פועלת בהססנות, וכמה וכמה מן הפעולות שהיא עשתה לאחרונה הן פעולות מאוחרות.

עמנואל זיסמן: אבל, מה שקרה הוא, שמתוך תגובה רגשית על הכתבה שהיתה בליל שבת בטלוויזיה הישראלית, שהיו בה תמונות זוועה שמתארות, מצד אחד, חידלון וחוסר מעש, ומצד שני שנאה חייתית, נוצר מצב שהתגובות יצרו סערת רגשות ועוררו אסוציאציות וזיכרונות של העבר.

עמנואל זיסמן: יש לי רושם שכמה מאתנו איבדו את הפרופורציה.

עמנואל זיסמן: אין ספק בזה שהמעשים הגזעניים, האנטישמיים ושנאת הזרים הם נחלת מיעוט בגרמניה.

עמנואל זיסמן: אבל המיעוט הזה מתחזק.

עמנואל זיסמן: המיעוט הזה הוא קולני.

עמנואל זיסמן: המיעוט הזה הוא בלתי מרוסן.

עמנואל זיסמן: עם זאת, רבים וטובים שם שוללים את המעשים הללו, מפגינים נגדם, מוקיעים את עושיהם.

עמנואל זיסמן: ראשי השלטון בגרמניה מגנים את המעשים בכל לשון של גינוי פומבי.

עמנואל זיסמן: אנחנו – ואני אומר זאת בשעה שיושב-ראש הישיבה הוא חבר הכנסת שילנסקי, שאני רוחש לו כבוד, הערכה והוקרה, אני אומר את הדבר הזה לחבר הכנסת שילנסקי ולחברים שחושבים ודיברו כמוהו – אסור לנו להעניש את גרמניה ענישה קולקטיבית.

עמנואל זיסמן: קראתי את החלטות הממשלה.

עמנואל זיסמן: אני מזדהה אתן.

עמנואל זיסמן: כשם שהממשלה מגנה בחריפות את הניאו-נאציזם, את הגזענות ואת האנטישמיות; כשם שהממשלה תובעת בתקיפות שהממשלה הגרמנית והממסד הגרמני, שהם דמוקרטיים, ינקטו אמצעים נוספים, אפילו אמצעי חירום כדי להוציא אל מחוץ לחוק לא רק תנועה ניאו-נאצית אחת אלא את כל התנועות הניאו-נאציות ולהעניש אותן בכל חומרת הדין – אנחנו יודעים שהמאורעות התחילו ברוסטוק ולא המשטרה ולא בתי-המשפט נקטו את כל האמצעים ובכל חומרת הדין – כך הממשלה גם הביעה הוקרה לגורמים הציבוריים בגרמניה הפועלים במאבק נגד הגזענות ונגד האנטישמיות.

עמנואל זיסמן: אנחנו, ועדת העלייה והקליטה, קיבלנו לפני כחודשיים הזמנה לבקר בגרמניה.

עמנואל זיסמן: אני הייתי צריך לעמוד בראש המשלחת.

עמנואל זיסמן: הרכבתי את המשלחת במטרה לבקר בגרמניה ולעמוד מקרוב על הקליטה הכלכלית והחברתית של פליטים ושל מהגרים.

עמנואל זיסמן: עם זאת, היינו נחרצים בדעתנו גם להשמיע את המחאה.

עמנואל זיסמן: שרת החינוך והתרבות הופיעה בפני 7,000 איש, בעצרת מחאה, כדי לתת יד לכוחות הדמוקרטיים והקונסטרוקטיביים, שהם היום הרוב בגרמניה והם משתפים אתנו פעולה בתחומים שונים, הם אלה שאנחנו צריכים לתת להם עידוד ותמיכה במאבקם ועם זאת להתווכח אתם, להתווכח אתם אצלם, בבית שלהם, ולהגיד להם שהסכנה היא לא רק סכנה לזרים, לא רק סכנה ליהודים, אלא זו סכנה להם ולהמשך קיומם הדמוקרטי.

עמנואל זיסמן: אפשר לעשות את זה מעל במת הכנסת.

עמנואל זיסמן: אפשר לעשות את זה גם שם.

עמנואל זיסמן: גברתי, יש שינוי בעמדתך, יש שינוי בין מה שנאמר בשמך בליל שבת ובשבת לבין מה ששמעתי ממך ביום ראשון בבוקר וביום ראשון אחרי הצהריים.

עמנואל זיסמן: העמדות שלנו צריכות להיות זהירות ולא חופזניות ושולפניות.

עמנואל זיסמן: לא ניתוק יחסים ולא חרם.

עמנואל זיסמן: אנחנו צריכים לתבוע שלושה דברים: שינוי ההתייחסות של ממשלת גרמניה, של הממסד הגרמני כלפי היהודים.

עמנואל זיסמן: אנחנו סבורים שהיסוד הקיומי של כל יהודי הוא בעלייה לישראל, בהצטרפותו לאחיו במולדתו ההיסטורית.

עמנואל זיסמן: הם לא מבחינים בין קליטת מהגרים, קליטת פליטים וקליטת יהודים.

עמנואל זיסמן: אנחנו התווכחנו אתם בעבר הרחוק ובעבר הקרוב, ונתווכח אתם גם בעתיד.

עמנואל זיסמן: ממשלת גרמניה, זו שמקיימת אתנו את המפעל של חילופי נוער, שאני מכיר אותו מקרוב, מפעל שמביא לקירוב לבבות ולהבנה הדדית, צריכה לשנות את מדיניות ההסברה בתוך גרמניה.

עמנואל זיסמן: היא צריכה ללמד את השואה, את לקחי השואה, את האנטישמיות ואת הדרכים והשיטות למאבק נגד אנטישמיות.

עמנואל זיסמן: והדבר השלישי, ממשלת גרמניה צריכה לנהוג ביד חזקה ולא ביד רפה, כדי למגר את אלה שרוצים לא רק לפגוע בזרים וביהודים אלא למעשה למחוק מה שהשגנו במשך 47 שנה, את מה שאנחנו עושים בגאווה יהודית.

עמנואל זיסמן: ועם כל זאת, נוצרה אווירה.

עמנואל זיסמן: צריך להתחשב באווירה וברגישות.

עמנואל זיסמן: אנחנו החלטנו לבטל את נסיעתנו, כמחאה, בלי לחץ ובלי כפייה.

עמנואל זיסמן: לא עמדנו לצאת לגרמניה בשם הכנסת אלא עמדנו לצאת כמוזמנים על-ידי ממשלת גרמניה.

עמנואל זיסמן: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי להגשים את החלטת הממשלה על כל הסעיפים שבה, על-ידי זה שלא רק נתבע, נדרוש ונפעל שממשלת גרמניה תעשה יותר, אלא גם על-ידי זה שנמשיך לקיים קשר, נמשיך לקיים את שיתוף הפעולה עם הממשלה הגרמנית, עם הממסד הגרמני, עם הבונדסטג ועם כל הכוחות הדמוקרטיים.

עמנואל זיסמן: נקווה שאולי הם למדו לקח והסיקו מסקנות משגיאותיהם וממחדליהם בחודשים האחרונים, כדי שבמהרה יוכלו להתגבר ולהוציא אל מחוץ לחוק את כל אלה שמערערים את אושיות הדמוקרטיה הגרמנית החדשה.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת עמנואל זיסמן.

יוסף עזרן: תם הדיון הקשה והחשוב הזה, וכעת אנחנו עוברים להודעת סיכום בשם כל סיעות הבית, שיביא חבר הכנסת עובדיה עלי.

יוסף עזרן: בבקשה.

עובדיה עלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הריני מתכבד להביא בזאת הודעת סיכום בשם כל סיעות הבית לאמור: 1.

עובדיה עלי: כנסת ישראל מאוחדת בעמדתה בדיון קשה זה.

עובדיה עלי: 2.

עובדיה עלי: כנסת ישראל תובעת מממשלת גרמניה לפעול בכל התוקף כנגד הגילויים המזעזעים של הנאציזם החדש ולהוציא את הקבוצות הניאו-נאציות אל מחוץ לחוק.

עובדיה עלי: 3.

עובדיה עלי: כנסת ישראל זועקת את זעקתם של בני המיעוטים הנרדפים בגרמניה, כי בדורנו העולם לא ישתוק.

עובדיה עלי: 4.

עובדיה עלי: כנסת ישראל מתריעה בפני גרמניה ושאר מדינות העולם כי תופעת האנטישמיות מאיימת על שלום העולם ועל נשמת הדמוקרטיה בעולם כולו.

עובדיה עלי: 5.

עובדיה עלי: כנסת ישראל קוראת לממשלת ישראל להגביר את ההסברה הבין-לאומית של ישראל כדי להתריע מפני סכנת שנאת הזרים הפוקדת מדינות ברחבי העולם.

עובדיה עלי: 6.

עובדיה עלי: כנסת ישראל קוראת ליהודים בכל העולם, ובכלל זה באירופה ובגרמניה, להזדרז ולעלות לארץ-ישראל, כי רק כאן, במולדת העתיקה שלנו, יהיה ביטחון ליהודים ולא נסבול מגילויי אנטישמיות.

יוסף עזרן: תודה לחבר הכנסת עובדיה עלי.

יוסף עזרן: כעת, רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על ההודעה מטעם כל סיעות הבית.

דן תיכון: אני מציע שנצביע בהרמת יד.

יוסף עזרן: בהרמת יד.

יוסף עזרן: ובכן, מי בעד ההודעה?

יוסף עזרן: הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' עלי נתקבלה.

יוסף עזרן: הודעת הסיכום מטעם כל סיעות הבית התקבלה פה-אחד.

יוסף עזרן: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: שאילתות ותשובות לשרת החינוך והתרבות.

יוסף עזרן: שאילתא מס' 184 של חברת הכנסת נעמי בלומנטל – גברתי שרת החינוך והתרבות, בבקשה לגשת לדוכן.

שולמית אלוני: אדוני היושב-ראש, הואיל ויש אותה שאילתא גם לחברת הכנסת בלומנטל וגם לחבר הכנסת דוד צוקר, ושניהם אינם, אני אעביר את התשובות לפרוטוקול.

דן תיכון: לא, אני מבקש לקרוא את התשובות.

דן תיכון: אמרו לי שיש שם קמרה אובסקורה.

שולמית אלוני: מה הנוהג בעניין הזה?

יוסף עזרן: כרצונה של המשיבה.

שולמית אלוני: אני אשיב ברצון.

יוסף עזרן: בבקשה.

יוסף עזרן: גברתי השרה משיבה גם לחברת הכנסת נעמי בלומנטל וגם לחבר הכנסת דוד צוקר, שגם הוא לא נוכח.

שולמית אלוני: חבר הכנסת תיכון, רצית לשמוע את התשובה?

שולמית אלוני: אני מדברת אליך, אף ששמחת כל-כך שרוצים לשרוף אותי, אבל עוד לא שרפו.

דן תיכון: אם הבנת כך, אני מתנצל פעם נוספת.

שולמית אלוני: אין צורך.

יוסף עזרן: חס ושלום.

שולמית אלוני: אתמול בלילה באו אלי עם לפידים לשרוף את הבית.

שולמית אלוני: כך, כשמדברים על גזענות.

שולמית אלוני: חברת הכנסת נ' בלומנטל שאלה את שרת החינוך והתרבות ביום כ"ח בחשוון התשנ"ג (24 בנובמבר 1992): לפי הידיעה שהתפרסמה ב"מעריב" מיום 1 בנובמבר 1992, שיגרת מכתב אל נשיא אוניברסיטת ניו-הייבן שבארצות-הברית והסבת את תשומת לבו לכך שהשלוחה של אוניברסיטת ניו-הייבן המוקמת במכללה באלקנה נמצאת מחוץ לתחום החלת החוק הישראלי, במה שאת מכנה "השטחים הכבושים", שהמכללה מתבססת על אפליה נגד פלשתינים, ושהקמת השלוחה היא מעשה בלתי חוקי.

שולמית אלוני: נוסף על כך שאלת, האם ידוע לנשיא האוניברסיטה אם הקמת השלוחה באלקנה תואמת את מדיניות ארצות-הברית.

שולמית אלוני: ברצוני לשאול: 1.

שולמית אלוני: האם הידיעה הזאת אומנם נכונה?

שולמית אלוני: 2.

שולמית אלוני: אם כן – מה היתה תשובתו של נשיא האוניברסיטה על פנייתך?

שולמית אלוני: 3.

שולמית אלוני: מכיוון שמוסדות חינוך ערביים רבים באזורי יש"ע נתמכים על-ידי גופים אמריקניים, אם בכסף, אם בתגבור צוות המרצים ואם בהתקשרויות מהסוג הקיים בין מכללת "אלקנה" ואוניברסיטת ניו-הייבן, האם פעלת או תפעלי להזהיר אותם גופים אמריקניים ביחס למוסדות חינוך ערביים, כמו במקרה דנן?

שולמית אלוני: חבר הכנסת ד' צוקר שאל את שרת החינוך והתרבות ביום ה' בכסליו התשנ"ג (30 בנובמבר 1992):

שולמית אלוני: במהלך שנת 1993 אמורה להיפתח בשטחים, ביישוב אלקנה, שלוחה של אוניברסיטת ניו-הייבן שבארצות-הברית.

שולמית אלוני: השלוחה מתכוונת להעניק תוארי .B.A ו-.B.

שולמית אלוני: SC בתחומים מספר ואמורה לפתוח את דלתותיה רק לאוכלוסייה היהודית.

שולמית אלוני: מאחר שקיים חוק המועצה להשכלה גבוהה, שעל-פיו סמכות ההכרה במוסדות אקדמיים נתונה רק למועצה להשכלה גבוהה, ברצוני לשאול: 1.

שולמית אלוני: בשל העובדה שמנגנון התקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, הוועדה לתכנון ותקצוב, אינו חל בשטחים, האם מתכוון משרד החינוך לממן את עלויות השלוחה?

שולמית אלוני: 2.

שולמית אלוני: האם תשרת האוניברסיטה את כל תושבי האזור, לרבות אלו שאינם יהודים?

שולמית אלוני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חוק המועצה להשכלה גבוהה חל רק בתחום השיפוט של מדינת ישראל.

שולמית אלוני: אין הוא חל בשטחים, מעבר לתחום השיפוט של מדינת ישראל.

שולמית אלוני: 15 שנה היה הליכוד בשלטון, הוא יכול היה להחיל את החוק, והוא לא החיל אותו.

שולמית אלוני: ועל כן, יש לנו מבחינה משפטית שתי ישויות: האחת – מדינת ישראל, השנייה – שטחים המוחזקים על-ידי צה"ל.

שולמית אלוני: א.

שולמית אלוני: המועצה להשכלה גבוהה אין לה שום סמכות מעבר לתחום השיפוט; ב.

שולמית אלוני: המועצה להשכלה גבוהה איננה יכולה לאשר שום מוסד שיש בו אפליה מטעמים של מוצא, דת, מין, גזע וכיוצא באלה.

שולמית אלוני: על כן, הפנייה שהיתה להקים את המכללה באלקנה קיבלה תשובה שלילית מהמועצה להשכלה גבוהה, וכמובן גם מות"ת, היינו – ללא מימון, ללא הכרה.

שולמית אלוני: בדרך משונה היה לחץ להקים את המכללה הזאת, ומשום שמדינת ישראל לא יכלה להקים אותה ואוניברסיטה ישראלית לא יכלה להקים אותה, פנו לאוניברסיטה אמריקנית שתקים שם שלוחה, הואיל ותעודות הניתנות על-ידי אוניברסיטה אמריקנית מוכרות במדינת ישראל.

שולמית אלוני: אבל, גם בשטחים המוחזקים על-ידי צה"ל אין חוק של מועצה להשכלה גבוהה.

שולמית אלוני: היה ניסיון לקבל את החוק הירדני, והוא לא הופעל מעולם.

שולמית אלוני: על כן, עם תום הקדנציה ניתנו הבטחות להקמת מועצה להשכלה גבוהה באמצעות צו, והוא רק לשטחים של יהודים, לפי מועצות אזוריות או מקומיות.

שולמית אלוני: ההצעה להקים שלוחה בשטחים על-ידי אוניברסיטת ניו-הייבן באה לעקוף את המועצה להשכלה גבוהה של מדינת ישראל ולעקוף את העיקרון של אי-אפליה מטעמים של מוצא, דת והשתייכות לאומית.

שולמית אלוני: משום כך הבאנו את הדברים לידיעת האוניברסיטה, שהוטעתה, ונאמר לה שהדין יחול – פתוח – לגבי כולם, וכמובן לידיעת מי שהיה אז המנכ"ל ומי שטיפל בעניין הזה, וכן לידיעת משרד החוץ ומשרד החוץ האמריקני.

שולמית אלוני: לא הרי הקמת שלוחה של אוניברסיטה זרה כהרי תמיכה כספית.

שולמית אלוני: למשל, כל האוניברסיטאות במדינת ישראל נהנות מתמיכה כספית ממקורות רבים ושונים, וכל מכללה וכל מסגרת יש לה זכות לאסוף כספים ממקורות אחרים, ואין שוני בעניין הזה, בין שהאוניברסיטה יהודית ובין שהיא ערבית ובין שהיא כזו או אחרת.

שולמית אלוני: יש פה עיקרון ברור – האם מותר, רצוי, לעקוף את המוסד של המועצה להשכלה גבוהה הפועל כדין מכוח חוק במדינת ישראל.

שולמית אלוני: הואיל והחקיקה הירדנית איננה רלבנטית, הואיל והצו שניתן חל רק על שטחים ויישובים יהודיים, הואיל והקמת האוניברסיטה הזאת, או השלוחה הזאת, עשויה לערער את האיזון העדין, יש שתי אפשרויות: יש אפשרות לאמץ את החוק הירדני, שאומץ בזמנו ולא הופעל, על מנת להקים שם מועצה להשכלה גבוהה לגבי כלל האוכלוסייה, ואז לדון לגופו של עניין, וייפול העניין של האי-אפליה.

שולמית אלוני: אנחנו עוסקים היום בגזענות ובאפליה, וכדאי אולי לשים לזה לב.

שולמית אלוני: אפשר לעשות את הדבר הזה, או אפשר ורצוי שלא להקים שם שלוחה של אוניברסיטת ניו-הייבן.

שולמית אלוני: משרד החינוך והתרבות, תחום השיפוט שלו – להוציא אותם דברים שחל עליהם החוק הישראלי, בתחום החינוך, במוגדר – גם לו אין סמכות ושיפוט בשטחים המוחזקים על-ידי צה"ל.

שולמית אלוני: אי לזאת, אנחנו כמשרד החינוך לא תומכים בהקמת אותה אוניברסיטה.

שולמית אלוני: אנחנו נתמוך ותומכים באותם מוסדות, שמכוח החוק החליטה כנסת ישראל שחל עליהם החוק הישראלי – תחום החינוך מהגיל הרך, עד התיכון ועד המכללות ועד בכלל.

שולמית אלוני: תודה רבה.

יוסף עזרן: תודה רבה.

יוסף עזרן: שאלה נוספת לחברת הכנסת נעמי בלומנטל.

יוסף עזרן: בבקשה.

נעמי בלומנטל: שרת החינוך הנכבדת, את מדברת על איזון.

נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים שמזמן שקיים השלטון הישראלי ביהודה ובשומרון – ולי לא ידוע על מושג כמו "שטחים"; אולי לא קראת במקרא, שם מופיע יהודה ושומרון, לא מופיע שם שום דבר שנקרא "שטחים".

נעמי בלומנטל: בכל אופן, ידוע שקיימות אוניברסיטאות ביהודה ובשומרון, שתושבים ערבים לומדים שם, תוך חוסר איזון מוחלט לגבי ישראלים יהודים שחיים שם.

נעמי בלומנטל: אם את מדברת על איזון – אנחנו לא רואים כל איזון שהוא.

נעמי בלומנטל: אם היינו מחפשים איזון, מן הראוי היה להקים לא רק את המוסד הזה שמוכר על-ידי אוניברסיטת ניו-הייבן, אלא מוסדות נוספים.

נעמי בלומנטל: כידוע, גם במוסדות האקדמיים הערביים ביהודה ובשומרון מספר התלמידים גדל בהרבה בזמן השלטון הישראלי, וידוע גם שערבים תושבי יהודה ושומרון לומדים במוסדות אקדמיים בישראל, כך שלא מדובר שם על אפליה.

נעמי בלומנטל: את לא חושבת שההתערבות שלך והפעילות שלך אינן עולות בקנה אחד עם הטפותייך לזכויות האדם ולחופש אקדמי?

יוסף עזרן: תודה.

יוסף עזרן: גברתי השרה, בבקשה.

שולמית אלוני: גברתי חברת הכנסת בלומנטל, הואיל וגמרתי בית-ספר יסודי במדינת ישראל, אף שהוא היה בית-ספר כללי ולא דתי, אני מכירה את התנ"ך, והשמות יהודה ושומרון, כמו ארץ-ישראל, הם שמות גיאוגרפיים, לא פוליטיים ולא משפטיים.

שולמית אלוני: אני מתייחסת לתחום שיפוט ולנושאים פוליטיים.

שולמית אלוני: שאלת אותי מה אני חושבת.

שולמית אלוני: עם הקמת ממשלת הליכוד בא מר כץ, שהיה יועצו לעיתונות של מר בגין, והגיש לרשויות את הדרישה לקרוא לשטחים המוחזקים על-ידי צה"ל בשמות שאת רוצה לכנות אותם – יהודה ושומרון, וזה לא מעיק עלי, וגם אני משתמשת בזה, לצרכים גיאוגרפיים.

דב שילנסקי: – – –

שולמית אלוני: הואיל וניסיתי להסביר לך את הבדלי החוקים הקיימים ואת נושא החלת החוק, השתמשתי בביטויים המשפטיים.

שולמית אלוני: הביטוי המשפטי הוא חוקי: אלו שטחים המוחזקים על-ידי צה"ל, ויש שם מערכת חוקים השונה ממערכת החוקים הקיימת במדינת ישראל.

שולמית אלוני: היתה לכם אפשרות במשך 15 שנה להחיל את החוק, אך לא עשיתם זאת.

שולמית אלוני: אני חושבת שאנו לא צריכים לעקוף את המוסדות החוקיים שלנו, את המועצה להשכלה גבוהה, את ות"ת, את כל היסודות החוקיים שלנו ואת הדרך שבה נוהגת מדינת ישראל, על-ידי אוניברסיטה מחוץ-לארץ.

שולמית אלוני: הגיע הזמן שממשלות ושלטון יפסיקו לעקוף את החוקים של הכנסת.

שולמית אלוני: תודה רבה, אדוני.

יוסף עזרן: תודה לגברתי שרת החינוך.

דב שילנסקי: השרה טרם ענתה על שאלתי.

יוסף עזרן: השרה כבר ירדה מעל הדוכן.

יוסף עזרן: נמצא כאן סגן שרת החינוך.

דב שילנסקי: אני יושב כאן ומחכה לתשובתה.

יוסף עזרן: נמצא כאן הסגן, והוא ישיב על שאלתך.

יוסף עזרן: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מניעת טרור (מס' 4), התשנ"ג–1992.

ש' כרם: לדיון מוקדם: הצעת חוק להגנת החי במסגרת איכות החיים והסביבה בישראל, התשנ"ג–1992, מאת חברי הכנסת י' שריד וי' דיין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מינוי מנהל כללי ומזכיר וקביעת סמכויותיהם), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת יהושע מצא; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – ראש רשות שהתפטר), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת סאלח טריף; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון מס'), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אלי דיין; הצעת חוק הבזק (תיקון – היתר פרסומת בשידורי טלוויזיה בכבלים), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות, התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אלי גולדשמידט; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (תיקון – נהגות צעירים), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת יצחק לוי; הצעת חוק להגבלת הנטיעה של צמחים גורמי אלרגיה, התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת בנימין טמקין; הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת בן משפחה), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת חיים אורון; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (תיקון – בדיקות לגילוי איידס), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת חיים קופמן; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך לאיידס), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת חיים קופמן; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון והוראת שעה), התשנ"ג–1992, מאת חברי הכנסת ת' זיאד, ה' מחאמיד ות' גוז'נסקי; הצעת חוק רשות העתיקות (תיקון – קברי ישראל), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת אברהם רביץ; הצעת חוק הפסיכולוגים (תיקון – משמעת), התשנ"ג–1992, מאת חבר הכנסת חנן פורת.

ש' כרם: עוד הונחו החלטת ועדת הכנסת למכסת הצעות לסדר-היום והצעות חוק של חברי הכנסת לסיעותיהם במושב השני של הכנסת השלוש-עשרה; וכן מסקנות ועדת החוקה, חוק ומשפט בנושא "פעולות לשכת ההוצאה לפועל" ובנושא "מצוקת היחיד מול רשויות הגבייה הממלכתיות".

ש' כרם: תודה.

יוסף עזרן: תודה לסגנית מזכיר הכנסת.

יוסף עזרן: סגן שרת החינוך, חבר הכנסת מיכה גולדמן, יעלה על הדוכן כדי להשיב על השאילתות הבאות.

דב שילנסקי: הוא יענה על השאילתא שלי במקום השרה?

מיכה גולדמן: אענה עכשיו על השאילתא בעל-פה.

יוסף עזרן: סגן השרה ישיב על שאילתא בעל-פה מס' 45, מאת חבר הכנסת יעקב שפי, על התמודדות עם בעיית תלמידים ומורים נשאי נגיף האיידס.

דב שילנסקי: מה עם השאילתא שלי?

יוסף עזרן: רצינו להקל על השרה, והדבר הביא אותנו לשינוי הסדר.

יוסף עזרן: סגן השרה ישיב עתה על שאילתא בעל-פה מס' 45, של חבר הכנסת יעקב שפי, בנושא התמודדות עם בעיית תלמידים ומורים נשאי נגיף האיידס.

יעקב שפי: בעיתון "ידיעות אחרונות" מיום 22 בנובמבר 1992 פורסמה כתבה העוסקת במצב תלמידים ומורים נשאי נגיף איידס בבתי-הספר.

יעקב שפי: על-פי כתבה זו, 30 תלמידים ושלושה מורים נשאי נגיף איידס לומדים ומלמדים בבתי-ספר בארץ.

יעקב שפי: ברצוני לשאול: 1.

יעקב שפי: האם מערכת החינוך מוכנה להתמודד עם מצב זה?

יעקב שפי: 2.

יעקב שפי: מה היא מדיניות משרד החינוך לגבי שיתופם של תלמידים ומורים נשאי נגיף האיידס בבתי-ספר רגילים?

יעקב שפי: 3.

יעקב שפי: כיצד ייערך משרד החינוך לקליטת תלמידים ומורים נשאי נגיף האיידס?

סאלח טריף: סגן שרת החינוך, חבר הכנסת מיכה גולדמן, בבקשה.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, לשאילתא בעל-פה מס' 45 של חבר הכנסת יעקב שפי – 1.

מיכה גולדמן: במשרד החינוך והתרבות, במסגרת אגף השירות הפסיכולוגי הייעוצי – שפ"י – קיימת מחלקה לחינוך מיני ולחינוך לחיי המשפחה, המטפלת בכל האספקטים הקשורים בנושא האיידס.

מיכה גולדמן: תוכנית חינוכית למניעת האיידס פותחה על-ידי שפ"י כבר לפני חמש שנים, ומטרתה להעביר אינפורמציה ולעורר מודעות תלמידים ומורים לנושא בכללו ולדרכי ההתמודדות עם הקשיים והסיכונים הכרוכים בו, בהתאם לגיל התלמידים.

מיכה גולדמן: התוכנית מטפלת באספקטים השונים של הנושא: ידע, רגשות, עמדות, דעות והתנהגות.

מיכה גולדמן: מאות יועצים, מחנכים ומורים הוכשרו במשך השנים לטיפול בנושא, ואלפי תלמידים עברו את התוכנית למניעת האיידס.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: משרד החינוך נהג על-פי הנחיות משרד הבריאות בעניין, והוא מתייחס לכל התלמידים כפי שמתייחסים לתלמידים חולים בכל מחלקה שהיא.

מיכה גולדמן: לפי הנחיות משרד הבריאות, אין כל מניעה שילד הנושא נגיף איידס יתפקד כרגיל במוסד חינוכי.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: לקראת שנת הלימודים התשנ"ג הוקמה במשרד החינוך והתרבות ועדת מומחים, שתפקידה לקבוע את מדיניות המשרד בנושא תלמידים החולים באיידס.

מיכה גולדמן: עם חברי הוועדה נמנים אנשי חינוך, רפואה וחוק, הדנים במכלול הנושאים החינוכיים והטיפוליים והשלכותיהם על מערכת החינוך.

מיכה גולדמן: עם סיום העבודה תגיש הוועדה את המלצותיה להנהלת המשרד.

סאלח טריף: חבר הכנסת שפי, בבקשה.

יעקב שפי: שאלת הבהרה: יושב-ראש ועדת ההסברה לאיידס מטעם משרד הבריאות, פרופסור אברהם מורג, טוען כי עד כה לא נמצא אף לא מקרה אחד בעולם שבו הדביק ילד חולה את חבריו בבית-הספר.

יעקב שפי: עובדה זו מעודדת.

יעקב שפי: ברצוני לשאול: האם יש פעולות הסברה בבתי-הספר בנושא, הן לגבי התלמידים והן לגבי ההורים?

מיכה גולדמן: התשובה חיובית.

סאלח טריף: תודה רבה לסגן שרת החינוך.

סאלח טריף: אני מזמין שוב את סגן שרת החינוך, חבר הכנסת מיכה גולדמן, לעלות לדוכן ולהשיב על שאילתא מס' 139, של חבר הכנסת חיים דיין.

דב שילנסקי: אני מצטער, אני נמצא באולם אך אני יוצא כמחאה על ההליך המשובש.

דב שילנסקי: התחילו לענות על שאילתות רגילות וערכו הפסקה על מנת לעבור לשאילתא בעל-פה.

דב שילנסקי: זה נוגד את התקנון.

דב שילנסקי: ישבתי כל הזמן והקשבתי.

סאלח טריף: אדוני, חבר הכנסת שילנסקי, החלפתי את היושב-ראש הקודם – – –

דב שילנסקי: אני מוחה.

דב שילנסקי: אדוני לא היה כאן כאשר דיברתי על כך עם סגן השר.

דב שילנסקי: סגן השר עלה על הדוכן.

דב שילנסקי: מעל הדוכן עונים על שאילתות רגילות.

דב שילנסקי: היתה שאילתא רגילה שלי, והוא העדיף שלא לענות עליה אלא לרדת מהבמה ולענות על שאילתא בעל-פה.

סאלח טריף: אולי יש לסגן השרה הסבר לכך.

סאלח טריף: אולי תשמע את הסבריו של סגן השרה.

דב שילנסקי: אקרא זאת בפרוטוקול.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת שילנסקי, אני פונה אליך ומבקש: בגלל סידורים פרוצדורליים ירדתי מעל הדוכן.

מיכה גולדמן: עליתי, אך אמרו לי לרדת כדי להשיב על שאילתא בעל-פה.

מיכה גולדמן: לא היה כאן שום שיקול אחר, שום שיקול זר לא נכנס.

מיכה גולדמן: אני מבקש ממך שלא לעזוב.

דב שילנסקי: אם אדוני מבקש, אני חוזר.

סאלח טריף: יושב-ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת שילנסקי, אני חושב שהנקודה הובהרה, ואני חוזר לשאילתא מס' 139 של חבר הכנסת דיין.

סאלח טריף: ישיב סגן השרה, בבקשה.

סאלח טריף: חבר הכנסת ח' דיין שאל את שרת החינוך והתרבות ביום כ"א בחשוון התשנ"ג (17 בנובמבר 1992): הורים לתלמידים בכיתות ז' בבית-הספר "הגפן" ברמת-גן השביתו בתאריך 9 בנובמבר 1992 את הלימודים בשתי הכיתות, כמחאה על התנהגותה של המורה המחנכת כלפי התלמידים.

סאלח טריף: ברצוני לשאול: 1.

סאלח טריף: האם ידוע על כך למשרדך?

סאלח טריף: 2.

סאלח טריף: אם כן – כיצד ייתכן שמורה במוסד חינוכי, שאמורה לתת דוגמה אישית ולחנך תלמידים לתרבות, תנהג בצורה כזאת?

סאלח טריף: 3.

סאלח טריף: האם נכונה הידיעה, שמשרד החינוך מגבה את המורה ומוצא אותה ראויה לחנך?

סאלח טריף: 4.

סאלח טריף: מה ייעשה בנדון?

מיכה גולדמן: לכל השאלות: מכתב התלונה של ההורים למנהל המחוז נשלח רק בתחילת נובמבר 1992.

מיכה גולדמן: מנהלת בית-הספר, המפקחת ומנהל המחוז, כל אחד לפי חלקו, בדקו מיידית את התלונה.

מיכה גולדמן: הבדיקה הבהירה, כי הביטויים החריפים שיוחסו למורה היו לפני שבע שנים וטופלו על-ידי המפקח, וכי בשנת הלימודים הנוכחית לא הושמעו כל אותן התבטאויות שיוחסו למורה על-ידי ההורים.

מיכה גולדמן: המנהלת אישרה, שלפי בדיקתה אומנם קראה המורה לתלמידים "בורים", ובפעם אחרת "עמי ארצות" – ביטויים שאין אנו מסכימים להם.

מיכה גולדמן: על כך קיבלה המורה הערה בעל-פה ובכתב.

מיכה גולדמן: כמו-כן הובהר לה, שהמפקחת ומנהלת בית-הספר יעקבו אחרי עבודתה, תפקודה והתבטאויותיה, ואם נידרש לדיון חוזר – לא נהסס לשקול צעדים מחמירים.

מיכה גולדמן: הודעה על כך נשלחה להורים.

מיכה גולדמן: ראוי לציין, שעל-פי חוות-דעת המפקחת, המורה זוכה להערכה מקצועית חיובית.

סאלח טריף: רשות לשאלה נוספת לחבר הכנסת חיים דיין.

חיים דיין: אדוני סגן השר, אנחנו נתקלים במצבים כאלה לא אחת, לצערי הרב.

חיים דיין: הרי המחנכים האלה אמורים לתת דוגמה לתלמידים בבית-הספר.

חיים דיין: האם לא היה ראוי ונכון להוציא את המחנכת מכיתה ז', למרות מקצועיותה, לאור התלונות של ההורים, כעונש זמני, כדי שתלמד לקח?

מיכה גולדמן: חבר הכנסת דיין, שמעתי את הדברים שלך.

מיכה גולדמן: הם נרשמו וייבדקו.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת ש' יהלום שאל את שרת החינוך והתרבות ביום כ"א בחשוון התשנ"ג (17 בנובמבר 1992): בעיתון "חדשות" מתאריך י"ב בחשוון התשנ"ג, 8 בנובמבר 1992, פורסם שיועץ השרה, מר עמית שכטר, עושה שימוש ברכב ממשלתי צמוד, שלא בהתאם לנהלים התקינים.

מיכה גולדמן: ברצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם יועץ השרה עמית שכטר מקבל מהמשרד רכב ממשלתי, או משתמש ברכב ממשלתי צמוד ליום אחד או יותר בשבוע, וממתי הוא עושה זאת?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: האם הוגשה לוועדה המוסמכת בלשכת החשב הכללי בקשה להצמדת רכב?

מיכה גולדמן: מי הגיש את הבקשה, אם אכן הוגשה?

מיכה גולדמן: האם אושרה הבקשה על-ידי הוועדה המוסמכת לכך?

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: אם אכן הוגשה הבקשה על-ידי מי שראוי להגשתה, האם הושוו ההיקף והמטלות של הנסיעה המוטלות על מר עמית שכטר להיקף ולמטלות של הנסיעה המוטלות על פקידים בכירים אחרים הנוסעים ברכבם הפרטי מספר גדול יותר של קילומטרים ממר שכטר, כמו סמנכ"לים ומנהלי מחוזות?

מיכה גולדמן: 4.

מיכה גולדמן: האם נכון שבעבר לא קיבלו יועצי השר רכב צמוד?

מיכה גולדמן: 5.

מיכה גולדמן: האם מר שכטר משלם מס הכנסה עבור הטבה זו, אם היא אכן קיימת?

מיכה גולדמן: 1.

מיכה גולדמן: היועץ הבכיר מקבל מהמשרד רכב מאגר ממשלתי מדי פעם ליום או יותר בשבוע, בכפוף להוראות, על-פי סעיף 7 במשרד החינוך ועל-פי התקשי"ר הממשלתי.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: לא הוצמד עד כה רכב ממשלתי לנ"ל, ולכן לא הוגשה בקשה להצמדה.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: היקף מטלות הנסיעה הנדרש מהיועץ הנ"ל נבדק, ונמצא כי הוא ראוי לסיוע המשרד.

מיכה גולדמן: 4.

מיכה גולדמן: יועצי השר בעבר קיבלו סיוע מהמשרד ברכב ממשלתי על-פי צורכי העבודה.

מיכה גולדמן: 5.

מיכה גולדמן: הנ"ל אינו משלם מס הכנסה בגין קבלת הרכב מדי פעם, מאחר שהרכב אינו צמוד לו.

מיכה גולדמן: משרד החינוך והתרבות פנה לאחרונה למינהל הרכב, על מנת לאשר הצמדת רכב ממשלתי.

מיכה גולדמן: אם תאושר הפנייה, ינוכה לו מס הכנסה על-פי ההוראות.

סאלח טריף: רשות לשאלה נוספת לחבר הכנסת יהלום.

שאול יהלום: התשובות של סגן השר לא היו מספקות.

שאול יהלום: לדוגמה, הוא לא השיב לי על שאלה מס' 1, האם היועץ מקבל רכב ליום או יותר בשבוע, כמה יותר וממתי.

שאול יהלום: סעיף 7 במשרד החינוך – לא קיים דבר כזה.

שאול יהלום: מה זה "סעיף 7 במשרד החינוך"?

שאול יהלום: אני מבין שהדבר נעשה לפני החלטת הוועדה וללא סמכות.

שאול יהלום: השאלה שלי היא, אם זה הנוהג ששרת החינוך וסגנה ינהיגו מעתה במשרד החינוך, לאשר רכב לכמה ימים ליועצים, ללא אישור הוועדה המוסמכת?

מיכה גולדמן: שמעתי את ההערה שלך, ואני יכול כאן להרחיב ולהשיב תשובה ארוכה.

מיכה גולדמן: למדתי את המשרד במשך ארבעת החודשים שאני מכהן בו, ויכולתי להגיש רשימה ארוכה של הסדרים שנעשו בתקופת השר הקודם, עם שמות.

מיכה גולדמן: אנחנו רוצים להגיע למינהל תקין ולשמור על מינהל תקין.

מיכה גולדמן: משרד החינוך בראשות השרה וסגני השרה עושים על-פי התקשי"ר וכך יעשו גם בעתיד.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת ש' יהלום שאל את שרת החינוך והתרבות ביום כ"א בחשוון התשנ"ג (17 בנובמבר 1992): בעיתון "חדשות" מתאריך ה' בתשרי התשנ"ג, 2 באוקטובר 1992, פורסם שיועץ השרה, עמית שכטר, נסע לארצות-הברית על חשבון המשרד, ובין היתר כדי לסדר את ענייניו הפרטיים.

מיכה גולדמן: ברצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם נכון הפרסום, שאת מרבית זמן שהייתו בארצות-הברית הקדיש מר עמית שכטר לסידור ענייניו הפרטיים, ורק חמישה ימים הקדיש לענייני המשרד?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: האם נכון ששום יחידה מקצועית במשרד לא ביקשה ולא המליצה על נסיעה זו?

מיכה גולדמן: מי קבע את נחיצות הנסיעה?

מיכה גולדמן: מי במשרד ידע עליה? 3.

מיכה גולדמן: האם נכון שהשרה היא שחתמה אישית על אישור הנסיעה, דבר החורג מהנוהל המקובל?

מיכה גולדמן: 4.

מיכה גולדמן: אם כן – מדוע?

מיכה גולדמן: 5.

מיכה גולדמן: אם נכונים הפרסומים, מה ייעשה כדי להחזיר את הכספים שקיבל היועץ מהמשרד?

מיכה גולדמן: 1.

מיכה גולדמן: נסיעתו אושרה לחמישה ימים בלבד.

מיכה גולדמן: שאר הימים היו ימי חופשה, חול המועד סוכות ויום הכיפורים, על חשבונו.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: הנסיעה אושרה על-ידי מנכ"ל המשרד דאז מר זבולון אורלב, חשב המשרד והסמנכ"ל לאמרכלות, אשר חתמו על הטפסים המיועדים לכך על-פי הוראות התקשי"ר בעניין זה.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: השרה אישית חתמה על טופס הבקשה לנסיעה זאת, על-פי המקובל בהיותה ממונה ישירה עליו.

מיכה גולדמן: נוהל זה קוים גם בעבר.

מיכה גולדמן: 5-4.

מיכה גולדמן: הפרסומים כאמור לעיל אינם נכונים.

סאלח טריף: רשות לשאלה נוספת לחבר הכנסת יהלום.

שאול יהלום: לפי התשובה על שאלה מס' 3, סגן השר אכן מודה שהשרה חתמה, דבר שאינו מקובל.

שאול יהלום: שמענו גם שבחול המועד סוכות השרה עצמה חתמה על העברת כספים ממשרד החינוך למוסדות מסוימים, דבר שאינו מקובל.

שאול יהלום: שאלתי: האם מעתה זה יהיה הנוהג, והאם סגן השר קורא מינהל תקין לזה שהשרה תחתום על עניינים דומים גם בעתיד?

מיכה גולדמן: גם השרה וגם סגן השרה חותמים כשמדובר בנסיעות של עובדים הכפופים לשרה או לסגן השרה.

מיכה גולדמן: כך היה גם בעבר אצל כל השרים במשרד החינוך והתרבות.

סאלח טריף: אני שמח שחבר הכנסת דב שילנסקי נשאר אתנו וישמע את התשובה על השאילתא שלו.

סאלח טריף: חבר הכנסת ד' שילנסקי שאל את שרת החינוך והתרבות ביום כ"ח בחשוון התשנ"ג (24 בנובמבר 1992): הובא לידיעתי, כי בחיפה ובקריות מופיעה חבורת צעירים בהצגת "נונסנס" ומרשה לעצמה על הבמה להתבדח על השואה.

סאלח טריף: רצ"ב חומר בנדון.

סאלח טריף: אף שהצנזורה על מחזות בוטלה, ברצוני לשאול: 1.

סאלח טריף: האם ידועה התופעה למשרד החינוך והתרבות?

סאלח טריף: 2.

סאלח טריף: מה ייעשה בנדון?

מיכה גולדמן: 1.

מיכה גולדמן: למינהל התרבות לא מוכר גוף המבצע את המופע המדובר.

מיכה גולדמן: ברור לנו שהגוף איננו גוף ציבורי הקשור למשרד החינוך והתרבות בדרך כלשהי או מתוקצב על-ידו.

מיכה גולדמן: סביר להניח, שזה גוף הפועל בישראל במסגרת מסחרית או בכל מסגרת אחרת שאינה ציבורית.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: משרד החינוך והתרבות אינו מהווה צנזור על תכנים של הצגות המועלות בארץ, ומתוך עיקרון אין המשרד מתערב בתכנים של המוסדות המקבלים סיוע.

מיכה גולדמן: קל וחומר שלמשרד אין שום נגיעה לתכנים המוצגים בגופים שלא מקבלים סיוע ומציגים במדינה בצורה פרטית.

סאלח טריף: רשות לשאלה נוספת לחבר הכנסת דב שילנסקי.

דב שילנסקי: אני חושב שמחובת משרד החינוך והתרבות לא רק לעסוק או להתעניין בפעולות חינוכיות ותרבותיות הנעשות בכספים שהמשרד נותן, אלא בכלל במה שקורה בשטח זה במדינת ישראל.

דב שילנסקי: אני חושב שהופעה של להקה, גם אם אין היא ממומנת על-ידי משרד החינוך והתרבות, ששמה ללעג את השואה ומעל במה עושה כל מיני בדיחות, לפי החומר שהעברתי אליכם, מחובתכם להתערב.

דב שילנסקי: אפילו אם אין צנזורה, חובת

דב שילנסקי: כם לעבוד, להשפיע, לדבר על לבם, לעשות משהו על מנת שתופעה כזו לא תהיה.

דב שילנסקי: שאלתי היא, אף שאינכם מתקצבים את הגוף, האם יש בכוונתכם לעשות משהו כדי שתופעה כזו תיפסק?

דב שילנסקי: לבל יהיו אחרים שיגידו: הנה הם התחילו וזה כשר וזה מצחיק ומשעשע, הבה נעשה גם אנחנו.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת דב שילנסקי, שמעתי את הדברים שלך, ואני רוצה לומר לך משהו גם כמי שהיה עד לפני חודשים מספר ראש רשות מקומית.

מיכה גולדמן: מכיוון שאני עונה כאן בשם משרד החינוך והתרבות, ודאי שמשרד החינוך אינו מתערב ואינו מסייע לגופים פרטיים.

מיכה גולדמן: מאחר שהנושא עולה על סדר-היום הציבורי, וצריך שיעלה וימשיך לעלות – רק היום קיימנו בכנסת דיון מיוחד – ודאי שאמליץ בפני מינהל התרבות במשרד החינוך והתרבות להוציא חוזר לרשויות המקומיות, שיהיו ערות יותר לעניין.

מיכה גולדמן: אבל, המשרד לא יוכל להתערב מעבר להמלצה לרשויות המקומיות ולגופים ציבוריים, שיהיו ערים יותר לנושאים שיש בהם רגישות מיוחדת.

מיכה גולדמן: טוב שהסבת את תשומת לבנו לנושא הזה.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת ב' טמקין שאל את שרת החינוך והתרבות ביום כ"ח בחשוון התשנ"ג (24 בנובמבר 1992): נודע לי כי נהוג בבתי-ספר לשלוח להורים המאחרים בתשלומיהם הודעות המאיימות, שאם לא ישולם החוב יינקטו סנקציות כלפי הילדים.

מיכה גולדמן: הודעות אלו נשלחות באמצעות התלמידים עצמם גם בכיתות הנמוכות.

מיכה גולדמן: ברצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם ידוע על כך למשרדך?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: האם נשקל לשלוח הודעות אלו בדואר?

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: מה ייעשה בעניין?

מיכה גולדמן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

מיכה גולדמן: לא ידועים למשרדנו מקרים כגון אלה.

מיכה גולדמן: אם נקבל פרטים על מוסדות מסוימים הנוקטים שיטה זו, נטפל בעניין.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: משרדנו הוציא הנחיות מפורטות, שאין לפגוע בתלמידים שהוריהם לא שילמו את המגיע מהם ואין להעניש תלמידים בשל מעשה של הוריהם.

מיכה גולדמן: אני מוכן להעביר לחבר הכנסת טמקין את החוזר האמור.

מיכה גולדמן: נא עיין בעמוד 5.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת ט' אלסאנע שאל את שרת החינוך והתרבות ביום כ"ח בחשוון התשנ"ג (24 בנובמבר 1992): המורים העוסקים ומתמחים בהוראת דת האסלאם לא יכולים לקבל הסמכה בהוראת המקצוע הנ"ל, וזאת עקב היעדרם של מפקחים במקצוע זה, אף שהוא הפך להיות אחד המקצועות שבהם ניתן לגשת לבחינות הבגרות.

מיכה גולדמן: ברצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם הגיע נושא זה לידיעתך?

מיכה גולדמן: אם כן – האם נבדק על-ידיכם?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: האם ימונו מפקחים להסמכה במקצוע הנ"ל? 3.

מיכה גולדמן: האם ימונו מנחים לדת האסלאם באופן קבוע?

מיכה גולדמן: 1.

מיכה גולדמן: מינוי מפקח להוראת דת האסלאם אינו הכרחי להסמכת מורים לדת, במקביל נבדקת האפשרות להגדיל את מכסת משרות הפיקוח.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: נושא ההסמכה נמצא בטיפול.

מיכה גולדמן: 3.

מיכה גולדמן: עם הכנסת תוכנית לימודים להוראת מקצוע דת האסלאם מונו מדריכים כמקובל בשאר המקצועות, והם ממשיכים בעבודתם.

סאלח טריף: שאלה נוספת לחבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: כיום קיימות שתי מכללות ללימודי השריעה המוסלמית, אחת בבקה-אל-ע'רביה והשנייה באום-אל-פחם, שם מלמדים שריעה מוסלמית באמצעות מרצים מוסמכים ומוכשרים.

טלב אלסאנע: האם קיימת נכונות להכיר במוסדות האלה כמוסדות להשכלה גבוהה ובבוגרי המכללות כבוגרי מוסדות השכלה גבוהה?

מיכה גולדמן: אדוני, שמעתי את השאלה שלך.

מיכה גולדמן: אם לא קשה לך, אבקש להעביר אותה אלינו בכתב, כדי שנוכל להתייחס אליה, ותקבל עליה תשובה בכתב.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת ש' בניזרי שאל את שרת החינוך והתרבות ביום כ"ח בחשוון התשנ"ג (24 בנובמבר 1992): הובא לידיעתי, כי בבית-הספר "יבנה" בקריית-אתא יש שתי כיתות א' – האחת מאוכלסת אך ורק בבנות מעדות המזרח והאחרת ברובה בבנות אשכנזיות.

מיכה גולדמן: ברצוני לשאול: 1.

מיכה גולדמן: האם הפרטים נכונים?

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: אם כן – האם שיבוץ זה נעשה על דעת משרדך?

מיכה גולדמן: 1.

מיכה גולדמן: התשובה שלילית.

מיכה גולדמן: 2.

מיכה גולדמן: בכיתה א/1 לומדות 27 תלמידות, מתוכן שש בנות להורים יוצאי אשכנז, שתי עולות מאתיופיה, והיתר בנות להורים מעדות המזרח.

מיכה גולדמן: בכיתה א/2 לומדות 27 תלמידות, מתוכן חמש בנות להורים יוצאי אשכנז, ארבע עולות מאתיופיה, עולה מרוסיה, והיתר בנות להורים מעדות המזרח.

מיכה גולדמן: החלוקה לכיתות נעשתה בהתאם לחלוקת הבנות בגני-הילדים, תוך התייעצות עם הגננות וגורמי הייעוץ והחינוך והנהלת בית-הספר.

מיכה גולדמן: נראה לנו שלא היתה יכולה להיעשות חלוקה טובה וצודקת מזו שנעשתה.

סאלח טריף: האם יש שאלה נוספת?

שלמה בניזרי: לא.

סאלח טריף: אני מודה לסגן שרת החינוך, חבר הכנסת מיכה גולדמן.

סאלח טריף: הישיבה הנוספת מחר – – –

מיכה גולדמן: יש הצעות לסדר-היום.

סאלח טריף: סליחה, לא ראיתי את ההצעות לסדר-היום.

סאלח טריף: חשבתי שהישיבה נעולה.

סאלח טריף: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

סאלח טריף: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

סאלח טריף: שעות לימוד לתלמידים עולים

סאלח טריף: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 450 בנושא:

סאלח טריף: שעות לימוד לתלמידים עולים – של חבר הכנסת אברהם הירשזון.

סאלח טריף: ישיב עליה סגן שרת החינוך והתרבות.

סאלח טריף: בבקשה, חבר הכנסת אברהם הירשזון.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני סגן שרת החינוך, קליטת העולים החדשים במדינת ישראל היא משימה מורכבת, קשה וממושכת.

אברהם הירשזון: אין היא דומה לחגיגיות ולהתרגשות הציבורית והתקשורתית המלווה מאז ומתמיד כל גל עלייה חדש.

אברהם הירשזון: מייד אחרי שעוזבים העולים את שדה התעופה בן-גוריון, מתחיל התהליך האמיתי של הקליטה, המתקיים מטבעו הרחק מאור הזרקורים.

אברהם הירשזון: מלאכת הקליטה דומה לבניית פסיפס או מגדל.

אברהם הירשזון: כל קטע במהלך הקליטה קשור בקטע אחר.

אברהם הירשזון: הדיור קשור בתעסוקה, התעסוקה קשורה במצב המשק, ושניהם נקבעים בשים לב למדיניות הכלכלית של הממשלה.

אברהם הירשזון: מכל מרכיבי הקליטה, דומני כי הקליטה החינוכית, החברתית והתרבותית היא אבן הבוחן העיקרית בהצלחת הקליטה.

אברהם הירשזון: אי-אפשר כלל למדוד זאת במונחים של הצלחה או כישלון אבסולוטיים.

אברהם הירשזון: ההיסטוריה מלמדת, כי כל העליות שעשו את דרכן לארץ-ישראל נקלטו כאן בארץ, גם אם עברו חבלי קליטה קשים, לעתים קשה מנשוא.

אברהם הירשזון: בסופו של דבר נבנו השיכונים, השכונות והערים שבהן נקלטו העולים וכולם מצאו פרנסה המכבדת את בעליה.

אברהם הירשזון: אין כל סיבה שגורלם או עתידם של העולים שהגיעו לארץ לפני למעלה משנתיים ממדינות חבר העמים ומאתיופיה לא יהיה דומה.

אברהם הירשזון: אבל אם ניכשל בקליטה הרוחנית שלהם, נכשיר במו ידינו את הדור הבא של היורדים.

אברהם הירשזון: הקליטה הרוחנית מוטלת על כתפיהם של מאות המורים והמחנכים.

אברהם הירשזון: הם השליחים האמיתיים של המדינה ושל החברה והם נדרשים ונתבעים לפעול יום יום, שעה שעה, כדי לחזק בלב העולים, בני כל הגילים, את תחושת ההשתייכות וההזדהות עם העם ועם המדינה.

אברהם הירשזון: משרד החינוך והתרבות התארגן במהירות לקליטת התלמידים העולים.

אברהם הירשזון: השר הקודם, חבר הכנסת זבולון המר, הקים במשרדו רשות לקליטת העולים במערכת החינוך והעמיד לרשותה מיליוני שקלים.

אברהם הירשזון: מדיניותה היתה: כל המרבה בפעילות חינוכית וחברתית למען קליטת העולים הרי זה משובח.

אברהם הירשזון: הוא גם קבע כי נושא הקליטה יהיה הנושא החינוכי המרכזי בכל מוסדות החינוך במדינה.

אברהם הירשזון: וכך הובטח כי משימה לאומית זו לא תרד מסדר-יומם של בתי-הספר.

אברהם הירשזון: רבותי חברי הכנסת, בצער אמיתי אני נאלץ לקבוע היום מעל במת הכנסת, כי מרגע שהתחלפה הממשלה וללשכת שר החינוך והתרבות נכנסה הגברת שולמית אלוני, חלו שינויים בסדר העדיפויות במשרד, והתחום הראשון שנפגע מכך הוא קליטת התלמידים העולים.

אברהם הירשזון: כאשר התקרב מועד פתיחת שנת הלימודים ושרת החינוך ביקשה להוכיח לציבור כי היא אכן השיגה שעות לימוד נוספות, התברר כי לעולים לא ניתנו שעות נוספות.

אברהם הירשזון: כעת מתברר כי אותן שעות "נוספות" באו על חשבון שיעורי העזר והסיוע המיוחדים שניתנו בעבר לתלמידים עולים.

אברהם הירשזון: כל מי שמצוי בענייני הקליטה יודע ומבין כי תקן השעות הקיים העומד לרשות מנהלי בתי-הספר אינו מאפשר להם לתת לעולים, הזקוקים לתגבור לימודי בעיקר במקצועות העברית, האזרחות והחברה, שעות לימוד נוספות.

אברהם הירשזון: פקידים בכירים במשרד החינוך טוענים, כי השרה הורתה לקצץ כ-20,000 שעות עזר שניתנו לעולים ובסכום ש"נחסך" מכך היא הגדילה את התמיכה במוסדות תרבות ואמנות.

אברהם הירשזון: אבל לא בשם הפקידים באתי למחות היום באוזניה של שרת החינוך.

אברהם הירשזון: מנהלי בתי-הספר, הם עצמם, הפסיקו את עבודתם ויצאו להפגין מול משרד החינוך.

אברהם הירשזון: אני לא זוכר מתי עזבו המנהלים את תלמידיהם ומוריהם ובאו להפגין מול המשרד הממונה עליהם.

אברהם הירשזון: הם לא באו לבקש תוספת שכר לעצמם או לחבריהם.

אברהם הירשזון: הם באו בדרישה להחזיר את שעות הלימוד שנגזלו מהעולים החדשים.

אברהם הירשזון: הם באו למחות על כך שארבע פעמים ביקש ארגון המנהלים להיפגש עם השרה כדי לדון בנושא זה, ואפילו תשובה שלילית לא קיבלו על בקשתם זו.

אברהם הירשזון: הם באו להתריע על התפתחות תופעה חדשה בקרב התלמדים העולים.

אברהם הירשזון: בהעדר משאבים מספיקים מתקשים יותר ויותר תלמידים עולים להתמודד עם דרישות מערכת החינוך הישראלית וחוזרים, ללא הוריהם, למדינות חבר העמים, כדי להמשיך שם את לימודיהם.

אברהם הירשזון: ברצוני לשאול: האם משרד החינוך ישלח בקרוב שליחים לרוסיה כדי לברר מדוע ירדו התלמידים העולים?

אברהם הירשזון: מי אם לא שרת החינוך עצמה חייבת לבוא ולהסביר את מדיניותה בקליטת התלמידים העולים?

אברהם הירשזון: מה עוד צריכים לעשות מנהלי בתי-הספר כדי להזעיק את דעת הקהל נגד מדיניותה החינוכית של שרת החינוך?

אברהם הירשזון: ואם לא די במשבר הקליטה במערכת החינוך, באה שרת החינוך ומבשרת לנו על החלטתה לפעול לקיצור שבוע הלימודים במוסדות החינוך החל משנת הלימודים הבאה.

אברהם הירשזון: המעט שמקבלים התלמידים העולים כדי להתגבר על קשיי הקליטה שלהם יקוצץ גם הוא, אם וכאשר יעברו בתי-ספר ללמוד חמישה ימים בשבוע.

אברהם הירשזון: שרי החינוך הקודמים קבעו מה שכל ישראלי מבין, שבתי-הספר וגני-הילדים צריכים להיות האחרונים שיעברו לחמישה ימי עבודה.

אברהם הירשזון: אין כל הצדקה כלכלית ולימודית ש-1.4 מיליון תלמידים וכ-100,000 מורים ב-12,000 מוסדות חינוך יישארו בבית בימי שישי, בעוד רוב ההורים עדיין עובדים בימי שישי.

אברהם הירשזון: הדבר יכביד במיוחד על משפחות ברוכות ילדים.

אברהם הירשזון: כיום רק כמחצית מן המועסקים המשק הישראלי עברו לחמישה ימי עבודה בשבוע.

אברהם הירשזון: רבותי חברי הכנסת, אינני מתעלם מהצורך להתאים את מבנה העבודה במשק הישראלי למתרחש בעולם המערבי, אבל מתי לקצר את שבוע הלימודים – זו הכרעה שתלויה בנו.

אברהם הירשזון: מדוע למהר כל כך?

אברהם הירשזון: האם יש לשרת החינוך תוכנית מגירה להעסקת התלמידים ביום החופשי?

אברהם הירשזון: האם תסכים הממשלה שהם ישוטטו ברחובות באפס מעשה או יצפו שעות בטלוויזיה במקום לשהות בבתי-הספר גם בימי שישי?

אברהם הירשזון: מה החיפזון?

אברהם הירשזון: מדוע לטלטל את מערכת החינוך בנושא שטרם הגיע זמנו?

אברהם הירשזון: תמתין שרת החינוך עד שכל הסקטורים במשק יעברו לשבוע עבודה מקוצר וכל ההורים יהיו בבית בימי שישי, ואז תשתנה גם המערכת הלימודית.

אברהם הירשזון: הנה כי כן, לפנינו מסכת תמוהה ומוזרה, המעידה על חוסר תכנון.

אברהם הירשזון: רבותי, קליטת העולים יקרה לכל ישראלי.

אברהם הירשזון: לכן אני מבקש מהכנסת לדון עליה, לתבוע הסברים ולהסיק מסקנות.

אברהם הירשזון: אך גם הנושא של קיצור שעות הלימודים לכלל תלמידי ישראל אסור שיישאר ויעבור ללא תגובה מתאימה.

אברהם הירשזון: על אלה באה זעקתי היום מעל במת הכנסת.

אברהם הירשזון: תודה.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת אברהם הירשזון.

סאלח טריף: סגן השר ישיב, בבקשה.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את דבריו של חבר הכנסת אברהם הירשזון.

מיכה גולדמן: הנושא שהוא העלה הוא נושא מרכזי, שמשרד החינוך והתרבות רואה בו אחד הדברים החשובים שיש לטפל בהם.

מיכה גולדמן: לכן, שרת החינוך והתרבות, עם כניסתה למשרד החינוך והתרבות, החליטה שהנושא שטופל במשרד החינוך והתרבות, באחריות סמנכ"ל המשרד מר בן-ציון דל, יועבר לאחריותו הישירה של סגן השר.

מיכה גולדמן: זאת מתוך רצון לתת לנושא הזה תשומת לב קרובה של סגן שר.

מיכה גולדמן: ואכן, סגן השר העומד כאן הוא היום האחראי – בין הנושאים שהוא קיבל על עצמו – לכל מה שקשור בנושא קליטת העלייה.

סאלח טריף: תקוותנו היא שסגן השר רק יעשה לקידום העניין.

מיכה גולדמן: היום המשרד נערך לטיפול בכל מה שקשור לקליטת התלמידים העולים ובכל מה שקשור בעלייה העיקרית, מחבר העמים.

מיכה גולדמן: המעורבות של משרד החינוך והתרבות היא מעבר למה שהיה עד לפני כשלושה חודשים.

מיכה גולדמן: משרד החינוך והתרבות עוסק בנושאים האלה והוא החל בפרויקט מיוחד במסגרת קליטה של 350 תלמידים גילאי 15 ו-16.

מיכה גולדמן: לפני כשלושה שבועות קלטנו כ-350 נערים ונערות במוסדות חינוך שונים, כשהם באים למדינת ישראל לשלוש שנים.

מיכה גולדמן: אנחנו רואים בפרויקט הזה פרויקט מיוחד, שיכול להיות מודל לשנתיים-שלוש השנים הקרובות, כאשר המגמה היא להביא בעקבות התלמידים והילדים את הוריהם.

מיכה גולדמן: זה מחזיר אותנו לאותה תקופה יפה שבה תלמידים הגיעו באמצעות "עליית הנוער", השתלבו במדינת ישראל, והיום אנחנו יכולים לפגוש אותם ממלאים תפקידים מרכזיים במדינת ישראל, אם בשירות הממשלתי, אם בשירות הצבאי ואם בכל תחום, כזה או אחר.

מיכה גולדמן: לגבי כל מה שקשור לקיצוץ בשעות העזר לתלמידים עולים – הקיצוץ בשעות העזר נעשה כבר לקראת שנת הלימודים התשנ"ב, ולא השנה.

מיכה גולדמן: בשנת הלימודים התשנ"ג קודמה הזכאות.

מיכה גולדמן: לגבי התלמידים האתיופים ממשיכים בזכאות החל ב-1 בינואר 1990, וכל עולי "מבצע שלמה" זכאים לשעתיים.

מיכה גולדמן: כך שלגבי העולים האתיופים – ממשיכים לתת את השעתיים.

מיכה גולדמן: משרד החינוך, עם כניסתה של השרה לתפקיד, ואני כאיש הממונה, מצאנו וראינו שבחודש ספטמבר, עם פתיחת שנת הלימודים, חסרות שעות ויש פגיעה בעיקר בתלמידי כיתות י', י"א וי"ב.

מיכה גולדמן: הוספנו כ-4,500 שעות עבור כל העולים, ולא רק על-פי המפתח שנקבע כבר בשנת התשנ"ב, שאומר שהדבר חל רק לגבי עולים שעלו החל מנובמבר 1991.

מיכה גולדמן: הוספנו על השעה עוד כ-0.3.

מיכה גולדמן: נכון שהנושא מצוי על סדר-היום, ואנחנו מטפלים עכשיו בהוספת שעות, כדי להביא להכנה טובה יותר של תלמידי כיתות י', י"א וי"ב, שניגשים למבחני הבגרות.

מיכה גולדמן: אנחנו מנהלים משא-ומתן.

מיכה גולדמן: שמחתי הבוקר שחברים בוועדת הכספים העלו את נושא השעות החסרות לעולים.

מיכה גולדמן: אני בטוח שחברי ועדת הכספים יסייעו להוסיף שעות למערכת החינוך, על מנת לסייע ולקדם את התלמידים העולים.

מיכה גולדמן: נוסף על כך, רציתי להבהיר כאן את תוספת השעות שניתנה לכיתות א', כדי להוריד את הביזיון והשחיקה שנעשתה לאורך 15 השנים האחרונות.

מיכה גולדמן: ואני אומר כאן, שהדבר נעשה לא רק בתקופת שר החינוך הקודם, אלא גם בתקופת שר החינוך בממשלת האחדות הלאומית, בתקופת השר יצחק נבון.

מיכה גולדמן: אני אומר זאת כדי שלא נהפוך את נושא החינוך לנושא שהוא בניגוח פוליטי.

מיכה גולדמן: היתה שחיקה ב-15 השנים האחרונות, והדבר בא לידי ביטוי בכך שתלמידי כיתות א' הולכים הביתה, או הלכו הביתה בשעה 12:00, או בשעה 11:45.

מיכה גולדמן: הממשלה הנוכחית קבעה ואמרה קודם הרכבת הממשלה, שנושא החינוך יקבל העדפה ועדיפות.

מיכה גולדמן: על כן, על-פי הנחיה של ראש הממשלה ושרת החינוך והתרבות, ניתנו שעות נוספות בהיקף של 50,000, כדי שכיתות א' ילמדו עד השעה 13:00.

מיכה גולדמן: נקבל שעות נוספות בחודש ינואר, בתקציב 1993, לאחר שהוא יאושר.

לימור לבנת: אם 50,000 השעות באו על חשבון שיעורי המוסיקה בגני-הילדים, מה ההיגיון בכך?

מיכה גולדמן: חברת הכנסת לבנת, אנחנו עושים את כל המאמצים כדי שכל התחומים וכל השעות שניתנו גם בגני חובה וגם במפעלים מיוחדים, כמו בערי הפיתוח, אכן ימולאו.

מיכה גולדמן: בנושאים האלה יש רגישות מיוחדת.

מיכה גולדמן: אני אדם שבא מאזור הגליל ואני מכיר את הנושאים מקרוב, בתוקף תפקידי הקודם כראש רשות מקומית.

מיכה גולדמן: אנחנו עושים את כל המאמצים כדי לחזק את כל מה שאנחנו יכולים לחזק בגני החובה ובכיתות היסוד.

מיכה גולדמן: אנחנו נעשה ככל שנוכל, נגביר ונסייע.

מיכה גולדמן: אנחנו עומדים עכשיו לקלוט, לאחר סיכום עם האוצר, כ-1,035 מורים עולים, לאחר שהם עברו הכשרה.

מיכה גולדמן: ובחודש מרס יסיימו עוד 350 מורים עולים הכשרה.

מיכה גולדמן: המורים האלה, אנחנו נסתייע בהם בעיקר במקצועות המתמטיקה, הפיסיקה, הכימיה, האמנות, המוסיקה, הספורט, כדי שנוכל לחזק את מערכת החינוך.

מיכה גולדמן: ואני מקווה, שעם פרויקט 5,000 המורים, שעכשיו שר האוצר רואה בו נושא חשוב, כדי שנוכל להפעיל ולסייע למערכת החינוך, נוכל יחד לעשות כך, שמערכת החינוך בשנה הבאה, בהתשנ"ד, תקבל הקצאה של עוד עשרות אלפי שעות, ונוסיף על כך את המורים העולים.

מיכה גולדמן: אני בטוח שבמערכת החינוך אי-אפשר לבוא ולומר – כמו שאני רואה את הנושא החשוב האחר, ההתמודדות עם צמצום תאונות הדרכים, אי-אפשר לחסל את תאונות הדרכים; וכל שעה שנוסיף למערכת החינוך, אני אומר:

מיכה גולדמן: הלוואי שיכולנו להוסיף שעה נוספת עליה, וכך נמשיך ונפעל.

מיכה גולדמן: תודה רבה.

סאלח טריף: תודה לסגן השרה.

סאלח טריף: מה אתה מציע, אדוני סגן השרה?

מיכה גולדמן: אני בעד העברת הנושא לוועדת החינוך והתרבות, אם יש צורך.

מיכה גולדמן: אומנם ועדת החינוך קיימה דיון בנושאים האלה.

מיכה גולדמן: האם אתה מסתפק בתשובת סגן השרה, חבר הכנסת הירשזון, או שאתה רוצה שהנושא יעבור לוועדת החינוך?

סאלח טריף: אתה מסכים, חבר הכנסת הירשזון?

אברהם הירשזון: אני הייתי מבכר, שנושא חשוב זה יידון במליאה.

סאלח טריף: טוב, ניגש להצבעה.

מיכה גולדמן: אין לי שום בעיה שהנושא יידון במליאה.

מיכה גולדמן: אינני רואה שיש צורך בהצבעה.

מיכה גולדמן: אני חושב שנושאי התלמידים וקליטת העלייה הם נושאים מרכזיים, הם נושאים חשובים, וככל שנוכל לסייע ולקדם, ואני חושב שזאת המדיניות של המשרד, במערכת החינוך ובקליטת התלמידים העולים, זה יהיה לברכה לכולנו.

סאלח טריף: אני מעמיד להצבעה את ההצעה לקיים דיון במליאה בהצעת חבר הכנסת הירשזון.

סאלח טריף: נא להצביע.

סאלח טריף: בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת – 6

סאלח טריף: נמנעים – אין

סאלח טריף: בעד – שישה, אין נגד, אין נמנעים.

מיכה גולדמן: תוסיף את קולי.

סאלח טריף: אני מוסיף את קולך.

סאלח טריף: אני קובע שהצעת חבר הכנסת הירשזון בנושא שעות לימוד לתלמידים עולים תידון במליאה.

סאלח טריף: (הצעת חבר הכנסת מ' שטרית)

סאלח טריף: אנחנו עוברים, חברי הכנסת – – –

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, אני מציע להמשיך בישיבת הכנסת מחר – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת הנגבי, הצעתך נשמעה בקשב רב.

סאלח טריף: אנחנו עוברים להצעת חוק קמ"ב, הצעת חוק החינוך (תוספת שעות לימוד והעשרה), התשנ"ב–1992, של חבר הכנסת מאיר שטרית.

סאלח טריף: אני מתכבד להזמין אותך.

סאלח טריף: בבקשה, תנמק לפנינו את הצעת החוק.

סאלח טריף: ישיב סגן שרת החינוך והתרבות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שרת החינוך והתרבות חבר הכנסת מיכה גולדמן, חברי הכנסת הנוכחים באולם, חבר הכנסת טלב אלסאנע וחבר הכנסת גונן שגב, ראש המועצה המקומית עומר פנחס בדש, צר לי על שהכנסת ריקה בדיון חשוב כזה, אבל אני חושב שהגיעה העת והשעה ליצור הלכה למעשה מהפכה חברתית אמיתית במדינה הזו.

מאיר שטרית: ראש הממשלה הנוכחי, מר יצחק רבין, אמר ערב הבחירות, שצריך לשנות את סדר העדיפויות הלאומי במדינת ישראל.

מאיר שטרית: ואני אומר: לא צריך לשנות אותו, צריך לקבוע אותו, קודם כול.

מאיר שטרית: אני חושש, שבשום מקום במדינת ישראל לא היה שום פורום, בשום חדר, שישב לקבוע מהו סדר העדיפויות הלאומי.

מאיר שטרית: ובעיני, בראש סדר העדיפויות הלאומי צריך לעמוד, בראש ובראשונה, הנושא החברתי-הכלכלי, ובראשו החינוך.

מאיר שטרית: יותר מדי שנים, מאז קום המדינה ועד היום, אנו עסוקים בעיקר בתחומי החוץ והביטחון.

מאיר שטרית: ואני חושב שבעניין זה – לא צפויה סכנה למדינת ישראל מהכיוון הזה.

מאיר שטרית: אני חושב שאם צפויה סכנה למדינת ישראל, לקיומה כמדינה, לאיכות החיים שבה, לכלכלה שלה, זה דווקא בתחום החברתי.

מאיר שטרית: מדינת ישראל נשארה בעולם כמדינה קיימת וניצחה במערכה – לא בזכות הטנקים שלה, אלא בזכות הטנקיסטים; לא בזכות המטוסים, אלא בזכות הטייסים; לא בזכות הרובים, אלא בזכות החיילים; במלים אחרות – בזכות האדם.

מאיר שטרית: ולדאבוני הרב, הנושא הזה מוזנח בארץ.

מאיר שטרית: אנחנו מזניחים את האדם.

מאיר שטרית: השחיקה במערכת החינוך הגיעה במשך השנים לממדים של שערורייה.

מאיר שטרית: ואני אצטט, אדוני היושב-ראש, ברשותך, נתונים אחדים כדי להבהיר מה מצב מערכת החינוך.

מאיר שטרית: במבחנים שנערכו ביוני 1991 בכיתות ד'–ה' בחשבון ובהבנת הנקרא התברר, כי 30% מכלל תלמידי כיתות ד' אינם שולטים במיומנויות הבסיסיות בחשבון.

מאיר שטרית: ב-140 בתי-ספר בישראל נכשלו למעלה מ-50% מהתלמידים בחשבון ובהבנת הנקרא.

מאיר שטרית: ואני אומר: שומו שמים, ב-140 בתי-ספר יותר מ-50% מהילדים נכשלו בהבנת הנקרא.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הם למדו שלוש כיתות גן, ארבע כיתות בית-ספר, ולא יודעים לקרוא.

מאיר שטרית: מה עוד צריך לקרות בשביל לעשות מהפכה במערכת החינוך?

מאיר שטרית: הרי היום גדלים בישראל ילדי המצוקה של מחר.

מאיר שטרית: אפשר לעבור היום בכיתות א' ולהצביע על ילדים ולומר להם: אתה ואתה ואתה תהיו מקרי הסעד של מחר, העבריינים של מחר, הצרות של מחר, ואיש לא ימנע את זה.

מאיר שטרית: זה יקרה.

מאיר שטרית: כאשר אתה מכיר את הרקע הסוציו-אקונומי שלהם, הם יגיעו לשם.

מאיר שטרית: האם היה מישהו מעלה על הדעת להציע, כדי לחסוך בתקציב הבריאות, לקצץ בתקציב החיסונים?

מאיר שטרית: הרי חיסונים עולים כסף.

מאיר שטרית: מישהו יכול להציע לכאורה: בואו נקצץ את התקציב לחיסון נגד אבעבועות שחורות ולחיסון נגד שיתוק ילדים, כי אפשר לחסוך את הכסף הזה.

מאיר שטרית: מה היה קורה?

מאיר שטרית: בתוך שנים אחדות היתה מתפרצת אולי מגפה, שהיו מתים בה אלפים, אולי עשרות אלפים, או אלפים היו נהיים משותקים.

מאיר שטרית: לכן איש איננו מעז להעלות על הדעת הצעה לקצץ בחיסונים.

מאיר שטרית: במערכת החברתית של מדינת ישראל, החיסון לחברה הישראלית הוא החינוך.

מאיר שטרית: ולדאבוני הרב, פה כן מעזים ופה כן מקצצים שנה אחר שנה.

מאיר שטרית: ואני מסכים עם סגן השרה גולדמן, שהשחיקה בחינוך נעשתה לאורך כל השנים האחרונות, והיא נעשתה במישורים שונים: מישור אחד – שעות החינוך; מישור שני – בהוצאה פר נפש לתלמיד, בהשקעות במחקר; ומעבר לזה – שחיקה ביכולת הקיום של המשפחות וביכולת שלהן לתת תשובה לילדים שלהן.

מאיר שטרית: אם ממדי העוני במדינת ישראל עומדים היום על 565,000 איש החיים מתחת לקו העוני, ומהם 260,000 ילדים, הרי פה צומח דור המצוקה הרביעי של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: למה מחכים?

מאיר שטרית: לדאבוני הרב, מרוב התעסקות בביטחון, רבים בארץ סבורים – וכל הזמן השתמשו בתירוץ הזה – עכשיו יש ביטחון, אין לנו ראש ואין לנו זמן להתעסק בחינוך ובחברה.

מאיר שטרית: זו טעות נוראית, כיוון שהביטחון של מדינת ישראל נעוץ בראש ובראשונה בחינוך.

מאיר שטרית: רק אם נבטיח שמירה על יתרון איכותי של האדם בישראל, יש סיכוי לשמור על קיומה של המדינה הזאת.

מאיר שטרית: אם נאבד את היתרון האנושי הזה, אם נשחק אותו, המדינה תלך לאיבוד.

מאיר שטרית: על כן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהגיעה השעה לתקן את המעוות, והצעת החוק שלי באה להתמודד עם העניין הזה.

מאיר שטרית: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שהמדינה אכן תשים בראש סולם העדיפויות, כפי שראש הממשלה התחייב לפני הבחירות האלה, את החינוך.

מאיר שטרית: אני מציע, על כן, על-פי הצעת החוק שלי, אדוני היושב-ראש, שבתי-הספר במדינה יפעלו שמונה שעות ביום החל משנת הלימודים התשנ"ד, שנת הלימודים הבאה.

מאיר שטרית: ואני מציע, מאחר שלממשלה יהיה קושי – ואני פתוח בעניין הזה לשינוי, כמובן – הדרגתיות בהפעלה: בהתשנ"ד להפעיל בכל ערי הפיתוח ובשכונות המצוקה, ובהתשנ"ה – בכל הארץ.

מאיר שטרית: אני, מסכים, כמובן, לקצר ולהתחיל בהתשנ"ד בכל הארץ, אם הממשלה תהיה מוכנה ותהיה ערוכה לכך.

מאיר שטרית: העלות של הפעלת התוכנית הזאת אמורה להיות לשנה שלמה בסדר גודל של 400 מיליון שקל נוספים, ללא תוספת של מינהלה.

מאיר שטרית: ואני חושב שאין במדינת ישראל השקעה טובה יותר, נכונה יותר, חשובה יותר לעתיד המדינה הזו, לעתיד העם הזה, מההשקעה בחינוך.

פיני בדש: פחות מהסכום שהועבר לקופת-חולים.

מאיר שטרית: ואם יגידו לי: מאין תיקח את הכסף – אני מוכן להצביע על המון אפשרויות.

מאיר שטרית: ומאחר שאני חבר בוועדת הכספים, אני חושב שכבר בתקציב 1993 נצטרך לעשות תיקון כדי לתקצב את התחלת התוכנית הזאת מ-1 בספטמבר 1993, שנופל בתקציב 1993.

מאיר שטרית: על כן, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת שנותרו באולם ואדוני סגן השר, אני מבקש את תמיכת הכנסת באישורו של החוק הזה בקריאה טרומית, כדי שנוכל לקדם אותו ולהביא אותו לקריאה ראשונה.

סאלח טריף: תודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

סאלח טריף: אדוני סגן השרה, בבקשה.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק של חבר הכנסת מאיר שטרית – הצעת חוק החינוך (תוספת שעות לימוד והעשרה), התשנ"ב–1992 – הכנסת חוקקה בשנת התש"ן–1990 חוק יום חינוך ארוך בנוסח דומה, כאשר הביצוע שלו צריך להסתיים בהתשנ"ח.

מיכה גולדמן: בערי הפיתוח ובשכונות המצוקה הוחל החוק בשנים קודמות על-פי התקנות שתוקנו בהתש"ן–1990, ועל-פיהן התוספת ליום חינוך ארוך תהיה שש שעות בימים ראשון, שני, רביעי וחמישי בשבוע.

מיכה גולדמן: לביצוע החוק על-פי הצעתו של חבר הכנסת שטרית יש צורך בתוספת של כ-150,000 שעות שבועיות, אם בתי-הספר ימשיכו לפעול במשך שישה ימים.

מיכה גולדמן: במסגרת שינוי העדיפויות בממשלה, קיבל המשרד בהתשנ"ג תוספת של 50,000 שעות, ורובן נוצלו להארכת יום הלימודים בכיתות, ובתקציב 1993, המתייחס לשנת הלימודים התשנ"ד – תוספת של 30,000 שעות שבועיות.

מיכה גולדמן: קבלת החוק מותנית במתן התקציב לביצועו.

מיכה גולדמן: אני רוצה להוסיף כמה מלים.

מיכה גולדמן: שמעתי את דברי ההקדמה של חבר הכנסת מאיר שטרית.

מיכה גולדמן: נכון, ואמרתי זאת קודם בתשובה על הצעה לסדר-היום, שהממשלה הנוכחית, עם כל זאת שהיא צריכה להתמודד עם בעיות קשות, ואנחנו שומעים את דבריו של ראש הממשלה ערב ערב ובוקר בוקר על הבעיות הקשות, הגירעונות, המשבר הגדול של תעשיות הביטחון וההתמודדות המיוחדת עם בעיות התעסוקה – נושא החינוך הוא נושא מרכזי, ולכן הממשלה החליטה באחת מהישיבות הראשונות שלה להקדיש לכך דיון מיוחד והקימה את ועדת המנכ"לים, שתיתן את התשובה ואת תשומת הלב המיוחדת – – –

פיני בדש: אתה מוסיף 1,000 תקנים – אתה פותר בעיות תעסוקה.

מיכה גולדמן: לכן, הוועדה המליצה – וכבר אמרתי קודם – אנחנו עומדים לקלוט במערכת 1,035 מורים עולים כבר בימים אלה, ו-350 מורים עולים נוספים בחודש מרס, כדי שנוכל להתמודד עם המצוקה הקשה של אותם מורים עולים שעברו את ההכשרה, ורובם מהנדסים, כאלה שיכולים לסייע ולתרום למערכת החינוך.

מיכה גולדמן: בתוכנית מיוחדת שאנחנו עכשיו נערכים לה, במסגרת קרן "קרב", אנחנו עומדים להפעיל עוד 5,000.

מיכה גולדמן: אם נתרגם את ה-5,000 האלה לשעות – – –

פיני בדש: זה על חשבון הקטנת הכיתות, או הקטנת תוספת השעות?

מיכה גולדמן: זה לא על חשבון הקטנת הכיתות, זה פשוט בא להתמודד עם שני דברים שעליהם אנחנו צריכים לתת תשובה מיידית: קידום וחיזוק מערכת החינוך והתמודדות עם בעיית האבטלה, בעיקר בקרב העולים; כך נוכל לסייע באותם מקצועות שבהם יש לנו היום קשיים מיוחדים.

מיכה גולדמן: היום אתה יכול לראות בערי הפיתוח שקשה להשיג מורים למתמטיקה.

מיכה גולדמן: אני מדבר על ערי הפיתוח, שנמצאות במרחק של 100 קילומטרים מתל-אביב, צפונה או דרומה, או על אזורי התיישבות כמו אזור הערבה, שמטיסים אליהם מורים למוסיקה.

מיכה גולדמן: אם אתה תציע למורים למוסיקה להקים את ביתם באזור הערבה, או תקלוט אותם בקריית-שמונה, וחלקם נמצאים שם, וצריכים להעמיד לרשותם את התקנים – אז ודאי שנעביר את החוק שמציע חבר הכנסת מאיר שטרית לוועדת החינוך, על-פי המקובל.

מיכה גולדמן: משרד החינוך והתרבות ימשיך להקצות שעות, וכמו שאמרתי סדר העדיפויות יהיה על-פי מה שנקבע בממשלה, וראש הממשלה רואה קודם כול את הטיפול המיוחד באותם אזורי פיתוח ושכונות.

מיכה גולדמן: אני רוצה להוסיף ולומר, שכל מה שקשור במגזר הערבי – הוספנו גם שם כ-5,000 שעות, ואנחנו מתכוונים לצמצם את הפערים הגדולים שנוצרו במגזר הערבי באותם נושאים שהם אפילו לא יודעים מהם.

מיכה גולדמן: אנחנו מדברים על ספריות ועל אולפנים למוסיקה, משום שאנחנו צריכים לסייע לכלל אזרחי ישראל ולכלל ילדי ישראל.

מיכה גולדמן: זה מתפקידנו, זאת אחריותנו, וכך נעשה.

מיכה גולדמן: לכן אני מציע להעביר את הצעת החוק של חבר הכנסת מאיר שטרית לוועדת החינוך והתרבות.

סאלח טריף: תודה לסגן השר.

סאלח טריף: אנחנו ניגשים להצבעה מהירה.

סאלח טריף: מי בעד ומי נגד העברת הצעת החוק של חבר הכנסת שטרית לוועדת החינוך – בבקשה להצביע.

סאלח טריף: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק החינוך (תוספת שעות לימוד והעשרה), התשנ"ב–1992, לדיון מוקדם בוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

סאלח טריף: רבותי, אני קובע: בעד – 5, אין נגד, אין נמנעים, הצעת החוק של חבר הכנסת שטרית אושרה להעברה לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

סאלח טריף: תנאי הבטיחות והתשתית בבתי-הספר בבאר-שבע וסביבתה

סאלח טריף: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בהצעה לסדר-היום, מס' 449, של חבר הכנסת טלב אלסאנע, בנושא:

סאלח טריף: תנאי הבטיחות והתשתית בבתי-הספר בבאר-שבע וסביבתה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אלסאנע, בבקשה.

מיכה גולדמן: הגענו לימים טובים.

סאלח טריף: ימים מעולים.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, 38,000 תלמידים, כלל התלמידים בבאר-שבע, שבתו ביום שני החולף על-פי קריאת ועד ההורים העירוני, בהסכמת הסתדרות המורים וועד מנהלי בתי-הספר, כמחאה על מצב הבטיחות, התחזוקה והתברואה במוסדות החינוך בעיר.

טלב אלסאנע: שביתה זו לא היתה פתאומית, אלא באה עקב מגעים בנושא עם העירייה ומשרד החינוך, אך ללא הועיל.

טלב אלסאנע: במערכת החינוך בבאר-שבע, המונה 38,000 תלמידים, יש 212 גני-ילדים, 60 בתי-ספר יסודיים ו-12 בתי-ספר תיכוניים.

טלב אלסאנע: בשנתיים-וחצי האחרונות נקלטו 3,500 תלמידים עולים חדשים, דבר אשר חייב בניית שלושה בתי-ספר חדשים, 12 כיתות גן חדשות ותוספת כיתות בבתי-הספר הקיימים.

טלב אלסאנע: רוב בתי-הספר נבנו לפני למעלה מ-20 שנה על תשתיות לקויות, כפי שהיה מקובל בעת בניית העיר.

טלב אלסאנע: המצב חמור עד כדי כך, שלשכת הבריאות המחוזית הוציאה צו סגירה נגד בית-הספר הממלכתי-דתי "בר-אילן", לאחר שמפקחי לשכת הבריאות המחוזית ערכו בדיקה במערכת השירותים והתחזוקה בבית-הספר ועמדו מקרוב על המצב החמור של תנאי התחזוקה והתשתית.

טלב אלסאנע: צו הסגירה נגד בית-הספר הוצא ללא הגבלת זמן, עד תיקון כל הליקויים.

טלב אלסאנע: מפקחי לשכת הבריאות קבעו, כי המצב החמור השורר בבית-הספר מהווה סכנה בריאותית לילדים.

טלב אלסאנע: בבית-ספר זה מערכת צנרת הביוב והמים רעועה ביותר, וחלק גדול מהילדים לומדים במקלט.

טלב אלסאנע: בית-ספר נוסף הוא בית-הספר "מעוז אברהם", בשכונה ג' בבאר-שבע, הקיים משנת 1965.

טלב אלסאנע: הקומה העליונה נפסלה לחלוטין ללימודים בשל סכנת שרפה.

טלב אלסאנע: בבתי-ספר אחרים השמשות בחדר המורים ובכמה כיתות מנופצות, ויש הצפות של מים בחורף.

טלב אלסאנע: ברוב בתי-הספר לא ניתן להכניס אפילו תנורי חימום, לא בבתי-הספר ולא בגני-הילדים, כיוון שכל שינוי בהספק החשמל גורם לקריסת המערכת.

טלב אלסאנע: נערך סקר תשתיות על-ידי עיריית באר-שבע, כדי לבצע את התיקונים והשיפוצים ולהביא את המערכת למצב נאות, על מנת לפתור את הליקויים הבטיחותיים והתברואיים, והמסקנה היתה, כי דרוש סכום של 30 מיליון שקל.

טלב אלסאנע: העירייה במצבה הקיים היום יכולה לבצע את האחזקה השוטפת, אבל אין היא יכולה לטפל יסודית בתשתיות הקורסות.

טלב אלסאנע: העירייה חתמה לא מכבר עם משרד הפנים והאוצר על תוכנית הבראה, ולפיה העירייה תנהג בתקציב מאוזן ותקבל מענק לאיזון התקציב.

טלב אלסאנע: והעירייה תצטרך על-פי תוכנית זו לצמצם את פעולותיה.

טלב אלסאנע: יוצא מכך כי העירייה לא רק שלא תוכל לשפר את המוסדות בשנים הבאות, אלא המשאבים העומדים לרשות העירייה הולכים ומידלדלים.

טלב אלסאנע: חינוך ותרבות הם באחריות כל הגורמים המוסמכים.

טלב אלסאנע: הממשלה אינה יכולה להטיל את האחריות על הרשות המקומית, והיא חייבת לפעול להקצאת המשאבים והתקציבים הדרושים בהקדם האפשרי, כי החורף הולך וקרב, ויפה שעה אחת קודם.

טלב אלסאנע: חברי הכנסת, מצוקתם של מוסדות החינוך הערביים בסביבת באר-שבע חמורה פי כמה וכמה לעומת בתי-הספר בבירת הנגב.

טלב אלסאנע: וכל זה מעורר תהיות רבות לגבי סדר העדיפויות שהיה נהוג על-ידי הממשלה הקודמת.

טלב אלסאנע: ביותר משמונה בתי-ספר יסודיים ערביים בנגב לומדים התלמידים עד היום, בשנת 1992, בפחונים, סובלים מקור עז בחורף ומחום לוהט בקיץ.

טלב אלסאנע: המבנים של בתי-ספר אלה, שבהם לומדים יותר מ-7,000 תלמידים, הם או פחונים, או מבנים טרומיים עם גגות אסבסט, והם דומים יותר למכלאות מאשר למבנים של בתי-ספר בשנות האלפיים.

טלב אלסאנע: הרעשים של טפטוף הגשמים על גגות הפחונים האלה משבשים את מהלך הלימודים.

טלב אלסאנע: התלמידים נאלצים מדי יום לכתת את רגליהם קילומטרים מספר עד לבית-הספר, בבוץ החורפי, בשל העדר רשת כבישים והעדר סידורי הסעה.

טלב אלסאנע: לכן התלמידים לא מגיעים לבתי-הספר בימי החורף, מפסידים שיעורים ושעות לימוד, והישגיהם נמוכים.

טלב אלסאנע: מכאן התוצאות הנמוכות בבחינות הבגרות.

טלב אלסאנע: בית-הספר היסודי "אל-הוזייל" שברהט, שלומדים בו כ-420 תלמידים, נסגר לפני כעשרה ימים על-ידי לשכת הבריאות המחוזית עקב מפגעים תברואיים קשים אשר נתגלו בו.

טלב אלסאנע: התלמידים הלומדים בבית-הספר הזה הם תושבי הכפר רהט.

טלב אלסאנע: אולם בית-הספר, אשר קיים עוד לפני קום רהט, מבחינת תחום השיפוט שלו הוא מצוי בתחום השיפוט של המועצה האזורית בני-שמעון.

טלב אלסאנע: לכן קיימת מחלוקת לגבי המוסד האחראי לטיפול בבית-הספר.

טלב אלסאנע: בעקבות זאת הוא נפל בין הכיסאות, וכתוצאה מכך תנאי התחזוקה והבטיחות בבית-ספר זה בכי רע.

טלב אלסאנע: בבית-הספר היסודי "לגיה" לומדים יותר מ-1,200 תלמידים, החל מכיתות גן ועד כיתה ו'.

טלב אלסאנע: התלמידים ממשיכים ללמוד בפחונים או במבנים טרומיים.

טלב אלסאנע: אין מערכת חימום, אין מערכת ביוב, והתלמידים מגיעים לבית-הספר ממרחק של קילומטרים.

טלב אלסאנע: למרות ההבטחות של משרד החינוך במחוז הדרום, לא דאגו להם להסעה מאורגנת, והם נאלצים להגיע או בהליכה ברגל, או על גבי חמורים, מחוסר ברירה.

סאלח טריף: חבר הכנסת אלסאנע, בהתחשב בשעה המאוחרת, אבקשך להתקדם לקראת סיום.

טלב אלסאנע: כן, אני מסכם.

טלב אלסאנע: אני רק רוצה להגיד שזה לקח הרבה מאוד שנים עד שהנושא של בתי-הספר היסודיים האלה הגיע לכנסת.

טלב אלסאנע: לכן יש לתת להם את הדקות המגיעות להם.

סאלח טריף: הנושא חשוב מאוד, בהחלט.

טלב אלסאנע: בבית-הספר "אל-אטרש" אין מערכת ביוב, אין מערכת חשמל, אין טלפון, אין כבישי גישה, ועקב הצפות של ואדי הנמצא בסמוך לבית-הספר, כתוצאה מהגשמים של הימים האחרונים, נאלצו המורים לבוא ולסייע לילדים לחצות את הוואדי בדרכם חזרה מבית-הספר לבתיהם.

טלב אלסאנע: מצב אבסורדי זה מעורר תהיות רבות לגבי סדר העדיפויות שהיה נהוג על-ידי הממשלה הקודמת.

טלב אלסאנע: מחד גיסא, נזרקו מיליארדים ביישובי רפאים בגדה המערבית וברצועת-עזה, ואלפי יחידות דיור בתוך "הקו הירוק" ומחוצה לו לא רק שאינן מאוכלסות אלא הפכו להיות נטל על המדינה מבחינת הצורך באחזקתן ובשמירתן, ומאידך גיסא תלמידים נאלצים ללמוד במבנים רעועים, בתנאי בטיחות ירודים המסכנים את בריאות התלמידים.

טלב אלסאנע: אי לכך יש לפעול להקצאת משאבים להקמת מבנים חדשים ומודרניים, ועל-ידי זה לספק מקורות תעסוקה למובטלים מצד אחד, ומצד שני לפתור את בעיית מוסדות החינוך בבאר-שבע וסביבתה.

סאלח טריף: תודה רבה.

סאלח טריף: אדוני סגן שרת החינוך והתרבות, בבקשה.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אומנם השעה מאוחרת, אבל בתשובתי על ההצעה לסדר-היום בנושא אינני רוצה להתייחס לדברים הכתובים שהוכנו במשרד.

מיכה גולדמן: ראיתי ושמעתי על ההתרחשויות בבאר-שבע, ואני מלווה את הנושא בכנסת הזאת ובכנסת הקודמת, עוד לפני כניסתי לתפקיד של סגן שרת החינוך והתרבות.

מיכה גולדמן: לא עבר שבוע ולא עבר חודש שנושא באר-שבע לא עלה על סדר-היום.

מיכה גולדמן: אני יכול רק להצטער שאנחנו מוצאים בבאר-שבע מערכת חינוך שמבחינה פיסית יש בה ליקויים ותקלות, והאחריות הישירה לה היא של עיריית באר-שבע.

מיכה גולדמן: עם זאת, אי-אפשר שלא לציין את מערכת החינוך בבאר-שבע.

מיכה גולדמן: יש לומר לזכותם של המורים והמנהלים, של ועדי ההורים ושל כל הגופים הוולונטריים, וכל מי שמסייע, שבאר-שבע קלטה תלמידים עולים במספרים גדולים.

מיכה גולדמן: אבל באר-שבע אינה שונה מנתניה או מחיפה.

מיכה גולדמן: יש יישובים במדינת ישראל, כמו נצרת-עילית וכרמיאל, שבהם נקלט מספר גדול יותר של עולים, ושם מערכת החינוך לא קרסה, ושם התחזוקה של מערכת החינוך נעשית על הצד הטוב ביותר.

מיכה גולדמן: אבל מאחר שראינו, במשרד החינוך והתרבות, שהעירייה אינה מסוגלת להתמודד, משרד החינוך, שאינו מתקצב שום רשות מקומית במדינת ישראל בתקציב שיפוצים, העמיד במשך שלוש שנים כ-3 מיליוני שקלים, ובמקביל מפעל הפיס העמיד במשך שלוש שנים כ-4.5 מיליוני שקלים.

מיכה גולדמן: לפני כעשרה ימים שמעתי על איום השביתה.

מיכה גולדמן: מייד הרמתי טלפון לראש עיריית באר-שבע, ביקשתי לשוחח עם ועד ההורים המרכזי כדי למנוע את השביתה.

מיכה גולדמן: התקיימה שביתה של יום אחד.

מיכה גולדמן: על-פי בקשתי היא צומצמה ליום אחד.

מיכה גולדמן: נפגשתי עם כל מי שקשור למערכת החינוך, החל מראש העיר, מנהלי בתי-הספר, עובדי העירייה הבכירים, ועד ההורים המרכזי, כדי לעמוד מקרוב על הבעיה המיוחדת.

מיכה גולדמן: ובסיום הישיבה הודעתי שמשרד החינוך מוכן להתמודד עם כל הבעיה של המבנים הקלים בבאר-שבע.

מיכה גולדמן: אף שזה לא באחריותו של משרד החינוך והתרבות, אף שזאת אחריות ישירה של העירייה, הודעתי שאנחנו מוכנים להתמודד עם כל הבעיה של המבנים הקלים ולסייע בשיפוץ המחויב כדי לסיים את שנת הלימודים התשנ"ג, כדי להבטיח את הבטיחות בבתי-הספר ובגישה לבתי-הספר.

מיכה גולדמן: ביום שישי האחרון ביקר ראש הממשלה, והצטרפתי לביקורו, כדי לראות מקרוב את מערכת החינוך, לשמוע ולהשמיע.

מיכה גולדמן: לצערי הרב, עיריית באר-שבע לא עושה די.

מיכה גולדמן: יש שם תיקונים של אלפי שקלים, וגם אותו תקציב של מיליון שקל שהוספנו ב-1992 עדיין לא נוצל על-ידי עיריית באר-שבע, כשרק ביתרת הכספים אפשר היה להשלים את החסר.

מיכה גולדמן: אמרתי קודם, שאנחנו מוכנים להעמיד תקציב מיוחד בכל מה שקשור למבנים קלים, ואותם מבנים קלים שלא יעמדו ולא יהיה אפשר לתקן אותם, נהיה מוכנים להחליף אותם.

מיכה גולדמן: לכן, אני רואה את הבעיה המרכזית של עיריית באר-שבע, את בעיית שיפור מערכת החינוך הפיסית, בהתייחסות אחרת, בניהול אחר, בגישה אחרת בבאר-שבע.

מיכה גולדמן: תודה רבה.

ענת מאור: תודה רבה לסגן שרת החינוך.

ענת מאור: מהי הצעתך?

מיכה גולדמן: אני מציע להעביר את ההצעה לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

ענת מאור: חבר הכנסת טלב אלסאנע, האם זה מקובל עליך?

טלב אלסאנע: אני מסכים.

ענת מאור: מי בעד העברת הצעתו של חבר הכנסת טלב אלסאנע לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת?

ענת מאור: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

ענת מאור: מוסיפים שני קולות, ולכן ברוב של חמישה קולות אושרה העברת ההצעה על תנאי הבטיחות והתשתית בבתי-הספר בבאר-שבע וסביבתה לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

ענת מאור: מחסור בכיתות ל-500 תלמידות בבני-ברק

ענת מאור: ההצעה הבאה היא של חבר הכנסת אברהם רביץ, בנושא:

ענת מאור: מחסור בכיתות ל-500 תלמידות בבני-ברק – הצעה לסדר-היום מס' 465.

ענת מאור: בבקשה.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן השר, חברי כנסת – אין.

אברהם רביץ: אדוני סגן השר, למעלה ממיליון ילדי ישראל נושאים כל בוקר את ילקוטיהם והולכים לבתי-ספר בשמחה ובצהלה ללמוד תורה, דעת, חוכמה, השכלה, מדעים, ובשבילך – גם ספורט.

אברהם רביץ: אנו כבר מתווכחים בינינו על תכנים ושיטות, אנו דנים בינינו אם ניטע שושנים בערוגות בית-הספר או שמא יעלו חרולים.

אברהם רביץ: אבל החשוב מכול, ילדי ישראל אצים ברינה אל בתי-האולפנה המחוממים.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, רק 500 מתוך מיליון ילדי ישראל לא יהיו שותפים לחגיגה האנושית הגדולה של קניית תורה, דעת, חוכמה ומוסר.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, מדוע ייגרע חלקן של בנות ישראל הלומדות בבית-הספר על-שם וולף בבני-ברק?

אברהם רביץ: כדי להקטין את הנזק, נוהגים בבני-ברק מנהג משונה מאוד: רוטציה בזכות ללמוד.

אברהם רביץ: בכל שבועיים מתחלפות 500 בנות, המסתופפות בבתיהן וממתינות לתור שלהן לשבועיים הבאים.

אברהם רביץ: דבר זה פוגע גם בנשים עובדות, גברתי היושבת-ראש.

אברהם רביץ: לפני חודשים מספר פנו ההורים בתביעה לקבל סיוע מבג"ץ.

אברהם רביץ: בית-המשפט החזיר את הנושא לדיון בין הצדדים, כלומר למשרד החינוך ולעירייה.

אברהם רביץ: היתה ישיבה אחת, אשר לא נשאה פרי, ובינתיים יושבות וממתינות בנות ישראל בבתיהן ללא לימודים, ואין מושיע.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, אילו היה המצב ללא פתרון, גם אז היינו מחויבים לזעוק.

אברהם רביץ: אבל המצב הוא כי אכן יש פתרון מיידי.

אברהם רביץ: יש בבני-ברק רבתי כ-56 כיתות פנויות.

אברהם רביץ: כדי לבצע את הפתרון דרושה רק החלטה חד-משמעית, אולי אמיצה, של שרת החינוך, לאחד שני בתי-ספר אשר יש להם כיתות פנויות בשפע.

אברהם רביץ: לבית-הספר "רמז" יש כ-20 כיתות פנויות, ולבית-הספר "הגבעה", שאיננו רחוק משם, יש די חדרי כיתות כדי לקלוט את כל תלמידי "רמז" ובכך לפתור באופן מיידי את הבעיה.

אברהם רביץ: אדוני סגן השרה, יש פתרונות אלטרנטיביים, כמו חלוקת בית-הספר "רמז".

אברהם רביץ: הציבור הדתי מוכן לכך.

אברהם רביץ: מדוע לא יהיו מוכנים לכך אנשי החינוך הממלכתי?

אברהם רביץ: הרי הם אמונים יותר על פתיחות וקבלת השונה.

אברהם רביץ: האם זה יהיה מוגזם אם נחיה תחת הרושם, כי כאשר מדובר בחינוך דתי, אפשר למצוא פתרון של קרוונים, מחסנים, מקלטים, ועכשיו חידוש חדש – פתרון, שימחלו וישבו בבתיהן?

אברהם רביץ: בואו נתאר לעצמנו, כי דבר זה היה קורה לאזרחים אחרים במדינתנו – יהודים או ערבים או בדואים, כפי שרק עכשיו דיברנו עליהם.

אברהם רביץ: האם גם אז היינו שאננים כפי שאנחנו היום?

אברהם רביץ: מדוע כאשר מתרוקן אזור מאזרחיו החילונים, המעדיפים לעבור לאזור אחר, ובאים אזרחים חרדים, יישארו מבני בית-הספר לשארית החילונים הנשארים, ולא משנה מה גודלו של בית-הספר ומה מספר תלמידיו, ומנגד יידחקו מאות ילדים בדחקות ובצער רק מפני שהם ילדים להורים חרדים?

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, המצב הזה הוא היום בבני-ברק, אבל אותה תופעה ידועה לי וקיימת גם במקומות אחרים, כמו ברמות אשר בירושלים.

אברהם רביץ: יש כיתות פנויות מחד גיסא, ומאידך גיסא, נערים דתיים מסתופפים במחסנים, בתנאים לא-תנאים, מכיוון שיש שם שמירה על נחלת המבנה החילוני – לא על החינוך החילוני; אין ויכוח על החינוך החילוני.

אברהם רביץ: אני חושש שזה אופייני, לצערי, למערכת היחסים האנומלית בין דתיים לחילונים.

אברהם רביץ: אני יודע מידיעה אישית, שיש מקרים הפוכים, ובמקרים אלו החילופין היו טבעיים וחלקים.

אברהם רביץ: למשל, בשכונת מגורי, בית-וגן בירושלים, נמסר בניין, שהיה בעבר ישיבה שבה אני לימדתי שנים רבות, לחינוך ממלכתי-חילוני, בגלל הצרכים האובייקטיביים, ואין פוצה פה ומצפצף.

אברהם רביץ: מדוע ננהל את מאבקינו שלנו, הבוגרים, בין חילונים לדתיים על חשבון הילדים?

אברהם רביץ: מכיוון שאתה לא עונה מן הכתב, אני מקווה מאוד שלא תענה ולא תעשה חשבון של מספר הילדים, כן ירבו, בבני-ברק ותקבל את העובדה הזאת לפחות בברכה.

אברהם רביץ: ואנא ממך, אדוני סגן השר, החלטה אמיצה אחת ופתרנו את הבעיה.

אברהם רביץ: תוכלו לראות בזה אות של כבוד למשרד החינוך.

ענת מאור: תודה רבה.

ענת מאור: תשובת סגן שרת החינוך והתרבות, בבקשה.

מיכה גולדמן: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת רביץ, שמעתי את דבריך, בייחוד את משפטי הסיום בכל מה שקשור לפתרון המצוקה של 500 תלמידות בבני-ברק.

מיכה גולדמן: משרד החינוך והתרבות עושה היום מאמצים גדולים כדי להתמודד עם המצוקה של מבני החינוך.

מיכה גולדמן: יש לא-מעט יישובים שבהם יש בתי-ספר, בעיקר על-יסודיים, וגם בתי-ספר יסודיים שבהם יש מספר קטן של תלמידים.

מיכה גולדמן: במשרד החינוך קמה ועדה בראשותי כדי להתמודד עם הבעיה המיוחדת של איחוד בתי-ספר.

מיכה גולדמן: עיקר הבעיה הוא בזרם הממלכתי-דתי, שם אנחנו מוצאים בתי-ספר קטנים.

מיכה גולדמן: אנחנו רוצים לאחד אותם ולצמצם את ההוצאות כדי שאפשר יהיה לייעד אותם בעיקר לחיזוק מערכת החינוך.

מיכה גולדמן: בשנים האחרונות זה נעשה תוך שיתוף פעולה עם התנועה הקיבוצית – לחסל ולבטל בתי-ספר קטנים ולרכז אותם כבתי-ספר אזוריים.

מיכה גולדמן: גם בבני-ברק, אני מוכן לבדוק ולבחון את הנושאים האלה מקרוב, אם נוכל להתמודד ולמצוא פתרון כהצעתך.

מיכה גולדמן: עם זאת, איני יכול שלא להביא כמה נתונים, גם למען הפרוטוקול.

מיכה גולדמן: נוכח המצוקה המיוחדת של מערכת החינוך בבני-ברק, בעיקר במבני חינוך, תקצב משרד החינוך והתרבות בשנה הנוכחית, שנת 1992, על-פי הנחיית שרת החינוך והתרבות – אני מדגיש: שרת החינוך והתרבות – 40 כיתות.

מיכה גולדמן: אני מדבר על שנת 1992, בתקציב הנוכחי.

מיכה גולדמן: עשינו זאת רק לפני חודשיים, על-פי הנחייתה של שרת החינוך והתרבות.

מיכה גולדמן: ובתקציב 1993 יש תוספת דומה, עוד 40 כיתות כדי להתמודד עם המצוקה המיוחדת.

מיכה גולדמן: מדובר על תוספת של כ-10,000 מטרים רבועים לעיר בני-ברק.

מיכה גולדמן: אני רוצה שנדע שבבני-ברק יש בעיה נוספת.

מיכה גולדמן: אני מכיר את זה כמי שסייר במקום עם ועדת הפנים של הכנסת וועדת החינוך של הכנסת.

מיכה גולדמן: יש שם בעיה אמיתית של איתור שטחים.

מיכה גולדמן: בתוקף תפקידי במשרד, כמי שאחראי לנושא הבטיחות במשרד, העמדתי עכשיו תקציב מיוחד כדי שנוכל להתמודד עם בעיה קשה של בטיחות במבני חינוך קלים בבני-ברק, למצוא פתרונות חלופיים של החלפת מבנים קלים במבנים קלים גדולים יותר.

מיכה גולדמן: כפי שאמרתי, יש בעיה קשה של איתור שטחים משום שהעיר הזאת, אני חושב, היא העיר הצפופה ביותר במדינת ישראל.

מיכה גולדמן: איתור שטחים בבני-ברק הוא בעיה קשה אמיתית.

מיכה גולדמן: זו לא תמיד בעיה תקציבית, כמו בעיה של איתור שטחים.

מיכה גולדמן: אני מקווה שנוכל ללמוד את הנושא מקרוב ונמצא פתרון.

מיכה גולדמן: עם זאת, אני מבקש גם ממך לסייע לנו לאתר שטחים, כדי שנוכל לממש את התקציב שהועמד לטובת בניית כיתות נוספות.

מיכה גולדמן: אנחנו רואים בתוכנית הזאת התחלה לפתרון כולל של מצוקת הכיתות בבני-ברק.

ענת מאור: הצעתך להעביר את הנושא לוועדה?

מיכה גולדמן: להעביר את הנושא לוועדת החינוך והתרבות.

ענת מאור: חבר הכנסת רביץ, אתה מסכים?

אברהם רביץ: כן.

ענת מאור: אם כן, על דעת שלושה – על דעת המציע, על דעת המשיב ועל דעתי, ברוב של שלושה, ההצעה לסדר-היום מס' 465, של חבר הכנסת אברהם רביץ, מחסור בכיתות ל-500 תלמידות בבני-ברק, מועברת לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

ענת מאור: הישיבה הבאה תיפתח מחר בשעה 16:00.

ענת מאור: בזה אני נועלת את הישיבה.

ענת מאור: לילה טוב לכולם.