ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 181, 2024-03-26 00:00

יוסף טייב: צוהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא פתיחת תערוכה "במהדורה מוגבלת" – יצירות של אנשים עם מוגבלויות

יוסף טייב:  פעם ברבעון בערך אנחנו מחליפים פה את התערוכה, ואני חושב שאחת התערוכות החשובות היא לשים במרכז נושא ההתעסקות של הוועדה שהוא נושא שקרוב לליבי ואני עוסק בו המון במקביל לוועדת שפירא שמתכנסת, ואני מקווה שנקבל את המסקנות שלה כמה שיותר מהר

יוסף טייב:  עצם זה שתערוכה כזאת נמצאת פה בחדר הוועדה זה הוא מסר למדינת ישראל, אזרחי ישראל, למערכת החינוך שנושא של אנשים עם מוגבלויות הוא נמצא כפי שאמרתי, בראש סדר-היום של ועדת החינוך, התרבות והספורט, ואני שמח שאנחנו יכולים לבוא ולהתכנס ולהראות את היצירות המדהימות האלה של אנשים עם מוגבלויות

יוסף טייב:      אני רוצה להודות למנהלת הוועדה, יהודית, שבאמת פעם אחר פעם מוצאת את התערוכות הטובות ביותר

יוסף טייב:  אני חושב שפה זה הדובדבן שבקצפת לבוא ולשים על סדר-היום של הוועדה את האנשים המדהימים האלו

יוסף טייב:      ברשותכם, אני לא יודע איך אתם רוצים לגבי זכות הדיבור

יוסף טייב:  אני מציע שאנחנו נתכנס לפי סדר ישיבתם של האנשים

יוסף טייב:  בבקשה

טופז גרינברג: קוראים לי טופז, אני בחוג מוזיאון זו השנה השנייה

טופז גרינברג:  אני מבית ספר אלונים

טופז גרינברג:  המדריכה שלנו זה מיכל לולו

טופז גרינברג:  החוג נותן לי העשרה שאני באמת מעריכה אותו, והוא נותן לי הזדמנות לחוות עוד חוויות על שעות הפנאי

טופז גרינברג:  זה ממלא לי אותם וזה כייף לי ליצור יצירות עם עוד חומרים שלא הכרתי לפני כן

טופז גרינברג:  זה ממש זכות להיות פה היום

יוסף טייב: אני רוצה לקבל בברכה לפני שאנחנו ממשיכים, את הגברת ג'וליה קלוקנר, חברת הפרלמנט הגרמני ממפלגת ה-CDO

יוסף טייב:  ברוכה הבאה

ג'וליה קלוקנר: תודה

יוסף טייב: אני רוצה לומר תודה לממשלת גרמניה על התמיכה הבלתי מסויגת במדינת ישראל דווקא בתקופה הקשה הזו, ותודה לך ג'וליה שמצאת לנכון להגיע דווקא בזמן הזה

יוסף טייב:  אני חושב שאין משהו סמלי יותר מזה שדווקא בישיבה שבה מתכנסים אנשים עם מוגבלויות, מצאת לנכון להיכנס ולכבד אותנו

יוסף טייב:       בבקשה

נעם יומטוביאן: אני נעם יומטוביאן

נעם יומטוביאן:  אני במוזיאון מאוד נהנה

נעם יומטוביאן:  זה חוג מאוד חברתי ומחבר אותנו לחוג האומנות בהערכה ובאהבה אין סופית

נעם יומטוביאן:  ממש כיף לי במעמד הזה, וזכות

נעם יומטוביאן:       לציין גם את המורה שלנו יעל, ובמיוחד - - - אנחנו, ולחבר אותנו אחד לשני בעצם כי חוג האומנות היצירתי יותר חשוב מהאומנות עצמה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:       כן, בבקשה

אורי פפיץ: שלום וברכה, שמי אורי, אני אחד מן היוצרים בחוג פיסול ולקויי ראיה ועיוורים במוזיאון ישראל

אורי פפיץ:  אתם יכולים להתרשם מהעבודות שלנו

אורי פפיץ:  הן תלויות פה מאחוריי על הקיר, פסלי דיוקן אישים מחימר ופסלי עצים מחוטי ברזל

אורי פפיץ:       אני ברשותכם אפתח את דבריי בכמה מילות הקדמה ואומר כך, להקשיב לשאון העיר או לצליל ציוץ הציפורים, להרגיש את קרני השמש המחממות, את הרוח הנושבת, את הגשם הניתך

אורי פפיץ:  לממש בקצה הנעל מדרגת סלע אימתנית או שיח דוקרני בשביל טיולים

אורי פפיץ:  להיכנס לחנות הבגדים ולממש בין האצבעות אריג של חולצה חדשה, להרגיש את עוביו, את צפיפות חוטיו, את הטקסטורה שלו ואת המרקם, האם הוא נעים ורך למגע או שמא אולי הוא קשה ונוקשה?      אנחנו אנשים עם לקות ראייה או עיוורון, חווים את העולם בדיוק כמו כל אחד אחר רק בדרכנו המיוחדת

אורי פפיץ:  אנחנו פעילים ונמרצים בכל תחומי החיים

אורי פפיץ:  אנחנו יצרניים וכפי שאתם רואים גם יצירתיים

אורי פפיץ:  אנחנו יוצרים במוזיאון בחומר, בחוטי ברזל, בעץ, בפלסטלינה, וחלקנו היצירתיים אפילו אוספים כלי עבודה ישנים שנס לחם, קליפות עצים, סיכות ראש ויוצרים פסלי חיות משעשעות

אורי פפיץ:      ליצור בחוג מותאם במוזיאון ישראל זה זכות גדולה

אורי פפיץ:  זה ממש פריבילגיה עצומה

אורי פפיץ:  זה חוג ייחודי ומיוחד

אורי פפיץ:  אין שני לו במלוא מובן המילה, הן בשל האווירה המיוחדת, האווירה היצירתית שקיימת במוזיאון בכלל ובאגף הנוער בפרט, הן בזכות העזרה הרבה לה אנחנו זוכים במהלך העבודה שלנו בסדנה, וכמובן מעצם עבודתנו במוזיאון שכולו פתוח עבורנו כגלריה לימודית אחת גדולה

אורי פפיץ:      אכן פעם בשבוע אנחנו נפגשים בכניסה למוזיאון עם המורה הנפלאה שלנו, ריטה פארן, צועדים איתה לאחת מן הגלריות ומסתובבים בין יצירות האומנות

אורי פפיץ:  מידי פעם ריטה עוצרת ליד יצירה מסוימת, מסבירה לנו מה אנחנו רואים, למי מאיתנו שאינו רואה כלום, מדברת על האומן, על הפסל, מספרת לנו על היצירה ועל דרך הכנת היצירה, על החומר שבו עבד אותו אומן, ולאחר מכן מגיע הצ'ופר הגדול עבורנו, מותר לנו לגעת, כן, כן

אורי פפיץ:  לא בכל דבר במוזיאון כמובן, אבל אנחנו נוטלים כפפות לבנות ואז אנחנו יכולים להתקרב אל אותו הפסל, אל אותה היצירה, להחליק את כף היד, לנסות לאמוד את גודלו של הפסל, את גובהו, את נפחו, את משקלו

אורי פפיץ:  לאחר מכן אנחנו מאמצים את קצות אצבעותינו ומחליקים אותן על תווי הפנים, על השרירים המסורגים, וכך אט-אט אנחנו יכולים לדמיין בעיני רוחנו כיצד נראה הפסל

אורי פפיץ:  חלקנו או כולנו בעצם רואים דרך קצות האצבעות

אורי פפיץ:  הן העיניים שלנו

אורי פפיץ:  בדיוק באותה הדרך אנחנו אחר כך מפסלים

אורי פפיץ:  מהגלריה אנחנו יורדים אל הסדנה באגף הנוער ומתחילים ליצור

אורי פפיץ:  בשנה האחרונה יצרנו עשרות פסלים ותבליטים, מדגם קטן, אתם רואים כפי שאמרתי, מאחוריי, במגוון חומרים כפי שציינתי, פסלי חיות, פסלי דמויות, עיניים, כפות ידיים וכל העולה על דמיונכם

אורי פפיץ:       את העבודה ואת היצירה שלנו מלוות שלוש מתנדבות נפלאות ונמרצות

אורי פפיץ:  הן דואגות להכין לנו את הסדנה לפני שאנחנו מגיעים, שמות לכל אחד ליד כסאו את היצירה עליה הוא עובד

אורי פפיץ:  במהלך כל זמן העבודה שלנו מביאות לנו כל מה שאנחנו צריכים כדי ליצור בתנאים אופטימליים, אז אני רוצה להודות בהזדמנות זו לשלושת המתנדבות הנפלאות שלנו, בוורלי, חיה וגיטל

אורי פפיץ:       עבורי ליצור בחומר במוזיאון זה חוויה, זה סיפוק עצום, זה גם אתגר, אני חייב לומר

אורי פפיץ:  זה חוויה מעצם העיסוק בכפות הידיים, מעצם היכולת ליצור, בין אם זה חומר, בין אם זה חוטי ברזל

אורי פפיץ:  לקחת משהו שהוא גולם ולהכניס בו חיים

אורי פפיץ:  זה סיפוק עצום כי אני מדמיין בעייני רוחי יצירה מסוימת שאני רוצה ליצור, פסל מסוים, בין אם זה דמות, בין אם זה חיה משעשעת או כל דבר אחר, וברגע שאני מסיים ליצור אותה ואני מחליק את אצבעותיי על אותו הפסל ואני רואה שהצלחתי לעשות למרות ועם מגבלת הראייה שלי בדיוק מה שתכננתי, אני כולי מתמלא גאווה

אורי פפיץ:       זה גם אתגר כי לא תמיד הכול ורוד בחיים כמו שכולנו יודעים, ולפעמים יש תסכולים ולפעמים זה לא מצליח, ובאותם רגעים ובכלל ריטה נמצאת בשבילנו, אז בסבלנות אין קץ, בנועם היא ניגשת לכל אחד מאיתנו, מקדישה לו את מלוא תשומת הלב ואת הזמן הראוי, מפרגנת, מדרבנת, מסבירה כיצד לעבוד, נותנת טיפים

אורי פפיץ:  הרבה פעמים היא אפילו לוקחת את קצות אצבעותינו ומעבירה אותן על אותו מקום בתבליט או בפסל כדי שנחוש באצבעות ונבין למה היא מתכוונת

אורי פפיץ:  כאשר אנחנו גומרים ליצור היא לא שוכחת לפרגן לכולנו כדי שנוכל להמשיך ליצור עוד ועוד

אורי פפיץ:  ריטה, תודה רבה על כל מה שאת עושה עבורנו

אורי פפיץ:  למדתי ממך המון ובזכותך אני יודע קצת לפסל

אורי פפיץ:       אסיים את דבריי בעוד משפט אחד אחרון

אורי פפיץ:  כל הטוב הזה שתיארתי באוזנכם לא היה קורה אלמלא עבודתן המסורה של שתיים מעובדות המוזיאון, יעל ומיכל אשר מארגנות ומנהלות בין השאר את החוג שלנו, אבל כפי שתשמעו בהמשך, מגוון חוגים לאנשים עם צרכים, עם מוגבלויות חושיות, פיזיות, שכליות ונפשיות, אז תודה רבה לכן ותודה רבה למוזיאון

אורה אייזנר: שמי אורה, אני משתתפת בחוג לציור פעמיים בשבוע גם אצל זהר וגם אצל מיכל, ואני נהנית מכל רגע שאני נמצאת שם

אורה אייזנר:  הציור בשבילי זה כל העולם שלי

אורה אייזנר:  אני שקועה בתוך זה

אורה אייזנר:  אני כמעט לא שומעת מסביב מה הולך מרוב שאני מתרכזת בציור

אורה אייזנר:  זה עושה לי טוב ותודה לזהר שאני כבר למעלה מעשר שנים איתה ותרמה לי הרבה, וגם כמובן למיכל שאיתי גם כן לאורך כל הדרך, שאני גם כמה שנים טובות איתה

אורה אייזנר:  אני חושבת שלא הייתי מוותרת על זה בשום פנים ואופן

אורה אייזנר:  אפילו לקום בבוקר מוקדם בשביל ללכת למקום, וכבר הקושי היה גדול

אורה אייזנר:  תמיד הייתי נשארת במיטה עוד קצת, יותר מאוחר

אורה אייזנר:  זה גרם לי להגיע בזמן, לרצות לבוא הן כאלה מעולות שאין לי מילים להגיד עליהן, ובזכותן אני יוצרת דברים יפים וטובים

אורה אייזנר:  תודה רבה למוזיאון ישראל שמארח אותנו ונותן לנו את כל האפשרות והתמיכה של מיכל וזהר, שזה הכול

יוסף טייב: תודה רבה, אורה

לאה פדידה: שלום רב לכולם, אני חירשת מלידה כנראה

לאה פדידה:  אני רוצה להגיד שחירשות זה נכות מאוד קשה

לאה פדידה:  אני לא מדברת על ליקויי שמיעה שמייפים ומחפשים את המילה, אני מדברת על חירשות, על זה שאנחנו חיים בדממה

לאה פדידה:  אין לנו שום מפגש עם העולם החיצוני

לאה פדידה:  אין לנו זכויות

לאה פדידה:  מהרגע שאני קמה עד הרגע שאני קמה אני מגלה את הקשיים

לאה פדידה:       מוזיאון ישראל עשה איתנו חסד באמת, והכלה ואהבה

לאה פדידה:  בלעדיהם אני הייתי נרקבת בבית

לאה פדידה:  בלי מוזיאון ישראל לא היה לי כלום

לאה פדידה:  לאדם, אין לו רק חירשות

לאה פדידה:  יש לו עוד דברים אחרים בחיים, אבל בלי היכולת של האהבה שלהם וההכלה של מרגריטה, של מיכל, לא יודעת אם היה לי כוח להמשיך עוד, וזה לטפל בילדים שלי

לאה פדידה:  זה נותן לי מענה

לאה פדידה:  אולי אני לא כישרונית גדולה אבל אני מגלה פוטנציאל

לאה פדידה:  שלוש שעות בשבוע מאפשרות לי לצאת מהבית ולעשות משהו, ובשאר אין

לאה פדידה:  אין לך תמלול בתיאטרון, אין מוזיקה, אין טלוויזיה

לאה פדידה:  פעם יש תמלול, פעם אין תמלול

לאה פדידה:       החיים שלנו קשים ואין לנו זכויות ואין לנו תעודת נכה של חירש

לאה פדידה:  לאן שאני מגיעה דורשים ממני, תוכיחי לי שאני חירשת

לאה פדידה:  אני עולה לאוטובוס, יש לי קשיים

לאה פדידה:  אני הולכת ברחוב, אני אמורה להידרס כל רגע

לאה פדידה:  אני מבקשת שמישהו ייקח את זה ברצינות ויתייחס אלינו

לאה פדידה:  אני ניסיתי להביא את זה לכל מיני מקומות אבל דממה, אף אחד לא מתייחס

לאה פדידה:  די, אנחנו לא יכולים יותר

לאה פדידה:  אני לא יכולה יותר

לאה פדידה:  אני מודה לריטה, אני מודה למיכל, אני מודה למוזיאון ישראל על כל מה שהוא עושה לנו

לאה פדידה:  זה קצת אבל זה הרבה

לאה פדידה:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה

מרים: אני אקרא מהנייר

מרים:  אני מרים, משתתפת בחוג ציור לליקויי שמיעה וחירשים

מרים:  ההשתתפות בחוג במוזיאון היא מתנה אדירה שקיבלתי לפני כשנתיים, מתנה ששיפרה את איכות חיי

מרים:  אנסה להסביר לכם את החוויה שמעניק לי החוג

מרים:  אני סובלת מליקוי שמיעה די חמור

מרים:  השמיעה התדרדרה בגיל 50 בערך

מרים:  גם אצל אבי ז"ל התדרדרה השמיעה בגיל זה

מרים:  אני זוכרת איך לאחר שאבי פרש מהעבודה הוא הסתגר יותר ויותר לתוך עצמו, התנתק מהסביבה ודעך

מרים:  הזיכרון הרע הזה הביא אותי להחלטה נחושה שאצלי זה לא יקרה, אנסה להמשיך להיות פעילה ומקושרת

מרים:  אני די מצליחה לעמוד בהחלטה הזאת בין השאר בזכות טכנולוגיית מכשירי השמיעה שהתפתחה בצעדי ענק, אך בכל זאת למאמץ להישאר פעילה ומקושרת יש מחיר

מרים:       כל בוקר ביום רגיל אני קמה ליום מאתגר וזה שם אותי לרוב על מוד של כוננות

מרים:  כמעט כל יציאה מהבית וכל תחילת פעילות מלווה בתכנון ובהכנות מעשיות ונפשיות

מרים:  אני מרגישה שלפעמים אני משקיעה יותר מידי בניסיון לפצות על מגבלת השמיעה שלי

מרים:  זה מתיש

מרים:  לעומת זאת הימים שבהם אני הולכת לחוג במוזיאון הם שונים ומיוחדים

מרים:  בימים אלה אני מביאה את עצמי לעולם כפי שאני, ללא צורך להתאמץ בנושא התקשורת

מרים:  נהפוך הוא, בחוג אחרים מתאמצים בשבילי

מרים:  לאה מתמללת כל מה שמרגריטה המורה אומרת

מרים:  לבקשתנו היא מתמללת גם חלק מהשיחות בינינו, משתתפות החוג

מרים:  במקביל יש בחדר גם מסמן או מסמנת שמתרגמת את כל הנאמר לשפת הסימנים עבור אלה שזקוקות לכך

מרים:       הנאה גדולה אני מוצאת בדברים שאני לומדת

מרים:  לא היה לי ידע קודם באומנות וציור והנה נפתח בפניי עולם חדש ומעניין

מרים:  מרגריטה בהתלהבותה מדביקה גם אותי

מרים:  העובדה שהחוג מתקיים במוזיאון משדרגת בהרבה את החוויה

מרים:  מידי פעם אנו מגיחות לסיור במוזיאון עם דגש על הנושאים שלמדנו

מרים:  היום גם היה לנו סיור מעניין על פסלים, אבל הסיור לפני כשבועיים היה מלהיב במיוחד

מרים:  בסיור בדקנו ציורים של מיטב האומנים, בהתבוננות יותר מידי מקרוב

מרים:  זה הכניס את ריטה ואת השומרים באולם ללחץ

מרים:  בסיור ריטה הראתה לנו טכניקות שונות של הנחת צבע, טכניקות שהתחלנו לנסות ליישם בעבודתנו

מרים:  כולנו יצאנו נלהבים מהסיור הזה

מרים:       אני מרגישה שאודות לחוג אני כל הזמן לומדת דברים חדשים ומתפתחת

מרים:  זה לא משהו מובן מאליו בגילי

מרים:  יתרה מזו, לפעמים יוצאים לי ציורים די מוצלחים וזו הרגשה נהדרת

מרים:  ריטה שהיא אמנם מורה קשוחה ונוזפת על כל סטייה מהנוהל, כשהיא מגלה רמז של הישג וניצוץ של יופי ביצירה שלנו, היא מחמיאה בקול רם ובשמחה ודואגת לכך שנבין וגם נפנים שאנחנו מסוגלות

מרים:  יש לכך השפעה מעצימה שאני מתחילה להתמכר לה

מרים:       הסיפוק שאני מוצאת בציור הוא גדול ואני מתכננת להמשיך לצייר כתחביב גם בבית

מרים:  הציור הוא תחביב שלא מאתגר את יכולת השמיעה

מרים:  הוא מעניק שלווה ורוגע וגם סיפוק מהעשייה ומהתוצרת

מרים:  אני וחברותיי בחוג אסירות תודה לבית זוסמן, למוזיאון ישראל, למורה שלנו ולכל מי שאיפשר את ההזדמנות הנפלאה שקיבלנו

מרים:  תודה רבה

קריאה: שלום לכולם, צוהריים טובים, מכובדיי, חבר הכנסת יוסף טייב, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חברי הוועדה וקהל נכבד, אני נרגשת ושמחה לראות את האנשים הרבים שהגיעו לציין את פתיחת תערוכת "במהדורה מוגבלת" של תלמידי החוגים לאנשים בעלי צרכים מיוחדים באגף הנוער והחינוך לאומנות

קריאה:  אנו נמצאים בימים קשים בהם הלב מייחל לשקט ולביטחון, ומעל הכול לחזרתם של אלו שנחטפו בידי אויב אכזר ולשיבתם של חיילנו בשלום

קריאה:       בימים אלו יותר מבכל זמן אחר באה לידי ביטוי עוצמתה של רוח האדם, אותה רוח המתגלמת ביצירה ובעשייה

קריאה:  אגף הנוער והחינוך לאומנות על שם רות מחבר קהלים מגוונים לרוח האדם ולערכי התרבות האנושית דרך אוצרותיו של מוזיאון ישראל

קריאה:  צוות האגף המקצועי מפתח ובונה תוכניות, סיורים ופעילויות עבור הקהילות השונות המבקרות במוזיאון

קריאה:  אחת הקהילות הקרובות לליבנו היא קהילת האנשים עם הצרכים המיוחדים המגיעים לסיורים, חוגים ופעילויות שונות שמקיים האגף

קריאה:  מידי שנה מוצגות עבודותיהם של התלמידים המוכשרים בתערוכה הפתוחה לקהל הרחב במרחב אגף הנוער

קריאה:       כל שנה משקפת התערוכה את האתגרים והקשיים ואת הכוחות והעוצמות המצויים אצל התלמידים

קריאה:  שמה של התערוכה "במהדורה מוגבלת" משקפת את השם והמיוחדות העולים מהעבודות ומתעלים מעל כל מוגבלות שהמציאות מעמידה בפני האדם

קריאה:  לא קל היה לפעול בימות המלחמה, ואנו גאים בעוצמתה של רוח תלמידנו ומורנו ושמחים על תערוכה שהיא פרי ימים קשים

קריאה:       אני רוצה להודות לחבר הכנסת יוסף טייב, יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, וליהודית גידלי, מנהלת הוועדה על ההזמנה ועל האירוח, לסוזן לנדאו, ממלאת מקום מנהל מוזיאון ישראל, ואוה מדז'יבוז'-לוי, מנכ"ל המוזיאון על התמיכה והרוח הגבית

קריאה:       אני רוצה להודות גם לאוצרת הראשית של אגף הנוער, אפרת קליפשטיין, ותודה גדולה ומיוחדת למיכל קרר, רכזת תחום פעילות לאנשים בעלי צרכים מיוחדים, וכמובן ומעל הכול לתלמידים המוכשרים ולבני משפחותיהם על שאר הרוח והיצירה

קריאה:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:       חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה

מאיר כהן: שלום לכולם, כבוד גדול מאוד להיות באירוע כזה, אדוני היושב-ראש

מאיר כהן:  הרבה שנים מאז היותי מורה צעיר בדימונה כל הזמן חשבתי איך להפוך את המוזיאונים למקום נגיש, והנה לא רק שהם נגישים אלא שהם עושים מיזם יוצא מן הכלל עם אוכלוסייה עם מוגבלויות כאלה ואחרות

מאיר כהן:       אתם יודעים שאחד הדברים שעבדתי עליו בשתי התקופות שהייתי שר הרווחה זה החוק לאנשים עם מוגבלויות

מאיר כהן:  המוזיאון לא חיכה לחוק הזה

קריאה: 24 שנים

מאיר כהן: נכון

מאיר כהן:  אני חושב שזה ייאמר לזכותכם ואתם צריכים להיות באמת מקור חיקוי לעוד הרבה מאוד גופים בתרבות הישראלית שצריכים להבין שנגרע מקומם של אנשים עם מוגבלויות

מאיר כהן:  אני אומר את זה כחבר כנסת שאני גאה במוזיאון הזה שעושה את זה

מאיר כהן:       אני מאוד מקווה שתצא קריאה, אדוני היושב-ראש, היות ואתה באמת מנהיג את הוועדה הזאת באיכויות חדשות, לכל מוזיאון במדינת ישראל ולכל מרכז תרבותי שייקח בחשבון שאוכלוסיית הצרכנים מורכבת גם מאנשים עם מוגבלויות, וצריכים בתוכניות העבודה לגעת בהם ושלא יהיה שום מקום שנותן תוכנית עבודה שנתית שבתוכה אין התייחסות כזו או אחרת לאנשים עם מוגבלויות

מאיר כהן:  תודה רבה לכם, נציגי המוזיאון, ותודה רבה לוועדה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אני אפילו אוסיף, חבר הכנסת מאיר כהן

יוסף טייב:  אני חושב שהם מוכיחים פעם אחר פעם שאין מוגבלות

יוסף טייב:  יש סך הכול צרכים והנגשות, וכשעושים את זה בצורה נכונה אנחנו רואים שהשמיים הם הגבול

מאיר כהן: הם הולכים עם החלום של האנשים

מאיר כהן:  זה הכי חשוב

יוסף טייב: בבקשה, מיכל

מיכל קרר: כמו שנאמר, המחלקה כבר קיימת 24 שנים

מיכל קרר:  אני חושבת שהתחלנו מאוד מוקדם והרבה מאוד מצטרפים אלינו

מיכל קרר:  יש לנו הרבה מאוד פעילויות, לא רק חוגים

מיכל קרר:  יש 18 חוגים, יש הדרכות, יש השתלמויות לצוותים, אירועים למשפחות עם ילדים מיוחדים ועוד

מיכל קרר:       אני אנצל את הזמן שיש לי להגיד תודה, כי הדבר הזה מתאפשר בזכות הרבה מאוד אנשים והרבה מאוד גורמים שמתאחדים יחד ויוצרים את הפנינה הזאת

מיכל קרר:  קודם כל אני רוצה להודות על זה שכולנו עומדים פה היום יחד ומוקירים את הטוב, וכבר זכינו

מיכל קרר:  הטוב הזה מתאפשר בזכות כולנו פה ועוד הרבה אנשים אחרים שנתנו מעצמם כדי לעשות טוב גם לאחרים, משהו טוב דרך המרחב הפלאי הזה שנקרא אומנות

מיכל קרר:  אומנות היא רוח והעיסוק באומנות הוא רווחה, ורוח ורווחה הם מרכיבים חשובים מאוד בחוסן של חברה, וחברה בריאה וחזקה דואגת לכל חבריה

מיכל קרר:       אני רוצה להודות למשתתפי החוגים העוסקים באומנות, שמצאתם כוחות להיחשף, להציג את האומנות שלכם ולהגיע לכאן היום ולכבד את כולנו בנוכחותכם

מיכל קרר:  אני יודעת שלחלקיכם זה לא היה קל ועשיתם זאת, אז כל הכבוד לכולכם

מיכל קרר:       אני רוצה להודות ליהודית גידלי על האפשרות שנתנה לנו להציג את העבודות, ודרכה נתנו את כולנו למי שעוסק בתחום בכנסת בחינוך ותרבות

מיכל קרר:  יהודית, התרגשתי מאוד להכיר אותך ואת המפעל שבנית לצד התפקיד הרשמי שלך, ואני שמחה שניתנה לנו הזכות להיות חוליה בשרשרת ארוכה של תערוכות שאת מביאה ותולה פה בחדר במשך שנים, ובדרכי נועם מציגה ומקרבת חלקים שונים ונרחבים מהחברה הישראלית אל מקבלי ההחלטות במדינה

מיכל קרר:       אני רוצה להודות לאוצרת לארכיאולוגיה שלנו, ארכיאולוגיה קלאסית של המוזיאון, גלית בנט, שחיברה אותנו ליהודית, שיזמה את התערוכה ודאגה לאורך כל הדרך שהתערוכה אכן תתקיים

מיכל קרר:  גם ברגעים קשים גלית הייתה נחושה ופעלה כדי שנגיע לרגע הזה

מיכל קרר:       תודה גם למנהלת מחלקת הדרכות של אגף הנוער לחינוך לאומנות, דרור כהן, שהפכה לשותפה בעשייה שלנו ומייצגת אותנו ברגישות ובתבונה בהנהלת האגף

מיכל קרר:       כמו כן תודה לנציגי הארגונים והמוסדות שעובדים איתנו שנים ויוצרים את הגשר שעליו צועדים משתתפי החוגים בבטחה למוזיאון ולחוגים, והרשימה ארוכה

מיכל קרר:  נמצאים איתנו היום נציגים של בית זוסמן, נציגים מאנוש, מבית ספר אלונים ומאלו"ט

מיכל קרר:       אני רוצה להזכיר ולהודות לתורמים שלנו שבלעדיהם כל הפעילות המבורכת הזאת לא הייתה מתקיימת, ז'אק לורנס, מידן, משפחת וואהל, משפחת אודי אנג'ל וכמובן ללאה רוטשטיין שמנהלת את אגודת הידידים של המוזיאון ותומכת נלהבת ויקרה בפעילות של המחלקה שלנו

מיכל קרר:      אחרונים חביבים אני רוצה להודות לצוות היקר, למורים, למדריכים, למתנדבים שבכל יום בשבוע לאורך חודשים ושנים מייצרים מקום מאפשר ונפלא לאנשים עם מוגבלויות, מאפשרים להם ליצור אומנות במיטבה ומנגישים את אוצרות המוזיאון לכל אדם באשר הוא

מיכל קרר:  בזכות כולכם אנחנו מפעילים את המרפאה התרבותית הגדולה ביותר בארץ, מוזיאון ישראל, אז תודה ליעל בצלאל, לבתיה קטן, למיכל לוקסמבורג, לריטה פארן, לזהר טריפון ולאריאלה

מיכל קרר:  למתנדבות שלנו, בוורלי, חיה, גיטל, רבקה, תמר, עדנה וחנה, ולכל תומכינו במוזיאון באשר הם

מיכל קרר:  תודה

יהודית גידלי: לסיום אני מבקשת להודות בראש ובראשונה ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת יוסף טייב שמאפשר את המשך התערוכות שנמשכות כאן

יהודית גידלי:  אני עושה אותן כבר 25 שנה, בבניין הנוכחי רק שבע, והיו פה מגוון של תערוכות מאומנים שונים, מאסכולות שונות

יהודית גידלי:  מודה לך על המשך התערוכות כולן

יהודית גידלי:  אני מודה לכל אנשי המוזיאון

יהודית גידלי:  תסלחו לי אם אני לא אנקוב בשמות, שאני לא אחסיר אף שם

יהודית גידלי:  תודה רבה על הזכות שנתתם לי ולוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת להציג את התערוכה הזאת

יהודית גידלי:  תודה רבה

יוסף טייב: ברשותכם אני אגיד משפט לסיום

יוסף טייב:  אני מתפלל שתהוו דוגמה לכל מערכת החינוך, התרבות והספורט בישראל ללא יוצא מן הכלל, ועדיף מאוחר מאף פעם

יוסף טייב:  אתם שוב מוכיחים פעם אחר פעם שלא צריך חקיקה, צריך רק רצון טוב, ואין דבר שעומד בפני הרצון, אז שוב תודה רבה

יוסף טייב:       ברשותכם אני נועל את הדיון