הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 25, פרוטוקול מספר 44, 2024-01-16 00:00

אליהו דלל: בוקר טוב לכולם, קודם כל נדרוש בשלומם של החטופים ונקווה מאוד שיחזרו במהרה הביתה

אליהו דלל:  אנחנו גם מקיימים היום את המיצג שקבלנו והוא יהיה פה בחודש הקרוב

אליהו דלל:  יש פה מיצג

אליהו דלל:  אני מבקש מבית הספר אורט ירוחם שהכין את המיצג להציג אותו בבקשה

בת אל אוסדון: שלום לכולם

בת אל אוסדון:  קודם כל, אנחנו מודים לוועדה שנתנה לנו את ההזדמנות להציג את המיזם הערכי- מוסרי

בת אל אוסדון:  מדובר במיזם חברתי, חינוכי וערכי, שמנציח את זכרם של הילדים שנרצחו ב-7 באוקטובר

בת אל אוסדון:  זה מיזם של ילדים למען ילדים

בת אל אוסדון:  התלמידים שלנו בחרו להנציח את זכרם של הילדים שנרצחו, ילדים שהם כלל לא מכירים, אבל בכל זאת כל ילד הוא עולם ומלואו והם בחרו להביא את הסיפור שלהם, להמשיך להאיר את זכרם

בת אל אוסדון:        במיצג אתם תוכלו לראות את כל שמות 36 הילדים, מגיל 18-0 שנרצחו ב-7 באוקטובר

בת אל אוסדון:  לצד השמות יש פנסים, כל פנס מציין ערך

בת אל אוסדון:  התלמידים למדו על דמותם והוציאו מכל דמות ערך

בת אל אוסדון:  יש פנס שהם ציירו בו לבבות ומייצג את ערך האהבה, יש פנס שציירו בו מנגינה ומייצג את החוסן שהמנגינה שלנו בעם ובארץ הזאת לא תיפסק, גם לא על ידי מרצחים

בת אל אוסדון:       התלמידים שלנו הם דור העתיד, הם המחר של כולנו, הם אלה שימשיכו וידליקו את הפנסים לכולם

בת אל אוסדון:  בעיני כמנהלת התיכון, ברור לי שאין שיעור חשוב מזה, תודה לך יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אלי דלאל, שנתת לנו את הזכות לבוא ולהציג, להנציח את זכרם ולתת להם מקום מכובד כאן בכנסת ישראל

בת אל אוסדון:  תודה

אליהו דלל: תודה לכם שחשבתם, אני חושב שעשיתם פה משהו ערכי מאוד ואני מעריך את זה ומודה לכם על כך, תודה רבה

אליהו דלל:       יש כאן רפרנטית ממשרד האוצר, שבקשה להיות בתחילת הישיבה, לפני שנציג בזום, לצערי או לשמחתי, היום משרד האוצר לא יכלו להגיע, הם עובדים קשה מאוד, לכן לא יכלו להגיע לפה, וגם לוועדת הכספים הם לא הגיעו

אליהו דלל:  מי הרפרנטית הקבועה שלנו בישיבה? יש רפרנט קבוע?     

תמי ברנע: לא - - - אם זה חינוך, תעסוקה

אליהו דלל: היא נמצאת?     

תמי ברנע: אני בודקת, כרגע לא

אליהו דלל: אם לא, בואו ניגש למצגת של מרכז טאוב

תמי ברנע: ד"ר יעל נבון

אליהו דלל: ד"ר יעל, שלום

יעל נבון: שלום

תמי ברנע: בדקי מה קורה עם הנציגה של האוצר

אליהו דלל: מקבלים בברכה את חבר הכנסת והשר לשעבר מאיר כהן, בבקשה

מאיר כהן: שמעתי ירוחם, באתי

אליהו דלל: תודה

מאיר כהן: דימונה, כן

אליהו דלל: יש פה מיצג שעשו תלמידים מבית הספר בירוחם לזכר ילדים שנהרגו ב-7 באוקטובר

אליהו דלל:  הם בקשו להציג אותו בכנסת ונעניתי שיוצג פה בישיבה באולם הישיבות של זכויות הילד

אליהו דלל:  נשאיר את המיצג הזה פה חודש ימים

מאיר כהן: יפה מאוד

אליהו דלל: בבקשה, מה קורה? הנציגה מהאוצר נמצאת? אם לא נעבור למרכז טאוב

אליהו דלל: היא לא נמצאת בכלל?     

תמי ברנע: אנחנו בודקים

אליהו דלל: אז תבדקו

אליהו דלל:  בואו נציג את הדוח

תמי ברנע: יש אחר כך מצגת של המוסד לביטוח לאומי

אליהו דלל: אבקש להכין קודם את הדברים

אליהו דלל:  זה מעכב פה

יעל נבון: שלום לכולם

יעל נבון: תודה רבה

אליהו דלל: תציגי את שמך עוד פעם, לפרוטוקול כמובן, שם מלא ותפקיד

יעל נבון: ד"ר יעל נבון, חוקרת בכירה ביוזמה לחקר אי-שוויון בהתפתחות בגיל הרך של מרכז טאוב לחקר מדיניות

יעל נבון:  קודם כל, תודה על הבמה, יש פה מצגת של כעשרה שקפים, שלא נספיק לעבור על כולם באופן מעמיק, אבל היא מייצגת שלושה דברים עיקריים שחשוב מאוד שנזכור

יעל נבון:  פה אנחנו רואים מיצ"ב בכיתה ה'

יעל נבון:  בשקף הבא אנחנו רואים משהו דומה, כשמה שחשוב לי להדגיש פה, הוא ש-1,000 הימים הראשונים, מתקופת ההיריון עד מלאות לילד שנתיים, זו התקופה המשמעותית ביותר, ברגע שבדקנו את שאר התקופות בהקשר לציונים של ילד בכיתה ה' בגיל 11-10

יעל נבון:  המשמעות של שני השקפים האלה היא לומר לנו שצריכים למקד את הפנס שלנו בגיל הרך

מאיר כהן: התפיסה ההלכתית של "היזהרו בבני עניים" לא תופסת?     

יעל נבון: של מה?     

מאיר כהן: היזהרו בבני עניים, בכבודם, לא תופסת

יערה שילה: אבל לא סתם זה נאמר

יעל נבון: אני צריכה הסבר הלכתי

יערה שילה: "היזהרו בבני עניים שמהם תצא תורה" – הכוונה היא, שגם בני עניים, כמוני, כמו מאיר הצליחו בסוף להגיע - - -     

יעל נבון: בוודאי

יערה שילה: אבל כמה היינו צריכים להשקיע, מאיר, כדי להגיע לשולחן הזה

יעל נבון: אפשר לדבר הרבה על מה שקורה למוח בגילאים המוקדמים

יעל נבון:  אין פה שום דבר חד משמעי, זה לא שמי שגדל בעוני, או נולד לאמא עניה חלילה לא יצא - - -     

מאיר כהן: אמרת את המשפט שרציתי

מאיר כהן:  מה שחשוב הוא שגם היושב-ראש - - -     

יעל נבון: כן

מאיר כהן:  שום דבר הוא לא אקסיומה

יעל נבון: שום דבר הוא לא אקסיומה, בוודאי במחקר ובסטטיסטיקה לעולם לא

מאיר כהן: כשאנחנו אומרים שום דבר הוא לא אקסיומה, זה רק מגביר את התסכול ממה שאת הולכת להציג לפנינו – שפשוט לא משקיעים באנשים האלה, זה הכול

מאיר כהן:  לא בגלל שהם עניים, בגלל שהם גדלים - - -     

יעל נבון: אבל חשוב לומר שתנאי הפתיחה הם פחות טובים

אליהו דלל: הם פחות טובים, אין ספק

מאיר כהן: אין ויכוח

יעל נבון: הם פחות טובים, זאת הנקודה

יעל נבון:  אנחנו לא חורצים, להיפך, לחרוץ גורלות זה אומר שאם תנאי הפתיחה פחות טובים, אנחנו צריכים לתת יותר, זה ההמשך

מאיר כהן: אני אגב, מוצא את מערכות החינוך הטובות ביותר, שמתמחות בצמצום פערים ועושות גדולות ונצורות בעיירות הפיתוח, כי בעיירות הפיתוח החינוך הטרוגני לגמרי, אין שם בתי ספר למצוינות

מאיר כהן:  כל מורה וכל מנהל בית ספר מתמודד עם כל האוכלוסייה, לכן ההישגים שלהם כפולים ומכופלים

מאיר כהן:  זהו, אני לא אפריע יותר

אליהו דלל: אבל יש גם עוני חברתי, לא רק גיאוגרפי, שנבין את זה

מאיר כהן: כן

אליהו דלל: את המצגת - - - לחברי הכנסת מותר להפריע, אז אל תיקחו דוגמה רעה

יעל נבון: אוקיי

אליהו דלל: למרות שהוא דוגמה טובה, סליחה

יעל נבון: אבל זו אמירה חשובה, לא שעוני חורץ גורל בהיותו עוני, אלא חשוב שנזכור כאנשים שעוסקים בזכויות הילד ובעתיד הילדים שלנו ועתיד החברה שלנו, שעוני הוא, מן הסתם, תנאי פתיחה פחות טובים

יעל נבון:  לכן עלינו מוטלת האחריות לתת דווקא לילדים שבאים מהבית שיש בו פחות את התנאים להתקדם בהתאם לחבריהם

יעל נבון:       מה שאנחנו רואים פה, נקרא אצלנו שקף המניפה

יעל נבון:  הצהוב הוא רקע סוציו-אקונומי נמוך יותר, וככל שעולים בקווים הרקע גבוה יותר

יעל נבון:  מה שאנחנו רואים הוא ביצועים במבחנים קוגניטיביים

יעל נבון:  רואים שהפער מתחיל - - - יש לומר שזה מחקר מאנגליה ולא מחקר מישראל

יעל נבון:  רואים את הפער לפני גיל שנתיים, ומה שיותר חשוב הוא שאנחנו רואים איך הוא נפתח עם השנים

יעל נבון:  המטרה שלנו, כמובן, היא לצמצם – לגרום לכך שהמניפה הזו לא תקרה

יעל נבון:      איך אפשר? מערכות חינוך מצוינות, מערכות רווחה מצוינות, עזרה להורים

יעל נבון:  כל הדברים שאנחנו יודעים שנותנים לילד סביבה מיטבית

יעל נבון:  הרצון הוא שלא תהיה המניפה הזו

יעל נבון:      עד כאן לגבי החשיבות והמשמעות של הגיל הרך, בתוך כל הנושא הגדול של עוני בקרב ילדים

יעל נבון:  דבר נוסף שחשוב מאוד שנכיר הוא שזו אוכלוסייה בסיכון – ילדים בגיל הרך הם אוכלוסיית סיכון

יעל נבון:  בסיכון להיות בקו העוני יותר מילדים בגילים אחרים, בוודאי יותר ממשקי בית ללא ילדים

יעל נבון:  כמו שאתם רואים אחד לארבעה ילדים - - - הנתונים האלה הם משנת 2018, אין סיבה להניח - - - הנתונים הכלליים לא השתנו מאוד, המדיניות לא השתנתה מאוד, אין סיבה להניח - - -     

אליהו דלל: לא, המצב השתנה לרעה, בואו נגיד את זה

יעל נבון: לרעה

אליהו דלל:  אמרתי את זה בתחילת דברי – ברגע שמדד אי השוויון – מדד ג'יני, שבמשך עשר שנים היה במגמת ירידה ובשנתיים האחרונות מתחיל לעלות המצב נעשה גרוע יותר

יעל נבון: בדיוק

אליהו דלל:  וחבל שכך

יעל נבון:  זה המצב ב-2018, הוא לא הוטב מאז, זה בטוח, אנחנו יודעים שהוא לא הוטב מאז

יעל נבון:  אחד מארבעה ילדים מגיל לידה עד ארבע מוגדר כעני

יעל נבון:  לנו היה חשוב להסתכל על הילדים האלה, בגלל הקריטיות של הגיל הרך, בגלל האפשרות שיש לנו כחברה עדיין להתערב לעזור ולצמצם פערים, דווקא בגילים האלה

יעל נבון:  ואתם רואים שבמשקי בית עם ילדים מגיל חמש עד 17, עדיין המספרים נוראיים אבל פחותים

יעל נבון:  יש לכך סיבות שקשורות למסלול חיים

יעל נבון:  זאת אומרת- הורים צעירים יותר בגיל הרך בהכרח, אולי יותר ילדים בבית

יעל נבון:       אם אמרנו שילדים בגיל לידה עד ארבע הם אוכלוסיית סיכון, אם הם נמצאים בקבוצת האוכלוסייה החרדית או החברה הערבית, זה לא נתון מאוד חדש, אבל המספרים הם די מדהימים

יעל נבון:  הסיכוי של ילד חרדי לחיות מתחת לקו העוני הוא 63%, הסיכוי של ילד בחברה הערבית הוא 58%

יעל נבון:  זאת אומרת, מעל חצי מהילדים החרדים והערבים הם עניים, לפי הקריטריון הרשמי לעוני של ביטוח לאומי- מתחת לקו העוני

יעל נבון:  אני חושבת שהוזמנו נציגים של לתת, שהוציאו את דוח העוני האלטרנטיבי והם יכולים להגיד הרבה יותר, מה המשמעויות של להיות מתחת לקו העוני, כי המספר הזה הוא לא העניין

יעל נבון:  העניין הוא מה המשמעויות

יעל נבון:  לכן אני רוצה לעבור הלאה לנקודות שאנחנו ראינו

יעל נבון:  קודם כל להבין מה זה אומר, הכנסה ממוצעת לנפש

יעל נבון:      עומק העוני אומר המרחק שלנו מקו העוני מלמטה

יעל נבון:  זאת אומרת הכנסה ממוצעת לנפש שהגדירה את קו העוני, וזה פחות או יותר קרוב גם היום, היא בערך 2,800-2,700 שקלים, וזה מה שיש לנפש באוכלוסיות שאנחנו מדברים עליהן, בקרב העניים, אלה שנמצאים מתחת לקו העוני

יעל נבון:  בקרב 60-50% האלה

יעל נבון:  זה מה שיש להם לנפש

יעל נבון:  אני רוצה להזכיר שמשפחה עם ילדים מלידה עד שלוש, גם צריכה לממן להם חינוך מיטבי, איכותי, מעבר לאוכל, מעבר לחום ומיטה וכולי

יעל נבון:  הדבר האחרון שאני רוצה לומר - - - אני חוזרת רגע אחורה - -     

אליהו דלל:  מה השקף אומר?     

יעל נבון:  הדבר הבא שאני רוצה לומר, זה שמעבר למספר של כמה יש מתחת לקו העוני, יש לו משמעויות, השלכות על חיי היום יום

יעל נבון:  אחד הדברים שבדקנו, ממה שאפשר לבדוק מנתונים סטטיסטיים, ואחד הדברים שבדקנו, הכול מבוסס על סקר הוצאות והכנסות של למ"ס, כמה מוציאה משפחה עניה שנמצאת מתחת לקו העוני, לנפש, מול כמה מוציאה משפחה רגילה

יעל נבון:  מדובר כמובן רק על משפחות של ילדים מגיל לידה עד ארבע

יעל נבון:  אלה סעיפי ההוצאות שנמצאים בסקר

יעל נבון:  רואים שהפערים על ירקות ופירות, למשל, הם לא עצומים, אבל עדיין קיימים

יעל נבון:  משפחה עניה מוציאה 85% מההוצאה לנפש של משפחה שנמצאת מעל לקו העוני - - -         

קריאה:  - - - מדובר ב-2018, מאז הירקות והפירות עלו

יעל נבון: נכון, אבל הם עלו לכולם

יעל נבון:  הלבשה והנעלה, דיור, כל הדברים האלה ותראו למטה שם מה רואים: חינוך ובריאות יש פחות מחצי – פחות מ-50%

יעל נבון:  ההוצאה היא פחות מ-50% למשפחה שנמצאת לקו העוני

יעל נבון:  זו המשמעות עבור הילדים האלה

יעל נבון:  זה מה שההורים יכולים להוציא, זאת המשמעות

יעל נבון:  אני חושבת שזה יותר חשוב מהמספר של קו העוני

קריאה: - - -      

אליהו דלל: אני אתן לכולם, נסיים עם המצגת

יעל נבון: אנו ממשיכים עם העניין של צפיפות הדיור

יעל נבון:  הפער בין משפחות המוגדרות מתחת לקו העוני ומעל לקו העוני

יעל נבון:  אצל משפחות שמוגדרות מתחת לקו העונה צפיפות הדיור, זה אומר משאבים של הילדים –לשבת ללמוד

יעל נבון:  צפיפות הדיור זה איזשהו פרוקסי לתשומת לב לזמן שקט, להרבה מאוד דברים

יעל נבון:  גם בנושא צפיפות המגורים

יעל נבון:  בכל אחת מהחברות רואים את ההבדל בין הילדים שנמצאים מתחת ומעל לקו העוני

יעל נבון:  יש חברות שגם מעל לקו העוני הצפיפות אצלן היא גדולה יחסית, אבל עדיין אלו המשמעויות של להיות ילד שחי במשפחה שחיה מתחת לקו העוני

יעל נבון:       הדבר האחרון שבדקנו לגבי המשמעויות וחשוב להגיד פה, הוא שההוצאה לחינוך נפגעת

יעל נבון:  פה אנחנו רואים את המשפחות שמוציאות על סעיפי חינוך בגילים האלה, למשל על גן פרטי, מעון או משפחתון, ואת ההוצאה הממוצעת

יעל נבון:  חלק מזה הוא סימן טוב – מעון יום ומשפחתון מסובסדים והעלות שלהם תלוית הכנסה, לכן זה סימן טוב שהמשפחות העניות מוציאות פחות

יעל נבון:  אבל לא הכול נובע משם, הרבה נובע גם מזה שפשוט אין אפשרות

יעל נבון:       אני רוצה לסכם: הרבה מילים על שלוש נקודות

יעל נבון:  הגיל הרך מאוד קריטי

יעל נבון:  ההשלכות של עוני, דווקא בגילים הללו, בעיקר עד גיל שנתיים, כולל ההיריון הן דרמטיות לחיים, על אף שכאמור הן לא מכתוב, אבל זה דרמטי

יעל נבון:  הגיל הרך נמצא בסיכון גבוה מאוד לעוני, בפרט אוכלוסיות מסוימות, שאנחנו מכירים גם בשאר הגילים, אבל בגיל הרך זה דרמטי

יעל נבון:  אנחנו רואים את הילדים הערביים והחרדיים, שנמצאים בסיכון גבוה מאוד לעוני – ילד אחד עני מארבעה, באופן כללי באוכלוסייה, זה לא סביר בעיני לפחות

יעל נבון:  המשמעויות הן הרבה מעבר, המשמעויות הן בחיי היום-יום

יעל נבון:  לתת עושים את זה מעולה בדוח שלהם

יעל נבון:  פה רציתי לתת נגיעה שנבין שזה לא רק מספרים ושיש לזה משמעות

יעל נבון:  אני רוצה להודות לכם על ההקשבה, תודה

אליהו דלל: תודה, האוצר, יש מישהו מהאוצר? תאיר?     

תמי ברנע: תאיר בזום לא אתנו? יש לנו מצגת של הביטוח הלאומי

אליהו דלל: אז בואו נעבוד בבקשה

יערה שילה: אפשר לדבר דקה לפני הביטוח הלאומי?     

אליהו דלל: כן

יערה שילה: תודה יעל, חברתי, גם אני במכון טאוב, כל כך הרבה כובעים יש

יערה שילה:  קודם כל ירושלים, חרדים וערבים

יערה שילה:  היא אמרה את הנתונים

יערה שילה:  אני רוצה להכפיל את זה עכשיו - - -     

תמי ברנע: רגע, הציגי עצמך בבקשה

יערה שילה: יערה שילה, מומחית בגיל הרך, בעזרת השם בפעם הבאה אהיה כבר דוקטור, כי הגשתי את הדוקטורט שלי שיושב פה

יערה שילה:  אני מתנדבת ב-Early-starters, ואת זה אני רוצה להבהיר רגע, במלחמה

יערה שילה:  היא דברה על 2018

יערה שילה:  עכשיו בקרב המפונים, מי שנשאר במלונות כרגע, הן האוכלוסיות שהיא דברה עליהן שנמצאות בקו העוני, וגם מי שעוד לא היה עני הוא העני הבא בתור

יערה שילה:  יש לנו טראומות על טראומות

יערה שילה:  האוכלוסייה של הגיל הרך היא בסיכון עוד יותר

יערה שילה:  אנחנו רואים את זה במלונות

יערה שילה:  מ-8 באוקטובר אני נמצאת בים המלח עם Early-starters

יערה שילה:  יש לנו כבר שלושים מרחבים ואני יכולה להעיד שהסיפור של הגיל הרך הוא הקריטי ביותר, אלי

יערה שילה:  ואני אומרת לכם שהילדים בסיכון על סיכון, כי כמו שהיא הראתה המשפחות גם לא הולכות לאנשי מקצוע

יערה שילה:  זאת אומרת שהן גם בטראומה, ויותר טראומה, כי בקרב ילדים זו טראומה ועוני הוא עוד יותר טראומה

יערה שילה:  הם גם מתביישים לפנות לאנשי מקצוע

יערה שילה:       עוד נדבך של הדבר הזה

יערה שילה:  צריך לתת את המענה, עם כל הכבוד למדד ג'יני, עכשיו לכל מי שנמצא עדיין בתוך המלונות

יערה שילה:  אסתכן ואומר, ואני מקווה שלא אקבל על זה תגובות קשות: אין לנו כבר רק ישראל השנייה, יש לנו גם ישראל השלישית, כי ככל שאתה רואה את האוכלוסיות החלשות, חוץ מחרדים וערבים, אני מדברת על עולים, שלא מצליחים להבין מה קורה פה במדינה, באיזו שפה מדברים

יערה שילה:  אני מדברת לא רק על שפת אם או שפת תרבות, אלא תרבות ומנטליות

יערה שילה:  מה שרואים במלונות ממש-ממש חריף, אני בטוחה שסיירת

יערה שילה:  אני רוצה שיהיה איזשהו מענה לאוכלוסיות

יערה שילה:  אני חושבת שהמרחבים נותנים כרגע מענה ראשוני, כמו טיפול נמרץ, כי הם נותנים גם מענים של אנשי מקצוע, כמוני, כמו עובדים סוציאליים קליניים, כמו אנשים שבאים למרחבים האלה וזה קריטי, כי לצערי האוכלוסייה לא מצליחה להוציא את עצמה - - -   

אליהו דלל: תודה יערה

יערה שילה: ואני חושבת שזה ממש חשוב, אלי

אליהו דלל: כמובן קיימנו דיונים

אליהו דלל:  בנושא הזה של המלונות, וגם בנושא ההזנה בתקופת המלחמה יחד עם החינוך, אני פשוט רוצה להתמקד היום בדוח העוני עצמו, כדי להבין מה אנחנו עושים, מה עשינו ומה צריך לעשות

מ יערה שילה:  באמת מי שנשאר שם זה העניים ביותר

אליהו דלל: יש, אני לא רוצה עכשיו להיכנס למה יש במלונות כרגע

אליהו דלל:  זה דיון ממש נפרד

אליהו דלל:  נראה את המצגת של הביטוח הלאומי, ניצה, בבקשה

אליהו דלל:  כל אחד שיאמר את שמו המלא ותפקידו לפרוטוקול

ניצה קסיר: ניצה קלינר קסיר, סמנכ"לית וראש מנהל המחקר והתכנון בביטוח לאומי

ניצה קסיר:  לפני שאתחיל, רק אומר, שיש הבדלים בין המספרים שאני אציג למספרים שהציגו מכון טאוב

ניצה קסיר:  אני אסביר לכם את ההבדל, בלי להעמיק, אבל שתבינו את הדברים

ניצה קסיר:  הדבר הראשון – אני מברכת על העבודה שלכם, כל עבודה היא חשובה וזה טוב מאוד

ניצה קסיר:  הנתונים שהוצגו עד כה היו ל-2018, אנחנו נציג כרגע נתונים עדכניים יותר, ל-2022

ניצה קסיר:  הנתונים העדכניים ביותר שיש

ניצה קסיר:  דבר נוסף, אנחנו עברנו בביטוח לאומי - - -     

אליהו דלל: יש לי רק שאלה, למה אנחנו צריכים את הדוח של 2022 בתחילת 2024 או בסוף 2023?     

ניצה קסיר: כי עד שמגיעים הנתונים, אנחנו עושים מאמץ

ניצה קסיר:  אגב, אם היינו מתבססים על סקרי הוצאות, זה היה לוקח עוד הרבה יותר זמן

ניצה קסיר:  עברנו למאגר נתונים אחרים לנתונים המנהליים שלנו, אבל עד שיש את כל הנתונים לוקח זמן

ניצה קסיר:  אני מקווה מאוד שבשנה הבאה, בגלל טופס 100 שנכנס, אבל אני זהירה, עד שלא נצליח לראות, שאולי נצליח אפילו להקדים את זה קצת יותר

אליהו דלל: זה חשוב, כי אז אפשר לתקן דברים, אתה נמצא באיחור של כמעט שנתיים

ניצה קסיר: שנה

אליהו דלל: שנה, אבל ישנו תקציב, כמעט שנתיים ישנו תקציב

ניצה קסיר: אתה צודק לגמרי

ניצה קסיר:  הבעיה היא שהנתונים, גם השומות של עצמאים, גם נתוני ההכנסות מגיעים באיחור

יערה שילה: אבל הם עשו סקר על 2023

ניצה קסיר: כן, אבל עדיין לא עשינו את העיבוד של זה – בהמשך אוכל להציג לכם, לא היום, נתוני ביטחון תזונתי של 2023

ניצה קסיר:  זה גם משהו שאנחנו הולכים להכניס באופן שוטף

ניצה קסיר:       דבר נוסף שעשינו, בגלל בעיית הפיגור הגדול, כשהבנו שאם נתעסק בסקרים נתעכב, לא סתם היא הציגה את נתוני 2018

ניצה קסיר:  עברנו לנתונים מנהליים שלנו

ניצה קסיר:  הסקר שהוצג פה היה על 8,000-7,000 איש, אנחנו מציגים נתונים מנהליים של כלל האוכלוסייה במדינת ישראל, שזה כמובן מיליונים על גבי מיליונים

ניצה קסיר:       עכשיו אצלול לתמונת המצב – לצערי, אתה פתחת בזה, תמונת המצב היא תמונת מצב מאוד עגומה

ניצה קסיר:  גם בעוני וגם באי השוויון, אנחנו במצב עגום מאוד

ניצה קסיר:  כשמדברים על ילדים, כמו שתראו פה, זו אחת מהאוכלוסיות אצלן הבעיה היא עוד הרבה יותר עגומה

ניצה קסיר:       אציג פה נתונים – מה שאני הולכת להציג היום זה נתונים, לא מחקר

ניצה קסיר:  זה באמת מבהיל, שני מיליון נפשות מאוכלוסיית מדינת ישראל הן נפשות עניות

ניצה קסיר:  כאשר מתוכן 874 אלף ילדים עניים בערך

ניצה קסיר:  זה משהו לא נתפס

ניצה קסיר:  בואו נסתכל קצת על סדרי גודל – הילדים במדינת ישראל מהווים כשליש מאוכלוסיית המדינה, אבל החלק שלהם מקרב העניים תמונת המצב יותר עגומה – 44%

ניצה קסיר:  זכרו, אני מתארת פה את נתוני המקרו, אבל כל ילד עני הוא עולם ומלואו, זה סיפור עגום ועצוב מפני עצמו

ניצה קסיר:  נאמר פה שאפשר לצאת מעוני, זה לא שאי-אפשר, צריך להשקיע את המשאבים ולטפל, אבל ילד שהוא עני היום, כל המחקרים מצביעים על כך שהסיכוי שלו להיות עני בדור הבא, הוא גדול מאוד וחשוב לזכור גם את זה

ניצה קסיר:       במעבר בין 2021 ל-2022, רואים את הגידול

ניצה קסיר:  באופן טבעי גם האוכלוסייה גדלה, לכן רואים גידול גם במספר הילדים העניים, גם בגיל העבודה

ניצה קסיר:  דווקא אזרחים ותיקים, זה לא המוקד פה, אבל שינויי המדיניות שהוכנסו בשנה הזו, רואים את ההשפעה שלהם – יש פחות אזרחים ותיקים עניים

ניצה קסיר:  אבל לא רק שרואים פה את הגידול בגלל זה שהאוכלוסייה גדלה, אתם יכולים לראות מה קרה לשיעור הילדים העניים, טיפונת עלו בשנה האחרונה, זה לא טיפונת, אני אומרת טיפונת באחוזים, אבל כל אדם הוא עולם ומלואו

ניצה קסיר:  יש פה עליה אצל האזרחים הוותיקים, כמו שאמרתי אנחנו רואים פה את הירידה

ניצה קסיר:      בוא נסתכל גם על מגמות ארוכות טווח – פה הראיתי לכם משהו על השנתיים

ניצה קסיר:  אנחנו רואים שגם באוכלוסייה בקרב הילדים, וגם בסך הנפשות הייתה לאורך השנים מגמת ירידה בתחולת העוני

ניצה קסיר:  תמונה שהיא מאוד עצובה, תראו אלו סדרי גודל של עניים

ניצה קסיר:  אבל אנחנו רואים פה עליה בשנתיים האחרונות אנחנו רואים עליה

ניצה קסיר:  לא רק שהשיעורים מאוד גבוהים, אלא שאנחנו רואים מגמת עליה בהחלט מאוד מבהילה

ניצה קסיר:      בואו נסתכל על עוני לפי כל מיני פילוחים

ניצה קסיר:  אנחנו לא עושים הרבה, אבל אראה לכם חלק

ניצה קסיר:  רואים באופן כללי שבמשפחות בהן יש ילדים, שיעורי העוני יותר גבוהים

ניצה קסיר:  כשמסתכלים על הרכבי משפחה לפי מספר ילדים, רואים שככל שיש מספר ילדים גדול יותר בהרכב המשפחה העוני גדול יותר

ניצה קסיר:       הסתכלו למשל מה קורה למשפחות בהן יש חמישה ילדים או יותר, מחצית מהמשפחות האלה הן עניות, שיעור לא נתפס

ניצה קסיר:  אם נסתכל על מחוזות, רואים שזה לא אחיד בכל המקומות

ניצה קסיר:  המחוזות בהם אנחנו רואים שיעורי עוני יותר גבוהים בקרב ילדים, הם מחוז ירושלים

ניצה קסיר:  זה קשור למצב הסוציו-אקונומי, כמובן, שבחלקן גם מושפע מהרכב האוכלוסיות

ניצה קסיר:  אנחנו רואים במחוזות שזה יותר הפריפריה, בדרום ובצפון, גם שם שיעורי העוני יותר גבוהים

ניצה קסיר:      אם נסתכל לפי מגזרי אוכלוסייה, אני מרשה לעצמי להשתמש ב-"מגזרי אוכלוסייה", כי אני מציגה פה גם יהודים לא חרדים

ניצה קסיר:  גם פה אנחנו רואים שונות מאוד גדולה

ניצה קסיר:  בעוד שבקרב היהודים הלא חרדים, שיעורי העוני של ילדים הם 13%, שזה עדיין שיעור שקשה לנו לתפוס, אבל בקרב הערבים והחרדים, שם בערך אחד מכל שני ילדים הוא עני

ניצה קסיר:  תופעה שאנחנו מכירים בשיעורים קצת יותר נמוכים גם באוכלוסייה הערבית והחרדית

ניצה קסיר:        דובר פה על פער העוני, אני לא מציגה אותו פה כי דווקא להפתעתי, פער העוני בקרב משפחות עם ילדים, לא שונה מהותית ממשפחות אחרות

ניצה קסיר:  אם אתה כבר עני, ההבדלים לא כאלה גדולים מבחינת עד כמה ההכנסות שלך יותר נמוכות, אבל יש שיעורי עוני הרבה יותר גבוהים

ניצה קסיר:       לגבי תרומת המדינה – המדינה מצמצמת את העוני בכמה שיטות

ניצה קסיר:  אחת היא דרך פעולות שלא אתייחס אליהן כאן, כמו מה שהוזכר פה לגבי חינוך, שהוא מאוד-מאוד קריטי

ניצה קסיר:  יש חינוך, בריאות דיור, כל התמיכות הישירות, דרך העברות ותמיכות בשירותים, אבל יש גם את כל המערכת שהיא מאוד קריטית, דרך תשלומי העברה ומסים

ניצה קסיר:  תשלומי העברה ומסים מצמצמים את העוני בהיקפים נרחבים מאוד

ניצה קסיר:  אתם יכולים לראות את הקו המקווקו, שמראה בכמה תשלומי ההעברה והמסים צמצמו ב-2022 את שיעור העוני

ניצה קסיר:  זה צמצם בכ-40%

ניצה קסיר:  אבל מה שמעניין הוא שאם מסתכלים על משפחות עם ילדים, אלו שיעורים מאוד נמוכים

ניצה קסיר:  הרבה פחות מהממוצע, רק כ-24%

ניצה קסיר:  גם פה רואים שהרכב האוכלוסייה משפיע

ניצה קסיר:  במשפחות קטנות יותר זה מצמצם יותר

ניצה קסיר:  אצל משפחות גדולות יותר זה מצמצם פחות

ניצה קסיר:  אצל הורים עצמאיים, מה שנקרא בעבר חד הוריות, שיעור הצמצום דומה בגלל התנאים המיוחדים שניתנים להם לכלל המשפחות

ניצה קסיר:      אסיים בשקף האחרון, לא רק שהראינו שיעורים מאוד גבוהים של תחולת עוני בקרב ילדים

ניצה קסיר:  פה המספרים לא אחד לאחד ממה שהראיתי קודם, כי אני עושה פה התאמה לחישוב, כדי שאפשר יהיה להשוות למדינות אחרות, אבל זה מאוד דומה

ניצה קסיר:  מה שמבהיל, הצגנו פה שלוש שנים כי חלק מהנתונים מוצגים לשנים שונות

ניצה קסיר:  לא משנה על איזו שנה מסתכלים 2020, 2021 או 2022, ישראל ממוקמת בראש הטבלה בשיעורי העוני של ילדים

ניצה קסיר:  דבר שרואים לאורך שנים

ניצה קסיר:  מי שלא מצליח לקרוא, המדינה היחידה שנמצאת מעלינו, שהיא בדרך כלל לא מדינה שאנחנו משווים את עצמנו אליה, אבל אמרתי שאכניס גם אותה היא קוסטה ריקה

ניצה קסיר:  תראו את הפער לעומת הממוצע, ב-OECD מדובר על כ-13%, אצלנו מדובר על סדר גודל של כ-23%

ניצה קסיר:  כמעט כפול, ממש מבהיל

ניצה קסיר:  אגב, אצל היהודים הלא חרדים זה מאוד דומה לממוצע ה-OECD וזה עדיין שיעור גבוה

ניצה קסיר:  צר לי שזו תמונת המצב ושאני צריכה להציג תמונת מצב כזו עגומה

אליהו דלל: תודה רבה, יש לנו עדיין את נציגת האוצר? אם לא, שמוליק, בבקשה

שמואל דוד: אני רוצה להתייחס לאוכלוסייה בדרום ובאופן ספציפי לאוכלוסייה הבדואית

שמואל דוד:  אנחנו מדברים על אוכלוסייה ערבית, שבגדול הנתונים בה הם קשים מאוד

שמואל דוד:  אנחנו מדברים על 49% ילדים עניים

שמואל דוד:  כשאנחנו מתייחסים לאוכלוסייה הבדואית בנגב, אנחנו מדברים על רוב האוכלוסייה, ברוב הישובים של יותר מ-60% עוני

שמואל דוד:  אם נוציא מהכלל את רהט וכסייפה, הנתונים מדברים על יותר מ-60% עוני בקרב ילדים

שמואל דוד:  כשאנחנו מדברים על חלק מהישובים, הבולט בהם הוא ביר הדאג', ישוב גדול יחסית – 9,000 איש, או מספר דומה לזה

שמואל דוד:  ישוב שחלקו מוכר וחלקו בלתי מוכר, על הנתיב למצפה רמון

שמואל דוד:  מדובר על 82% או 86% של עוני בקרב ילדים, מצב קשה מאוד

שמואל דוד:      כשמדברים על האוכלוסייה הבדואית, מדברים על שיעורי נשירה גבוהים מאוד – כפולים מהאוכלוסייה הכללית

שמואל דוד:  שיעורי בגרות נמוכים באופן משמעותי מאוד מהאוכלוסייה הכללית

שמואל דוד:  שיעורי הבגרות המצטיינת הם פחות משליש מאשר באוכלוסייה הכללית

שמואל דוד:       לקחתי את רהט באופן מקרי

שמואל דוד:  ברהט שיעור הבגרות המצטיינת הוא 1

שמואל דוד: 4%, לעומת הממוצע הארצי של 10

שמואל דוד: 8%

שמואל דוד:  זאת אומרת פערים דרמטיים מאוד

שמואל דוד:  כשאתה מסתכל כמה למדו חמש יחידות אנגלית, ברהט רק 13%, בארצי זה 45%, הפרשים גדולים מאוד

שמואל דוד:  בתי ספר גדולים מאוד, תשתיות גרועות עם הישגים נמוכים ועם אקלים חינוכי לא משמח

שמואל דוד:       5,000 ילדים, וזה נידון כאן בוועדה יותר מפעם אחת, ללא גני ילדים בכלל

שמואל דוד:  כשאנחנו מדברים על כמה קריטי חינוך בגיל הרך עבור ילדים

שמואל דוד:  אין הסעות נפרדות לגני הילדים, הילדים נוסעים עם ילדים אחרים, גדולים מהם

שמואל דוד:  אין בטיחות, אין מסגרות שתקלוטנה אותם

שמואל דוד:  אין הקמה של גנים, כמדיניות שבית המשפט העליון אישר אותה בכפרים בלתי מוכרים

שמואל דוד:  10,000 ילדים בשנה נולדים בישובים הבדואיים, רק 19 מעונות יום לאוכלוסייה שמונה סביב 305 אלף ילדים

שמואל דוד:  זה מספר מצחיק, גם אתה מוסיף את המשפחתונים, זה עדיין נתונים קשים מאוד

שמואל דוד:  למשל בירוחם, יש כאן אורחות מירוחם, יש עשרה מעונות יום לילדים, בכל האוכלוסייה הבדואית, 305 אלף, יש 19, והבניה מתקדמת לאיטה

שמואל דוד:       מרכז טאוב כתב שלושה מחקרים מאוד יפים על האפליה המאוד קשה שיש ביחס לשירותים לילדים בגיל הרך, בנושא מעונות יום לאוכלוסייה הערבית, ובאופן ספציפי לאוכלוסייה הבדואית

שמואל דוד:  ומצביע בצורה מאוד יפה על הפגיעה שיש בזה בהתפתחות הקוגניטיבית, החברתית, הנפשית וכיוצא בזה

שמואל דוד:      אין חינוך בלתי פורמלי בישובים הבדואיים – הרבה פחות מישובים אחרים, בוודאי בכפרים הלא מוכרים, כולם מוסעים בשעה שתיים, שלוש או ארבע, אל מחוץ לבית הספר, ואין פעילות אחרי הצהריים באחוז גבוה מאוד מהמקרים

שמואל דוד:       התוצאה של זה היא, בסופו של דבר, פגיעה במשק הישראלי, פגיעה ביכולת של החברה הזו להיחלץ משיעורי העוני הגבוהים מאוד שלה

שמואל דוד:  אנחנו מדברים על שיעור של צעירים חסרי מעש

שמואל דוד:  מבקר המדינה עמד על זה בדוח שלו

שמואל דוד:  טווח של צעירים, מגיל 18 עד גיל 25-24, כאשר 45% מהבנים ו-54% מהבנות הם צעירים וצעירות חסרי מעש

שמואל דוד:  מדברים אחר כך שיעורי תעסוקה נמוכים מאוד, שהם התוצאה של המצב הזה

שמואל דוד:  שיעורי תעסוקה של 25% בקרב הנשים, במקרה הטוב

שמואל דוד:  שיעורי תעסוקה של 54% בקרב הגברים, כלומר אחוז גבוה מאוד מקרב האוכלוסייה מחוץ למעגל העבודה, בוודאי מחוץ למעגל העבודה הפורמלית, הרשומה שמזכה בזכויות שיש ביחס אליה דיני עבודה, מחד גיסא

שמואל דוד:  מאידך גיסא המצב קשה, ראינו את זה בתקופה האחרונה במהלך המלחמה, אנשים שזקוקים ללחם, אנשים שאם הם מפסידים משכורת אחת בגלל המשבר הכלכלי, או בגלל הנסיבות בהן אנחנו נתונים בחודשים האחרונים, הנפילה הכלכלית היא כזאת שמשפחות לא יכולות לשאת את זה, לכן משפחות רדפו אחרינו, רדפו אחרי הארגונים החברתיים, ודרשו פעם אחר פעם פשוט מזון, פשוט חבילות מזון, והייתה חלוקה מאוד אינטנסיבית של חבילות מזון לאוכלוסייה הזאת

קריאה: הייתה ועדיין

שמואל דוד: ועדיין קיימת, אבל בחודשי המלחמה, כשאנשים לא עבדו, היה מצב מאוד קשה

שמואל דוד:  ואנחנו רוצים להצביע, אדוני היושב-ראש, על כך שהאוכלוסייה הזאת צריכה מענים דחופים, היא צריכה התייחסות חירום

שמואל דוד:  ועדות הכנסת ביום ראשון הקרוב מגיעות לדרום, ומסיירות בדרום, כדי לראות את הבעיות של הכפרים הלא מוכרים - - -     

תמי ברנע: חכה שהיושב-ראש יחזור

שמואל דוד: כן

טלי גוטליב: מתנצלת, שאני נכנסת רק לכמה דקות, כי אני בוועדת חוץ וביטחון, אבל היה לי מאוד חשוב לומר, משהו מאוד קריטי בעיני

טלי גוטליב:  הוועדה הזו היא ועדה סופר חשובה שמביאה לקדמת השיח כל מה שקשור לזכויות ילדים, חסר לי מאוד שיגיע לכאן שר האוצר לפחות פעם אחת – לא נציגים מטעם

טלי גוטליב:  מהסיבה הפשוטה שמי שלא ראה ומי שלא חזה בעיניים שלו את המורכבות של העוני בקבוצות השונות בחברה הישראלית ושומע את זה באופן בלתי אמצעי, זה רחוק ממנו

טלי גוטליב:  ברורה לי המורכבות של כל עבודה של שר, בטח של שר אוצר, ואני חושבת שבוועדה הספציפית הזו, זה קריטי שיגיע שר האוצר, ממש כך, כדי לראות

טלי גוטליב:  אנחנו לפני אישור תקציב של שנת 2024, וזה אישור תקציב מאוד מורכב

טלי גוטליב:  הייתה בו העלאת גרעון, הסטת כספים מאוד מורכבת, לכל מיני שיקולים

טלי גוטליב:  הביטחון קבל חלק מאוד נכבד בהגדלה של התקציב, אבל עדיין, עם כל הכבוד, הביטחון הפיזי שלנו, במובנים הכי קלאסיים שלו, הוא קודם כל ביטחונם של ילדי ישראל, וזה נושא שהוא סופר חשוב שצריך בעיני לוותר על המון דברים ברמת סדרי העדיפויות של מדינה ובניהול מדינה, אז אני לא אומר

טלי גוטליב:  הכול חשוב, יש לי קול שאני נאבקת על סל הבריאות - -     

טלי גוטליב: - - שלא תהיה בו הפחתה, וברוך השם העמדה הזו התקבלה

טלי גוטליב:  יש עוד נושאים שצריך לא לגעת בהם

טלי גוטליב:  אבל אם הגדלנו גירעון ואני אומרת את זה לטובת האוצר שנמצא בזום וממתין ואני לא אהיה כשיעלה כי אני חוזרת לחוץ וביטחון בשעה 12:00, יש לנו מאיפה

טלי גוטליב:  יש לנו, פשוט זה עניין של סדרי עדיפויות

טלי גוטליב:  אני מבקשת משר האוצר, בוא לכאן, תשמע את הארגונים השונים, תראה את החלוקה של העוני, תראה את הפערים בעוני, את המשמעויות של העוני בקבוצות השונות, כדי שנדע ונבין שעשינו כל מה שיכולנו, במיוחד מה שאתה עושה פה, אלי, כדי שלא נראה את המספרים העגומים האלה

טלי גוטליב:  ילד הוא ילד, הוא לא בחר את זה

טלי גוטליב:  זו חובה שלנו כמדינה, אנחנו לא יכולים להסיט את האחריות לשום מקום אחר, והוועדה הזאת שלך, למרות שאני, בעוונותיי, בגלל המלחמה, לא נמצאת פה הרבה

טלי גוטליב:  שיהיה ברור יש מאיפה להסיט את הכספים, עם כל הקושי עובדה שכשאנחנו נאבקים על תקצובים כאלה ואחרים - - -     

אליהו דלל: זו השקעה, זו לא הוצאה

טלי גוטליב:  לא אכפת לי איך נקרא לזה, וזה לא מעניין אותי

טלי גוטליב:  לפני שששר המודיעין רב על המודיעין, לפני ששר התפוצות רב על התפוצות, לפני ששר הבינוי רב על הבינוי, ולפני שוועדות שונות לוקחות כספים לכל מיני דברים מאוד חשובים, בכל הכבוד יש כאן דברים קריטיים, שהם ביטחון וחינוך, ובמסגרת החינוך והרווחה נמצאים הילדים לפני כל דבר אחר

טלי גוטליב:  אנא שר האוצר, תגיע לכאן, תשמע את הגורמים הרלוונטיים, תן לנו פעם אחת

טלי גוטליב:  לא התייצב בוועדה הזו מאז שהממשלה הזו התכנסה

טלי גוטליב:  מגיע שיתייצב ויכבד את הוועדה הזאת שדנה בדבר החשוב ביותר, שהוא זכויות הילד, על כל המערך של זכויות הילד, והפגיעות בזכויותיהם של ילדים, במעמדם של ילדים, בביטחונם ובריאותם, ברווחתם ושלוותם של ילדים

טלי גוטליב:  אנא הגע לכאן פעם אחת, כדי לשמוע את הגורמים הרלוונטיים, כדי שלפחות נדע שאנחנו עשינו מה שאפשר בהקשר הזה

טלי גוטליב:  מעבר לעצם כינוסי הוועדות בנושאים המאוד רגישים

טלי גוטליב:  כמובן צר לי שאני לא מגיעה מספיק, סליחה

אליהו דלל: טלי תודה רבה, אני חושב שאמרת פה דברים כל כך נכונים

אליהו דלל:  אין ספק, אני רוצה יותר לשמוע, אבל אי אפשר אחרי מה שטלי אומרת

אליהו דלל:      מי שהציל את ילדי העולים בשנות החמישים, היו הקיבוצים וכל הילדים המוצלחים, צר לי לומר את זה, הם אותם ילדים, רובם, שנקלטו בקיבוצים וקבלו את החינוך וההזנה וכל מה שצריך באותן פנימיות, אחר כך גם נשארו בצבא קבע, ואנחנו רואים הרבה מאוד דוגמאות, אני לא רוצה לתת פה שמות, אבל לא מעט הגיעו לגדולות

אליהו דלל:  היו חברי כנסת ושרים ומה לא

אליהו דלל:  אני חושב שמדינה, כמו שאומרים: בלי לחם אין תורה

טלי גוטליב: "היזהרו בבני עניים, כי מהם תצא תורה", זה מה שאני רוצה לומר לכם בהקשר המהותי של הדבר הזה, לא כל אחד אחד שייקח את המשפט הזה לאן שהוא רוצה

קריאה: זה נאמר, טלי     

טלי גוטליב: שיהיה פה ברור, מחובתנו לדאוג לילדי ישראל - - -     

אליהו דלל: ממש כך

טלי גוטליב: יש אלף ואחת מורכבויות, אני אמרתי את זה פעם בוועדות, גם בהקשר של הוצאה חוץ ביתית ופנימיות

טלי גוטליב:  תשלום לפנימיות, קחו את התשלום לפנימיות, תראו איך אנחנו - - -         

קריאה: זה לא התבטא בתקציב, זאת הבעיה

טלי גוטליב: לכן אני אומרת, כך אמרתי

טלי גוטליב:  אם נראה לכם שקל להיות מהקואליציה ולבקש את שר האוצר לבוא לוועדות – זה לא משהו שאנשים עושים בקלות

טלי גוטליב:  צריך לעשות את זה כי בסופו של דבר, זה חוצה מפה פוליטית

טלי גוטליב:  עוני הוא עוני, יש עוני בילדי ישראל מאז ומתמיד

טלי גוטליב:  ואני אומרת, בתקציב הנוכחי, דווקא בגלל הגדלת הגרעון, שזה קריטי, כי אנחנו משתמשים בהגדלה

טלי גוטליב:  הגדלת הגירעון היא מורכבת, כי היא באמת מוסיפה בעניין הזה תקצובים

טלי גוטליב:  אני לוקחת בחשבון את העובדה שאנחנו לא לקחנו בחשבון את העזרה שאנחנו אמורים לקבל מארצות הברית, שעוד לא הצביעו עליה בפרלמנט, לכן הגדלת הגירעון

טלי גוטליב:  התקציב הוא תקציב שלנו, אתו יכולים להיעזר, ואתו אנחנו יכולים להסתדר

טלי גוטליב:  פשוט לעבור שורה-שורה

טלי גוטליב:  זו הדרך לעשות את זה

טלי גוטליב:  אני בטוחה שאם שר האוצר יהיה פה, יהיו לו אוזניים שומעות להקשיב למה שהוועדה הזו מוציאה תחת ידיה

אפרת קמחי: אז אני חייבת להתפרץ שניה, ואני מפסיקה, ואני אומרת: אתם שניכם כאן, אנחנו מאוד מעריכים אתכם, כל הארגונים, וכל מי שעובד אתכם, גם אותך אלי, ואני באופן אישי גם אותך טלי, אנחנו עובדות הרבה ביחד אחרי הקלעים

אפרת קמחי:  אתם בקואליציה, לכם יש גם את האחריות, ואני מבטיחה פה באופן אישי, כיו"ר העמותה למען הילד בגיל הרך, אנחנו ניתן לכם את כל הגב מאתנו, אבל התפקיד שלכם הוא גם לעמוד עם הרגליים האחוריות, כשאנחנו רואים עכשיו מה שקורה עם החלטות, גם קואליציוניות וגם עם התקציבים, כי עם כל הכבוד אנחנו, כולנו פה יודעים מה הוצג, אבל אנחנו לא רואים בתכלס מה קורה

טלי גוטליב: אני רוצה להבהיר, אם ירשה לי היושב-ראש, משהו אחד שקשור לקואליציה, לחברי כנסת ולשרים

טלי גוטליב:  צריכים להבין שמי שמחליט על התקציב זה לא חברי כנסת, ואין לנו גם יכולת ללחוץ בדבר הזה, זה שרים

טלי גוטליב:  השרים דואגים למשרדים, נלחמים על תקציבי המשרדים

טלי גוטליב:  ובסופו של דבר, אחרי שהשרים, שיהיה ברור לעם ישראל, אני פחות מדברת אליכם, כדי שתהיה הבנה מאוד בסיסית של זה

טלי גוטליב:  אחרי שהממשלה מצביע העל התקציב, הקואליציה ככוח קואליציוני, מתקפת בדרך כלל את עמדת הממשלה

טלי גוטליב:           << יור >> היו"ר אלי דלל: << יור >>      רק שתבינו, שאנחנו חברי הכנסת עוד לא ראינו את התקציב

טלי גוטליב: עוד לא ראינו את התקציב

אפרת קמחי: אני יודעת, וזה אבסורד

טלי גוטליב: אני רוצה להסביר לך איך זה עובד – מי שקובע את התקציב זו הממשלה, הרשות המבצעת

טלי גוטליב:  פקידי האוצר בונים את התקציב בהתאם לכללים ומאבקים כאלה ואחרים

טלי גוטליב:  רק אחרי שהממשלה מאשרת את התקציב, מתחילים להגיע לחצים של חברי כנסת, אבל היכולת של חבר כנסת, הוא לא יפיל ממשלה על תקציב, ממש לא, עם כל הכבוד, אני לא עושה דבר כזה

טלי גוטליב:  אני אפיל ממשלה על ביטחון מדינית ישראל, אני אפיל ממשלה על שטחי מדינת ישראל, אני לא אפיל ממשלה על תקציב

טלי גוטליב:  כי עם כל הכבוד זה התקציב ואתו צריך להסתדר, עדיף להיאבק עליו נכון ובהיגיון, והכוח הקואליציוני שלי בתוך המקום הזה, יש לי יכולת השפעה, אין לי יכולת הכרעה, אין לי יכולת קביעה, אבל כן יש לי יכולת

טלי גוטליב:  כמו שנלחמנו אי קיצוץ סל התרופות כדי לא לפגוע בבריאות הנפש - - -     

אפרת קמחי: נכון, אני אומרת, אנחנו נהיה הגב שלכם שיהיה לכם יותר השפעה וכוח

טלי גוטליב: שיהיה ברור, לא אכפת לי אם מחבבים אותי, או לא מחבבים אותי, זה רעשי רקע, זה לא נוגע בי כהוא זה

טלי גוטליב:  מה שצריך לעשות עושים, נקודה

טלי גוטליב:  לכן פה, הוועדה הזו, יש לה יכולת בלתי רגילה

טלי גוטליב:  אלי כיו"ר הוועדה מדבר על הנושאים האלה בכל מקום גם במליאה וגם עם שרים, והוא מאוד מוערך על הדבר הזה

טלי גוטליב:  לכן עצם העובדה שמביאים את זה לפה ואנחנו מעבירים את זה לשר

טלי גוטליב:  לכן כל כך היה חשוב לי שהשר יהיה פה

טלי גוטליב:  כי כשהשר מקשיב, זה כמו שאנחנו שומעים אתכם

טלי גוטליב:  כל אחד מביא את הניואנס הקטן שלו מהמקום שלו, מהקבוצה שלו וזה נופל על אוזניים שומעות, אז תחשבו שכששר האוצר, שיש לו יכולת מיקוח, ויש לו יכולת להתמקח מול פקידי האוצר שבונים את התקציב

טלי גוטליב:  כך זה עובד, בסוף אנחנו קואליציה שמתקפת החלטות ממשלה, כל אחד לפי צו מצפונו, אבל חלים עלינו כללים של משמעת קואליציונית מאוד-מאוד צרים ודווקניים

טלי גוטליב:  לכן אני רק יכולה לומר לך, את לא אומרת פה דברים לחלל האוויר, שיהיה לכם ברור שאלי כיושב-ראש הוועדה מעביר את זה כעניין שבשגרה בכל דרך אפשרית בתוך חברי הליכוד, אלה נושאים שמועלים במליאה, זה נמצא כל הזמן על הפרק

טלי גוטליב:  זאת ועדה מאוד פעילה ביחס לוועדה שבעבר לא הייתה פעילה בצורה כזו עם נושאים כל כך קריטיים מעת לעת כמו ועדה זו

טלי גוטליב:  לכן נבקש ששר האוצר יגיע, אם לא יבוא לפה, אולי אנחנו נבוא אליו

טלי גוטליב:  זאת גם אופציה כדי שנדאג שלפחות בעניין הזה של הילדים, זה חוצה מפה פוליטית

אפרת קמחי: כי זה הביטחון האזרחי שלנו טלי, תגישו לחץ אנחנו לוחצים אתכם, זאת המטרה

אליהו דלל: חברים דקה, טלי סיימת?     

טלי גוטליב: ואני יוצאת, אני מאוד כמובן מאוד מתנצלת, חוץ וביטחון - - - סליחה

אליהו דלל: אני מאוד מודה לך, טלי, תודה רבה, אני מעריך את מה שאמרת, היה חשוב לשמוע

אליהו דלל:  תודה לך

אליהו דלל:  האוצר עדיין על הקו? כן חשוב לי לשמוע תשובות מהאוצר, הם לא נמצאים

אליהו דלל:  שמוליק, סיימת?     

שמואל דוד:  אני רק אומר עוד שני משפטים

אליהו דלל: ממש בקצרה

שמואל דוד:  מצפים מהוועדה ומבקשים מהוועדה, לדרוש מהאוצר תכנית חירום לפריסה של גני ילדים ל-5,000 ילדים, לפריסה של 40 מעונות יום – שני מעונות לכל אחד מהישובים הבדואיים ולפריסה מתאימה של מעונות ומשפחתונים

שמואל דוד:  כמו שנאמר כאן, הגיל הרך הוא גיל קריטי, המחקרים בשנים האחרונות, מראים את זה פעם אחר פעם, וזאת הזדמנות לתקן

אליהו דלל: תודה רבה

נוגה אדלשטיין: אני אשמח להתייחס לדבר אחד בנוגע לעולים החדשים

תמי ברנע: שם ותפקיד?     

נוגה אדלשטיין: קוראים לי נוגה אדלשטיין, ממועצת התלמידים הארצית, ילדה בעצמי

נוגה אדלשטיין:       לגבי מה שאמרת על העולים החדשים והקיבוצים שהצילו אותם, אותן פנימיות עדיין מנסות להציל את העולים החדשים

נוגה אדלשטיין:  אני לא יודעת אם אתם מכירים, אבל יש תכנית שנקראת נעל"ה – נוער עולה לפני הורים, הילדים שמגיעים, ואני נמצאת בבית ספר שיש בו נעל"ה, מקבלים תקציב זעום יחסית לבני נוער ובנוסף נעזרים בהורים שלהם, קשה להם להסתדר עם התקציב שבית הספר נותן להם

נוגה אדלשטיין:  הגדלת התקציב דרושה גם שם, כי אחרי שהם מסיימים צבא, הם נכנסים לתוך האוכלוסיות שהראיתם של קו העוני

נוגה אדלשטיין:  רציתי להתייחס לזה כי זה באמת נושא קרוב ללבי, חברות וחברים שלי נמצאים שם

נוגה אדלשטיין:  בסופו של דבר הם יגיעו לקבוצות האלה, לצערי

אליהו דלל: תודה רבה, משרד הרווחה, אסתי מרקוביץ', שלום לך

אסתי מרקוביץ: שלום לכולם, אסתי מרקוביץ', מנהלת תחום באגף משפחות ובני נוער בקהילה, ילדים בסיכון בקהילה

אסתי מרקוביץ:  משרד הרווחה מנסה וודאי במסגרת הפעילויות שלו להתמודד, פחות עם צמצום העוני, כי צמצום העוני הוא לא באחריותו הבלעדית - - -     

אליהו דלל: תודה, ישר כוח

אסתי מרקוביץ: צמצום העוני הוא אחריות משותפת של הרבה מאוד משרדים – לא אחריות של משרד הרווחה

אסתי מרקוביץ:  משרד הרווחה מתמודד יותר עם ההשלכות של מצבי העוני של ילדים - - -     

אליהו דלל: בואו נעשה את זה כך: אין לי ספק שבנושא הזה מעורבים משרדים רבים, החינוך, הרווחה, משרד העבודה, משרד האוצר, אפילו למשרד הספורט והתרבות יש מעורבות

אליהו דלל:  הייתי רוצה לעשות דבר יותר תכליתי – אנחנו יודעים שהנתונים פשוט גרועים, אני אומר את זה בלשון המעטה, נתונים לא טובים

אליהו דלל:  שאלתי את האוצר, ואני אמור לקבל תשובות, ואני שואל כל משרד בנפרד, מה המשרד – משרד הרווחה במקרה הזה, עושה בתחום שלו כדי שהנתונים יהיו טובים יותר

אליהו דלל:  כי כשאנחנו רואים 837 אלף ילדים שנמצאים בדוח העוני כילדים עניים

אליהו דלל:  מפריעה לי המחשבה שילד כזה הולך לישון רעב, ובוודאי הוא לא יכול לקום בבוקר וללמוד כמו שצריך, וילד רעב גם לא לומד כמו שצריך במשך היום, לכן יש גם דברים אחרים שאנחנו צריכים להרחיב, כמו מפעל ההזנה, ודברים נוספים

אליהו דלל:  חשוב לי לדעת, מה משרד הרווחה עושה או אמור לעשות, ומה חסר לו בשביל לעשות זאת

אליהו דלל:  ברור שזה כסף, אבל יש דברים שאולי אפשר וניתן לעשות בכסף הקיים

אסתי מרקוביץ: אמנה שלושה היבטים מרכזיים של פעילות ועבודה של משרד הרווחה בנושא התמודדות עם משפחות ילדים במצבי עוני

אסתי מרקוביץ:  אנחנו רואים בהחלט קשר עם מצבי הסיכון, התפתחות מצבי הסיכון של ילדים לבין מצב העוני והחיים בעוני של המשפחות, יש קשר ישיר בין הדברים, לא בהכרח, אבל בהחלט קשרים שאנחנו רואים

אסתי מרקוביץ:  יש, ראשית כל, מיזם לאומי לביטחון תזונתי, מיזם משותף של משרד הרווחה עם עמותות שונות שנותנות מענה וסיוע למשפחות במצבי עוני

אסתי מרקוביץ:  המיזם הזה נותן מענה נכון לשנה הזו התקציב הוגדל ל-26 אלף משפחות, מתוכן משפחות עם 50 אלף ילדים פחות או יותר, זה המענה שנדרש

אסתי מרקוביץ:  זה לא מספיק לחלוטין

אסתי מרקוביץ:  לפי הקריטריונים יש לנו לפחות כ-10,000 משפחות נוספת שמחכות

אסתי מרקוביץ:  לקבל את המענה הזה

אסתי מרקוביץ:  מהו המענה? מדברים על סיוע בגובה של 500 שקל לחודש למשפחה, שכולל כרטיס נטען לרכישת מזון במרכולים בגובה של 350 שקל ועוד 150 שקל, הכוללים חבילה של פירות וירקות

אסתי מרקוביץ:  500 שקל למשפחה

קריאה: כמה ילדים למשפחה, לא משנה?     

אסתי מרקוביץ: לא משנה מספר הילדים, וזה באג רציני בהחלט

שמואל דוד: הלילה קבלתם 300 מיליון שקל, שהיו אמורים להיות 600 מיליון שקל בכרטיסי מזון, והסכום הזה הוא הסכום הקטן

אסתי מרקוביץ: אנחנו מדברים על הסכום של - - -     

אליהו דלל: סליחה, תנו לה רגע להשלים

אסתי מרקוביץ: אנחנו מדברים על סכום של 165 מיליון שקלים, שמחולקים ל-26 אלף משפחות, נכון להיום

אסתי מרקוביץ:  זה רחוק לחלוטין מהצרכים

אסתי מרקוביץ:  בנוסף יש משפחות עם ילדים עד גיל שנה, שזכאיות לסיוע בתמ"ל – תרכובת מזון לתינוקות

אסתי מרקוביץ:  משפחות מקבלות חמש חבילות בחודש לסיוע ברכישה של מטרנה ותרכובות מזון למיניהן

אסתי מרקוביץ:       זה המיזם לביטחון תזונתי

אסתי מרקוביץ:  יש גם כוח אדם שנותן סיוע במיצוי זכויות, העצמה וכולי

אסתי מרקוביץ:  בנוסף המשרד מקצה תקציבים לעמותות השונות שקיימות בקהילה לסיוע במזון, עמותות שונות שמחלקות סיוע בסלי מזון, כרטיסי מזון, אחת לחודש יש מספר של 14 אלף משפחות, למשל, שמקבלות סלי מזון

אסתי מרקוביץ:  יש עמותות שמחלקות לילדים בבתי הספר כריכים, המשרד מסייע במענה כזה ל-11 אלף ילדים

אסתי מרקוביץ:  יש עמותות גג, שנותנות תמיכה ומקבלות עזרה ממשרד הרווחה

אסתי מרקוביץ:  יש, למשל, מיזם של עודפים מחקלאות, בתי מלון וכולי, שמתארגן לשינוע למשפחות במצבי עוני הזקוקות ממש לסיוע ברמת המזון

אסתי מרקוביץ:  יש בערך 180 אלף סלים כאלה כל חודש

אסתי מרקוביץ:  זה סיוע, אבל בסוף זה טיפה בים, זה לא עונה באמת לנתונים ולצרכים המרובים שהוצגו כאן

אסתי מרקוביץ:       זה ציר אחד, המיזם לביטחון תזונתי

אסתי מרקוביץ:  ציר נוסף שמשרד הרווחה מסייע לו הוא, באמצעות מערך נושמים לרווחה, מערך שפותח לפני כשמונה שנים, שמיועד למשפחות במצבי עוני, בעיקר משפחות עם ילדים

אסתי מרקוביץ:  התוכנית הזאת מנסה לקדם שינוי אצל משפחות במצבי עוני בהיבט התעסוקתי

אסתי מרקוביץ:  יש תכניות שמלוות את המשפחות בשיקום וחיזוק בהיבטים של השתלבות במעגל העבודה, הכוונה, סיוע, הדרכה וליווי בנושא כלכלת המשפחה נכונה

אליהו דלל: זה נמצא במשרד הרווחה?     

אסתי מרקוביץ: זה באחריות מלאה של משרד הרווחה

אליהו דלל: זאת אומרת שמשפחה שיש לה בעיות כלכליות, יכולה לפנות למשרד הרווחה?     

אסתי מרקוביץ: התקציב מאפשר לנו, נכון להיום, לתת מענה ל-4,000 משפחות

אליהו דלל: נניח שיש משפחה שנמצאת על קו העונה, או לא בדיוק עניה, אבל לא בדיוק יודעת לכלכל את עצמה, מה היא עושה? האם משרד הרווחה נותן מענה או מפנה לעמותות מסוימות?     

אסתי מרקוביץ: למשרד הרווחה יש תוכנות התערבות מקצועית טיפולית שנעשית על ידי העובדים הסוציאליים, בהיבט של עבודה עם המשפחות האלה, בעיקר עם ההורים, בנושא של שיקום תעסוקתי, השתלבות בתעסוקה, ניהול כלכלי נכון, שיפור המסוגלות בכלל, המסוגלות ההורית- כל ההשלכות שיש למצב העוני על תפקוד הורי

אסתי מרקוביץ:  בתוך המערך הזה יש לנו כ-800-700 משפחות שמוגדרות כמשפחות עם ילדים במצבי סיכון גבוה

אסתי מרקוביץ:  הדגש הוא עבודה על מצבי הסיכון של הילדים

אסתי מרקוביץ:  מה שמאפיין את המשפחות האלה הוא גם מצבי העוני, שיש להם השלכות על ההזדמנויות של הילדים

אסתי מרקוביץ:  ההזדמנויות להתקדמות והתפתחות תקינה בכל ההיבטים – היבטי חינוך והשכלה היבטים בריאותיים, פיזיים, רגשיים

אסתי מרקוביץ:  בכל ההיבטים למצבי עוני יש השפעה על מצבם של ילדים

אסתי מרקוביץ:  ככל שאנחנו עובדים עם המשפחות האלה על התפקוד ההורי, במקביל עובדים גם על נושא העוני ושיפור מצבה של המשפחה בהיבטים תעסוקתיים וכולי, וקשיים נוספים של ההורים, בסופו של דבר זה מגיע לשיפור במצבם של הילדים ומצמצם את - - -      << יור >> היו"ר אלי דלל: << יור >>      האם יש לכם נתונים בהם פעלתם ואותן משפחות שהיו במעגל העוני יצאו בגלל או בזכות הפעולה שלכם?     

אסתי מרקוביץ: בהחלט, יש גם מחקר מלווה של שתי התוכניות, גם התוכניות שעוסקות בעוני עצמו, במשפחות במצבי עוני וגם לגבי ילדים בסיכון בתוך משפחות אצלן מצב העוני הוא חלק מהקשיים, יש גם קשיים מרובים נוספים, אבל יש לנו בהחלט מחקר מלווה עם תוצאות

אסתי מרקוביץ:  ראינו בהחלט שיפור במצבן של המשפחות וכמובן, זה מקרין גם על מצבם של הילדים

אסתי מרקוביץ:  אני יכולה לתת דוגמה אחת - - -     

אליהו דלל: נקבל בברכה את חבר הכנסת מישרקי, שהוא גם יושב ראש הוועדה לבריאות הציבור, היה בנתניה ולא אמר לי     

יונתן מישרקי: טעות שלי, לוקח את זה עלי

אליהו דלל: היית בבתי חולים, בהם אני חבר בעמותת הידידים, גם בית חולים מאיר וגם ב- - - אני אתן לך זכות דיבור

אסתי מרקוביץ:  אני אמשיך

אסתי מרקוביץ:  לא אביא כאן סקירה של כל תוצאות המחקר, אבל אני יכולה להביא כדוגמה: אצל 30% מהמשפחות שהיו מטופלות בתוכנית, תהליך של טיפול של שנה וחצי עד שנתיים, שיעור המועסקים עלה כתוצאה מההתערבות של התוכנית

אסתי מרקוביץ:  פרמטר נוסף שנבדק הוא ההתנהלות הכלכלית – אצל 25% מהמשפחות יש שיפור בהתנהלות הכלכלית של המשפחה

אסתי מרקוביץ:  הבטחת תנאי חיים נאותים, מזון, בריאות, התמודדות עם חובות – אצל 50% חל שינוי בהיבטים האלה

אסתי מרקוביץ:  יש נתונים שונים ומגוונים שמצביעים על כך שהתוכנית אכן יעילה, ונקווה מאוד שנוכל להשיג תקציבים נוספים ואפשר יהיה להרחיב את התוכנית

אסתי מרקוביץ:      אותו דבר בנושא של הילדים בסיכון

אסתי מרקוביץ:  מדובר בתוכנית שנתנה מענה לילדים בסיכון גבוה שחלקם, אם לא יהיה שינוי בבית והמשפחה יצטרכו לצאת למסגרות חוץ ביתיות, משפחות אומנה, פנימיות, והתוכנית מנסה לצמצם את ההוצאה החוץ ביתית של ילדים

אליהו דלל: האם יש לכם מחקר, שכשאתם מוצאים ילדים מהבית מצב הילדים משתפר לאורך זמן ומשם יש דור שני שלא נכנס למעגל העוני או משתפר ב - - -      

אסתי מרקוביץ:  יש מחקרים שנעשים על העבודה בתוך עולם הפנימיות, העולם החוץ ביתי, בהחלט אנחנו רואים שיפור אצל אותם ילדים, אבל צריך להיכנס יותר לעומק ולבחון את הנתונים

אסתי מרקוביץ:  מה שכן ידוע לנו, זה שגם כשילדים יוצאים מחוץ לבית, אנחנו צריכים עדיין לעבוד עם ההורים שלהם, כי בסוף, יש קשר עם הבית, ילדים חוזרים הביתה לחופשות, השאיפה היא להחזיר את הילדים, שלא יגדלו עד גיל 18 בביתם, לכן המשימה והאחריות שלנו הם להמשיך לטפל בהורים, גם כשהילדים יוצאים אל מחוץ לבית, כי זה לא המענה האידיאלי, אבל לפעמים הוא בלתי נמנע

אליהו דלל: תודה

אפרת רותם: אדוני היושב-ראש, אני אהיה יותר בוטה ברשותכם, אפרת רותם, איגוד העובדים והעובדות הסוציאליים – התוכנית שתוארה כאן, היא אחת התוכניות הכי טובות שיש במדינת ישראל - - -     

אליהו דלל: סליחה, יש לי בקשה, שמך, אני אתן לך עוד מעט לדבר, רק שם ותפקיד לפרוטוקול, אבל לפני זה אני רוצה לתת לחברי, חבר הכנסת מישרקי את זכות הדיבור, בבקשה

יונתן מישרקי: תודה רבה, אדוני, קודם כל אני מאוד מעריך, היא מאוד מוערכת גם אצלנו בוועדה, שלא תהיה התנגשות, זה לא על חשבונך

אפרת רותם: הכול נרשם

אליהו דלל: אני נותן לכולם

אפרת רותם: זה מתקזז

יונתן מישרקי: אדוני היושב-ראש, האמת היא שאני לא חבר בוועדה הזו – אבל - -     

אליהו דלל: לא חשוב, כתבת לי - - -     

יונתן מישרקי: - - צפיתי בדיון והיה חשוב לי מאוד להגיע לפה, כי הנושא של דוח העוני, גם של עמותת לתת וגם כמובן של הביטוח הלאומי וגם של גופים נוספים – אזרחיים וציבוריים, הוא בראש סדר העדיפויות שלך ושלי, בפרט שאני גם חבר בוועדת העבודה והרווחה והנושא הזה נדון שם הרבה

יונתן מישרקי:  הביטחון התזונתי, במובן הבסיסי שלו, הוא שילד או אמא הולכים לישון בלילה ולא יודעים בבוקר למה הם קמים

יונתן מישרקי:  זה מטריד מאוד

יונתן מישרקי:       כנבחרי ציבור יש לנו אחריות גדולה מאוד בעניין הזה

יונתן מישרקי:  כמובן – כפי שהציגה נציגת משרד הרווחה, הקומץ התקציבי העומד לרשותם לחלוקת ביטחון תזונתי לא מספיק

יונתן מישרקי:  גם את אמרת את זה וזה ברור וגם השר היה בדיונים ואמר את זה

יונתן מישרקי:  יש תכניות רחבות, ויש הרבה מאוד גופים אזרחיים שמצטרפים ונושאים בעול, אבל זה לא צריך להיות כך, מדינה מתוקנת צריכה לדאוג לאזרחים החלשים שלה

יונתן מישרקי:  בהקשר הזה כמובן שיש פעילויות כמו כרטיסי המזון של הרב דרעי ודברים אחרים שמנסים לתת גיבויים מכל הכיוונים, אבל אני חושב ומאמין וכתבתי לך את זה, אבל אמרתי שאבוא ואגיד את זה פה - -      

אליהו דלל: חשוב מאוד שבאת

יונתן מישרקי: - - הגשנו בעבר בהצעה טרומית בכנסת, הצעת החוק להקמת רשות למאבק בעוני – המשרד גם תומך בזה

יונתן מישרקי:  בהתחלה זלזלו, אמרו, מה עוד רשות לאומית

יונתן מישרקי:  מטרת הרשות, בסופו של דבר, היא להושיב סביב שולחן אחד את כל משרדי הממשלה, להציג לממשלה יעדים ברורים לסוף השנה, איך מצמצמים עוני

יונתן מישרקי:  כמו שהוזכר פה לפני, שמעתי תוך כדי הדיון, זה לא רק משרד הרווחה, בסוף, בקצה מגיעים למשרד הרווחה, אלא חינוך, תרבות, בריאות, כמעט כל מקום שאתה נוגע בו במדינה, אתה מגיע בסוף לאיזה קצה שיכול לטפל בעוני חייבים, ואני קורא מכאן, קואליציה ואופוזיציה כאחד, להתכנס לטובת העניין הזה, לאשר את אישור הצעת החוק הזו

יונתן מישרקי:  יהיו בה חברים מכל משרדי הממשלה הרלוונטיים לטובת העניין הזה, אני לא יודע אם תחבורה רלוונטי

אליהו דלל: אתה מתכלל את הכול

יונתן מישרקי: המשרדים הרלוונטיים, המילה תכלול, היא מילה קצת גסה בעיני, כי היא מילה שאף פעם לא יוצא ממנה כלום

יונתן מישרקי:  להציג יעדים למדינה ולהגיש תכנית לאומית לממשלה ושיהיה גוף אחד שירכז את כל המשרדים, ולא נקיים דיון אחר דיון שנה אחרי שנה, וכל הזמן נביא פלסטרים מתקציבים ייעודיים קואליציוניים

יונתן מישרקי:  להביא יעד כלשהו, ולצמצם את רמת העוני למינימום האפשרי

יונתן מישרקי:  להתכנס כולם יחד למטרה אחת

יונתן מישרקי:  בגלל זה באתי לכאן, ואני מודה על קיום הדיון החשוב הזה

אליהו דלל: תודה שבאת, אני שמח מאוד שבאת, כי כתבת לי והתכוונתי להכניס את מה שכתבת לתוך הדיון עצמו, וגם לסכם עם זה

אליהו דלל:  בסופו של דבר, כשאנחנו מדברים על העוני, עוני לא נמצא רק בפריפריה, יש את העוני החברתי, שנמצא כמעט בכל עיר

אליהו דלל:  אני מכיר את זה גם מהתקופה בה הייתי סגן ראש עיר בנתניה, זה לא סוד, אתה רואה שם אוכלוסיות, שנמצאות בעוני, כשאתה נכנס לבית ורואה שם דברים, שאתה לא מתאר לעצמך

אליהו דלל:  מי שעוזר בזה הם אותם אנשים טובים, בכל ועיר, עמותות וכך הלאה

אליהו דלל:  אסור שיקרה דבר כזה, מדינה צריכה לדעת איך היא נותנת שלא יהיו עניים, זה אופטימלי

יונתן מישרקי: לכן אמרתי לצמצם

אליהו דלל: זה אופטימלי, אבל צריכים להקטין

אליהו דלל:  כמו שאמרתי לגבי אי השוויון הייתה ירידה, זה אומר משהו, אבל אחת הבעיות שיש לנו היא באמת ריבוי פלסטרים

אליהו דלל:  אני מאוד מכבד את מה שאריה דרעי הציע, אבל זה פלסטר, כי מה אנחנו אומרים? בואו ניתן לכל משפחה משהו, כדי שתוכל להתגבר על זה

אליהו דלל:  אבל איפה הבריאות? מה עושים עם הבריאות? כשילד לא מרגיש טוב, או נכה מה קורה אתו? ואיפה הרווחה? מה עושים עם הילדים האלה שאין להם לאן ללכת, או אפילו מתקני משחקים? הגענו לאזורים ועשיתי פה דיון בנושא של מתקני משחקים, התברר שיש מגזרים שלמים, בעיקר במגזר הערבי, שאין אין מתקן משחק אחד

אליהו דלל:  זה בא מכיוון אחר, אמרנו בואו נבדוק כמה ילדים נפגעים

אליהו דלל:  ממתקני משחקים, והסתבר שבמגזר הבדואי והמגזר הערבי כמעט ואין נפגעים, כי אין מתקני משחקים

אליהו דלל:  לכן ציינתי גם את משרד התרבות והספורט

אליהו דלל:  לכן יש מקום גדול להקמת רשות כזאת, שתנתב את כל המשאבים, כי כשיש ריבוי של משרדים, אין ספק שיש איזשהו פחת של חלק מהמשאבים למקומות אחרים

אליהו דלל:      אני חושב שהמדינה צריכה, כי זה העתיד שלנו

אליהו דלל:  ככל שיהיו לנו פחות עניים, מצב המדינה יהיה טוב יותר

אליהו דלל:  אמרתי קודם, זו לא הוצאה, כשאתה משקיע באותם ילדים, הילדים האלה בסוף יחזירו כפליים, כי לא יהיו, חס וחלילה בבתי סוהר ולא יהיו עול על החברה

אליהו דלל:  הכול אחרת לגמרי

אליהו דלל:  אנחנו רואים לפעמים ונדליזם במקום כלשהו ולא רואים מאיפה הוא נובע, הוא נובע בדיוק מאותם מקומות

אליהו דלל:  ילד יכול מאותו מקום לצאת ראש משפחת פשע או נבחר ציבור, או פרופסור באוניברסיטה, וזה התפקיד שלנו היום כנבחרי ציבור, לדאוג לאותה אוכלוסייה, לאותם מדדים עליהם דברנו קודם

אליהו דלל:  אנחנו רואים את זה כהשקעה

אליהו דלל:  אני אפילו קורא לזה מנוע צמיחה

אליהו דלל:  לצערי, כמו שראינו כל דבר כזה לוקח שנים, אבל אין מה לעשות

אליהו דלל:  אני באתי לכנסת מהכיוון החברתי-כלכלי

אליהו דלל:  נכון, כל אחד מתעסק במשהו, אבל הבנתי שכלכלי-חברתי הוא הביטחון המקביל לביטחון הרגיל שלנו

אליהו דלל:  זה ביטחון המדינה, זה החוסן שלנו

אליהו דלל:       תודה שבאת

אליהו דלל:  אני חושב שמה שהעלית פה בנושא של רשות לאומית שתיקח על עצמה את המאבק בעוני ותיצור תכנית

אליהו דלל:  כי אין היום כמו ששמעתם

אליהו דלל:  אנחנו מדברים על תכנית שקיימת במשרד מסוים, ובעוד משרד ובמשרד אחר, וכך הלאה

אליהו דלל:  אבל כשאני מסתכל מה צריך לעשות בצורה הרבה יותר רחבה

אליהו דלל:  דברנו את זה כשעשינו את הישיבה יחד עם חברי טייב בוועדת החינוך, ראינו שמפעל ההזנה מאוד חשוב בחינוך, ונותן בסיס - - -      

יונתן מישרקי: ילד רעב לא לומד

יונתן מישרקי:      << יור >> היו"ר אלי דלל: << יור >>      נכון, אין לחם אין תורה

יונתן מישרקי: אתה צודק, זה משפיע לשנים קדימה

אליהו דלל:  ילדים זוכרים שישנו רעבים – אתה נפגש עם ילדים ובני נוער והם מספרים על כך

רינה כהן:  חבר הכנסת הנכבד, אני רוצה תנא דמסייע למה שאמרת

אליהו דלל: שלום, כן

רינה כהן:  רינה כהן, מהמועצה הציבורית

אליהו דלל: אבל שלא תכעס עלינו עכשיו הגברת מהעובדות הסוציאליות

רינה כהן:  אני אסיים את המשפט, אני באה מעבודה סוציאלית, הכול בסדר

אליהו דלל: שמך בבקשה?     

רינה כהן: רינה כהן, המועצה הציבורית להורים בישראל

רינה כהן:  השקעה של דולר אחד בילדים ובהורים בגילים הרכים, נושאת בהמשך תשואה של שבעה דולר – זו ההערכה המינימלית, יש כאלה שטוענים שזה נושא תשואה של 13%, בעיני גם השבעה מספיקים לנו

רינה כהן:  אבל הרעיון הוא להשקיע בכיוון של נושמים לרווחה, להשקיע בהורים, שהם אלה שמגדלים את הילדים, אין להם תחליף

רינה כהן:  אין לנו ועדה להורים, אין גם תת ועדה להורים

רינה כהן:  בזמנו בקשתי מחבר הכנסת מרגי, שהיה יושב ראש ועדת החינוך, לעשות תת ועדה להורים

רינה כהן:  חבר הכנסת מרגי ענה לי, בשביל מה את צריכה תת ועדה להורים, אני פה, אדאג להורים בכל מה שתגידי

רינה כהן:  אנחנו עדיין צריכים תת ועד להורים, לא יודעת אם זה מתאים - - -     

אליהו דלל: יש הרבה ועדות, ויש הרבה שרים - - -     

רינה כהן: נכון, אז הכתובת היא כאן, הכתובת לנושא הורים ולהעצמת הורים ולדוח שהוגש, גם על ידי המוסד לביטוח לאומי וגם על ידי מרכז טאוב ויש עוד דוחות, חייבים להוסיף את דוח העוני שלא נכתב, דוח העוני הרגשי של ילדים ובני נוער ובני משפחה

רינה כהן:  דוח העוני הרגשי שאנחנו מקבלים אחר כך בכל מיני צורות אחרות

אליהו דלל: אין ספק

רינה כהן: תודה רבה, סליחה על ההתפרצות

אסתי מרקוביץ: את משלימה רק את מה שאני אמרתי את התוכניות שאני סקרתי של מערך נושמים לרווחה

אליהו דלל: אני לא רוצה לדלג, עוד פעם את השם

אפרת רותם: אפרת רותם, איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים

אפרת רותם:  התחלתי לומר, וברשותך אהיה יותר בוטה, התוכנית שהוצגה על ידי משרד הרווחה, היא אחת התוכניות הכי טובות שיש במדינת ישראל

אפרת רותם:  עושה עבודת עומק עם משפחות, ויש לה הישגים יוצאים מן הכלל

אפרת רותם:       לצד זה, אדוני שאל מה אפשר לעשות ללא כסף? כמעט וכלום, בסופו של דבר, אם כולנו כאן מסכימים שעוני הוא לא גזרת גורל, לא ששואלים אם יהיה או לא יהיה שלג בירושלים השנה, ואין לנו שליטה על זה, אמן שיהיה

אפרת רותם:  בהנחה שאנחנו מבינים שיש לנו כאן אפשרות ויש כלי מסוים שעובד, יש עוד כלים שעובדים, ורשות זה חשוב, בסופו של דבר, אם לא יושקע הכסף שצריך, ניפגש כאן בעוד שנה, ואני לא נביאה, אבל אני מקבלת כבר עכשיו אינדיקציות מהעבודות הסוציאליות, מה המצב מתחילת המלחמה

אפרת רותם:  רואים גם החמרה במצוקה הכלכלית, בעיקר בחברה הערבית - - -     

אליהו דלל: ציינתי את זה בתחילת דברי

אפרת רותם: חד משמעית, בהחלט

אליהו דלל: לי זה ברור

אפרת רותם: והסיטואציה שאנחנו נמצאים בה היום, היא שבעוד שצריך להשקיע את הכספים ולהוסיף את כוח האדם, שלהערכתנו עומד על כ-5,000 משרות, אגב, בתחום העבודה הסוציאלית, לצערי הכיוון כרגע הוא קיצוץ גם של כספים וגם של כוח אדם

אפרת רותם:  אדוני לקח על עצמו את המשימה, אולי הכי חשובה במשכן, להוביל את הוועדה הזו אנחנו לא נוכל לבצע את המשימה של התמודדות עם העוני ללא התקציבים וללא כוח האדם

אליהו דלל: תודה אפרת, מה השם?     

אפרת פילזר-ביזמן: אני אפרת פילזר, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד

אפרת פילזר-ביזמן:  מאפרת לאפרת, יש פה עוד אפרת, אנחנו מרובי אפרת היום

אפרת פילזר-ביזמן:  אשמח להמשיך

אפרת פילזר-ביזמן:  נראה לי שכל מי שיושב פה מסביב לשולחן מסכים, חסרים לנו האנשים שצריכים לשמוע את הדברים החשובים שיש לנו להגיד, וזה קשה שהם לא פה

אפרת פילזר-ביזמן:  רק הערת פתיחה אני רוצה לתת מסגרת כללית לדברים

אפרת פילזר-ביזמן:       מה שראינו פה היום הוא שיש כמעט 900 אלף ילדים עניים – זה אומר שאחד מכל שלושה ילדים הוא עני

אפרת פילזר-ביזמן:  העוני, מה שחזר פה מכלל הגורמים, העוני הוא הוליסטי, הוא מקיף את הילד בכל התחומים – בבריאות, ביכולת ללמוד, במגורים, בחוסן הנפשי, בעתיד

אפרת פילזר-ביזמן:  לא בהכרח שיהיה עני בעתיד, אבל זה מקיף אותו, זה מסביבו

אפרת פילזר-ביזמן:  לא רק אם יש לו מה לאכול במקרר ביום מסוים, זה לאורך זמן

אפרת פילזר-ביזמן:  ילד עני הוא ילד עני, לא משנה לאיזה מגזר הוא שייך

אפרת פילזר-ביזמן:  הנתון הזה שזה אחד מכל שלושה ילדים הוא קשה ומבהיל, ומה שיותר מדאיג זה הגידול הפוטנציאלי והאפשרי שנראה בהמשך

אפרת פילזר-ביזמן:  אם זה בכלל כי אנחנו רואים את מגמת העליה, והנתונים האלה צוינו, ואם זה בגלל המצב בו אנחנו נמצאים, ואנחנו מבינים את המשמעויות שלו ואת הקשיים שהוא מייצר בכל התחומים

אפרת פילזר-ביזמן:      ילדים לא אחראים ולא יכולים להיות אחראים למקצוע בו ההורים שלהם עובדים, אם הם בכלל עובדים, איפה הם גרים, כמה אחיות ואחים יש להם, כל מיני נתונים שראינו שמשפיעים

אפרת פילזר-ביזמן:      מה קורה לילד עני? הוא לא מקבל את מה שהוא צריך

אפרת פילזר-ביזמן:  לא בהכרח האוכל, יכול להיות שזה האבחון הרפואי שהוא לא יקבל, כי יש תורים ארוכים מאוד, לקבל את האבחון, הורה שיש לו כסף ישים את היד בכיס, ימצא את הדרך לקחת אותו למקום אחר, או להשקיע את הכסף

אפרת פילזר-ביזמן:  אצל הורה שאין לו הילד לא יקבל את האבחון, לכן לא יצליח בהמשך

אפרת פילזר-ביזמן:  כדי לאפשר לכל הילדים כולם לקבל את הזכויות המגיעות להם, צריך לחזק את המערכות האוניברסליות

אפרת פילזר-ביזמן:  צריך לחזק את מערכת החינוך, צריך לחזק את מערכת הבריאות, צריך לחזק את מערכת הרווחה, כדי שיוכלו לקבל את מה שמדינת ישראל צריכה להעניק להם

אפרת פילזר-ביזמן:  לא סתם אדוני הביא את הדוגמה מהקיבוצים, כי בקיבוצים בשנות החמישים היה יישור קו - -     

אליהו דלל: נכון, עטפו את הילדים האלה

אפרת פילזר-ביזמן: - - ונתנו את אותן הזדמנויות וזה מה שמגיע לילדים של כולנו

אפרת פילזר-ביזמן:  מה שאנחנו שומעים עכשיו על הקיצוץ בתוכניות החומש לחברה הערבית

אפרת פילזר-ביזמן:  ראינו שוב את הנתונים של המוסד לביטוח לאומי, של מכון טאוב, של שתיל, העומק שם של העוני רק יגדל אם לא נעשה את מה שצריך, אם לא נשים את התקציבים, אם לא ניתן את הכסף, זה מה שיקרה

אפרת פילזר-ביזמן:  שוב אמרתי, את עוצמת המלחמה של חרבות הברזל בוודאי נראה בנתונים של 2023 ובנתונים של 2024 ובהמשך

אפרת פילזר-ביזמן:  היינו כאן לפני שנה, ראינו את הדברים

אפרת פילזר-ביזמן:  אדוני בקש את התוכניות ארוכות הטווח, ואת התוכניות ארוכות הטווח האלה לא ראינו ולא קבלנו ממשרדי הממשלה

תמי ברנע: קבלנו תגובה ממשרד החינוך, אתמול

אפרת רותם: ארוך טווח

אפרת פילזר-ביזמן: יש להם הרבה זמן להתייחס

אליהו דלל:  מי ממשרד החינוך פה?         

אפרת פילזר-ביזמן: אני רק אשלים את המשפט – אני מתחברת למה שאמר חבר הכנסת, שצריך תכניות ארוכות טווח

אפרת פילזר-ביזמן:  צריך לחזק את המערכות שיכולות לעשות את זה

אפרת פילזר-ביזמן:  זה מה שאנחנו מבקשים, זה מה שאנחנו קוראים מעל כל במה שניתנת לנו והלוואי שנצליח

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  גם אם יש תקציבים, אני רוצה להיות ייעודי לכיוון הילדים, זה בעצם הכיוון שלי

אליהו דלל:  זאת אומרת אם יהיו קיצוצים, לפחות לא יהיו קיצוצים בכיוון של הילדים

אליהו דלל:  כי אני צריך לומר את הדברים בצורה ברורה והדברים נאמרו פה, מהשקעה בדולר, תקבל שבעה או עשרה דולר

אליהו דלל:  יש גם את הרווח המניעתי של דברים מסוימים

אליהו דלל:  לכן ההתמקדות בילדים היא מאוד חשובה, ואת זה אנחנו צריכים להביא לאותם נבחרים שלנו בקבלת החלטות

אליהו דלל:  יותר קל כמובן גם לקצץ, וגם להוסיף לדברים רגעיים

אליהו דלל:  אין ספק, ילד שהשקעת בו היום, תראה את זה בעוד עשר או עשרים שנה, לכן קשה מאוד לראות את זה וכל נבחר ציבור עושה לעצמו את החיים הקלים ביותר

אליהו דלל:  למשל בראשות, אתה משקיע בגינה או בכיכר כי רואים אותה מידית, ההשקעה בגן או בבית הספר, רואים את זה אצל ראש העירייה בעוד עשרים שנה, אז למה להשקיע עכשיו

אליהו דלל:  הצד המחשבתי הזו הוא מאוד בעייתי לנו, לכן צריך לשנות את השיח

אליהו דלל:       משרד החינוך, אילן שמש או אפרת קמחי, יש לנו הרבה אפרת היום

אפרת קמחי: הגשנו מסמך, אמנם באיחור, אבל המשרד כן הגיש, נסתכל על הצד הטוב

אליהו דלל: באיחור של שנה

אפרת קמחי: באיחור של שנה כן, מתנצלת, אבל לפעמים - -      

אליהו דלל: גם אנחנו לא היינו בסדר, היינו צריכים לנדנד לכם

אפרת קמחי: - - לפעמים במשרדים דברים נופלים בין הכיסאות, אני לא מתרצת, אבל הוגש מסמך אתמול

אפרת קמחי:  סקרנו במסמך הזה בערך 23 תכניות שהמשרד מוביל לצמצום פערים חברתיים, כלכליים וגיאוגרפיים

אפרת קמחי:       אם מדברים על מגזרי המיעוטים – יש הרבה תכניות חומש והרבה החלטות ממשלה

אפרת קמחי:  יש החלטות ממשלה למגזרי המיעוטים בסדר גודל של 212 מיליון

אפרת קמחי:  יש עוד תכנית של צמצום פערים בין החברה היהודית והערבית בחטיבות העליונות בסדר גודל של שני מיליארד שקל, בפריסה על פני חמש שנים

אפרת קמחי:  מתוך ההבנה ועל הנתונים והסקרים וכל המידע שמוצף לנו כמשרד החינוך

אפרת קמחי:  אנחנו רואים באמת פערים בהשקעה של תלמידים לפי מגזר ופיקוח

אפרת קמחי:  אנחנו עדיין לא יודעים בדיוק מה יהיה בעקבות הקיצוץ ואלו תכניות יפגעו, נקווה שלא הרבה

אפרת קמחי:  קיים גם נושא ההזנה, שהוזכר פה לא מעט

אפרת קמחי:  נושא מרכזי וחשוב במשרד החינוך, כי כמו שאמרנו, ילד רעב הוא לא ילד שיכול לשבת וללמוד

אפרת קמחי:  משרד החינוך משקיע למעלה ממיליארד בהזנת תלמידים, אם בבתי ספר יסודיים במסגרת יוח"א – יום לימודים ארוך, אם במסגרת הצהרונים

אפרת קמחי:  אם יש למישהו שאלה

אליהו דלל: עכשיו יש לכם עודף, בזמן המלחמה לא ניצלו את כל התקציב

אפרת קמחי: דווקא ביצוע התקציב של משרד החינוך היה 99

אפרת קמחי: 9%

קריאה: כי היה תת תקצוב מראש ולא בגלל שעשו ביקורת

אליהו דלל: הם כל פעם משלימים אותו לפי ביצוע, זאת הבעיה, בעצם זאת לא בעיה, שיעשו לפי ביצוע אין לי בעיה

קריאה: כן, אבל אז טוענים שלא נשאר כסף למרות שלא ספקו

אילן שמש: אני רוצה להרחיב טיפה

אליהו דלל: שם בבקשה

אילן שמש: אילן שמש – סגן מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, פנסיונר במילואים

אילן שמש:  למעלה מעשר שנים אני בחומשים שעוסקים במזרח ירושלים, בבדואים בדרום, בחברה הערבית, בחברה הדרוזית

אילן שמש:      אני מדבר על החומשים האלה בכוונה, כי אם תיקחו את עשר השנים, עד לשנתיים האחרונות, אני רוצה להציג לכם עד כמה מערכת החינוך חשובה, אני לא רוצה להגיד שהיא הצליחה – היא הצליחה חלקית, הנתונים מראים שההצלחה לא כל כך גדולה

אילן שמש:  אבל אני רוצה להגיד לכם איפה ולמה זה הצליח

אילן שמש:  כי אם נעצור את זה ונפחית את זה המצב יהיה יותר גרוע

אילן שמש:      כמה דוגמאות קטנות – היה לנו ברור בתמונת המצב הראשונית שבחברה הערבית הישגים לימודיים, אני מדבר על בגרויות, על ילדים שנמצאים גני ילדים בכלל, אבל לא על מעונות שלא היו בתחום האחריות של משרד החינוך, פשוט לא היו בתי ספר ולא היו כיתות

אילן שמש:  אני מדבר על מזרח ירושלים

אילן שמש:  אתה מדבר על גני ילדים, אתה יודע איזו מלחמה הייתה בשנים האלה להקים גני ילדים?      

אליהו דלל: אני מכיר היטב

אילן שמש: עם הצלחה חלקית, אני מודה, בעשר שנים האלה, עד השנתיים האחרונות, כי השנתיים האחרונות עשו לנו מערבולת, גם הקורונה

אילן שמש:  רק אצל החברה הבדואית מערכת החינוך מעסיקה יותר מעשרים מבוגרים, בהסעות, בהזנה, בלימודים, במורים, במנהלים

אילן שמש:  שתבינו כמה למערכת החינוך מבחינת ההשפעה על צמצום פערים יש כוח ועוצמה

אילן שמש:  לכן כל ההשקעה הזו חשובה ואסור לצמצם

אילן שמש:  צריך כל הזמן לחשוב על להוסיף לה

אילן שמש:  אבל צריך כל הזמן לבקר ולבדוק את היכולות וההצלחות שלה

אילן שמש:       אני רוצה להתייחס כאן דווקא להזנה

אילן שמש:  נכון, קבלנו את הביקורת הזו ואנחנו הבאנו את הנתונים, כי אנחנו בודקים את זה, ואני יכול לומר בכל עיר ובכל בית ספר עד כמה ההזנה, שאנחנו חייבים לתת להם על פי חוק בגלל הנתונים שלהם, איפה זה מנוצל, ואיפה לא

אילן שמש:  אנחנו עושים את הבקרה הזו סיסטמתית, יש לי רשימה על כל עיר

אילן שמש:  המלחמה שלנו – של משרד החינוך, היא להתמודד עם הבעיות שעולות, כשאנחנו לא מצליחים ליישם את הדברים האלה

אילן שמש:  אם זו עיר שבה אומרת היא אומרת בניצנים: אני לא רוצה לתת את החלק שלי, או מנהל בית ספר שאומר: מה פתאום אתם תוקעים לי אוכל בצהרונים אחר הצהריים, אני צריך עכשיו את המורים בצהרונים עוד שעה

אילן שמש:  יש לנו הרבה בעיות שיוצרות את הקושי ליישם את החלטת הממשלה המתוקצבת

אליהו דלל: אבל זה התפקיד שלכם

אילן שמש: אבל אני בא ואומר שוב – זה תפקידנו ואנחנו נמשיך לעשות את זה

אילן שמש:  ואני אומר שוב, הוועדה הזו צריכה להבין, חינוך זה מרכיב דרמטי בהצלה, בצמצום פערים של ילדים בסיכון

אילן שמש:  הגענו לעומקים במערכת החינוך, שאני גאה בהם לפעמים, שיהיה ברור שאני לא גאה בתוצאות הסופיות

אילן שמש:  לדוגמה, גילינו שאחד הדברים החשובים לצמצום פערים במיוחד בחברה הערבת הוא השפה

אילן שמש:  השקענו הון עתק בחשיפת הילדים בגני הילדים חשיפה לשפה

אילן שמש:  אגב, לשפה הערבית הספרותית, כדי שיוכלו ללמוד בכיתה א' קרוא וכתוב, כי הם מגיעים לכיתה א' בלי חשיפה אפילו לערבית הספרותית

אילן שמש:  הם צריכים לרכוש שפה כדי ללמוד לקרוא ולכתוב

אילן שמש:  לרכוש שפה כדי ללמוד לקרוא ולכתוב

אילן שמש:  הרבה דברים שמבחינה חינוכית גורמים בסופו של דבר לנזק הנוראי הזה שהם נשארים ב - - - לא רק זה, נפל עלינו גם הסיפור של המעונות לגילי אפס עד שלוש

אילן שמש:  אתם יודעים שלקחנו אחריות על כל המסגרות של המפונים בלי תקציב תוספתי, לקחנו אחריות על מעונות היום המסובסדים לגמרי על ידי משרד החינוך בכל מרכזי היח"ד

אילן שמש:  אני אומר שוב - - -      

אליהו דלל: אבל זה היה במשרד העבודה

אילן שמש: זה היה עד לפני שנה, אבל זה עבר

אילן שמש:  מי שטפל במפונים היו מתנדבים, לא משרד ממשלתי, בהתחלה, אנחנו יודעים את זה

אילן שמש:  אבל אחרי חודש, משרד החינוך אמר גמרנו, המעונות על חשבוננו, אני מדבר על גילי אפס עד שלוש

אילן שמש:  אני אומר את הדברים האלה, לא בשביל לבוא ולהגיד שמשרד החינוך נפלא, אלא להגיד שיש למערכת החינוך תפקיד דרמטי

אילן שמש:  ואני מאוד שמח שחשבו שגם אוכל והזנה - - - אתם לא מבינים מה זה לבוא לבתי ספר ולגני ילדים בחברה הבדואית ולראות אותם אוכלים

אליהו דלל: אילן, אני רוצה להזכיר לך, אני עוד מעט קרח, עזוב את השערות הלבנות, אבל כשהייתי בבית הספר היסודי, לפני למעלה מששים שנה, היה אוכל

אילן שמש: אכלנו, גם אני

אליהו דלל:  שתבינו, ואז המדינה הייתה בחיתוליה – ממש בחיתולים ולא היו מספיק תקציבים ואז, אנחנו כילדים, אכלנו צהריים

אליהו דלל:  אז המדינה היום צריכה לעשות את זה ויכולה להרשות לעצמה וחובה לעשות את זה

אליהו דלל:  כי זה מה שיאפשר לאותם ילדים, מדברים פה על יום לימודים ארוך בסופו של דבר, בלי הזנה אי אפשר לעשות את זה

אילן שמש: אנחנו רוצים את זה לתיכונים

אילן שמש:  אל תשכח היום זה סך הכול זה נמצא אצל גני ילדים, בתי ספר יסודיים ורק אלה שנמצאים בקריטריונים של יוח"א

אילן שמש:  רק השנה הצלחנו להכניס את זה למחטי"ם שלנו, מדובר בנוער בסיכון שאנחנו מטפלים בו, בתי ספר שאנחנו יודעים מי האוכלוסייה שם

אילן שמש:  אנחנו רוצים להכניס את זה לקידום נוער

אילן שמש:  אנחנו נלחמים על התוכנית הזו

אילן שמש:  נלחמים על ההזנה, ומבינים כמה היא חשובה ללימודים

אליהו דלל: תודה, משרד המשפטים?     

בקי קשת כהן: לא משרד המשפטים

אליהו דלל: שמך?     

בקי קשת כהן:  בקי כהן קשת

אליהו דלל: בבקשה, בקי

בקי קשת כהן: בקי כהן קשת מהפורום למאבק בעוני, הגעתי עם הפעיל שלנו, נתי לוי מרשת הפעילים לחיים בכבוד

בקי קשת כהן:  ברשותך, אנחנו רוצים לומר כמה מלים בנושא התקציב אם אפשר

בקי קשת כהן:       ברשת הפעילים דנו הרבה על הסוגיה הזו

בקי קשת כהן:  אנחנו עוסקים הרבה בעוני בכלל ובעוני ילדים, כמובן, בפרט

בקי קשת כהן:  הנתונים מ-2018 ו-2022 מדאיגים, אבל אנחנו פה, לקראת תקציב ולקראת הצבעות ושמענו את חברת הכנסת טלי ואת חבר הכנסת מישרקי ומודים לאדוני שזה פה בדיון

בקי קשת כהן:  אנחנו קוראים מפה להתייחסות, כיוון שהכסף כן מבטא את סדרי העדיפויות וכשמקצצים בתווי המזון בחצי, מ-600 ל-300 מיליון וכשגם הכספים ברווחה, המיזם לביטחון תזונתי שהוא כל כך קריטי, מסרבים להכניס אותו לבסיס התקציב, כך שמשאירים אותנו עד הרגע האחרון לדעת אם כן יהיה או לא יהיה אוכל לאותן משפחות

בקי קשת כהן:  וכשמקצצים ברווחה

בקי קשת כהן:       הייתי בטוחה, באמת האמנתי, שהתקציב הזה יגדיל משמעותית את תקציבי הרווחה לאור המצב

בקי קשת כהן:  זה ברור לכולנו שצריך הרבה יותר עובדים סוציאליים במצב הקשה הזה ושצריך הרבה יותר מענים שיהיו בתוך הרווחה – ולא רק שלא הגדילו, עוד מצמצמים אותו

בקי קשת כהן:  בנוסף לכל זה מורידים 5% בתמיכות – מה שהמדינה לא מצליחה לעשות לבד וראוי היה אולי שתעשה, באמצעות העמותות גם שם מקצצים 5%

בקי קשת כהן:  ואם זה לא מספיק, הקצבאות של הביטוח הלאומי, כשהמחירים עולים ולצערנו המחירים עולים והשכר הממוצע במשק עולה, הקצבה אמורה לעלות לפחות מעט, הכול עולה אבל הקפיאו בהחלטה מאתמול בלילה, את הקצבאות

בקי קשת כהן:  אז אנחנו משאירים ילדים ברעב, בלי עובדים סוציאליים, בלי אוכל

בקי קשת כהן:      ואני קוראת לאדוני, מה שאפשר לעשות הוא לקרוא לעשיה דחופה

בקי קשת כהן:  אתה רוצה להגיד משפט אחד בשם הפעילים?     

נתנאל חיים לוי: אני יכול להגיד בשם עצמי

נתנאל חיים לוי:  אני נתי לוי מהפורום למאבק בעוני

נתנאל חיים לוי:  גדלתי בעוני

נתנאל חיים לוי:  אתם מדברים פה על רעב בנתונים, יודע מה זה רעב באמת

נתנאל חיים לוי:  אני יודע מה זה סביבה שיש בה פגיעות

נתנאל חיים לוי:  אני יודע מה הם הזנחה, אלימות, סמים

נתנאל חיים לוי:  נאמר כאן הרבה, ואין מה להוסיף, חוץ מזה שבאמת עוני זה דבר הוליסטי

נתנאל חיים לוי:  חייבים התמודדות לטווח ארוך

נתנאל חיים לוי:  המעט שיש היום לא מספיק וזה שהוא לא מספיק מייצר בעיה גדולה מאוד, כי אנחנו עוסקים פה בדיני נפשות ובעולם רגשי ועולם פנימי של אנשים

נתנאל חיים לוי:  כשיש קצת, הכול עני, וכמו שהאנשים עניים כך השירותים עניים

נתנאל חיים לוי:  אתה מקבל יחס לא מספיק, לא מקבל מענה הולם

נתנאל חיים לוי:  אתה חושב שבעיה היא בעובדת הסוציאלית, או שהבעיה היא בשרות עצמו, אז אתה כבר מוותר על זה

נתנאל חיים לוי:  אתה לא מגיע

נתנאל חיים לוי:      כשאני אומר שהבעיה היא יותר הוליסטית זה גם שיש אנשים שהם עניים ועובדים

נתנאל חיים לוי:  לא הציגו כאן נתונים על מוביליות חברתית, אבל עוני עובר בירושה, לצערנו

נתנאל חיים לוי:  זה המקום ממנו אני מגיע, זה מה שאני רואה

נתנאל חיים לוי:      חבר הכנסת מאיר כהן דבר פה על מערכת החינוך, ידוע שיש פערים של מחוננים בין אנשים בעוני לאנשים ממקומות גיאוגרפיים חזקים, למרות שהטיפשות והחוכמה מתחלקות באוכלוסייה באופן שווה

נתנאל חיים לוי:  אני יכול לספר לכם סיפור קורע לב, אבל לשם מה, זה עובר ברגע שיוצאים מהדלת

נתנאל חיים לוי:  אני יכול לומר לכם שההשחתה של ההון האנושי שקורית בגלל העוני, אין לה מחילה היא אסון למדינה הזאת ואם המדינה רוצה להתקיים לטווח הארוך היא חייבת להתעורר, כי הלכידות החברתית נפגעת, והתסכול הוא איום, ואנחנו נגיש את החשבונית בסוף

נתנאל חיים לוי:  תודה רבה ליושב-ראש, על הרגישות

אליהו דלל: תודה רבה, אם מישהו לא דבר אני רוצה לסכם את הדיון, בבקשה

הילה סעדיה: הילה סעדיה מארגון פתחון לב

הילה סעדיה:  קודם כל תודה רבה על הדיון החשוב הזה

הילה סעדיה:  לפני שאגע בגופו של הדיון, אשמח לציין ולכבד את התלמידים שלנו של התוכנית לגעת באופק שנרצחו ב-7 באוקטובר

הילה סעדיה:      לגופו של דיון, על פי דוח מדדי העוני ואי השוויון לשנת 2022, נראית מגמת עליה משמעותית, שדובר עליה כבר במהלך הדיון, של ילדים שנכנסים לתוך מעגל העוני, היא הולכת ותתעצם לאורך השנים, והיא כבר עכשיו מראה את אותותיה

הילה סעדיה:  אנחנו לא צריכים לחכות לדוח 2023 כדי לגלות את זה

הילה סעדיה:  מדובר בדור שלם שחווה, גם התלמידים וגם הוריהם, קורונה, חילופי ממשלה, מלחמה

הילה סעדיה:  דור שלם שלא היה לו סדר יום שגרתי, או שנת לימודים מלאה במסגרות החינוכיות

הילה סעדיה:  בשלב הזה קשה להעריך מה יהיו ההשלכות של זה, הן עבור הפרט והן עבור החברה

הילה סעדיה:      אנחנו בארגון פתחון לב נותנים, בשגרה ואדרבה גם בחרום, מגוון רחב של שירותים ברמה ההוליסטית, במטרה לטפל בתופעת העוני, לרבות באמצעות התוכניות החינוכיות שלנו

הילה סעדיה:       עם פרוץ המלחמה נכנסנו למעל 30 מלונות ברחבי הארץ לתת מענה למשפחות המפונים

הילה סעדיה:  אנחנו פועלים ב-65 כיתות במסגרתן אנחנו מפעילים את התכניות החינוכיות שלנו, ביניהן תכנית שבע ותכנית חמסה לחברה הערבית, כאשר המטרה שלהן היא ללוות את הנוער בשלבים המשמעותיים בעיצוב הזהות האישית, המקצועית והתעסוקתית שלהם

הילה סעדיה:  שלוש שנים בתקופת התיכון, שלוש שנים בתקופת השירות הצבאי ועוד שנה בשלב האזרחות

הילה סעדיה:  המטרה שלנו לייצר מוביליות חברתית

הילה סעדיה:  דובר כאן על כמה הנושא הזה חשוב

הילה סעדיה:  כאשר בתום התוכנית אנחנו מבטיחים לשלב אותם או בשוק התעסוקה או בהשכלה

הילה סעדיה:  לצד זה יש לנו תכנית נוספת שגיבשנו לנוכח המציאות המשברית הזו, תכנית חוסן, שכל תכליתה לחזק את החוסן האישי והחברתי של הנער והנערה, לנוכח המלחמה הקשה הזו

הילה סעדיה:       כאמור, במסגרת התכניות החינוכיות הללו, אנחנו מפתחים ומחזקים גם מיומנויות רכות, גם מסייעים לחיזוק החוסן

הילה סעדיה:  מפתחים ומגבשים סביבה תומכת ומאפשרת, שכל כך נחוצה בתקופה הזו

הילה סעדיה:  למרות החשיבות של התכניות הללו, כבוד היושב-ראש, נראה כי התכניות החינוכיות בפרט, עבור נוער במצבי סיכון, כפי שצוין כרגע בידי משרד החינוך, בשנתיים האחרונות תקציב התמיכה עבור התכניות לנוער במצבי סיכון הולך וקטן

הילה סעדיה:  כאשר אנחנו מדברים עכשיו על תקציב 2024, הייתי שמחה אם הוועדה הייתה יוצאת בקריאה: ראשית להעלות ולתעדף את התקציב לתכניות החינוכיות לנוער במצבי סיכון ככלי לחילוץ ולמניעה מכניסה לעוני

הילה סעדיה:  לצד זה אני רוצה להתחבר לדברים שצוינו כאן על ידי חבר הכנסת משריקי וכלל המשתתפים, להקמת רשות לאומית למאבק בעוני, ככלי לתת מענה רב-ממדי לסוגיית העוני, לתת מענה לכל התא המשפחתי

הילה סעדיה:  בהמשך לקריאה שנמסרה כאן, אני חושבת שלהרחיב את פרויקט נושמים לרווחה ולתקצב אותו יתר על המידה לנוכח המצב הנוכחי, זה חשוב ואקוטי

הילה סעדיה:  תודה רבה

אליהו דלל: תודה רבה לך

אליהו דלל:  עוד מישהו?     

נוגה אדלשטיין: אני רוצה לציין בפניכם שהנוער זה העתיד שלנו

נוגה אדלשטיין:  נוער שגדל למשפחה שחיה בעוני, בדרך כלל, לוקח חלק בנטל ועובד במקום ללמוד ועובד במקום להוציא את הבגרויות שלו

נוגה אדלשטיין:  כתוצאה מכך מתגלגל מעגל העוני וממשיך גם לדור הבא

נוגה אדלשטיין:  בנוסף, נוער שחי בעוני, בדרך כלל, כחלק מכך שהוא נושא בנטל, לא משתתף בכל מיני מסגרות בלתי פורמליות וכתוצאה מכך מתגלגל להיות נוער בסיכון, כמו שדברת

נוגה אדלשטיין:  מסגרות בלתי פורמליות, הן מסגרות שמקדמות אותך לעתיד

נוגה אדלשטיין:  אמנם אני לא ילדה שגדלה כנוער בסיכון, אבל אני מניחה שאם הייתי, לא הייתי מגיע למקום כמו מועצת תלמידים ארצית ולא הייתה לי את אותה השפעה שיש לי כרגע

נוגה אדלשטיין:  ילדים כאלה, כמו שדיברתם על ילדים מתחת לגיל ארבע, אני מדברת על הנוער

נוגה אדלשטיין:  כמובן שזה הבסיס, זה הכי חשוב ומשם גדלים ומתפתחים

נוגה אדלשטיין:  אבל הנוער, התקופה בה אני נמצאת לדוגמה, זו התקופה ממנה אני יכולה להחליט אם להיות חברת כנסת כמוך, יושב-ראש הוועדה, או שאלך להייטק, או שבסוף אתגלגל גם כן למעגל העוני

נוגה אדלשטיין:  חשוב להגיד שהמסגרות הבלתי פורמליות צריכות להיות מתוקצבות יותר ולהכניס אליהן יותר נוער בסיכון, כדי להוציא אותם ממעגל העוני וכדי לקדם אותם בחיים

נוגה אדלשטיין:  תודה רבה

אליהו דלל: אני חושב שאמרת פה דברים מאוד-מאוד נכונים, כי הנושא של אותן פעילויות נוער בלתי פורמליות

אליהו דלל:  כמו תנועות נוער, חוגים למיניהם וכך הלאה, הדברים האלה מאוד-מאוד חשובים, כי זה לא רק ענין של בתי ספר בהם רוב הלימודים הם בעניין של ידע, המערכות האלה מקנות אפילו יותר ערכים

אליהו דלל:  תודה רבה לך

אליהו דלל:  עוד מישהו?     

נתנאל חיים לוי: נתי לוי מהפורום למאבק בעוני

נתנאל חיים לוי:  בנוגע להקמת הרשות למאבק בעוני

נתנאל חיים לוי:  אני רוצה להגיד שלדעתי חייבים להשתתף בתוך אותו ריכוז של משרדי ממשלה אנשים שחיים בעוני, ומכירים את זה מעבר לנתונים סטטיסטיים, אלא כמציאות חיים ממשית

אליהו דלל: ברור, תודה רבה

אליהו דלל:  אני רוצה לסכם, אתי

תמי ברנע: אתי כהן בזום

אליהו דלל: אתי כהן

אתי כהן: שלום לכולם, אני אתי כהן, אני מנהלת אגף הרווחה והשירותים החברתיים בעיריית באר שבע

אתי כהן:  אני רוצה להתחבר לכל מה שאמרו, ובעיקר לחדד דבר אחד

אתי כהן:  הילדים שחווים את חוויית העוני וחוסר האמצעים בכל המערכות

אתי כהן:  גם בדיור שהוא לא תמיד בר השגה, ומוצאים ילדים שמטלטלים אותם באמצע הלילה, כי מוציאים אותם מהבתים, כי לא שלמו שכר דירה או פלשו לדירה

אתי כהן:  גם בתחום של הבריאות לא מצליחים לקנות תרופות, כי אין למשפחות את האמצעים והאפשרות

אתי כהן:  גם בנושא החינוך כמובן

אתי כהן:  אני חושבת שכדי שהילדים לא יחוו את חווית העוני, צריך לחזק את המשפחה ואת כל מערכות התמיכה של הילדים האלה

אתי כהן:  יש תכניות מיוחדות כיום בשרותי הרווחה והן כבר נאמרו

אתי כהן:  לדעתי צריך להעמיק אותן, כי הן נותנות סלים ומשאבים למשפחה שמאפשרים להם לחיות במקום הרבה יותר בטוח, הרבה יותר מכיל, הרבה יותר מאפשר את הצמיחה שלהם ומעודד את הפוטנציאל הייחודי שלהם ואת ההישגים הלימודיים, כפי שאמרו

אתי כהן:  מצמצמים פערים חברתיים, רגשיים ואחרים

אתי כהן:      אני רוצה להגיד שבסוף העובדים הסוציאליים הם אלה שנפגשים עם הילדים, שביום-יום אין להם יכולת לביטחון תזונתי

אתי כהן:  המיזם של הביטחון התזונתי הוא חשוב הוא - - -, הוא לא רק פתרון, כי היום גם הגמלאות שניתנות על ידי המוסד לביטוח לאומי, הן גמלאות מצומצמות יחסית

אתי כהן:  למשל בגמלאות של הביטוח הלאומי, כתוב גמלת הבטחת הכנסה – זוג הורים ושני ילדים ויותר

אתי כהן:  מה קורה אם למשפחה יש חמישה ילדים? זו נשארת אותה הכנסה, אותה גמלה

אתי כהן:  אני חושבת שגם הנושא הזה של הגמלאות והביטחון התזונתי או הביטחון הקיומי של המשפחות, הוא אחת הסוגיות שצריך לדון בהן

אתי כהן:      נושא ביטוח הבריאות, אתם יודעים שלכולנו יש ביטוחי בריאות בקופות החולים

אתי כהן:  לא בטוח שלמשפחות שלנו יש ביטוחי בריאות, ואולי כדאי לסבסד להם את ביטוחי הבריאות, כדי שיוכלו לקבל תרופות, כדי שיוכלו לקבל טיפולים, לצמצם את החולי בתוך המשפחות

אתי כהן:  אנחנו נראה ילדים יותר מוכנים, יותר חזקים פחות עניים, פחות עניים חברתית רגשית ובטח גם פחות עניים כלכלית

אתי כהן:      אני רוצה להתחבר לזה שבסוף צריך לבנות קואליציה של כל הגופים, כל המשרדים, כדי לטפל בעוני ובהחלט לשים יותר דגש על תכניות ייחודיות להוציא משפחות מהמצוקה, על מנת שהמשפחות יהיה יותר חזקות

אתי כהן:  הילדים יהיו יותר חזקים ופחות עניים

אתי כהן:  בנושא התעסוקה, מרכזי הזדמנות שנפתחו בכמה רשויות

אתי כהן:  דרך אגב, באר שבע הייתה הראשונה שפיתחה את המרכז, ולראות איך אנחנו יוצרים את המוביליות החברתית, כלכלית ותעסוקתית, כדי ליצור את העצמאות הכלכלית של המשפחות האלה

אתי כהן:  שהם יוכלו לעמוד בזכות עצמם ולא רק בתמיכות בלתי סופיות שמאוד קטנות ומצומצמות והרבה פעמים משמרות את העוני, ולאו דווקא מוציאות ממנו אנשים

אליהו דלל: תודה רבה, נעבור לרות דיין מהמרכז לשלטון מקומי

רות דיין: שלום, אני מבקשת להתחבר לדברים שאמרה אתי כהן, מנהלת מחלקת הרווחה בבאר שבע

רות דיין:  כשאנחנו מדברים על ילדים עניים, אנחנו מדברים על משפחות עניות

רות דיין:  הילדים לא מנותקים ולא עומדים בפני עצמם

רות דיין:  עוד עמותות ועוד סלי מזון ועוד שוברים ועוד-ועוד, אבל לא נותנים את מה שהמשפחות האלה זקוקות לו

רות דיין:  הביטוח הלאומי צריך לפתוח את הכיס שלו ולתת לכל משפחה את הסכום שהיא צריכה על מנת לחיות בכבוד

רות דיין:  צריך להתייחס לסוגיית הדיור, אם משפחה שנמצאת בשכירות, ואין לה בית, והעלו לה את השכירות ב-1,000 שקל – זה 1,000 שקל פחות למזון, לחוגים, לדלק, לנסיעות ותרופות, ואנחנו עדים לעליה המטורפת שהייתה בשנתיים האחרונות בנושא הדיור ובכלל

רות דיין:  מה הם אמורים לעשות? איפה הם אמורים לגור? השכר שלהם לא עלה, השכר בשחיקה מטורפת

רות דיין:  אי אפשר להסתכל רק על הילדים, צריך להסתכל גם על כל המשפחה בכללותה

רות דיין:  צריך לנהוג על פי מודלים קיימים בעולם, למשל בגרמניה הם לא צריכים להגיש בקשות למיצוי זכויות, אם מגיע להם משהו, הם מקבלים אותו אוטומטית, הם אפילו לא צריכים ללכת לדרוש ולמלא טפסים

רות דיין:       אז מדינת ישראל צריכה להתבגר ולסמוך על ההורים, ולסמוך על האוכלוסייה שלה, ואם היא רואה על פי הנתונים שהם מגישים למס הכנסה ולביטוח הלאומי ואת מס הבריאות שהם משלמים, שהם לא מצליחים לפרנס את המשפחה שלהם בכבוד, תתכבד מדינת ישראל ופשוט תיתן להם מדי חודש, לחשבון הבנק שלהם את התקציב, ובטוח הם ישתמשו בהם לצרכים נכונים ולא במקום לקנות תחליף מטרנה לילדים, הם יקנו בזה בגדים בזארה

רות דיין:       אני חושבת שמדינת ישראל, מדינה של 80 שנה, הגיע הזמן להתקדם קדימה, אין צורך בתכניות על תכניות, בתכלולים על תכלולים, אנחנו עייפים מכל זה, אנחנו שותפים לכל זה, אבל תכלס, בסוף אנחנו לא רואים תוצאות

רות דיין:  אז במקום להשקיע בכוח אדם שיעסוק במיצוי זכויות, נראה כמה כספים יש סך הכול, נחלק את זה לכל משפחה זכאית

רות דיין:  ואם היא קצת התרוממה מעל קו העוני, לא נמהר וניקח לה את זה נראה את האיתנות הכלכלית שלה, נראה שהיא מצליחה לשרוד, נראה שזה עומד עם התזרים ועם המדד שצומח

רות דיין:  ככה, אני מאמינה שנבנה משפחות חזקות ואיתנות שהילדים יכולים לסמוך על ההורים שלהם, ולא צריכים כספים של תרומות, כדי לדעת אם יש להם כסף לקנות אוכל השבוע בסופר

רות דיין:       אתם יודעים, כולנו מכירים את המשפחות האלה, כולנו עוזרים ברמה האישית למשפחות האלה, לא רק על ידי תרומות, אלא גם ברמה האישית

רות דיין:  אנחנו מכירים השכנים שלנו, אנחנו מכירים את המשפחות שלנו, מי שיכול עוזר למי שחסר לו

רות דיין:  אבל מדינת ישראל צריכה לקחת אחריות, ולהעביר באופן ישיר דרך הביטוח הלאומי למשפחות האלה את מה שהן צריכות, לרבות סיוע בשכר דירה

אליהו דלל: תודה רות

אליהו דלל:  עוד מישהו שרצה להגיד משהו? אם לא, ננסה את האוצר, אם לא נרשום להם הערה

תמי ברנע: היא בישיבה

אליהו דלל: החלטות הוועדה: הוועדה מודאגת מהנתונים והמגמות שהוצגו בישיבה, גידול במספר הילדים העניים בישראל, כ-900 אלף ילדים, נראה לי שהמספר הנכון הוא 837 אלף

תמי ברנע: 870

אליהו דלל: 870, אז נשים את המספר המדויק, הוועדה מבקשת להסתכל בהסתכלות לטווח ארוך שהשקעה בגיל הרך תחסוך כסף רב בעתיד, ואף תייצר אזרח יצרן, שיתרום למדינה

אליהו דלל:  הוועדה קוראת לקדם את הצעת החוק להקמת הרשות למאבק בעוני

אליהו דלל:  משרד האוצר – הוועדה קוראת לשר האוצר, אני עוזב את המנכ"ל, אנחנו נקרא לשר האוצר, אם הוא ירצה לשלוח מישהו אחר, בבקשה, אבל אני חושב שמשרד האוצר צריך לבוא פעם אחת, לשמוע פה את החברים בוועדה ולהבין שיש צורך גדול מאוד לחזק את הנושא של הילדים או המשפחות העניות

אליהו דלל:  להשתתף בישיבת הוועדה שתעסוק בהיבטים תקציביים של זכויות הילד

אליהו דלל:       למשרד החינוך הוועדה קוראת לתקצב ולתעדף את התכניות החינוכיות ככלי למניעה לכניסה למעגל העוני

אליהו דלל:  למשרד הרווחה הוועדה קוראת להרחיב את תכנית נושמים לרווחה ולאפשר למשפחות רבות יותר ליהנות ממנה

אליהו דלל:  פה יש שילוב גם של האוצר, גם של החינוך ומשרד העבודה והרווחה

אליהו דלל:  הועדה מבקשת להקים מעונות יום ביישובי החברה הבדואית

אליהו דלל:  אני חושב שמעונות יום זה חינוך, זה כבר לא עבודה, אז אפשר להוריד העבודה פה

אילן שמש: היום זה חינוך

אליהו דלל:  אז אוצר וחינוך

אליהו דלל: אבל הנושא של יציאת הורים לעבודה?     

אליהו דלל: נכון, זה נגזרת

אליהו דלל: תודה רבה לכולם