הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים, כנסת 25, פרוטוקול מספר 44, 2024-02-08 00:00

נעמה לזימי: בוקר טוב, תודה לכל הנמצאים והנמצאות כאן בדיון על תנאי העסקתם של העובדים במסגרות הנוער בסיכון

נעמה לזימי:  יום חמישי בכנסת הוא יום סולידי, אין פה הרבה אנשים אז הדיון הוא יותר נעים

נעמה לזימי:  זה דווקא טוב

נעמה לזימי:  תודה שהצטרפתם

נעמה לזימי:  הדיון שלנו הוא סוג של דיון המשך כי אנחנו דנים בסוגיה של תנאי ההעסקה של העובדים במסגרות ובשיח עם הרווחה תקופה

נעמה לזימי:      הועדה הזו מקדישה את עצמה לנושא הזה

נעמה לזימי:  אני חושבת שזה נושא שמתכתב עם צעירים משני הצדדים

נעמה לזימי:  גם האוכלוסיות שנמצאות, נוער שנמצא בסמכות הועדה וגם עובדי המסגרות הללו שהם ברובם אנשים צעירים שהיינו רוצים לשמר ושיישארו במערכת

נעמה לזימי:  צריך לדאוג לזה שתהיה להם את הקרקע היציבה שהיא יציבות בסוף גם למי שנמצאים במסגרות

נעמה לזימי:      לצד מסגרות חסות הנוער, בכל מסגרות הצעירים בסיכון יש גם את המסגרות האחרות

נעמה לזימי:  קורות הגג, הלנות החירום וההוסטלים לצעירים

נעמה לזימי:  כאמור, זה תחום שנמצא במצוקת כוח אדם קשה

נעמה לזימי:  יש קשיים באיוש ותחלופה תכופה

נעמה לזימי:  זה נובע גם משחיקה וגם מתנאים קשים, בתוכם שכר

נעמה לזימי:  אתמול הייתי בפאנל של דה-מרקר על התקציב, שוחחו על איך מושכים אנשים לכל מיני תחומים ואמרתי "שכר"

נעמה לזימי:  במקום העצמה ושליחות בואו נדבר על הדבר הכי משמעותי

נעמה לזימי:  שכר הוא המקור הראשון שמשאיר אנשים, שמאפשר לאנשים להתפרנס בכבוד ושממנו צומחים

נעמה לזימי:      מרבית המקצועות החיוניים בישראל, ואני מחשיבה את המדריכים ועובדי המסגרות כמקצוע חיוני לחלוטין, אין תחליף לכם, בשחיקה ובתת איוש בגלל סוגיות שקשורות לתנאים ושכר

נעמה לזימי:  אנחנו מדברים על סוגית המענקים עליה קיבלתי תשובה ממנכ"ל המשרד, אני אקריא אותה

נעמה לזימי:  אני חושבת שהייתי רוצה להבין אותה בצורה רחבה יותר כי צריך לפרוט אותה ולהבין מה היא אומרת

נעמה לזימי:  גם מבחינת הגעת המענקים, מתי הם יגיעו לכולם וגם מסגרות של אותן אוכלוסיות, גם אם הן מסגרות שונות, בהן לא מקבלים את אותם מענקים שאנחנו רואים בהם כלי לשימור ואפילו אצבע בסכר כדי שלא יתפטרו וישאירו את המסגרות ללא המדריכים שלהן

נעמה לזימי:      הדיון הזה הוא בלי הרבה אנשים וזה טוב שזה כך

נעמה לזימי:  זה יהיה דיון שכולם יוכלו לדבר בו ויהיה אפשרי להעמיק בו

נעמה לזימי:  אני מודה גם לרווחה וגם לאוצר שהגיעו לכאן היום

נעמה לזימי:  אני חושבת שזה ממש טוב שאתם לכאן, בטח שחשוב מאוד שסוזן פה

נעמה לזימי:  נפתח ונקבל איזה רקע על יוזמי הדיון

נעמה לזימי:  אני כן תמיד מחויבת בגילוי נאות בקשר לכוח לעובדים

נעמה לזימי:  התנדבתי בארגון במשך שבע שנים, זה ארגון יקר לליבי אבל אין לי שום אינטרס פרט לאמונה בזכויות עובדים

נעמה לזימי:  אני פותחת בדיונים ואומרת את זה

נעמה לזימי:  מרטין תרצה לפתוח?     

מרטין וילר: כן

מרטין וילר:  היי, שלום לכולם, אני מרטין מכוח לעובדים

מרטין וילר:  לא פעם ראשונה שאנחנו נמצאים פה בנושא הזה ובכלל

מרטין וילר:  כן יש לנו שיח עם משרד הרווחה לאורך השנים

מרטין וילר:  נגיד שאנחנו מתריעים על מצוקת כוח האדם, התחלופה הגבוהה, השחיקה והעומס כבר הרבה מאוד שנים

מרטין וילר:  אנחנו לא היחידים שמתריעים על זה

מרטין וילר:  אנחנו תמיד שבים לפתרון העיקרי והוא העלאת שכר

מרטין וילר:  העלאת שכר, הגדלת היקפי משרה, מתן התייחסות שווה והוגנת לכלל הסקטורים

מרטין וילר:       מבחינתנו רוב המקצועות בתחום נחשבים ציבורית לשקופים

מרטין וילר:  רוב השיח על מערכת הרווחה הוא סביב עובדים סוציאליים ומקצועות שנחשבים לפרופסיונליים אבל השדרה העיקרית שמחזיקה על גבה את מערכת הרווחה בישראל הם העובדים והעובדות שיושבים כאן

מרטין וילר:  אימהות הבית, המדריכים והמדריכות

מרטין וילר:  הדבר הזה לא מקבל ביטוי לא בתקצוב של השירותים, לא במכרזים ועכשיו גם לצערנו בכך שהמעט שאמור להינתן לעובדים האלה לא ניתן

מרטין וילר:  ביולי יצא הנוהל, נוהל שמלכתחילה חל רק על עובדי ועובדות חסות הנוער והוא עוסק בשני מענקים שאמורים להיות משולמים, מענקי התמדה ומענקים לעובדים צעירים בכלל המסגרות של החסות ועד לרגע זה אנחנו לא יודעים איפה זה עומד

מרטין וילר:      זה דבר שהוא בעייתי בפני עצמו

מרטין וילר:  העובדים שהסתמכו על המענקים הללו שואלים את כל מי שאפשר ולאף אחד אין תשובה ברורה

מרטין וילר:  המשרד לא מתקשר, פנינו גם באמצעים משפטיים למשרד הרווחה כמה וכמה פעמים ולא קיבלנו תשובה, זה דבר מקומם בפני עצמו

נעמה לזימי: מרטין, אם תוכל לסמן איזה תשובות אתה תרצה, ממש בנקודות

מרטין וילר: כן

נעמה לזימי: זה טוב שנדע בדיוק מה לשאול

מרטין וילר: עצם זה שהמשרד לא מרגיש מחויב לתת דין וחשבון לא לארגון עובדים יציג ולא לעובדים עצמם, אבל עזבו אותנו, לעובדים, זה דבר שהוא בלתי נסבל ותרבות שצריכה לעבור מהעולם

מרטין וילר:  פנו אליכם במכתבים בכל מיני אופנים ואמצעים וגם בפניות משפטיות ואין לכם אפילו את הפנאי להשיב

מרטין וילר:  זה דבר שהוא בלתי נסבל

מרטין וילר:  העובדים נמצאים בעלטה, אף אחד לא יודע להגיד מה קורה, יש חרושת שמועות עצומה על האם המענקים נדחים או לא נדחים, האם הם ניתנים או לא בגלל המלחמה או בגלל סיבה אחרת

מרטין וילר:  אנחנו פה קודם כל כדי לקבל תשובות

מרטין וילר:      דבר שני שאנחנו רוצים לטעון הוא שמלכתחילה המענקים הללו לא משולמים לחלק נכבד מאוד מעובדי התחום

מרטין וילר:  המשרד ביצע אפליה שהיא מלאכותית מבחינתנו וזה גם דבר שהוא בלתי נסבל

מרטין וילר:  יושבים כאן גם סקטורים שהמענקים לא אמורים לחול עליהם, לדוגמה סקטור אימהות הבית

מרטין וילר:  למה? למה שאם בית לא תהיה זכאית למענק? מה ההבדל? אם בית לא מספיק חשובה בשביל שהמדינה תרצה לשלם לה קצת יותר? מה הסיפור?     הרי אנחנו מדברים שנים על אימהות הבית, וגם בפגישה שהייתה לנו סוזן דיברנו על כך שאימהות הבית זו אחת השדרות המרכזיות ואבן יסוד במסגרת הטיפולית

נעמה לזימי: מרטין, אנחנו יודעים להגיד כמה הקבוצה הזאתי? מה הסך שלה? זו לא קבוצה גדולה מדי

מרטין וילר: לא, זה ממש לא

מרטין וילר:  יש אם בית אחת בכל מסגרת

מרטין וילר:  זה ממש זניח

נעמה לזימי: אז זה משהו שאפשר - - -

מרטין וילר: כן, זה לא מקבל ביטוי לא במדיניות המענקים ולא במדיניות המכרזים למרות שהתרענו על כך שהמכרזים קובעים רף נמוך מאוד של העסקה בהיקף משרה חלקי ואימהות הבית עובדות הרבה יותר מרף 50% המשרה שקבוע במכרז

מרטין וילר:  גם זה לא קיבל ביטוי במדיניות המכרזים וזה גם כן דבר שהוא מקומם

מרטין וילר:  אתם דנים את העובדות לעוני

מרטין וילר:  אין דרך אחרת להציג את זה

מרטין וילר:  העובדה שביצעתם איזושהי הבחנה ממשלתית בין מעון ממשלתי לקורת גג ולהלנות חירום היא משהו שאנחנו לא מצליחים להבין מה עומד מאחוריו מלבד אולי רצון לחסוך כסף

מרטין וילר:  אין לזה שום הצדקה

מרטין וילר:      ראינו את תגובת מנכ"ל המשרד שמדבר על זה שיש אופי אחר של עבודה

מרטין וילר:  אלו שטויות

מרטין וילר:  אתם יודעים שאלו שטויות

מרטין וילר:  העובדים בעצמם אומרים שהנערים עוברים ממקום למקום ואת כל המסגרות

מרטין וילר:  למה ביצעתם את ההבחנה הזאת אם לא כדי לחסוך כסף? אנחנו פה גם כדי להשמיע את הקול הזה

מרטין וילר:  אם משלמים מענקים, שהם לא תחליף לשכר גבוה יותר, אבל אם כבר החלטתם לשלם תשלמו לכולם

מרטין וילר:  תשלמו למדריכות בקורות הגג, לאימהות הבית

מרטין וילר:  ותשלמו

מרטין וילר:  תתחילו בלשלם את מה שהבטחתם ואחר כך תרחיבו את זה

מרטין וילר:   אנחנו בטוחים שהעלות הכלכלית היא לא בשמיים

מרטין וילר:  זה דבר שמשרד הרווחה יכול לעמוד בו

מרטין וילר:  יש שורה ארוכה של משרדי ממשלה מיותרים שאפשר לסגור לטובת העניין

מרטין וילר:  יש לזה חשיבות חברתית מהמעלה הראשונה

מרטין וילר:  תעזרו לנו כארגוני עובדים להצליח לנהל משא ומתן על תוספות שכר שהן משהו שנובע מהתקצוב של השירות

מרטין וילר:  אם אנחנו כארגון עובדים לא מצליחים לחלץ מהמעסיקים יותר כסף כדי שהם ישלמו יותר לעובדים שלהם אז בסוף מי שנפגע הם העובדים אבל יש לזה כתובת אחת והיא משרד הרווחה

מרטין וילר:  אשמח אם העובדים ידברו והם ישקפו את המציאות

נעמה לזימי: אנחנו נעשה פינג פונג

נעמה לזימי:  ניתן לאחד מעובדי המסגרות, נחזור לרווחה, נחזור אליכם, נעשה את זה כשיחה מגוונת

נעמה לזימי:  ארצה שתפתח נעה שחור, מדריכה מבית אושרית

נעמה לזימי:  תודה שהגעת אלינו נעה

נעה שחור: בשמחה

נעה שחור:  אני מדריכה בהוסטל כבר שנתיים

נעה שחור:  הוסטל בית אושרית שנמצא פה בירושלים

נעה שחור:  הוסטל לנערות בסיכון על קצה הרצף אבל לא כאלה שצריכות להיות תחת נעילה או במקום סגור

נעה שחור:  הוסטל משלב בקהילה, פתוח

נעה שחור:  אני עובדת באופן אישי במסגרות שונות של החסות בערך משנת השירות שלי, זאת אומרת שכבר 12 שנים

נעמה לזימי: וואו

נעה שחור: כן

נעמה לזימי: את המודל

נעה שחור: לא יודעת אם אני המודל אבל אני הרבה זמן בתחום

נעה שחור:  אני מכירה הרבה שנים את זה שאין צוותים

נעה שחור:  בשנת השירות שלי, בתחילת הדרך בחסות הנוער, אם הבית יצאה לחופשת לידה ואני נכנסתי להיות אם הבית, כי לא היה מי שיהיה הכניסו מישהי בשנת שירות להיות אם בית

נעה שחור:  אם בית היא משהו שחשוב שיהיה

נעה שחור:  הוא ממלא המון פונקציות וזו לא סתם כותרת בתוך כל מסגרת

נעה שחור:  היום בתור מדריכה אני עושה משמרות ברצפים ששוחקים ועם שכר שבמילים עדינות לא מתגמל

נעה שחור:      בנוסף למשרה שלי בבית אושרית, משרה כמעט מלאה כי לא ניתנת אפשרות להחזיק משרה מלאה ממש, אני חייבת להחזיק בעבודה נוספת בעוד תחום

נעה שחור:  אני עובדת במקביל בבית הקפה ולמרבה האירוניה השכר על שעת עבודה שלי בבית קפה הרבה יותר גבוה מאשר שעת עבודה בבית אושרית כאשר בעבודה בבית אושרית אני עוברת הדרכות פעם בשבוע או עם הרכזת או עם העובדת הסוציאלית של ההוסטל ופעם בשבוע אני עוברת הדרכה קבוצתית

נעה שחור:  בנוסף, למדתי חינוך בלתי פורמלי שזו השכלה אקדמית שנדרשת בתוך התחום

נעה שחור:  יש מקומות בהם לפעמים אפילו דורשים להיות לפחות בשנה ב בתוך השכלה אקדמית בתחום

נעה שחור:       אני יכולה להגיד שהיום הצוות בהוסטל כולו מורכב מאנשים שלמדו או לומדים עבודה סוציאלית, חינוך או קרימינולוגיה, כלומר לימודים אקדמיים שסוללים את הדרך לעבוד בתחום זה, אלה אנשים שמשקיעים את הזמן שלהם ורוכשים השכלה על מנת לעבוד בתחום הזה

נעמה לזימי: מתוך שליחות

נעה שחור: כן, רוצים, אוהבים

נעה שחור:  באופן אישי כשאומרים לי "וואו איזה שליחות אתם עושים"- - -

נעמה לזימי: השירות הציבורי כשליחות זה השירות הכי חשוב שיש לעשות

נעה שחור: כן אבל זה מה שאני עושה

נעה שחור:  זה מה שאני יודעת לעשות

נעה שחור:  יש אנשים שטובים במספרים ומחשבים, אני טובה בלעבוד עם ילדים ועם נוער

נעה שחור:  זה מה שאני יודעת לעשות

נעה שחור:  אני מאוד אוהבת את העבודה שלי ואני לא אחליף אותה בשום עבודה אחרת

נעה שחור:  גם אם לא אשאר תמיד בבית אושרית אני אשאר בתחום הזה עד שאני לא אעבוד יותר

נעה שחור:  אני בטוחה בזה

נעה שחור:       אומרים "עבודה מכבדת את בעליה", אני רוצה שהשכר יכבד את בעלי העבודה

נעה שחור:  בין אם זה השכר הקבוע שלי ובין אם יש מענקים שהם תוספת על השכר הרגיל

נעה שחור:  זה נהדר אבל תסלחו לי שהייתי עושה צעד אחד אחורה והולכת לשכר הקבוע

נעמה לזימי: נכון, לגמרי

נעה שחור: זה הרבה יותר מכבד

נעה שחור:  זה קצת מעליב

נעמה לזימי: יש לומר שבתור השכר מתווספים התנאים הסוציאליים שמלווים אותך אחר כך שזה מאוד משמעותי על מנת שתוכלי לצאת מהעבודה הזו אל פנסיה מכבדת

נעמה לזימי:  זה חלק מהדבר הזה

נעה שחור: כן ברור, אנחנו עושים צעדים קטנים

נעמה לזימי: שעובדי הרווחה לא יהיו אוכלוסיות רווחה

נעה שחור: בדיוק

נעמה לזימי: דברים מאוד חשובים

נעמה לזימי:  כמו שאמרתי נעשה מעין מנעד, ניתן לסוזן דסוקי מנהלת אגף בכיר לטיפול באוכלוסיות קצה חוץ ביתי

נעמה לזימי:  קודם כל, תודה שאת פה סוזן

נעמה לזימי:  אני ממש מעריכה את זה

נעמה לזימי:  אנחנו מכירות אפילו עוד לפני, עוד מחיפה

נעמה לזימי:  בית הלב, עלם, הכל נכון? אשמח לשמוע ממך ואם יש מקומות שאפשר להגיע איתם

סוזן דסוקי: תחת האגף בחוץ ביתי יש בערך 300 מסגרות

סוזן דסוקי:  המסגרות של חסות הנוער עומדות פחות או יותר מבחינה מספרית על כ-60 וזה כולל מנעד שונה, לא רוצה להגיד מאוד רחב אבל ישנה הבחנה בתוך המסגרות עצמם

סוזן דסוקי:  בגלל שבהמלצה לדיון היום עורבבו כמה סוגי מסגרות אשמח להתייחס להבחנה השונה בין המסגרות

נעמה לזימי: בטח

סוזן דסוקי: בתוך חסות הנוער יש את המעונות הממשלתיים שהם מעונות נעולים ולהם יש גם חוקים וכללים ייחודיים

סוזן דסוקי:  הפרופיל של הנערים שנמצאים במעונות הממשלתיים הוא שונה

סוזן דסוקי:  זה ממש קצה הרצף של מצבי סיכון, תפקוד וכדומה

סוזן דסוקי:  בתוך חסות הנוער יש את המסגרות הפתוחות יותר שהן ההוסטלים והפנימיות

סוזן דסוקי:  יש עוד כל מיני מסגרות כאלה ואחרות, אני לא רוצה להיכנס לחוות, מסעות וכדומה

סוזן דסוקי:      עוד קטגוריה שקיימת גם בתוך מעונות חסות הנוער הן דירות מעבר

סוזן דסוקי:  זו התמונה הכוללת של מסגרות חסות הנוער

סוזן דסוקי:  זה שירות אחד שהוא תחתיי

סוזן דסוקי:  מעבר לזה יש עוד שני שירותים חוץ ביתיים

סוזן דסוקי:  שירות אחד שעוסק בכל המסגרות החירום: קורות הגג לקטינים, הלנות החירום לצעירים

סוזן דסוקי:  שני הסוגים של המסגרות הללו מדברים על מענה קצר מועד, לשעת חירום ולא מחייב, להבדיל מחסות הנוער

סוזן דסוקי:  בשירות החוץ בייתי הנוסף יש לנו את כל המסגרות ארוכות הטווח שנותנות מענה יותר ארוך

סוזן דסוקי:  הוסטלים לצעירים

סוזן דסוקי:  מסגרות הלב כמו בחיפה, קהילות טיפוליות , מענים לדרי רחוב, לאנשים במעגל הזנות וכדומה

סוזן דסוקי:      כל הטיפול של הקטגוריה האחרונה גם הוא טיפול לא מחייב

אופיר סופר: למה את מתכוונת כשאת אומרת לא מחייב?     

סוזן דסוקי: אדם יכול להיכנס ולצאת

אופיר סופר: אז זה פתוח?     

סוזן דסוקי: פתוח

סוזן דסוקי:  לפי רצונו

סוזן דסוקי:  אין שום אלמנט של כפייה בטיפול

אופיר סופר: ברור

סוזן דסוקי: למען הסדר בדיון, אני לא הממונה על השכר ולא באתי לדבר על השכר של המדריכים באופן כללי אלא נתמקד בנהלים ובהבחנה שעשינו בנהלים ולקהל היעד

סוזן דסוקי:  אגיד שגם בתוך הנוהל נעשתה הבחנה בין העובדים בתוך המעונות הנעולים לבין המסגרות האחרות שהן פתוחות יותר

סוזן דסוקי:  בחסות הנוער תפיסת הטיפול היא תפיסת טיפול של טיפול סמכותי כופה

סוזן דסוקי:  באופן כללי, נער נמצא בתוך מעון של חסות הנוער אחרי שניסו איתו מגוון אפשרויות של טיפול ובדרך כלל אחרי שהוא התנגד ולא שיתף פעולה במסגרות כאלה ואחרות, בין אם בקהילה אבל בעיקר במסגרות חוץ ביתיות, הוא מושם לרוב על ידי צו של בית משפט בתוך מעונות חסות הנוער

סוזן דסוקי:      הפרופיל שונה בשני מובנים

סוזן דסוקי:  1

סוזן דסוקי:  מצבי הסיכון שאליהם נקלע

סוזן דסוקי:  ההתנהגויות שלו והמאפיינים שלו כפי שבאים לידי ביטוי הם הרבה יותר בקצה מאשר נער שנמצא במסגרת אחרת, בין אם זה הוסטל או פנימייה בתוך החסות ובין אם זאת מסגרת פתוחה שבכלל לא נמצאת בתוך החסות

סוזן דסוקי:  זה אלמנט אחד

סוזן דסוקי:  ההתנהגות עצמה והפרופיל עצמו נמצאים הרבה יותר בקצה

סוזן דסוקי:      2

סוזן דסוקי:  ההבחנה השנייה היא ביכולת הבחירה שלו

סוזן דסוקי:  הנערים הללו מתנגדים לרוב לטיפול והמשאבים, התשומות וההתמודדות איתם הרבה יותר מאתגרים מאשר במסגרות אחרות

סוזן דסוקי:  אם משווים כל הזמן את קורות הגג אז גם קורות הגג שונות במאפיינים

סוזן דסוקי:  נכון, כולם נערים בסיכון אבל בתוך הרצף הזה יש הבחנה ולכן במענה שניתן על ידי המנכ"ל הסברנו שקורות הגג היו מבחינה היסטורית חלק ממנעד רחב של מענים תחת חסות הנוער

סוזן דסוקי:      לפני יותר משנה נעשתה איזושהי בחינה על מנת לעצב ולדייק את המענים והבנו שלקורות הגג יש פרופיל אחר

סוזן דסוקי:  אני לא אומרת שהנערים שם הם נערים שאינם בסיכון ושהעבודה שם לא מאתגרת

סוזן דסוקי:  העבודה שם מאתגרת ולא פשוטה אבל יש הבחנה בין הנערים ובהתאם לזה בין ההתמודדות של אנשי צוות בתוך קורות הגג אל מול המסגרות האחרות

סוזן דסוקי:  לכן הנוהל עושה הבחנה בין הסוגים השונים של המסגרות

נירה לאמעי רכלבסקי: מה זה בצל החוק? כתוב כאן חוסים בסיכון גבוה מתוקף החוק או בצל החוק

סוזן דסוקי: כשאנחנו מדברים על מכוח חוק אלה צווים של בית משפט ובצל החוק אנחנו מדברים על ועדות לתכנון טיפול שבתוך לשכת הרווחה

סוזן דסוקי:  העובד הסוציאלי ממליץ ומגייס את המשפחה להכניס את אותו קטין למעון נעול כשהאפשרות האחרת היא לפנות לבית משפט

נירה לאמעי רכלבסקי: וזה לא תמיד משפחות ממעמד סוציו אקונומי נמוך, את זה אני יודעת בוודאות

סוזן דסוקי: נכון

נירה לאמעי רכלבסקי: שם זה עניין של בני משפחה שלא מסתדרים עם הילדים

סוזן דסוקי: כשיש קושי גם בקבלת סמכות הורית על אותם בני נוער

נירה לאמעי רכלבסקי: כן

נעמה לזימי: סוזן, יש לי שאלה על המכרז

נעמה לזימי:  מהדיונים הקודמים שלנו על המכרז גם על השכר, היה לנו דין ודברים על הסעיף של 40 שקלים לשעה ולתת את - - -

נעמה לזימי:  הסברתם שצריכה להיות אחידות בין המכרזים

נעמה לזימי:  לא יודעת אם קיבלתי את הטיעון הזה אבל הסברתם בזמנו שצריכה להיות אחידות ולכן היה צריך להוריד את הסעיף הזה

נעמה לזימי:  אז למה במענקים אין אחידות?     

סוזן דסוקי: ההיבט של תוספת למעונות הממשלתיים, ההיסטורי, בא כדי להתמודד עם הקושי בגיוס ושימור כוח אדם במעונות חסות הנוער בגלל שהעבודה שם מאוד קשה

סוזן דסוקי:  אפתח סוגריים ואגיד שהעבודה שם קשה עד כדי כך שאנשי הצוות במקרים מסוימים גם חווים אלימות מאוד קשה ולפעמים אנחנו מתמודדים עם מצבים מאוד קיצוניים

סוזן דסוקי:  כחלק מהטיפול האיכותי וההתמקצעות של המסגרות האלה מאוד חשוב לנו שיגיע כוח אדם איכותי, אנשים שרוצים מאוד להישאר במסגרות האלה

סוזן דסוקי:  שרואים את עצמם, ואני לא מתביישת להגיד, כאיזושהי פרופסיה להיות עובדים של מסגרות חוץ ביתיות עם נוער בסיכון

סוזן דסוקי:      הייתה הכוונה בהעלאה המסוימת על מנת לעודד אותם ולשמר את העובדים 

סוזן דסוקי:  במבחן התוצאה זה לא הוכיח את עצמו

סוזן דסוקי:  בסופו של דבר בחלוף חמש שנים, אנחנו עכשיו במכרז החדש ואמורות להתפרסם התשובות כך שאנחנו אמורים להיכנס למכרז חדש בחודשים הקרובים, לא ראינו שינוי מאוד משמעותי

סוזן דסוקי:  עובדים במעונות חסות הנוער עובדים בממוצע 11 חודשים

סוזן דסוקי:  כדי לשנות ולהתמודד עם המצב הזה כתבנו ופרסמנו את שני הנהלים האלה

סוזן דסוקי:  כדי לעודד את העובדים להישאר במעונות

מרטין וילר: איך אתם מתכוונים לפעול לשימור עובדים כאשר באותה נשימה את מדברת על מענקים ועל הצורך לצקת תוכן פרופסיונלי וכדומה והמכרז של חסות הנוער מוחק את השכר שהוא התמריץ העיקרי להישארות עובדים

מרטין וילר:  עכשיו אני מבין שהתכנית החדשה אותה אנחנו שומעים כמה חודשים היא להגיד שאם משלמים שכר גבוה יותר מההתחלה זה לא מתמרץ עובדים להישאר

מרטין וילר:  אנחנו כבר לא עוקבים

מרטין וילר:       איך אתם מתכוונים לשמר עובדים במערכת כשאתם מבלבלים אותם? אתם מפרסמים מכרז שפוגע בהם מבחינת תנאים, מוריד משמעותית את שכר השעה, ממירים את זה בכל מיני היבטים אחרים, מקפיאים את המכרז, מפרסמים נוהל מענקים, לא משלמים אותם, עושים הבחנות מלאכותיות בין קורות הגג, להוסטלים למעונות שבפועל בסופו של יום זו אותה אוכלוסייה

מרטין וילר:  ההבדלים הם סמנטיים בסופו של דבר

נעמה לזימי: כן, אני רוצה גם להזכיר ש-40 שקלים לשעה זה לא סכום כל כך גבוה

נעה שחור: איך יהיה תמריץ בכלל להגיע לעבוד? אנשים אומרים לי בציניות שבטוח אהיה ממש עשירה

נעה שחור:  לא, לא אהיה עשירה כי מראש בתחום הזה אין כסף

נעה שחור:  אם מראש בתחום הזה יהיה כסף מראש יגיעו יותר אנשים ויתחילו לעבוד

נעה שחור:  תמיד, בכל גל הכנסה של עובדים בכל מקום, יש גל ומגיעה כמות עובדים ואז נושרים אנשים

נעמה לזימי: זה גם קשור לטובת החוסה כי אנחנו רוצים את האנשים הכי טובים שיגיעו לשם ושתהיה אפשרות אפילו למיין

נעמה לזימי:  נוצר מקצוע שאני מבינה שאפילו מיון הוא לא אופציה בו

נעה שחור: אין את האופציה למיין כי לא מגיעים הרבה אנשים בגלל שהשכר מראש הוא נמוך

נעמה לזימי: שמך?     

נלי הדני: שלום לכולם, אני נלי הדני

נלי הדני:  אני אם בית

נעמה לזימי: תודה נלי שהגעת

נעמה לזימי:  סוזן אנחנו עוברים רגע לנלי

נלי הדני: שלום לסוזן ושלום לכולם

נלי הדני:  אני עובדת 22 שנים בבית אושרית כאם בית

נלי הדני:  אני רוצה ברשותכם לספר בכמה דקות מה אני עושה בבית אושרית

נלי הדני:  הגעתי לעבוד בבית אושרית לפני 22 שנים כשלא ידעתי מה זה הוסטלים, הגעתי בטעות

נלי הדני:  אחרי שנה העברתי את ההוסטל מרמות לגילה לווילה מהממת בשכונת יוקרה

נלי הדני:  במשך 22 שנים החלפתי 11 מנהלים

נלי הדני:  זאת אומרת שכל שנתיים החלפתי מנהל

נלי הדני:      מנהל מגיע, אין צוותים, המדריכות עוזבות, הרכזות עוזבות, עובדות סוציאליות מתקדמות ואני שם כיוון שאני מאוד אוהבת את הנערות ולא מתביישת להגיד שאני טובה במה שאני עושה

נלי הדני:  אני צריכה להכשיר את העובדים, להכשיר את המנהלים, להיפרד ממנהל אחריששנתיים

נעמה לזימי: למה המנהלים עוזבים?     

נלי הדני: שאלה טובה

נלי הדני:  השכר, השחיקה, הרבה מנהלים שלי שהיו נישואים הגיעו למצב בו הם יכולים לפרק משפחה מכיוון שאתה נמצא בהוסטל כל יום מסביב לשעון

נלי הדני:  אם נערה בורחת אתה מגיע בלילה

נלי הדני:  אתה צריך להגיע למשטרה, לבתי חולים

נלי הדני:  הנערות שלנו נמצאות בקצה הרצף הטיפולי

נלי הדני:  הן נפגעות ואת מגיעה לחדר ארבע בשעה לא שעה

נלי הדני:  לא הייתה לי שום חפיפה

נלי הדני:  אף אחד לא סיפר לי מה עושים בהוסטל

נלי הדני:  במסגרת התפקיד שלי אני אחראית על כל הרפואה של הנערות

נלי הדני:  ליווי לרופאים, לבתי חולים, לצערי הרב גם הפסקות היריון שזה מאוד קשה

נלי הדני:  אני מבשלת בהוסטל כל יום בין 15 ל-20 מנות ארוחת צהריים

נלי הדני:  אני הקניין של ההוסטל

נלי הדני:      אני מכשירה את המדריכות

נלי הדני:  אני מגיעה לעבוד בהוסטל בשבתות לתגבר

נלי הדני:  אני עושה משמרת של מדריכה לכל דבר כשאני נמצאת במשמרת לבד בהוסטל

נלי הדני:  אין איתי מדריכה, מנהל או עובדת סוציאלית

נלי הדני:  אם הם נמצאים הם לרוב מאוד עסוקים

נלי הדני:  בפועל מי שנמצאת עם הנערות זו אני

נלי הדני:  קשרים עם ספקים, קשרים עם רופאים, אם צריך להשיג משהו למקרה חירום אשיג אותו

נלי הדני:      לשמור על קשרים טובים עם תושבים ברחוב שלנו

נלי הדני:  לשמור על קשרים עם בתי הספר, אספות הורים, ימי הולדת, פרידות, כשנערות מתגייסות אני שם

נלי הדני:  נערה שלי, מהעדה האתיופית, אחרי שלוש שנים שהייתה אצלנו בהוסטל סיימה אתמול טירונות בהצלחה רבה בחיל הרפואה

נלי הדני:  אנחנו מלווים נערות למחווה אלון, קונים להן

נלי הדני:  אני מתעסקת בתרומות ברמה יוצאת דופן

נלי הדני:  אני מוכנה לעשות הכל בשביל הנערות כדי שיגיע אליהן

נלי הדני:  אם יגידו לי בעשר בלילה לבוא לקחת משהו מסוים בשביל הנערות אני אעשה את זה

נלי הדני:      אני מתעסקת עם טכנאים, עם דודי שמש שמתפוצצים, אני מתעסקת עם אינסטלטורים, אני מתעסקת עם חברות הכבלים

נלי הדני:  מזגנים

נלי הדני:  לא היה לנו השבוע מזגן וקפאנו מקור אז הייתי צריכה להשיג הסקה ולהביא אותה להוסטל

נלי הדני:  לייצר כל הזמן

נלי הדני:  להיות ליצן רפואי, להיות קוסמת, לאהוב, לדבר את השפה, להתמקצע, להכיר אנשים חדשים שנכנסים אליי להוסטל לשירותים שלי, לחדר שלי, לאווירה שלי ולהיות אליהם מאוד נעימה וטובה כדי שיישארו

נלי הדני:  אני לא מתביישת להגיד שאחרי 22 שנות עבודה אני מקבלת שכר של 6,000 שקלים נטו

נלי הדני:  יוקר המחיה עולה, יש לי ילד חייל

נלי הדני:      אני לא רוצה להרחיב על מצבי האישי כי זה לא המקום

נלי הדני:  אני לא הגעתי במשך 22 שנים לדיונים או הפגנות כי אם הבית נמצאת בבית

נלי הדני:  מעולם לא שבתתי במסגרת, אני חושבת שאמא לא בורחת מהילדים שלה כשיש בעיות בבית

נלי הדני:  אני מאוד אוהבת את הנערות, בית אושרית הוא מפעל חיי וגם אם לא ארוויח כסף אהיה שם

נלי הדני:  אני חושבת שלנערות שלנו מגיע את הטוב ביותר

נלי הדני:  אני לא צריכה לדאוג להן לתרומת לפירות ט"ו בשבט כי אני יכולה לקנות להן פירות ט"ו בשבט אבל הכי דל שיש

נלי הדני:      כל הזמן יש לי קשר עם קבלנים ומי לא ואני חושבת שאחרי כל כך הרבה שנים עם ארגז הכלים שיש לי בנושא הזה אני לא אלך

נלי הדני:  אני יכולה להגיד שאין פה טבעות ואין שרשראות ואפילו לא מקבלים נעלי הליכה

נלי הדני:  תכף אהיה בת 57, אני עובדת בהוסטל כבר 22 שנים ומעולם לא קנו לי נעלי עבודה

נלי הדני:  אני עובדת בעמידה

נלי הדני:  אני מפרקת סחורה של קנייה של 2,000 שקלים בשבוע

נלי הדני:  הגוף שלי כואב, הידיים שלי נפוחות

נלי הדני:  אני לא מדברת על סיפורי הקצה והעצבות שיש בעבודה הזו, לשמוע מה ילדות טהורות שלא עשו שום דבר עברו ואיך הן מגיעות אליי

נלי הדני:      יש לי ילדה בת 13 שהגיעה אליי לפני שבועיים

נלי הדני:  היא הייתה באוקראינה וחוותה את המלחמה עד שהיא הגיעה לבד לארץ

נלי הדני:  אני בקושי מכירה אותה, אחרי שבועיים היא פונה אליי ואומרת שהיא קיבלה מחזור בפעם הראשונה

נלי הדני:  הדבר הזה לכשעצמו הפך אותי לכמה ימים

נלי הדני:  איך יכול להיות שיש ילדה בודדה בארץ שאני זרה לה והיא באה ומספרת לי ואני צריכה להסביר לה

נלי הדני:  הן נכנסות בדלת והן שלי

נלי הדני:  כשהן הולכות אני מלווה אותן

נלי הדני:  שלא לדבר על חתונות וכשהן יולדות

נלי הדני:  אני צריכה לנסוע ולתת שיקים בכל הארץ

נלי הדני:       אני נכנסת להוסטל כל יום בין 6 וחצי ל-7 בבוקר כדי לא לפספס את הנערות לפני שהן יוצאות למסגרות שלהן

נלי הדני:  זה מאוד חשוב לי

נלי הדני:  אני עוברת את המדריכות המהממות שלי והן מקבלות בראש למה זה ככה ולמה ההיא לא יצאה

נלי הדני:  לפעמים לוקח להעיר ילדה חצי שעה והיא תקלל את חייה

נלי הדני:  לפעמים זה גם מפחיד

נלי הדני:  אני אודה שאני לא חוויתי אלימות אבל כן  "יאללה, יאללה", קללות והנפות אצבע

נלי הדני:  אבל בסוף הילדות מגיעות לצבא ומגיעות לשירות לאומי

נלי הדני:  יש לי נערה שעכשיו בטיול הגדול בהודו שהגיעה אליי במעצר בית מנווה תרצה על שוד

נלי הדני:      הילדה הזו עשתה מנטורינג, עשתה שנת שירות בבית אריאל, עבדה אצלנו כמדריכה ועכשיו היא בטיול הגדול

נלי הדני:  זאת משכורת ענקית בשבילי אבל אני מפחדת לקרוס

נלי הדני:  אני עובדת כל השבוע

נלי הדני:  אני תמיד אומרת שאני עוברת מהכיור בבית לכיור בהוסטל

נלי הדני:  אוכל הוא הלב של הבית ויש תלונות וחוסרים

נלי הדני:  כל אחד חושב שהוא הילד הפרטי שלך ואני באמת רוצה לייצר לכל הילדות אבל זה קשה מכיוון שאני שקופה

נלי הדני:  לעובדות סוציאליות יש יום בחודש פורום עובדות סוציאליות, לרכזות יש יום בחודש, למנהלים יש

נלי הדני:  לא אגיד שלא היו לי פורומים ודברים טובים במסגרת השנים האלה אבל לא היה מישהו שיגיד ללכת להתקדם וללמוד כי אני טובה במה שאני עושה

נלי הדני:      סיפרתי לעצמי סיפור

נלי הדני:  עכשיו כשאני רואה את השולחן הזה אני אומרת "וואו נלי, את בחו"ל" כי אני לא רגילה לזה, אני לא רגילה לצאת מהמסגרת

נלי הדני:  אני לא רוצה להרחיב

נלי הדני:  אנחנו גם מאמצים נערות ולוקחים גם נערות לחגים אלינו הביתה

נלי הדני:  אני באופן אישי אימצתי את אחת הבנות ויש לה מפתח לבית שלי, היא יכולה לבוא וללכת מתי וכמה שהיא רוצה

נלי הדני:  אני לא היחידה שעושה את זה, אני מדברת בשם כולם אבל אני מרגישה שקופה

נלי הדני:      זה קצת לא הוגן שאני 24 שעות ושבעה ימים בשבוע בתוך ההוסטל וכשאני יוצאת החוצה העיניים שלי מסתנוורות מהשמש כי אני לא רואה אור יום

נלי הדני:  אני גם מנקה, אני גם מנקה את הקיא של הנערה שלא מפסיקה להקיא

נלי הדני:  יש לי עוד הרבה מה להגיד

נלי הדני:  אני לא מבינה למה מדריכה שעובדת חודשיים או שלושה מקבלת תלוש לחג כמו אישה שעובדת 22 שנים

נלי הדני:  אני לא מבינה למה כשאני עובדת כמדריכה ומנהל עמותה מתקשר אליי ואומר לי שאם את לא תבואי לעשות את משמרת יום העצמאות ויושבת כאן קולגה שלי, אז אנחנו נעביר את הנערות להוסטל מחוץ לעיר כי אין צוות

נלי הדני:  אני עוזבת את בני ביתי ומשפחתי ובאה לעשות משמרת ערב, לילה ועוד בוקר ביום העצמאות ולא זוכה לחגוג את אותו יום העצמאות

נלי הדני:  אני עושה הכל מהכל

נלי הדני:      מהרגע שהילדה באה לוועדת היכרות אני עושה את המקסימום

נלי הדני:  הלוואי והייתי עושה בשביל הילדים הפרטיים שלי את מה שאני עושה בשביל הילדות בהוסטל

נלי הדני:  הבנים שלי שילמו מחיר מאוד יקר כי אמא הייתה בהוסטל כל הזמן

נלי הדני:  לא משנה שהבן שלי גם עושה שנת שירות והם גם הפכו להיות כמו אמא שלהם ואני מודה

נלי הדני:  אני יכולה להגיד שבלי בן זוג תומך לא הייתי יכולה להיות שם אבל אני רוצה גם לקבל קצת פירות

נלי הדני:  במשך 22 שנים לא קיבלתי נופש, טיול, כלום

נלי הדני:  אני אשמח שתשאלו אותי שאלות

נעמה לזימי: קודם כל נלי, אני רוצה לעצור ולהגיד לך שריתקת אותנו

נעמה לזימי:  כל מילה שלך היא השראה

נעמה לזימי:  בדרך כלל מנהלת הועדה כותבת לי שאלות לשאול אבל  הפעם היא כתבה לי "מלאכים שמתהלכים בינינו"

נעמה לזימי:  לא זוכרת עדיין שקיבלתי פתק כזה בוועדה תוך כדי

נעמה לזימי:  אני רוצה להגיד לך תודה

נעמה לזימי:  אני לא יודעת אם זה מחפה על משהו או עושה משהו אבל אני מרגישה צורך להגיד לך את זה

נעמה לזימי:  זו זכות שלנו במדינה שיש אנשים כמוך פה, אנשים שיודעים להיות שם עבור הקהילות, החברות ומי שהכי צריכים את זה

נעמה לזימי:  הראית לנו מה היא ישראל היפה

נעמה לזימי:      מדברים עליה היום הרבה בכל מיני הקשרים של סולידריות בעקבות המלחמה אבל גם בשגרה יש את ישראל היפה וזו את

נעמה לזימי:  אני חושבת שמגיע לך הרבה יותר

נעמה לזימי:  באמת

נעמה לזימי:  אני בטוחה שסיפרת לנו רק על קצה המזלג אבל מגיע לך כל כך יותר והמדינה צריכה לראות אתכם לפני דברים אחרים בסדרי העדיפויות

נעמה לזימי:  ממש כך

נעמה לזימי:  אני חושבת שאין סיבה שלא תהיו חלק מהסדרים

נעמה לזימי:  אתם גם קבוצת אוכלוסייה לא משמעותית במובן המספרי

נעמה לזימי:  הרי זו לא כל קבוצת המדריכים והכפלה אלא פשוט קבוצה שיש ממנה מישהי מופלאה כזו בכל הוסטל וצריך לראות

נעמה לזימי:  תכף אתן גם לאבי סופר לדבר אבל אספר משהו לפני זה אבי

נעמה לזימי:      השנה, כמו בכל שנה, אני מגיעה לבית דרור להדלקת החנוכייה המסורתית

נעמה לזימי:  זה כבר הפך להיות משהו שאני ממש מרגישה שהוא חלק מהחנוכה שלי

נעמה לזימי:  שמתי לב איך כל אחד אמר לך תודה

נעמה לזימי:  כל מי שעלה לדבר דיבר עליך

נעמה לזימי:  זה , ואני חושבת שזה גם מה שנלי תיארה, המשמעות והעוצמה שלכם שנטועים במקומות הללו

נעמה לזימי:  עד כמה זה אישי ורגשי ואמתי וכל מה שצריך שיהיה מהבחינה הזו אתם מספקים

נעמה לזימי:  באמת

נעמה לזימי:  יצאתי עם התהודה עליך

נעמה לזימי:  גם היועצת שלי שירה שכבר לא איתנו שאלה לי מי זה אבי הזה שכולם דיברו עליו בהדלקת החנוכייה

נעמה לזימי:  זה אומר המון, עוד לפני דברים אחרים

נעמה לזימי:      קודם כל נגיד לכן, אימהות הבית, כי גם אתה מתעקש להיות אם הבית

נעמה לזימי:  נגיד לכן תודה

נעמה לזימי:  אני חושבת שזו תקלה שלנו כמדינה שאתם שקופים

נעמה לזימי:  זו תקלה גדולה

נעמה לזימי:  זה לא הגון

נעמה לזימי:  מגיע לכם יותר מזה

נעמה לזימי:  תודה אבי, הבמה שלך

אופיר סופר: אני בבית דרור עוד לפני שהיה בית דרור

אופיר סופר:  22 שנים

אופיר סופר:  אני מגיע מעולם העסקים

אופיר סופר:  אני אמן, עשיתי עסקים טובים וגדולים

אופיר סופר:  אני מתנדב בבית דרור מיום הקמתו ובשמונה שנים האחרונות אני אם בית

אופיר סופר:  ההתחלה צריכה להיות בלבטל את השם המטופש הזה

אופיר סופר:  זה שם מטופש שמזכיר לי את הסדרות הוויקטוריאניות עם הדודה עם השמלה השחורה, העיגול הגדול והמפתחות

אופיר סופר:  זה ניהול אדמיניסטרטיבי לחלוטין

אופיר סופר:  באנגלית אין מילה לאם בית

אופיר סופר:  זה Operation manager

אופיר סופר:  זה מה שאנחנו עושים

אופיר סופר:  נלי הטיבה לתאר את זה

אופיר סופר:      אני רוצה לתת מבט מ-22 השנים, גם כשהייתי מתנדב וגם עכשיו כשאני עובד כאם בית

אופיר סופר:  המערכת תומכת ומעודדת את רכבת השדים הזאת שכאשר מישהי עובדת שנה וחצי אומרים לה שהיא מאוד ותיקה ונמצאת המון זמן באותו המקום

אופיר סופר:  המערכת בונה את זה, אחרת אין לזה הסבר

אופיר סופר:  אני בא מעולם של העסקת עובדים, העסקתי מאות עובדים

אופיר סופר:  אין לזה היגיון

אופיר סופר:  שמעתי את מה שאמרת

אופיר סופר:  לכל משפט שאמרת צירפתי "אבל מה ההבדל?"

אופיר סופר:      את חברה של בית דרור

אופיר סופר:  היית, את מכירה אותנו ואני מרגיש שאני מדבר עם חברה

אופיר סופר:  את מכירה את הנוער שמגיע

אופיר סופר:  מה זה הסיפור שיש הבדל? יש אצלנו סכינים, יש מין לא מוגן, יש זנות

אופיר סופר:  אצלנו הם מגיעים עם דף חלק, אנחנו לא יודעים מי הם ואת הסיכונים אנחנו מגלים במשך הזמן

אופיר סופר:  בדרך כלל יש לנו נער פלסטיני אחד שעבר את הגדר ועכשיו יש לנו שניים עם משפחה מאיימת מיפו ודוד אחד שאמר שהוא יבוא מיפו עם סכין

אופיר סופר:  מה ההבדל?     

הדר מרזן: עם אקדח

אופיר סופר: אה, עם אקדח הוא אמר

אופיר סופר:  סליחה, זה שכלול

אופיר סופר:  הייתה לנו עוד דקירה בפתח הבית

אופיר סופר:  אי אפשר להסביר לעובדים שמי שנמצאים מעבר לכביש הם נוער מאוד מסוכן וכאן לא מסוכן

אופיר סופר:  זה אותו הנער

אופיר סופר:  אנחנו מעבירים אותו

אופיר סופר:  העבודה היא משהו שאני לא יודע להסביר כמה אנשי צוות יש

אופיר סופר:  אין איש צוות אחד מעל שלוש שנים

אופיר סופר:  הטיבה להגיד אם הבית שזה כבוד לשבת לידה שאם הם עוזבים אין מי שיעביר את הלפיד

אופיר סופר:  אני בא חולה

אופיר סופר:  זה לא יסתדר אחרת

אופיר סופר:  לא כי הם לא יודעים לעשות

אופיר סופר:  כי אין ברירה, כי הם עובדים בבית קפה, כי הם באים לשתי משמרות בשבוע ואין המשך

אופיר סופר:  היחידי שנמצא שם כל הזמן הוא אני

אופיר סופר:       הילדים שלי הותקפו ב-7

אופיר סופר: 10 ואני ביום ראשון לא ידעתי מה קורה איתם הרבה מאוד שעות אבל בבוקר באתי לבית דרור כי יש אזעקות, יש נערים

אופיר סופר:  אין מצב שאם בית לא נמצאת שם

אופיר סופר:  איך מישהו חושב שמסכום של 4,000 שקלים אפשר? דרך אגב, את מרוויחה הרבה יותר ממני, צריך לדבר על זה

אופיר סופר:  יש אפליה

אופיר סופר:  איך מישהו חושב שאפשר לשלם את זה? להגיד למישהי לעשות את העבודה הזאת ואי אפשר בלעדייך

אופיר סופר:      יש משפט אחד שלדעתי היועצת המשפטית צריך לקבוע עליו מאסר: "אתם עושים עבודת קודש"

אופיר סופר:  אני לא יכול לסבול את המשפט הזה

אופיר סופר:  יושבת עובדת, עובדת בלי סוף ועכשיו היא צריכה ללכת למכולת עם "עושים עבודת קודש"

נעמה לזימי: זה צריך להיות שבגלל עבודת הקודש צריכים לתגמל

נעמה לזימי:  שזו לא תהיה חלופה

אופיר סופר: לא, כי ברור למערכת שאנחנו נבוא

אופיר סופר:  את אמרת שתבואי גם אם לא ישלמו לך

אופיר סופר:  אני מוציא יותר כסף בבית דרור כי האוטו שלי הוא האוטו שמוביל את כל ההובלות והייתי צריך השבוע לנסוע עם נער ערבי שלא ידע עברית ומצא את עצמו בקצה של חולון ולא ידע איפה

אופיר סופר:  ברור שאני אסע, אין דבר אחר

אופיר סופר:  באיזה אוטו נוסעים? איך מביאים את הנער הזה? מה המערכת חושבת שמתוכנן? נערות בורחות באמצע הלילה ולך תחפש אותן

אופיר סופר:      אלה כל מיני אגדות שהמערכת מספרת על עצמה

אופיר סופר:  אני שואל את עצמי כל מיני שנים בגלל שיותר שנים העסקתי עובדים

אופיר סופר:  העסקתי עובדים 50 שנים, תודה רבה אני לא בן 40, מאשר אני עובד

אופיר סופר:  למה המערכת רוצה שהעובדים יעבדו שנתיים? איזה היגיון יש למערכת? אני מאמין שכל דבר שנמצא בתוך חוזה הוא בגלל שמישהו רוצה שהוא יהיה שם

אופיר סופר:  זה לא מקרי

אופיר סופר:  למה אתם רוצים שעובדים יעבדו שנה וחצי? עובדת באה, עוברת עשרה נערים, היא ותיקה ואחרי שבוע היא עוזבת

אופיר סופר:  היא צריכה להיות לא שפויה כדי להישאר

אופיר סופר:  לא מספיקים לצבור - - -

נעמה לזימי: והרצף הטיפולי ונער שחווה - - -

אופיר סופר: אצלנו זה שלושה חודשים

אופיר סופר:  נער שנמצא שלושה חודשים יכול לחוות ארבע פרידות ממדריכות שהוא קשור אליהן נורא והן הכי חשובות לו

אופיר סופר:  זה קרה לנו בחודש שעבר

אופיר סופר:  איך אפשר לעשות משהו עם הדבר הזה? מתעסקים כל היום בפרידות אבל לא בפרידות של הנערים אלא כי מדריכות עוזבות

אופיר סופר:  מה המערכת רוצה? למה המערכת רוצה את זה? זה לא מקרי, זה שיטתי

אופיר סופר:      אימהות בית ולא משנה מה לאורך השנים מוחרגות

אופיר סופר:  מה פשר ההחרגה? לא יהיו הוסטלים, זה לא יהיה

אופיר סופר:  לא יהיה קשר עם ספקים, לא יהיה מזון

אופיר סופר:  אצלנו יש הרבה מתנדבים

אופיר סופר:  מי יחזיק את הקשר עם המתנדבים אם כולם תוך שנה עוזבים? הם מכירים רק אותי

אופיר סופר:  אין מצב אחר

אופיר סופר:  יש לנו אחראית מתנדבים ויש לנו מדריכה שעושה את זה אבל היא באה אתמול ויכולה לעזוב מחר

אופיר סופר:  בשביל לשמור את המסגרת אני עושה את זה

אופיר סופר:  אני אבוא גם בחינם אבל אי אפשר לבנות על זה

אופיר סופר:  זה הורס את המערכות

אופיר סופר:      תפקיד אם הבית שבאה ועושה קובה בבוקר עבר מן העולם

אופיר סופר:  אתה חייבים להתעורר מהתיאור הזה

אופיר סופר:  זה לא קיים בשום מסגרת שאני מכיר

אופיר סופר:  אתם יודעים מה אנחנו עושים אצלנו מבחינה רפואית? הם באים לשלושה חודשים

אופיר סופר:  בעבר לפני 15 שנים הגישה הייתה שאם הם באים לשלושה חודשים לא צריך לטפל בתחומים כמו אורתופדיה

אופיר סופר:  היום אין משהו שלא מטופל אצלנו וגם מעקב של שנתיים אחר כך

אופיר סופר:  יש לי מעקב על נערים שעזבו אצלנו לפני שנתיים

אופיר סופר:  אין משהו שלא מתחיל טיפול

אופיר סופר:  אני לא מודד אם הנער יהיה שבועיים או שישה חודשים

אופיר סופר:  כל עניין רפואי מקבל טיפול עד כמה שניתן

אופיר סופר:      לכי תטפלי בנער פלסטיני שאין לו ביטוח ועם בעיות קשות מאוד

אופיר סופר:  מי יטפל בזה? נראה שהמערכת אומרת לאלתר, רק שאי אפשר לאלתר

אופיר סופר:  הבעיות הרפואיות הן עצומות

אופיר סופר:  אני מרגיש כמו מנהל חדר מיון

אופיר סופר:  כל אחד מגיע עם סיפור

אופיר סופר:  או שמתעלמים ועשינו את זה לפני שנים, אמרנו טוב יש לה כאבים תן לה אקמול בעוד שבועיים היא לא תהיה כאן

אופיר סופר:      אני שיניתי את זה

אופיר סופר:  אמרתי שאין דבר כזה

אופיר סופר:  לילדים שלי אגיד לתת אקמול? מטפלים ומוצאים בעיות שלא טופלו שנים

אופיר סופר:  היה לנו נער עם סרטן שלא טופל

אופיר סופר:  הייתה לנו נערה פלסטינית עם בעיות רחם קשות מאוד שלא ניתן לדמיין

אופיר סופר:  שנים היא תהיה בבתי חולים

אופיר סופר:  אף אחד לא טיפל בזה כי אין לך זמן

אופיר סופר:  אתה לא יכול להתעסק

אופיר סופר:  אני לא שפוי ואני עושה את זה בבוקר ובלילה ויש לי הרבה מאוד חברים והם מתנדבים לעשות, אבל המערכת לא יכולה לסמוך על זה

אופיר סופר:  לפעמים עולה לי רעיון שצריך להפסיק לעשות את זה ונראה איך המערכת תתמודד

אופיר סופר:  אולי אנחנו מביאים בעצמנו את התקלה כי אנחנו ממילא נעשה בכל זמן

אופיר סופר:      אני אוהב את המונח של 60% משרה

אופיר סופר:  אני אוהב את המספר הזה מאוד

אופיר סופר:  אני מחפש את מי שמודד את זה

אופיר סופר:  באיזו שעה אני צריך לצאת? ב12:15? זה הבל הבלים

אופיר סופר:  בא לי לשבת עם האדם או מי שכותב את זה ולשאול מה המספר אומר

אופיר סופר:  מה זה 60% משרה? באיזו שעה היא הולכת הביתה? היא עוזבת את הסיר והולכת הביתה? נער צריך לבוא ב-16:00 מבית הספר לאכול, לא אהיה כי הלכתי? סליחה, 60% משרה

אופיר סופר:  הלכתי חצי שעה לפני שבאת

אופיר סופר:  איך זה מסתדר מעשית?     יש לי הרגשה, סוזן, שאתם לא מכירים את זה מעשי

אופיר סופר:  תבואי לשלושה ימי עבודה שלי ותראי את זה

אופיר סופר:  מה אני אעשה עם הילד שבא ב-16:00 ואין מי שיקבל אותו כי באה מדריכה אחת ומישהו הוציא עליה סכין מהתיק

אופיר סופר:  מה נעשה?     

נעמה לזימי: אתה יודע אבי, לפני משהו כמו עשר או 12 שנים התקבלתי לעבודה שרציתי וקשורה למרכז טיפולי של נשים בזנות

נעמה לזימי:  זה היה 75% משרה בשכר מינימום

נעמה לזימי:  עשיתי חישוב ואמרתי שאני לא מבינה ושלא אצליח אפילו להחזיק את הדירה

נעמה לזימי:  איך אעמוד בזה? זה עבודות שבנויות לבן זוג מממן? למי בנויות העבודות הללו? מי אמור להחזיק אותן? נאלצתי לא לקחת את זה כי עשיתי חישוב וראיתי שלא אוכל לעמוד בחשבונות שלי ואין לי ברירה

נעמה לזימי:      חברה אחרת אמרה לי שלא אצליח לעבוד בעבודה הזו כי זו עבודה שלוקחים הביתה

נעמה לזימי:  את לא תוכלי להחזיק את שני הדברים ולעבוד בעוד משרה כי את לא תסיימי אותה ב-75% משרה

נעמה לזימי:  זה מלווה אותי ואני תמיד אומרת שזה לא הגיוני שאנחנו לוקחים את התפקידים הכי חשובים, הכי טיפוליים ושצריכים להיות הכי עטופים ומייצרים מצב שהעובדים שעוסקים בהם נמצאים בעצמם במצב שמחייב סיוע

נעמה לזימי:  זה לא הגיוני

אופיר סופר: נעמה, זה בנוי על זה שהמערכת מנצלת את העובדה שאנחנו נעשה את זה למרות הכל

אופיר סופר:  אני מנסה לקבוע תור לנער פלסטיני בבית חולים

אופיר סופר:  נער שאין לו ביטוח, אין לו רופא ושלא ראה רופא מגיל שלוש

אופיר סופר:  אומרים לי שיצלצלו בשמונה הערב

אופיר סופר:  לא, אני ב-60% משרה אני לא יכול לענות לכם

אופיר סופר:  וודאי שאני עונה להם, מה זה השטויות האלה? אני יושב שעות על זה

אופיר סופר:  מה המערכת אומרת? מה לעשות עם הנער הזה? אף אחד במערכת לא נותן תשובה

אופיר סופר:      אם היו אומרים ב-14:00 תפסיק לטפל בזה, מה פתאום

אופיר סופר:  הקליניקות עובדות

אופיר סופר:  יש לנו קליניקות שיניים, עיניים

אופיר סופר:  מתי עושים לנערים האלה משקפיים? איך עושים לנערים האלה משקפיים? זה לא מבוטח, נער מתגלגל ויושב מכווץ עיניים שלוש שנים ולא רואה

אופיר סופר:  אני שואל אותו תגיד, עשו לך משקפיים?     

נעמה לזימי: סוזן, יש לי שאלה פה בהמשך למה ש- - -

אופיר סופר: עכשיו, אני נשמע נרגש אבל זה ממש - - -

נעמה לזימי: לא אבל רגע, אני רוצה שנזקק את זה לתשובות ומענים

נעמה לזימי:  יש איזשהו רצון להסדיר את המעמד של אותם עובדים ולהגדיר את התחום בו הם עוסקים? אומר אבי נכון שקטגוריית התפקיד נובעת מהנחת עבר שפחות רלוונטית היום

נעמה לזימי:  זו לא דמות המבשלת במובן הקלאסי ואני רוצה גם להוסיף שבעבר כשהייתה אם בית המסגרות הללו היו יותר מטופחות

נעמה לזימי:  המדריכים היו שקולים לעובדי הוראה, היו מנהלים וסגני מנהלים

נעמה לזימי:  היו תקופות יותר יפות במסגרות הללו בעבר

נעמה לזימי:  אני יודעת את זה מהבית

נעמה לזימי:  אבא שלי היה סגן מנהל בגיל עם

נעמה לזימי:  תמיד אני מספרת את זה

נעמה לזימי:  הוא לימד אותי את הסיפור שלכל נער יש הזדמנות וכל נער יכול להיות עולם ומלואו אם משקיעים מספיק

נעמה לזימי:      אלו לא הימים האלה היום ומצד שני התפקידים הללו נשארים בלי שהרחיבו את ההגדרה ובלי שיצרו לזה מעמד

נעמה לזימי:  מעמד גם מייצר תנאים

נעמה לזימי:  יש כוונה להסתכל עליהם רגע ולהגיד שאנחנו רוצים לעשות חשיבה בנושא הזה ולתת להם את המקום והכבוד הנכון

נעמה לזימי:  אתם באמת אנשים שיכולים לתפעל אפילו 21 משימות ביום טוב

אופיר סופר: כמה?!     

מרטין וילר: סליחה אבל אני רוצה להתפרץ רגע לפני שסוזן עונה

מרטין וילר:  מכרז קורות הגג נמצא על הפרק

מרטין וילר:  אנחנו ישבנו עם סוזן וגם אבי היה בפגישה שנערכה בקיץ

מרטין וילר:  דיברנו באופן ספציפי על היקפי המשרה של אימהות הבית במכרזים

מרטין וילר:  אמרו שעוד מעט נכתב מכרז, תנו לזה ביטוי

מרטין וילר:  לא יכול להיות שההגדרה של אם הבית במכרזים היא 50%

מרטין וילר:  התפרסם מכרז קורות הגג ואותו תקן נשאר

מרטין וילר:  למה? יש כל כך מעט עובדות כאלה

מרטין וילר:  מה הבעיה להגדיל את זה ל-75%?     

אופיר סופר: למה זה צריך להיות בשברי אחוזים? העבודה אינה מתנהלת בשברי אחוזים

אופיר סופר:  למה להסכים לזה בכלל? למה 75%? על מה אתם מדברים?     

מרטין וילר: שיתחילו בזה לפחות

אופיר סופר: לא, כי הזמני הוא קבוע

אופיר סופר:  גם 50% היה זמני

אופיר סופר:  זה לא אישי סוזן, אני יודע שזה קרוב לליבך

אופיר סופר:  אלה פשוט שאלות שאני לא מצליח כאדם שיודע לקרוא חוזה ולהבין

אופיר סופר:  מה נקרא 50% משרה? נוסעים בשבת בלילה, מרימים לי טלפון שנער תקוע במקום

אופיר סופר:  כבר נסעתי לאשדוד

נעמה לזימי: תגידו לי אבל אבי, נלי ומרטין

נעמה לזימי:  יש כוונה לעשות פגישה עם השר בנושא הזה? אני חושבת שיכול להיות שזה משהו שייתן תנופה

מרטין וילר: איזו פגישה עם השר? זה לא מעניין אף אחד

מרטין וילר:  השר יישב איתנו על אימהות בית? זה לא מעניין

מרטין וילר:  הדמות המקצועית הרלוונטית יושבת מולנו

מרטין וילר:  ישבנו וכתבנו מכתבים, עובדים חתמו ושלחו ולא קיבלו מענה, נשים את זה רגע בצד

מרטין וילר:  תתקנו את זה, זה עוול היסטורי

מרטין וילר:  עכשיו על הפרק המכרז

מרטין וילר:  לפני שבוחרים את הזכיינים תכניסו את השינוי הזה

נעמה לזימי: בואו נשמע רגע את סוזן ותאיר גם מבחינה תקציבית

נלי הדני: גם השם "אם בית" הוא שם נוראי

נלי הדני:  כששואלים אותי במה אני עובדת אני אומרת שאני כובסת כדי לא לשמוע עבודת קודש וכל הכבוד ושאר הדברים

נלי הדני:  אם בית ואב בית

נלי הדני:  אב בית פעם היה השרת של בית הספר, זה עם המפתחות שמגיע ראשון

נלי הדני:  לא מוכנה להיות שם

נעמה לזימי: בואו תציעו לנו, איך את רואה את זה?     

אופיר סופר: מנהל אדמיניסטרטיבי

נעמה לזימי: בסדר, מה שאמרת מלכתחילה

אופיר סופר: זה ניהול אדמיניסטרטיבי לגמרי

אופיר סופר:  זה מה שזה

אופיר סופר:  זה בדיוק התפקיד הזה

נעמה לזימי: יפה, בסדר גמור

אופיר סופר: את מחפשת את הספק של העגבניות, את מנהלת איתו משא ומתן, אתה מחכה לשיק ארבעה חודשים, את סוחבת את זה כשזה מגיע, את ממיינת את זה ובסוף את כובסת

אופיר סופר:  אה, את מבשלת את זה גם, אני לא מבשל

נעמה לזימי: רגע אבי, בוא ניתן להן להסביר

סוזן דסוקי: אני מתלבטת מאיפה להתחיל

סוזן דסוקי:  יש לי כמה תשובות

סוזן דסוקי:  הרבה מאוד פעמים כשאני נכנסת למסגרות אפשר להרגיש את התרבות הארגונית של הבית, האווירה של הבית, החום של הבית לפי הדמות של אני כבר לא יכולה להגיד אם בית

אופיר סופר: עד שזה ישתנה באופן רשמי, הכדור אצלך

סוזן דסוקי: אני יודעת שאם אגיד שאני מאוד מעריכה את העבודה שלכם אולי זה לא מספק בדיון הזה

סוזן דסוקי:  אבל זאת עובדה שמאוד חשוב לי לשים אותה על השולחן

סוזן דסוקי:  כן, יש פערים ויש אתגרים מאוד גדולים

סוזן דסוקי:  אי אפשר ביום או בשנה אחת לפתור את כל האתגרים שיש בתחום המכרזים במסגרות חוץ ביתיות לאוכלוסיות שנמצאות בקצה הרצף

סוזן דסוקי:  אי אפשר לעשות את זה

סוזן דסוקי:  צריך לעשות את זה בצורה הדרגתית

סוזן דסוקי:  במוקד של שני הנהלים שמנו את המדריכים

סוזן דסוקי:  גם בתוך מסגרת יש הבחנה בין בעלי התפקידים השונים

סוזן דסוקי:  אנחנו לא נגענו גם בעובדים הסוציאליים למשל או ברכזים ובמנהלים

סוזן דסוקי:  אנחנו כל פעם מנסים לפתור את זה באופן מסוים

סוזן דסוקי:      אנחנו מערכת מאוד גדולה ויש לזה הרבה השלכות רוחב

סוזן דסוקי:  המסגרות של המנהל שלנו הן מסגרות מעטות יחסית למסגרות אחרות בתוך משרד הרווחה ובכלל בראייה רוחבית בתוך השירות הציבורי

סוזן דסוקי:  אם אבוא ואגיד שאפשר לפתור את כל הבעיות בבת אחת אני אחטא לתפקיד שלי וזה לא יהיה מהימן

נעמה לזימי: ברור, אבל מה כן?     

סוזן דסוקי: אגיד "כן" ברמה רמות

סוזן דסוקי:  בענייני הכשרות שאנחנו כמשרד עושים אנחנו שמים את אם הבית כפונקציה מאוד מרכזית ובדימול עשינו כבר הכשרה

סוזן דסוקי:  זה לא משהו שהוא חד פעמי

סוזן דסוקי:  אנחנו רואים את אם הבית כפונקציה מאוד משמעותית ואנחנו מסתכלים על מסגרת חוץ ביתית כסביבה טיפולית כוללת וכל פונקציה בה היא מאוד חשובה

סוזן דסוקי:  אנחנו בדין ודברים עם מוסד אקדמי כדי לראות איך אנחנו מסתכלים על מכלול הפונקציות בתוך מסגרת חוץ ביתית והופכים אותן לפרופסיה ובתוך זה גם אימהות בית שהן פונקציה משמעותית מבחינתנו

סוזן דסוקי:       אני לא רוצה לדבר כרגע על תארים אקדמאים אבל אני כן חושבת שאם אפשר לחזק את העובדים במובן הזה של לימודים אקדמאים זה הישג מאוד משמעותי

נעמה לזימי: מתוך המשרד ממש? בעידוד ומימון המשרד הכוונה?     

סוזן דסוקי: לא במימון מלא של המשרד אבל כתהליך שאנחנו כמשרד רוצים להוביל

סוזן דסוקי:  תהיה משמעות גם לחלקים המקצועיים וגם לחלקים שקשורים למימון

סוזן דסוקי:  לא באופן בלעדי אבל זה משהו שהוא על שולחננו ואנחנו מנסים לפצח אותו

סוזן דסוקי:  אלו לא דברים שקל להוציא אותם לפועל

נעמה לזימי: ולגבי המענקים?     

סוזן דסוקי: אני כן רוצה להגיד לגבי המכרז

סוזן דסוקי:  אנחנו עובדים לפי טבלאות

סוזן דסוקי:  אנחנו מחויבים ללכת לפי טבלאות במכרזי כוח אדם

סוזן דסוקי:  במכרז האחרון של קורות הגג צמצמנו את הטבלה ביחס למספר הנערים בתוך מסגרת

סוזן דסוקי:  אם פעם דיברנו על חצי משרה של אם בית ל-26 נערים היום אנחנו מדברים על חצי משרה ל-14 נערים

סוזן דסוקי:  אני לוקחת לתשומת ליבי את ההערות כאן ואני רוצה לבחון במשרד את זה שאפשר לעשות בסד הזמנים שאנחנו עומדים לפניו גם מבחינת היקף המשרה וגם מבחינת הגדרת המשרה

סוזן דסוקי:       אני לא רוצה להתחייב כרגע למשהו אבל אני כן מתחייבת לבדוק את הדברים

סוזן דסוקי:  בהרבה מאוד מכרזים יש לנו גם חלקיות משרה למנהל אדמיניסטרטיבי או המרכ"ל

נעמה לזימי: המרכ"ל נכון, במשרד הביטחון ככה היו קוראים לזה

סוזן דסוקי: זה משהו מנדטורי כזה

סוזן דסוקי:  אני מוכנה לעשות את הבחינה המהותית ולחזור עם תשובות אולי אפילו - - -

מרטין וילר: יש אפשרות לעשות בדיקה כזאת גם לגבי המענקים? נלי עובדת בהוסטל של חסות הנוער

מרטין וילר:  המכרז של קורות הגג כרגע לא רלוונטי אלא אם יש על הפרק את מכרזי ההוסטלים ואז שם צריך להכניס גם את השינוי הזה

מרטין וילר:  האם יש כוונה להרחיב את תחולת המענקים בחסות הנוער גם על הסקטור הזה של אימהות הבית?     

סוזן דסוקי: כרגע הנהלים הם איך ורק למדריכים

מרטין וילר: כן, אנחנו יודעים

סוזן דסוקי: אני רוצה להגיד משהו בעניין הזה

נעמה לזימי: אני רק רוצה לשים רגע סוגריים

נעמה לזימי:  אני רוצה שנפנה לשר ישירות מהועדה ולבקש שלא תהיה את ההפרדה הזאת

סוזן דסוקי: אני רוצה להשלים את המשפט

סוזן דסוקי:  יש תכלית לנהלים האלה

סוזן דסוקי:  אנחנו רוצים לבחון את היעילות שלהם

סוזן דסוקי:  ככל שהם יחוללו שינוי אנחנו לא שוללים אפשרות להרחבה, בין אם למסגרות אחרות ובין אם לבעלי מקצוע אחרים או תפקידים אחרים בתוך המסגרות

נעמה לזימי: אני חושבת שההנחה לא נכונה בבסיסה

נעמה לזימי:  הסיפור של המענק הוא לא רק רצון לחולל שינוי אלא גם מתן הכרה בעבודה קשה

נעמה לזימי:  אם הכל יהיה כדי לחולל שינוי צריך להכפיל את השכר וזה יחולל שינוי

סוזן דסוקי: המענק לא בא במקום העלאת שכר

נעמה לזימי: אבל אם מישהי כזו שעובדת 22 שנים ועדיין נמצאת עם תלוש כזה, איזה שינוי זה יכול לחולל? היא צריכה לקבל את המענק

סוזן דסוקי: יש נקודה שאני רוצה להבהיר

סוזן דסוקי:  אנחנו לא המעסיק הישיר של אף אחד שיושב כאן

נעמה לזימי: נכון, חבל

סוזן דסוקי: אלה שירותים מופרטים ומדובר בהתקשרויות עם מפעילים

סוזן דסוקי:  העובדים שיושבים כאן הם עובדים של מפעילים

סוזן דסוקי:  אני לא יודעת אם כולם אצל אותו מפעיל אבל המנגנון הוא אחר

סוזן דסוקי:  אני לא יכולה להתייחס להרבה מאוד דברים שנאמרו כאן בגלל שאני לא המעסיק הישיר

סוזן דסוקי:  בעצם אני לא המעסיק

נעמה לזימי: נכון, אבל בסוף מענק הוא משהו שאם המשרד יגיד שנשית אותו גם על אם הבית ומביאים את התוספת למעסיק, זה תלוי משרד הרווחה במובן הזה

נעמה לזימי:  זו החלטה שצריכה להיות מתוקצבת ולדאוג שהמנגנון גם יעביר את זה

נעמה לזימי:  אני חושבת שזה אפשרי לפחות במסגרות שנמצאות בתוך המכרז של המענקים, גם בגלל הכמות הספציפית שתחמת של 60 וגם בגלל שאין כל כך היגיון בזה

נעמה לזימי:  כספית זה לא סיפור וההפרדה הזו מייצרת מנעד לא נכון

נעמה לזימי:  היא לא דבר נכון

נעמה לזימי:  אגב העניין של תמריצים

נעמה לזימי:      אני לא יודעת איך נלי מרגישה עם זה שמדריכים מקבלים משהו שהיא לא מקבלת

נעמה לזימי:  אני בטוחה שזה לא מתמרץ אותך

נלי הדני: זה לא רק זה לא מתמרץ

נלי הדני:  אני מכשירה את המדריכים, אני מלמדת אותם את העבודה, אני בעצמי עושה עבודה של אחראית משמרת, מנהלת, רכזת

נלי הדני:  אני עושה משמרת של הדרכה

נלי הדני:  למה מדריכה שעובדת חצי שנה או שנה שאני מלמדת אותה, מסבירה לה ומכילה אותה תקבל הדרכה קבוצתית והדרכה פרטנית

נלי הדני:  לאם הבית אין הדרכה קבוצתית ואין הדרכה פרטנית כי המנהל כל הזמן עסוק

נלי הדני:  הדרכה חיצונית ניתנת רק לעובדות סוציאליות, רכזות ומנהלים

נלי הדני:  יש כובעים

נלי הדני:  אימהות הבית הן שקופות, לא מגיע להן את ההטבות האלה

נלי הדני:      אם אני לא אהיה בהוסטל, ויש לי אולי 250 ימי מחלה, אני עברתי תאונת דרכים קשה לפני שש שנים וקיבלתי תעודת מחלה לחצי שנה

נלי הדני:  אחרי חודשיים הייתי בהוסטל ללא ביטוח

נלי הדני:  זה החיים שלי אבל כשאני שומעת כל מה שקורה, כשעובדות סוציאליות עושות תואר שני אני מחליפה אותן במסגרת

נלי הדני:  הן גדלות

נלי הדני:  לשאלתך למה מנהלים הולכים? יש קורות חיים

נלי הדני:  ניהלתי הוסטל ואני מתקדם

נלי הדני:  באתי, למדתי וזה מופיע לי

נלי הדני:  מי שמחזיק את המקום הן אימהות הבית

נלי הדני:  יש לי נערה שמרטיבה

נלי הדני:  אנחנו אמורות להחליף לה סדין

נלי הדני:  היא עד גיל 12 הייתה עם טיטולים והיא בת 15

נלי הדני:  זה להיכנס כל בוקר לחדר מסריח, לכבס ולייבש

נלי הדני:  תקני אותי אם אני טועה

נלי הדני:  ולא לקבל את המענק

נעה שחור: ולהתמודד עם הבושה שלה וכל הדבר הזה

נעה שחור:  כולם פה מדברים על 60% משרה ו-80% משרה

נעה שחור:  אני בטוחה שיושבים פה אנשים שהם הורים

נעה שחור:  אף אחד לא הורה ב-50%

נעה שחור:  אני לא הורה ואין לי ילדים משלי

נעה שחור:  גם כשאני לא בהוסטל אני מדריכה של הבנות

נלי הדני: נכון

נעה שחור: אני לא ב-100% משרה, אני ב-200% משרה

נעמה לזימי: אני רוצה שנשמע את תאיר

נעמה לזימי:  תודה שהגעת תאיר

נעמה לזימי:  תאיר, רפרנטית רווחה מאגף התקציבים

תאיר ראבוחין: שלום, נעים מאוד

תאיר ראבוחין:  קודם כל אפתח ואגיד שגם אנחנו במשרד האוצר וגם משרד הרווחה מעריכים מאוד את העבודה שלכם ואני מאוד מתחברת לדברים שאמרתם

תאיר ראבוחין:  זאת לא עבודת קודש, זאת עבודה שאתם עושים ואתם אמורים להיות מתוגמלים עליה

תאיר ראבוחין:  אף אחד לא חולק על הדבר הזה

תאיר ראבוחין:  אפתח בזה וגם בתודה על העבודה שלכם

תאיר ראבוחין:  אנחנו במשרד האוצר משתדלים ולרוב זה גם מתקיים, אני מניחה שסוזן תוכל להעיד, לא להתערב למשרד הרווחה בסוגיות כמו שעולות פה

תאיר ראבוחין:  אנחנו נותנים להם את החופש המלא לקבל החלטות כמו לדוגמה החלטה על הבחנה כמו שנידונה פה קודם בין קבוצות שונות של עובדים מסיבות מקצועיות כאלה ואחרות שאני לא אדע בעולמות המקצועיים שלהם להביע עליהן איזו דעה מקצועית

תאיר ראבוחין:      ככלכלנית אני כן יכולה לומר שבוודאי שיש שוני בין קבוצות עובדים

תאיר ראבוחין:  אני לא אומרת לעניין הספציפי הזה אלא שאנחנו רואים את זה בכל מיני עולמות

תאיר ראבוחין:  יש אפילו בעולם העבודה הסוציאלית עובדים סוציאליים שהתקבלה לגביהם החלטה בהסכם שכר לתת תוספת שכר לאור המורכבות הגדולה יותר של העבודה שהם עושים

תאיר ראבוחין:  זו דוגמה

תאיר ראבוחין:  גם פה משרד הרווחה וזה היה שקוף לי, כמשרד האוצר לא היינו מעורבים בו

תאיר ראבוחין:  יש החלטה שיש קבוצה שלשיטת משרד הרווחה צריכה להיות מתוגמלת באיזושהי צורה נוספת כדי למשוך את העובדים, לשמר אותם ולשמור איזושהי רציפות

תאיר ראבוחין:       זה לא דבר שאני מתערבת בו ואני בטוחה שזה לא נבע אך ורק משיקולי חיסכון כמו שהוצג פה קודם אלא מתוך מקום שאם יש קבוצה אחת שרוצים לתגמל ברגע ששאר הקבוצה מקבלת את אותו הדבר רוצים לעשות עוד הבחנה ואז שוב צריך לתגמל קבוצה אחת ושוב שאר הקבוצה רוצה שוב להיות שווה ותמיד יהיה איזשהו מרדף כזה שמושך את המענקים או השכר כלפי מעלה, אז ברמה המקצועית זה דבר שמשרד הרווחה החליט ואני עומדת לצדם בזה שיש איזושהי קבוצה שבוחרים לתגמל באיזושהי תוספת

תאיר ראבוחין:      לגבי הדברים שנאמרו על תחום אימהות הבית והרצון לעגן את המקצוע הזה ואולי לתת לו תגמול גבוה יותר, זה דבר ששמור לסדרי עדיפויות של משרד הרווחה

תאיר ראבוחין:  בחודשים הקרובים, ככל שהסיטואציה תמשיך כמו שעכשיו, יהיו דיוני תקציב לשנת 2025  ו-2026

נעמה לזימי: הייתי רוצה להבין מספרית ואולי תתנו לנו תשובה ונעשה אפילו דיון מעקב על התשובות האלה

נעמה לזימי:  לגבי העלות התקציבית, אם מרחיבים את המענקים לכלל המסגרות הייתי רוצה להבין מה העלות התקציבית של הדבר הזה והעלות התקציבית של המענקים הנוכחיים שכבר תוקצבו

נעמה לזימי:  הייתי רוצה לדעת גם כמה יעלה לתת לכל אימהות הבית את המענקים בנוסף

נעמה לזימי:  את שלושת הנתונים האלה ואם יש לכן חלקית כאן מאוד אשמח, להבין מה העלויות שיש כאן ועל מה אנחנו נאבקים פה כדי שנכמת את זה

תאיר ראבוחין: אני לא יודעת להגיד את זה עכשיו, אני אשמח שתפנו ואעביר תשובה יחד עם המשרד

קריאה: הגשנו  את זה

נעמה לזימי: שלחתן את זה לפני הדיון? אז למה לא הגעתם עם הנתונים?     

תאיר ראבוחין: אני חייבת לומר שלא - - -

נעמה לזימי: שאלות שנשלחו למשרד האוצר

נעמה לזימי:  האם אתם יודעים להעריך את העלות התקציבית של הרחבת המענקים לעובדי מסגרות הצעירים האחרות ומה העלות התקציבית הנוכחית של המענקים הללו

נעמה לזימי:  על אימהות הבית זו לא שאלה שאני רואה ששלחנו כי שלחנו על כל ההרחבה אבל אמור להיות איזשהו נתון

תאיר ראבוחין: לא הכרתי את השאלות האלה

תאיר ראבוחין:  אני לא יודעת למה זה לא הגיע אליי אבל בוודאי אחזיר תשובה בהקדם

תאיר ראבוחין:  כן אגיד שכמו שאמרתי קודם - - -

נעמה לזימי: טוב אנחנו בכל מקרה, אני מוסיפה את אימהות הבית לשאלות

תאיר ראבוחין: אני כן אגיד עכשיו שמבחינת עלות תקציבית ברגע שמשרד הרווחה יצא כבר באמירה שיש איזושהי אוכלוסייה, במקרה הזה המעונות הנעולים וחסות הנוער, שלשיטת המשרד צריכה לתגמל תגמול נוסף העלות התקציבית היא לא רק השוואת התנאים אלא גם הבנה שבהמשך אותה קבוצה תצטרך לקבל עוד יותר אלא אם כן משרד הרווחה יחזור בו מההחלטה שיש הבדל בין שתי הקבוצות האלה

נעמה לזימי: מהדיון אני מבינה שסוזן כן פתוחה לדבר הזה מבחינת מחשבה

סוזן דסוקי: לא, זה לא מה שאמרתי, אני אחדד

סוזן דסוקי:  לנוהל התמדה ונוהל שנועד לתמרץ יש תכלית ברורה וקהל היעד של הנהלים הללו הוא השכבה שאיתה יש לנו את האתגר הכי גדול כרגע וזו השכבה של המדריכים

סוזן דסוקי:  מה שאמרתי קודם הוא שאני מוכנה לקחת לתשומת ליבי גם את הכותרת של אם הבית וגם היקף המשרה ובמובנים האלה אני מוכנה לעשות שיעורי בית

סוזן דסוקי:  לא דיברתי בשום צורה, ואני מחדדת את זה, להכניס את אימהות הבית לנהלים האלה

סוזן דסוקי:  זו לא אותה תכלית ולא אותה הבעיה

סוזן דסוקי:  אי אפשר להכניס עוד אוכלוסייה לתוך הנוהל

סוזן דסוקי:  אלו שתי קבוצות שהן לא ברות השוואה מבחינת האתגרים שיש לנו כמערכת איתן

סוזן דסוקי:  זה גם לא יהיה נכון להכניס אותן הנהלים האלה

נעמה לזימי: אני מבינה אבל האם נכנסו המשוואות הנוספות כמו זה שבסוף יש כאן מעון שיש בו אפליה שהיא לא הגונה למי שמכשירה את המדריכים

נירה לאמעי רכלבסקי: - - -  סידור ספציפי שאפשר לעשות

סוזן דסוקי: חברת הכנסת, אני לא רוצה להתווכח עם תחושות וגם לא עם דברים שנאמרו פה

סוזן דסוקי:  אני לא חושבת שתפקיד אם הבית הוא להכשיר מדריכים

סוזן דסוקי:  אם הדבר הזה קורה בפועל זו סוגיה שצריך לדבר עליה

נלי הדני: אבל אין צוותים בהוסטל

סוזן דסוקי: יש הבדל משמעותי בין שתי הגדרות התפקיד אחרת היינו מבטלים לגמרי את תפקיד אם הבית והיינו שמים את הפונקציה הזו כמדריך אם זה היה נכון אבל זה לא נכון

סוזן דסוקי:  יש הגדרת תפקיד שונה

סוזן דסוקי:  יש תפקידים שונים - - -

נעמה לזימי: סוזן אני לא אמרתי שאין הגדרת תפקיד שונה

נעמה לזימי:  את מודעת יותר ממני למשמעות של זיכרון ארגוני, צבירת הידע והניסיון ועד כמה בסופו של דבר כשיש תחלופה הגורם היציב בכל מקום הוא גורם הידע שנותן כלים

נעמה לזימי:  אומרים לך פה גם המדריכים וגם מתארת נלי שהיא משתמשת בנכס שיש לה שהוא הניסיון והיא מסייעת למדריכים

נעמה לזימי:  להגיד שזה לא תקין? זה תקין מאוד אחרת מה האופציה? מדריכים שגם ככה מתקבלים בגלל דופק יעשו מה שהם רוצים? שתינו יודעות שזה מה שקורה

נעמה לזימי:  אני אפנה לשר בכל מקרה

נעמה לזימי:  דור? כולכם תדברו בסדר?     

דור ירון: קודם כל תודה על ההזדמנות לדבר פה

נעמה לזימי: בטח

דור ירון: אני רכז במעון מצפה ים, אם את מכירה את גיל עם הוא המקביל של זה במעט

דור ירון:  התאמצתי להגיע לפה וביטלתי דברים, בעיקר בשביל להשמיע את הקול של הצוות שאני מנהל

נעמה לזימי: כמה זמן אתה שם?     

דור ירון: אני ארבע וחצי שנים

דור ירון:  התחלתי בתור מדריך במשך כשלוש שנים והתקדמתי להיות רכז

דור ירון:  אני חייב להגיד שמרגיש לי שיש ניתוק בין מה שקורה בשטח לבין השיח פה

דור ירון:  להגיד שאימהות בית לצורך העניין, והקול שעלה פה הוא מאוד חשוב, להגיד שהן לא אמורות לעשות וזו לא הגדרת תפקיד זה נכון אבל אין מי שיעשה את זה

דור ירון:  אני יכול להגיד שאני מנהל קבוצה במעון, זה כולל אם בית, מדריכים, עובדת סוציאלית שעובדת צמוד אליי

דור ירון:  התקן הבריא ומה שאמור להיות על הנייר הוא אם בית ושבעה מדריכים

דור ירון:  כרגע אני עם ארבעה, לא צריך להסביר מתמטית את המספרים שמדריכים מגיעים אליהם

דור ירון:       כשיש צורך ואין מישהו שיכול להגיע לא נשאיר את הנערים לבד ואני אגיע למשמרת, אם בית תגיע למשמרת, לא משנה מה הגדרת התפקיד כי בסוף אנחנו פה בשביל הנערים ואני בכלל לא מדבר על הזמינות מסביב לשעון אם צריך

נעמה לזימי: דור אתה מרגיש שאולי כבר בונים על המקום הזה? שכבר יודעים שפשוט - - -

דור ירון: אני חשוב שזה מקום שנוח מאוד להיות בו

דור ירון:  מבינים שמי שמגיע לעולם הזה מגיע ממקום טוב ורצון לעזור ולשנות

דור ירון:  בסוף הנערים האלה מגיעים בשביל לקבל מציאות שונה ולצערי ואני לא זוכר מי אמר אמרו שכל הזמן מתעסקים בפרידות, עצוב לי להגיד אבל הנערים כל הזמן עסוקים בזה והרבה יותר ממה שהם היו עסוקים לפני שהם הגיעו למסגרות האלה

דור ירון:  אין לי מה להגיד למדריכה שעבדה בינואר 330 שעות בחודש, כמעט שתי משרות מלאות, ואפילו את המעט המבורך ואלה המענקים שאמורים להיכנס לא קיבלנו

דור ירון:  אף אחד לא יודע מתי הם יכנסו

דור ירון:  אחרי 330 שעות בחודש היא באה ואומרת שהיא לא קיבלה מענקים 

דור ירון: מה אני אומר לה? אני אפילו לא מדבר על המחירים האישיים שכל אחד שעובד במקומות האלה צריך לשלם כי אין לך בית, אין לך איזושהי התפתחות אישית בשנים האלה כי אתה מושקע במעון ואתה מושקע בהוסטל או בכל מקום אחר

דור ירון:  המדריכה הכי ותיקה אצלי נמצאת סך הכל שנה כי לא שורדים

דור ירון:  אני שנה וחצי בתפקיד הזה וגם בסקטור של הרכזים כבר היו שלוש החלפות

דור ירון:  יש לנו שלוש קבוצות במעון והיו שלוש החלפות בטווח הזמן הזה וזה לא עובד

דור ירון:  כשמנהל קבוצה ועובדת סוציאלית מנהלים יחד קבוצה ומתווים את הדרך כל שינוי כזה מטלטל גם את הנערים וגם את הצוות

דור ירון:      נושא המענקים הוא להרבה סקטורים שהם בלתי נראים

דור ירון:  אימהות הבית, רכזים, רכזי השכלה, רכזים פדגוגיים ואוכלוסיות שעובדות מדי יום עם הנערים

דור ירון:  אני מניח שאת מכירה את המסגרות

דור ירון:  את יכולה לבוא לראות את האירועים החריגים שקורים כל יום

נעמה לזימי: האמת שאני אשמח שנעשה סיור ועדה באחת המסגרות, בואו נקבע את זה ביחד

נעמה לזימי:  אני חושבת שזה יהיה טוב שזה יהיה מטעם הועדה ויהיה מקצועי ולא שרק אני אבוא

נעמה לזימי:  תבחרו איזה מסגרת עם הרווחה ונעשה את זה יחד

דור ירון: ניסיתי שעוד אנשי צוות יגיעו בשביל להשמיע את הקול הזה והם פשוט קורסים

דור ירון:  הם לא מסוגלים להגיע

סוזן דסוקי: אני אשמח להתייחס

נעמה לזימי: בטח סוזן

סוזן דסוקי: הנהלים האלה שפורסמו נועדו בדיוק כדי לפתור את הבעיה הזאת

סוזן דסוקי:  כדי שיהיו יותר מדריכים ,שכל התקנים והתפקידים של המדריכים יאוישו וכדי שלא יהיה נטל על אימהות בית ועל מדריכים שנמצאים ועושים עבודה של משמרות כפולות וכדומה

סוזן דסוקי:  זו בדיוק במהות

סוזן דסוקי:  אני מאוד מקווה שנצליח באמצעות הנהלים האלה לשנות את המציאות ולטייב את המצב

סוזן דסוקי:      אני חייבת לכם תשובה לגבי מתי ומה קורה עם המענקים

סוזן דסוקי:  במעונות הממשלתיים רוב העובדים שהגישו אמורים כבר לקבל את אחד המענקים

סוזן דסוקי:  נוהל התמדה נכנס לתוקף באוגוסט 2023 אז הפעם הראשונה שיהיה אפשר לקבל אותו בגלל התכלית שלו שהיא אחרי שנה זה באוגוסט 2024

סוזן דסוקי:  יש שני נהלים, לגבי נוהל מוסמך, הוגשו ואנחנו עובדים על זה 

סוזן דסוקי:  זו פשוט פרוצדורה שלא אלאה אתכם בתהליך הבירוקרטי שלה

סוזן דסוקי:  רק אגיד שבמעונות הממשלתיים אנשים כבר אמורים לראות את הכסף

קריאה: אחד לא ראה

נעמה לזימי: נעקוב

סוזן דסוקי: אגיד רק שנמצאים כאן עובדים שמאוגדים תחת כוח לעובדים אבל לא כל העובדים במעונות מאוחדים תחת אותה קורת גג ויכול להיות שאתם לא יודעים את כל התמונה

סוזן דסוקי:  לי יש אותה

מרטין וילר: רגע, סוזן

מרטין וילר:  יש כאן את דור ממעון מצפה ים, הם לא מאוגדים תחת כוח לעובדים

סוזן דסוקי: הדיווח שקיבלתי הוא שעובדי המעונות קיבלו, לפחות חלקם

מרטין וילר: אני רוצה לדייק

מרטין וילר:  אמנם העובדים לא מאוגדים אצלנו באופן משפטי רשמי אבל אנחנו בקשר עם כל המעונות בקבוצות וואטסאפ מאוד גדולות

מרטין וילר:  אף אחד לא קיבל

מרטין וילר:  רק בבית הנער קיבלו

מרטין וילר:  בשאר המעונות אף אחד לא קיבל

נעמה לזימי: יכול להיות שלא הגישו כדי לקבל?     

מרטין וילר: רגע, זה דבר אחד

מרטין וילר:  דבר שני הוא שאף אחד מהם לא יודע את לוחות הזמנים ודבר שלישי וזו שאלה שעולה תוך כדי הדיון, האם יש כוונה לעשות הבחנה בין המעונות הנעולים להוסטלים? ההוסטלים הם בית אושרית לצורך העניין, מה קורה איתם?     

סוזן דסוקי: אני בדיוק מסבירה

סוזן דסוקי:  בגלל שיש מנגנון בירוקרטי, ועדות מכרזים, אישורי חשכ"ל, מכרז המעונות הוא גם משהו שעיכב אותנו מבחינת התהליך, לא אלאה בכל הפרטים אבל אגיד שמבחינת עובדי המעונות המענק אמור להיות משולם עכשיו

סוזן דסוקי:  זו פעם ראשונה שאנחנו עושים את זה, התהליך הוא תמיד קצת יותר מקרטע בהתחלה אבל אין שום סיבה שהם לא יראו - - -

מרטין וילר: מה לגבי ההוסטלים?     

סוזן דסוקי: לגבי ההוסטלים זאת הפעימה השנייה שאמורה להיות

מרטין וילר: מתי?     

סוזן דסוקי: אני לא רוצה להתחייב כי זה לא יהיה אחראי אבל זה עניין של זמן לא ארוך

נעמה לזימי: פה היא אומרת שהבירוקרטיה מעט איטית אבל בכל מקרה אנחנו נעקוב אחרי זה אני כן מניחה שזה עניינים בירוקרטיים

סוזן דסוקי: זו פעם ראשונה

סוזן דסוקי:  ברגע שזה יתחיל לעבוד זה פשוט ירוץ

מרטין וילר: המענק השני של העובדים הצעירים שגם לגביו יש תנאי של ותק מסוים נכון לינואר הקודם, את אומרת שהוא ישולם רק באוגוסט? המדריכים יקבלו אותו רק באוגוסט?     

סוזן דסוקי: התכלית שלו היא התמדה

מרטין וילר: בסדר אבל הנוהל הולך רטרואקטיבית

מרטין וילר:  הוא הולך לשנה קודם

סוזן דסוקי: אבל הוא לא - - -

מרטין וילר: אז דחיתם את זה לאוגוסט

מרטין וילר:  זו הכוונה

סוזן דסוקי: האישור של המנכ"ל התקבל באוגוסט

סוזן דסוקי:  אנחנו לא יכולים להתחיל נוהל לפני שהתקבל אישור מנכ"ל לגביו

סוזן דסוקי:  תמיד יש נקודת התחלה

מרטין וילר: את כל השאלות שעלו פה בדיון שלחנו אליכם, כולל מכתב מיצוי הליכים משפטי

מרטין וילר:  למה אתם לא עונים? זה היה חוסך את כל הדבר הזה

נעמה לזימי: יזמנו את הדיון הזה בגלל שנמסר שלא ענו ואמרנו בסדר בואו נעשה דיון

מרטין וילר: למה? זה לא לכבודו של המשרד לדבר עם העובדים? אנחנו יודעים שאתם לא המעסיקים של העובדים, זו המהות של ההפרטה החלקית

סוזן דסוקי: כמו שאמרתם ואת חלקכם פגשתי גם אצלי במשרד, אני לא מחכה שאזומן לוועדה בכנסת כדי לתת תשובות, כנראה שהדברים נפלו בין הכיסאות

סוזן דסוקי:  אנחנו ככלל עונים, גם לכם, לא רק לחברת הכנסת

סוזן דסוקי:  כנראה שעניינים פשוט נפלו בין הכיסאות

סוזן דסוקי:  אין שום סיבה מהותית

נעמה לזימי: תודה סוזן

נעמה לזימי:  נעקוב

נעמה לזימי:  אני חושבת שבסוגיה הבירוקרטית הדברים איטיים בכל

נעמה לזימי:  אני לא מתפלאת שכרגיל בירוקרטיות עובדות לאט

נעמה לזימי:  כן נשמע את כולם אז אני רוצה שמי שלא דיבר יציג את עצמו, יגיד את הדברים ונשמע

הדר מרזן: היי, אני הדר

נעמה לזימי: שלום הדר, תודה שבאת

נעמה לזימי:  כן

הדר מרזן: אני מדריכה בבית דרור שנה ושמונה חודשים

הדר מרזן:  גם הכי ותיקה שזה שאני עדיין שם זה וואו

הדר מרזן:  מאוד אוהבת את העבודה

נעמה לזימי: מאיזו שנה?     

הדר מרזן: אני שנה ושמונה שם

נעמה לזימי: ואת הכי ותיקה? הבנתי אוקיי

הדר מרזן: זה נחשב כאילו ותיק וזה טרלול

אופיר סופר: סופרים את הטירונות ושנה ושמונה

הדר מרזן: מאוד אוהבת את העבודה שלי

נעמה לזימי: זה מקום מקסים

הדר מרזן: שונאת לאהוב אותה

הדר מרזן:  ממש שונאת לאהוב אותה

הדר מרזן:  זו תובנה שיש לי לאחרונה

הדר מרזן:  מתסכל לאוהב אותה, אין לי זמן לבוא לפה

הדר מרזן:  אני מאוד עייפה

הדר מרזן:  סליחה לא בא לי לבכות אבל אני מאוד עייפה

הדר מרזן:  אני אחרי משמרת של 17 שעות בדרך למשמרת של 20 שעות

הדר מרזן:  החדר הזה אמור להיות מלא אבל באמת שאין לנו כוח

הדר מרזן:  אנחנו עייפים, אנחנו לא מאמינים ולא סומכים ששום דבר הולך להשתנות

הדר מרזן:  אישית נעלבתי שקורות הגג יצאו

הדר מרזן:  עזבי שאני בת 30 והדבר הזה לא רלוונטי עבורי

הדר מרזן:  אני לא פה בשבילי

הדר מרזן:  אני כנראה תכף אעזוב

הדר מרזן:  אין לי כסף

הדר מרזן:      אני מוציאה ילדים מהרחוב ועוד שנייה יוצאת לשם בעצמי

הדר מרזן:  לא בשביל התקטנות, אין לכם מושג עם מה אנחנו מתמודדים במשמרת

הדר מרזן:  להפריד קורות גג מארוכי טווח ממחיש את חוסר המודעות שאתם לא מבינים שדופק לי מישהו ב-2 לפנות בוקר ואני מכניסה אותו

הדר מרזן:  יושב מישהו בגשם בחוץ אז אכניס אותו להוסטל

הדר מרזן:  אין לי מושג אם הוא עבריין, אין לי מושג לגבי שום דבר

הדר מרזן:  אין לי מושג אם הוא הרגע נאנס, אין לי מושג לגבי שום דבר

הדר מרזן:  אני אכניס אותם, אחקור אותם שלושה חודשים, נביא לארוכי הטווח דוחות שיידעו לפחות במה מדובר

הדר מרזן:      אין לי איך להסביר לכם כמה שוחק הדבר הזה שאין לך שום מושג מה קורה

הדר מרזן:  מגיע אלייך נער בלי דוחות ובלי שום דבר ואת אמורה להבין את זה לבד

הדר מרזן:  לפחד שאולי הוא יכול לפגוע בעצמו, לפגוע בי או לפגוע בנערים אחרים

הדר מרזן:  אפס מושג

הדר מרזן:  אנחנו מכילים את כל הדבר הזה

הדר מרזן:  אני הולכת לישון בלי לדעת אם אני אקום וימצאו נער שלי בתעלה

הדר מרזן:  זה מתח כל הזמן סביב כל הדבר הזה

הדר מרזן:  אנחנו עייפים וחסרי אנרגיות עד שממש אין לנו כוח

הדר מרזן:      רבתי כל הבוקר עם עצמי בשביל להצליח לבוא לפה כי אני יודעת שזה חשוב

הדר מרזן:  זה לא חשוב לי, חשוב לי על הנערים

הדר מרזן:  התפקיד שלי הוא להגן על הנערים והתפקיד של המדינה הוא להגן עליי שאני אצליח לעשות את זה ואף אחד לא מגן

הדר מרזן:  אני מרגישה שאין לנו שום גב

הדר מרזן:  הצוותים מתחלפים וההנהלה מתחלפת

הדר מרזן:  חוץ מאבי כל ההוסטל אחר

הדר מרזן:  זה מסתכל

הדר מרזן:  סליחה, לא רציתי לבכות

הדר מרזן:  אני בוכה מעייפות נשבעת לכם אני לא בוכה ככה בדרך כלל

הדר מרזן:  מול הנערים אני אבן

הדר מרזן:  יכולים לשרוף את הבית, להרביץ, זורקים אגרטל, אני סלע

הדר מרזן:      אבל באמת אין אף אחד שמגן עלינו בדבר הזה

הדר מרזן:  אין מוגנות

הדר מרזן:  זה כל כך מתסכל שנעלבתי אישית שהוציאו את קורות הגג

הדר מרזן:  גם ככה מזלזלים בנו

הדר מרזן:  התחלתי מ-30 שקלים לשעה עליתי ל-32

הדר מרזן: 5, ואוו תודה אלוהים

הדר מרזן:  עכשיו אני אחרי שנה בלי תקרה להתקדמות על 35

הדר מרזן:  זה השיא שלי

הדר מרזן:  משמרות ארוכות ומתישות שהכל קורה בהן

הדר מרזן:  אנשים שומעים מה קורה מהצד במשמרות והם לא מבינים איך

הדר מרזן:  זה לא 17 שעות שאני רגל על רגל, יש משמרות של 26 שעות שאני רצה את חמש הקומות הלוך ושוב ונעלמו לי נערים, אני כל הזמן סביב עצמי אם פספסתי נער או סגרתי משהו עם נער, אם יש מצב שנער בשירותים

הדר מרזן:      אני בודקת אותם שהם לא חותכים את עצמם

הדר מרזן:  אני מנקה

הדר מרזן:  אני לא יכולה ללבוש חולצה לבנה כי אני מנקה דם מהרצפה

הדר מרזן:  אני בסדר עם כל זה

הדר מרזן:  אני בסדר עם זה שלפעמים הנערים מסכנים את עצמם ואני בסדר עם זה שנערים מסכנים אותי

הדר מרזן:  אני בסדר עם הכל

הדר מרזן:  אני בסדר אפילו עם המשכורת העלובה הזאת אבל להגיד שזה פרופיל אחר זה מעליב ברמה האישית וברמה של ההוסטלים

הדר מרזן:  לא ברור לי, לא ברור איך אתם יכולים לעשות את ההפרדה הזאת

הדר מרזן:  אם כבר לאורך טווח אני יותר רגועה כי אני מכירה את הנער, את מבינה שלרוב אין לי אפילו את החודשיים האלה? אין לי

הדר מרזן:  את יודעת איזה שוחק זה?     אני אוהבת מאוד את הנערים שלי וכל הזמן מחזיקה את הדבר הזה

הדר מרזן:  בשנה ושמונה חודשים אתם יודעים כמה אנשים הכשרתי? אני מכשירה כל שנייה

הדר מרזן:  יש לי נערות בזנות שיושבות אותי ופותחות מחשבון ואומרות בואי תשכנעי אותי למה אני לא צריכה להיות בזנות, למה לא צריך לסחור סמים

הדר מרזן:  איך עם 30 שקלים לשעה? אמא שלי עוזרת לי

הדר מרזן:  איך עם 30 שקלים לשעה אני אמורה לשכנע אותה לצאת מהזנות? אני עושה כל מה שאני יכולה אבל איך אני יכולה לשכנע אותה שהעולם הזה אפשרי כשאני לא מתאפשרת? לה אין הורים

הדר מרזן:      לי יש הורים, אני נעזרת בהם, עובדת קשה מאוד ומסביב לשעון אבל אני צריכה לשכנע אותה שבטח שיש עולם טוב יותר ושאפשר להצליח באזרחות ולא חייבים זנות

הדר מרזן:  עזבו כסף והישרדות ואת כל הדברים שאנחנו חווים, קיבלתי אפילו סקביאס ממצעים של נערים

הדר מרזן:  עזבו את כל הדברים והשטויות מסביב, זה מעליב

קריאה: אלו לא שטויות

הדר מרזן: ברור, אלו שטויות שאני מוכנה לקחת

הדר מרזן:  לא משנה מה הנער עושה, לא משנה איך אני חוזרת בלילה, לא משנה אם פתחתי את הדלת ויש לי נער שכולו מרוסק ממכות וככה הוא יצא מהבית כי הרביצו לו נמרצות, עם הטראומות האלה והדברים האלה אני מתמודדת

הדר מרזן:  אני אוהבת את העבודה שלי ואעשה אותה לנצח

הדר מרזן:  אל תעליבו, זה הדבר הכי מעליב שקרה השנה

הדר מרזן:  עד לפני יומיים אמרתי שאני לא באה כי אני מאוד עייפה ותשושה, אני רוצה להגן על עצמי ורוצה שיהיו לי את שעות השינה שלי לפני משמרת של 20 שעות

הדר מרזן:       זה יותר מעליב אותי שאף אחד מפה לא חושב להגן עלינו בדבר הזה

הדר מרזן:  אנחנו מתעסקים בחיים או מוות ולאף אחד לא אכפת מהחיים שלנו ומה אנחנו אמורים לעשות עם זה אחר כך

הדר מרזן:  לא בזה שאין לי כסף לטיפול פסיכולוגי, לא בשום דבר

הדר מרזן:  קחו את ה-30 שקלים לשעה שלכם ותסתדרו איתם, ואיזה יופי שאתם עושים עבודה רוחנית ואיך כל אחד מגדיר את הדבר הזה

נעה שחור: יהיה לכם שכר בעולם הבא

נעה שחור:  אני רוצה שכר בעולם הזה

אופיר סופר: בסדר העולם הבא, לא צריך לקרב אותו כל כך

נעמה לזימי: הדר אני חושבת שמאוד טוב שבאת

הדר מרזן: פרקתי

נעמה לזימי: הקול שלך הוא הקול הכי אמיתי שאפשר לשמוע על ההבדלים שמנסים לייצר מלמעלה ואני באמת מסכימה סוזן

נעמה לזימי:  אני מסכימה שבסופו של דבר אנחנו כל הזמן יוצאים מנקודת הקצה וחייבים להסתכל מעל זה

נעמה לזימי:  אני יודעת שיש גם עניינים כלכליים, אני יודעת שאנחנו עומדים בפני תקציב קיצוצים אגרסיבי ועדיין זה לא צריך להיות במקומות האלה

נעמה לזימי:  אין לי איך להגיד

נעמה לזימי:  מה שצריך שנעשה ואיפה שצריך שנילחם נילחם

נעמה לזימי:  לא במקומות האלה

נעמה לזימי:  אלה המקומות שאין לנו ברירה אלא להיות שם על מלא ויותר מדי שנים לא שם על מלא

נעמה לזימי:      את שומעת את הדר שעובדת שנה ושמונה חודשים וזה לא רק שזה כל העולם שלה עכשיו זה רק שנה ושמונה חודשים

נעמה לזימי:  איך היא אמורה להישאר? אני רוצה שהיא תישאר

נעמה לזימי:  אין ספק שאת אוהבת את מה שאת עושה ואת עובדת בחסר גדול

נעמה לזימי:  אנחנו מייצרים את זה, זו לא היא

נעמה לזימי:  זה גם לא הילדים

נעמה לזימי:  זו המערכת

נעמה לזימי:  זו אוכלוסייה שברור שצריכה יותר תקנים ויותר כוח אדם ולייצר את האיזון שאנחנו לא מייצרים ואז הכל קורס ביחד

נעמה לזימי:  אני לא יודעת מה עוד אני יכולה לעשות בדיון הזה כדי לבקש שנבחן את המדיניות מחדש

נעמה לזימי:  אי אפשר לשמוע אותם ולא להבין שזה הם והנערים

סוזן דסוקי: קורות הגג הן מסגרות מאתגרות בצורה אחרת ובכל זאת מאתגרות, ולכן שינינו את המודל ועיבינו את כוח האדם גם במדריכים וגם בעובדים סוציאליים כדי שכל מה שאת מתארת יהיה קצת פחות עצים

סוזן דסוקי:  זה שהנוהל לא חל לא אומר שהאוכלוסייה של העובדים בקורות הגג שקופה בעינינו

סוזן דסוקי:  אנחנו מנסים להתאים ולעשות את השיפור והדיוק בתוך כל מודל לפי מה שנדרש

סוזן דסוקי:  זה לא אומר שהכל מושלם וגם לא אומר שהכל נורא

נעמה לזימי: זה גם לא אומר שהמודל הגיוני, סוזן

נעמה לזימי:  אם אנחנו אומרים שאישה בת 30, מוכשרת, מחויבת, מקצועית וכל מה שהיינו רוצים

נעמה לזימי:  גם בחתך הגילאי שכבר יש לו ניסיון חיים וכל הדברים האחרים שהיינו רוצים לראות והיא צריכה להיעזר בהורים

נעמה לזימי:  המודל לא טוב

נעמה לזימי:  זה לא מודל

נעמה לזימי:  המודל לא צריך להישען על הורים שבימינו גם ההורים כבר לא יכולים להחזיק כי גם ההורים חווים את כל הנטל

נעמה לזימי:      היה מקום אולי לבנות על זה בתקופות אחרות אבל אלה לא התקופות לבנות על זה בכללי אבל בטח לא עכשיו

נעמה לזימי:  זה לא הגיוני

נעמה לזימי:  אנחנו חייבים בסוף להבין שיש משהו במודל

נעמה לזימי:  ברור אם את מציגה שיש צורך ושהיה צריך לבחון אוכלוסייה שהיה צריך יותר להעמיק בה אבל זה לא משנה את כל הבעיות ביתר המקומות

נעמה לזימי:  אין הבדלים בין המצוקות

סוזן דסוקי: אני לא מתיימרת לפתור את כל הבעיות של כל המסגרות החוץ ביתיות באמצעות שני הנהלים האלה

סוזן דסוקי:  פתחתי ואמרתי שיש סוגים שונים של מסגרות עם אתגרים שונים ולכל קבוצה של מסגרות אנחנו מנסים להתמודד איתם באופן שבו נראה לנו שזו הדרך הנכונה ביותר

סוזן דסוקי:  אני מאוד מקווה שנצליח

סוזן דסוקי:  אם לא נצליח ויהיה צריך לשפר עוד אז נשפר

סוזן דסוקי:  אי אפשר לעשות שינוי מאפס ל-100, בטח לא בשירות הציבורי, בצורה כזאת

סוזן דסוקי:  אני לא יודעת באיזה מקומות כן אפשר לעשות את הדבר הזה

נירה לאמעי רכלבסקי: זו אוכלוסייה מאוד מצומצמת, זה כמו אימהות הבית, הרי עשו דברים גדולים יותר במדינה עם תקציבים שחלו על אוכלוסיות

נירה לאמעי רכלבסקי:  אני פונה גם למשרד האוצר בעניין

סוזן דסוקי: אני לא חושבת שזה המנגנון, אני חושבת שצריך לדבר על המנגנון

נירה לאמעי רכלבסקי: ברור, אבל בגלל שמדובר באוכלוסייה כל כך מצומצמת

נירה לאמעי רכלבסקי:  יכול להיות שאפשר לתת מענה

סוזן דסוקי: בעניין המנגנון של לקחת שני נהלים שקהל היעד שלהם הוא מדריכים ולעשות להם הכלה כדי להעלות שכר של אוכלוסייה אחרת זה בעיניי מנגנון לא נכון

סוזן דסוקי:  בעיניי צריך לדבר על מנגנון אחר

סוזן דסוקי:  אולי על זה אפשר לשבר

נירה לאמעי רכלבסקי: אולי משרד האוצר צריך לעזור

נירה לאמעי רכלבסקי:  בסך הכל יש מגנונים מקבילים במדינות אחרות שמופרטים

נעמה לזימי: סוזן - - - לגבי עתודה תקציבית ויש בזה משהו ואז נוצר מודל סביב - - -

מרטין וילר: בואו נדבר שנייה על היקפים

מרטין וילר:  את בעצמך אמרת סוזן שיש 60 מסגרות של חסות הנוער

מרטין וילר:  נכון? 60 מסגרות של מעונות והוסטלים? זה קצת יותר מ-60 אימהות בית

נירה לאמעי רכלבסקי: זה משהו מאוד מצומצם

מרטין וילר: זה גודל האוכלוסייה, קצת יותר מ-60 עובדות

מרטין וילר:  זה סדר הגודל

תאיר ראבוחין: אשמח להוסיף מילה כי עלתה הסוגיה התקציבית

תאיר ראבוחין:  אנחנו נעשה את הבדיקה, אני אפילו לא יודעת על איזה היקפים תקציביים מדובר, זה הדבר הראשון שטוב שיהיה בשיח כדי להבין את ההיקפים

תאיר ראבוחין:  בסופו של דבר יש צרכים לא נגמרים בהרבה מאוד תחומים

תאיר ראבוחין:  אני לא מזלזלת בצורך שאתם מציפים פה אבל להתייחס אליו כאילו הוא הצורך היחיד זה דבר שקשה להחזיק אותו בניהול של תקציב מדינה ויש הרבה מאוד צרכים

תאיר ראבוחין:      לעניין מה שהתייחסה היועצת המשפטית של הועדה, האופן שבו משרד האוצר עובד מול משרד הרווחה הוא בדיוני תקציב שצפויים להתחיל בקרוב לשנת 2025 ו-2026

תאיר ראבוחין:  משרד הרווחה מציף הרבה מאוד צרכים ובסופו של דבר לא הכל מתכנס אבל מה שמתכנס בסדר העדיפויות מתקדם

תאיר ראבוחין: לכן הרפרנטים שכן צמודים למשרד ומכירים אותו ואת הצרכים יכולים להעביר את זה הלאה

תאיר ראבוחין:  זה הרעיון של החוליות של השרשרת

תאיר ראבוחין: בסדר גמור, אני רק אומרת שזה דבר שבהחלט אם משרד הרווחה ירצה יהיה על השולחן יחד איתי בדיוני התקציב הקרובים

מרטין וילר: אז אני רוצה לשאול שתי שאלות - - -

סוזן דסוקי: אני רק אגיד בהתייחס למה שהיועצת המשפטית של הועדה אמרה שמדובר במעט מאוד מסגרות אבל אבי לצורך העניין לא נמצא במסגרות של חסות הנוער, הוא אם בית במסגרת אחרת של קורת גג

נעמה לזימי: נכון, יש לנו ויכוח מחולק

נעמה לזימי:  יש לנו ויכוח על - - -

סוזן דסוקי: ולכן אי אפשר להסתכל על כך בפריזמה הצרה הזאת

נעמה לזימי: אבל אתם הסתכלתם על זה בפריזמה צרה

נעמה לזימי:  אתם הסתכלתם על חסות הנוער בפריזמה מסוימת

סוזן דסוקי: נכון

נעמה לזימי: ואז אמרנו בואו נכיל את הכל

סוזן דסוקי: אבל עשינו הבחנה מהותית

נירה לאמעי רכלבסקי: אז אולי הבסיס של ההבחנה הוא מוטעה

נירה לאמעי רכלבסקי:  צריך לחשוב על הדברים

מרטין וילר: אתם בחרתם מלכתחילה כמשרד רווחה להחיל נוהל מסוים על שירות מסוים כשכולנו יודעים שמערכת הרווחה בכללותה סובלת מאותו חולי

מרטין וילר:  זו הייתה הבחירה שלכם

מרטין וילר:  כל מה שאנחנו אומרים הוא שאתם יכולים להגדיל מעט את ההיקפים של התחולה של הדבר הזה היות ומדובר בעוד כמה עשרות מסגרות ועוד כמה עשרות עובדים בהיבט של אימהות הבית

מרטין וילר:  אם נדבר בצורה מעשית על איך אפשר לעשות את זה בטווח זמן סביר ולא תקציב 2025 שאלוהים יודע אם הוא רלוונטי למי שיושב כאן זה הרגע להסתכל על המכרזים שעל הפרק

מרטין וילר:      המכרז הראשון הוא מכרז קורות הגג שאפשר כנראה להכניס בו שינויים כי זה לא תהליך שסגרתם אותו ופה אנחנו מדברים על מעט מסגרות, עשר מסגרות בסך הכל, זה בהיבט של אימהות הבית

מרטין וילר:  ההיבט השני וחשוב להבין את לוחות הזמנים לגביו הם המכרזים של ההוסטלים

מרטין וילר:  גם שם צריך וראוי לעשות את השינוי, קודם כל בהיבט של אימהות הבית

מרטין וילר:  לצד זה יש את השיח על המענקים שאנחנו רוצים להרחיב את התחולה שלהם ומבחינתנו ההבדלים הם סמנטיים והם בחירה של משרד הרווחה

מרטין וילר:  לא ניכנס לוויכוח הזה כי כבר דיברנו על זה

מרטין וילר:  זו בחירה שלכם להחיל את המענקים האלה גם על אימהות הבית

מרטין וילר:  אם אפשר תשובות לגבי לוחות הזמנים, אשמח לדעת קודם כל לגבי לוחות הזמנים של המכרזים

סוזן דסוקי: אני יכולה לכתוב לכם בצורה רשמית לוחות זמנים של מכרזי ההוסטלים, אני לא זוכרת בעל פה  יש לי  קצת יותר ממכרז אחד על השולחן

סוזן דסוקי:  בעניין הזה אנחנו נשיב באופן רשמי

סוזן דסוקי:  גם אמור להיות מכרז גדול מאוד של פנימיות בחסות הנוער לידע הכללי

סוזן דסוקי:  מה הייתה השאלה השנייה?     

מרטין וילר: האם יש נכונות ויכולת של משרד הרווחה לעשות את השינוי הזה במכרז קורות הגג כדי שהיקפי המשרה של אימהות הבית יגדלו

מרטין וילר:  ב

מרטין וילר:  מהם לוחות הזמנים של מכרזי ההוסטלים כדי שנדע אם אפשר לקיים דיון על היקפי המשרה של אימהות הבית בהתייחס למכרזים האלה ועניין המענקים

נעמה לזימי: בעניין אימהות הבית אפנה לשר

סוזן דסוקי: אני מרגישה שעושים ערבוביה מהנהלים האלה

סוזן דסוקי:  הנהלים האלה - - -

מרטין וילר: אתם עשיתם את הבלגן, לא אנחנו

סוזן דסוקי: ניסינו לעשות סדר

מרטין וילר: יצא עקום

סוזן דסוקי: הנהלים האלה מיועדים לשכבת המדריכים במעונות חסות הנוער

מרטין וילר: הבנו אבל אנחנו לא מקבלים את זה

סוזן דסוקי: להחיל אותם רק על אימהות הבית של קורות הגג אין אפילו היגיון

סוזן דסוקי:  אין היגיון בדבר הזה

סוזן דסוקי:  אני מבינה שסוגיית אימהות הבית באופן רוחבי היא סוגיה שמצריכה מאתנו קשב ארגוני

סוזן דסוקי:  אני יכולה להביא לכאן אם בית ממסגרת של גגון של דרי רחוב וכל מה שאתם מתארים כאן על קורות גג לקטינים אפשר לעשות העתק הדבק למסגרת של דר רחוב שמגיע עם תחלואות הרבה יותר עמוקות בגלל הגיל ובגלל המאפיינים וההתמודדות היא אותה התמודדות של מי שקולט בתוך מסגרת חירום באמצע הלילה או לחילופין הקבלה למסגרות של זנות אם זה אופק  נשי, סלעית או עוד עשרות מסגרות כאלה

סוזן דסוקי:      לכן אני אומרת שיש משמעות לכל

סוזן דסוקי:  זה לא משהו לשלוף אותו מהמותן ולהגיד שהכנסנו אימהות בית ויש בסך הכל מספר מסוים של מסגרות בתוך חסות הנוער

סוזן דסוקי:  לי יש אחריות הרבה יותר רחבה ואי אפשר כרגע לתת התייחסות לאימהות הבית מבחינת התקצוב והתגמול כאן בצורה מאולתרת

סוזן דסוקי:  זה משהו שמצריך העמקה והסתכלות הרבה יותר רחבה

סוזן דסוקי:      לגבי הכותרת של התפקיד של אם הבית ואיך זה מסתנכרן מבחינת היקפי המשרה אל מול תפקידים אחרים שקיימים במכרז כמו מרכ"ל או עובד אדמיניסטרציה זה משהו שאני רוצה לבחון עד לפרסום התשובות של המכרז של קורות הגג

סוזן דסוקי:  זה באופן נקודתי לגבי קורות הגג

נעמה לזימי: אני רוצה לתת למי שעוד לא דיברו

אנטוניו דורון: היי, לי קוראים אנטוניו

אנטוניו דורון:  אני רכז הועד של עובדי חסות הנוער בכוח לעובדים

אנטוניו דורון:  אני נמצא באופן תדיר בקשר עם העובדים בשטח, בין אם זה פיזית, טלפונית או במסרונים

אנטוניו דורון:  מדובר גם במסגרות חירום, גם בהוסטלים הפתוחים, גם בהוסטלים הממשלתיים ובמעונות שלא מאוגדים אצלנו

אנטוניו דורון:  הייתי רוצה לחדד כמה דברים

נעמה לזימי: איפה אתה עובד?     

אנטוניו דורון: כוח לעובדים

נעמה לזימי: אה, אתה בכוח לעובדים

נעמה לזימי:  חשבתי שאת בחסות הנוער

נעמה לזימי:  בסדר

אנטוניו דורון: אני רכז הועד של עובדי חסות הנוער

אנטוניו דורון:  חשוב לי חדד משהו שאני מרגיש שחומק בדיון הזה וקשור לציפיות שלנו ולסיבה שהגענו

אנטוניו דורון:  אני חושב ואני חושב שהעובדים יסכימו איתי ושזה גם התבטא בכל מה שנאמר שלא הגענו למפגש שאלות ותשובות בנוגע לנהלים של משרד הרווחה

אנטוניו דורון:  לא שאין לזה חשיבות וכמובן שאת צודקת סוזן שהדברים מתבצעים באופן שקול, מדוד והדרגתי וככה צריך

אנטוניו דורון:  עם זאת, לתפיסתנו התפקיד של משרד הרווחה הוא להביא את הנהלים ואת התקציבים שמאפשרים לתת את השירות ולהפעיל את המסגרות בסופו של דבר

אנטוניו דורון:      אני לא יודע איך אפשר לשמוע את הדברים שנאמרו כאן היום ולהיות בתחושה שהשירות עובד

אנטוניו דורון:  אמרת שזה למשל לא תקין שאם הבית מכשירה מדריכות

אנטוניו דורון:  כמובן שאולי זה לא תקין לפי הנהלים ולפי ההתנהלות המקצועית על הנייר

אנטוניו דורון:  עם זאת אם נשאל מדוע המצב הזה קרה, זה לא כי משמעם לה ולא כי היא החליטה על דעת עצמה שהיא רוצה להכשיר מדריכות אלא כי היה צורך בשטח ומישהו היה צריך להרים את הכפפה

אנטוניו דורון:  יותר מזה, הם ממש סיפרו לך איך הם נותנים את כל חייהם, נשמתם והקריירה שלהם למעשה כי הם ראו את המסגרת הזאת שצריכה לתפקד כדי שהנערים יקבלו מענה ומישהו היה חייב לעשות את זה

אנטוניו דורון:      בסופו של דבר, מה שזה אומר מבחינה תקציבית או טכנית הוא שהאנשים האלה מממנים את השירות על חשבונם דרך עזרה מבחוץ, דרך הקרבה עצמית וצמצום רמת החיים שלהם

אנטוניו דורון:  הם אלה שמממנים כרגע את השירות

אנטוניו דורון:  רוצה להגיד, השירות לא מתוקצב מספיק כדי שהוא יוכל להתקיים

אנטוניו דורון:  אנשים עושים את זה בהתנדבות ומביאים את המשאבים הפרטיים שלהם, גם אם אין להם או אם בקושי יש להם כדי שהשירות ימשיך להתקיים

אנטוניו דורון:  אני חושב שכל מי שנמצא בעמדה של קבלת החלטות כמוך סוזן ואנחנו הכרנו רק בפגישה קצרה אחת שהייתה כבר אבל אני שומע מעובדים הרבה עלייך

אנטוניו דורון:  מכירים אותך ומעריכים אותך והתפיסה בקרב העובדים היא שאת, מיכל, זיו וכל הדמויות שיצא לי להכיר היא שאתם מייצגים אותם ושאתם בעדם

אנטוניו דורון:      אני רוצה להאמין שכך המצב אבל אם את שומעת שהמסגרת לא יכולה לתפקד בלי שאנשים יתנו כל כך הרבה מעצמם ולמעשה אין מספיק תקציב, זו העבודה שלך והאחריות שלך להגיד לתאיר או למישהו אחר רלוונטי באוצר שאם אין תקציב נוסף כדי לתת שכר ראוי לאימהות הבית וכדי להביא מספיק כוח אדם אין שירות

אנטוניו דורון:  אני עובד בלאגד עובדים, אם העובדים לא ירצו להתאגד יותר, אף לא אחד, אני אבוא למרטין ואגיד לו שהנה המפתחות ואין טעם במשרה שלי

אנטוניו דורון:  אני לא מספק את הסחורה

אנטוניו דורון:      אי אפשר שמקבלי ההחלטות יהיו חתומים על נהלים שיוצאים מנקודת הנחה שיש שירות ואפשר לשפר אותו בהדרגה ולשים פלסטר פה ומתווה מענקים שם ובסוף הכל יהיה בסדר כשהכול כבר בקריסה אבל מתריעים על זה יותר משנתיים, אפילו שלוש

אנטוניו דורון:  אני שנתיים בתפקיד בערך

אנטוניו דורון:  גם לצמצם את זה כל פעם למה הנהלים ביחס למתווה מענקים מסוים או מכרז מסוים זו איזושהי הקטנת ראש שלמעשה התנערות מאחריות

אנטוניו דורון:  המתווים האלה והמכרזים האלה יצאו אחרי שישבנו, דיברנו ושיתפנו את כל הבעיות בכל הדרכים שהן מתבטאות

אנטוניו דורון:  בסופו של דבר אלה דברים שכמו שמרטין אומר אין זמן לחכות לתקציב של שנה הבאה כדי שיפתרו

אנטוניו דורון:  אנחנו מצפים לקבל פתרונות למכלול של דברים שהרבה מהם חורגים מהדברים שנכתבו כבר עכשיו

אנטוניו דורון:  זה בסופו של דבר משקף משבר עמוק מאוד במסגרות שכבר היה צריך להיפתר

אנטוניו דורון:  אין דרך אחרת להגיד את זה

אנטוניו דורון:  האנשים מצילים את זה על הדם שלהם במקום שמקבלי ההחלטות ומי שאחראים ייקחו אחריות ויגידו שאם אין כסף לשירות אז אין וצריך להגיד את זה

אנטוניו דורון:  אני מאמין שבמדינת ישראל ימצא בסוף התקציב כדי שנוער בסיכון לא יהיה ברחוב

נעמה לזימי: אמן, ממש

נעמה לזימי:  נועם, את רוצה גם לומר משהו?     

נועם רובין: אין לי להוסיף

נועם רובין:  אני סטודנטית לעבודה סוציאלית ותכף מסיימת ללמוד

נועם רובין:  נראה לי הזוי שיש דיון על מה יותר חשוב, קורות גג או מעונות

נועם רובין:  מה יותר חשוב, אם בית או מדריכים

נועם רובין:  זה לא הדיון

נועם רובין:  המלחמה היא לא בין האנשים שיושבים פה צריך לצאת מהפורומים האלה שמלאים באנשים טובים

נועם רובין:  אני לא מבינה בזה אבל לדבר יותר - - -

נועם רובין:  המשפט הראשון שאמרת הוא שלא באת לדבר על כסף על נהלים

נועם רובין:  צריך לדבר על כסף

נועם רובין:  אני יכולה להגיד לך לגבי הבנות שאיתי שזה כבר לא עובד ככה בשטח

נועם רובין:  צריך לדבר על כסף

נועם רובין:  אי אפשר אחרת לחיות במדינה הזאת

נועם רובין:  זו הציפייה שלי ממך ברמה האישית

נועם רובין:  להיות הקול שלנו ולדבר את הכסף

נועם רובין:  זה כבר לא מעניין רק אמונה באדם וערכים יש פה בשפע

נועם רובין:  חייבים לדבר כסף

נעמה לזימי: אני אומרת ההפך, בגלל האמונה באדם והערכים צריך את הכסף

נעה שחור: כדי לדרבן אותה

נעה שחור:  זו לא אהבה שחיה לבד

נעה שחור:  צריך להחזיק אותה בוערת

נועם רובין: אין חיים אחרים במדינה הזאת כיום בלי לדעת לדבר את הכסף

נועם רובין:  זו באמת ציפייה אישית שלי ממך להיות הקול הזה וכמו שאנטוניו אמר לא יהיה שירות ושהמדינה תתמודד

נועם רובין:  לא יודעת מה זה המדינה אבל בסוף העובדים האלה הם האנשים שאם הם לא יחזיקו את המסגרות האלה הנערים האלה יהיו ברחוב ותהיה פשיעה, יהיו יותר אנשים בבתי הכלא

נועם רובין:  זה עולה יותר כסף

נירה לאמעי רכלבסקי: אין מקום בבתי הכלא

אנטוניו דורון: חשוב להגיד שהם מייצגים הרבה אכזבה ותסכול אבל גם איזושהי תקווה

אנטוניו דורון:  זה דור שהייתה לו תקווה שהדברים ישתנו בעבודה

אנטוניו דורון:  לא נכנס דור חדש כזה

אנטוניו דורון:  אין מדריכות בנות 24 שאומרות שיישארו גם אם אין כסף כי זה הייעוד שלי

אנטוניו דורון:  בקושי

אנטוניו דורון:  זו איזושהי ציניות שהולכת - - -

נעמה לזימי: צריך להגיד שאנחנו גם בתקופה בה שחיקת השכר מול עליות המחירים בכל תחום הופכת מצב שבו אולי זה היה בלתי נסבל בצורה מועטה לבלתי נסבל שלא מאפשר

נעמה לזימי:  זה גם חלק מזה

נעמה לזימי:  הכל פה בסוף ביחד

נעמה לזימי:  אני לא רוצה לחשוב מה קורה למי שמרוויח את השכר הזה ופתאום עולים לו דמי השכירות

נעמה לזימי:  מה עושים? ברור שזה לא נתפס ולא הגיוני

אנטוניו דורון: אבל זה קורה זה קרה להרבה מהם

נעה שחור: זה קרה לכולנו

סוזן דסוקי: אני יכולה גם להגיד משפט אחד?     

נעמה לזימי: בטח סוזן

נעמה לזימי:  אורי אתה תרצה לדבר גם אחר כך או שאתה לדיון הבא?     

נאור שירי: אוכל להוסיף קצת

נעמה לזימי: כן? אתה מרגיש שזה נוח? אין בעיה, אתן לך אחר כך

נעמה לזימי:  סוזן

סוזן דסוקי: תהליכים לוקחים זמן

סוזן דסוקי:  אנחנו יוצאים להתחלה של איזושהי תזוזה ולוקח הרבה מאוד זמן עד שהשטח יכול לחוות את זה כי ככה עובדים תהליכים

סוזן דסוקי:  אז אני מאוד מקווה - - -

נעמה לזימי: אבל סוזן אני מרגישה שזה הפוך

נעמה לזימי:  אני מרגישה שבגלל הזמן שהכל לוקח השחיקה וההזנחה מהירות יותר

נעמה לזימי:  אני מרגישה שהתהליכים הופכים להיות טיפה בים אל מול המגמות האחרות שמתקיימות כמו הצרכים של הגדלת ההוסטלים ונשירת המדריכים

נעמה לזימי:  המגמות הללו רצות מהר כשאנחנו צועדות

נעמה לזימי:  אין ספק שבמשרד הרווחה תפיסת העומק קיימת

נעמה לזימי:  בכל השיחות שיש לי עם כולכם בכל נושא ההכרה במה שצריך להיות שם

נעמה לזימי:  אין מה לדבר אתכם על המדיניות במובן של מה שצריך בחזון שלנו לקרות

נעמה לזימי:  אתם שם יותר מכולנו

נעמה לזימי:  אני חושבת שדלות המשאבים ומשחק הצנע התקציבי מייצרים עיוותים שדרכם קשה מאוד להסתכל קדימה

נעמה לזימי:      יש לפעמים עת שצריך לשקם מערכות ולכן התהליך האיטי, ואני מאוד מאמינה הצלחות קטנות כתפיסת עולם כי אחרת לא נגיע לכלום, אני מאמינה בזה אבל יש נקודות שבהן צריך להרים את הראש ולהגיד שאנחנו חייבות לשקם

נעמה לזימי:  סליחה שאני מעלה את המלחמה אבל אני חושבת שאחרי 7 באוקטובר זאת עת כזו שאין לנו יותר אפשרות להשאיר את המערכות כל כך מיובשות

נעמה לזימי:  זה גם לאוצר ולא רק לך

סוזן דסוקי: ברור

סוזן דסוקי:  אני באמת ובתמים מאמינה שהנהלים האלה שמיועדים לחלק מהעובדים ולא לכולם יעשו שינוי וזה משהו שיהיה אפשר להרגיש אותו השנה בצורה משמעותית

סוזן דסוקי:  אני מאינה שזה לא הסוף אלא רק ההתחלה של שינוי מערכתי רחב שיבוא כל פעם בדברים מסוימים

סוזן דסוקי:  לא כולם יקבלו הכל בבת אחת כי אנחנו בתוך שירות מורכב, השירות הציבורי

סוזן דסוקי:  יש לנו מחויבות לגבי הכספים ואנחנו צריכים לבחון את הדברים והתהליכים לפעמים לוקחים זמן אבל אני באמת ובתמים מאמינה שנראה את התוצאות של הנהלים האלה בטח ואת ההשלכות על איכות החיים של העובדים האחרים שנמצאים ואני לא סותמת את הגולל ואומרת שרק זה מה שיהיה וזהו אלא תנו לנו לבדוק את היעילות של הדבר הזה ותנו לנו ללמוד להבין איך אפשר להרחיב גם למקומות אחרים

נעמה לזימי: שלום חברים

נעמה לזימי:  תודה רבה

נעמה לזימי:  אורי שיין, מועצת התלמידים והנוער, רוצה להגיד משהו?     

נאור שירי: אשמח להוסיף שכל הצרכים שנובעים מכל העובדים כאן חופפים ובאים ביחד עם הנוער

נאור שירי:  אם שוב ניפול מתחת לכיסאות ולא יתווסף שכר ולא יקרו הדברים תהיה תחלופה רבה של עובדים או שכולם יעזבו ובכלל לא תהיה תחלופה אלא אף אחד לא יגיע ומה שיקרה זה שבסוף הנוער ייצא לרחובות כמו שהיא אמרה

נאור שירי:  לא יהיה כלום ונוער בסיכון ייפול, תהיה זריקה של אוכלוסייה לגמרי

נאור שירי:  זה לא רק העובדים שכמובן שגם להם יש מקום גדול אבל הנוער בסוף יפגע לא רק משמעותית אלא לגמרי

נאור שירי:  הוא לא יהיה במערכות

נאור שירי:  לא יהיו עובדים, לא יהיו מדריכים וזה נראה לי הזוי שהאפשרות קיימת שלא יראו בכלל את הנוער בסיכון ויהיו לזה גם השפעות לא רק על הנוער אלא גם על המדינה והפשע יעלה

אופיר סופר: אני יכול להגיד מילה אופטימית?     

נעמה לזימי: רגע אני רק רוצה לשאול את חברינו פה אחמד טיבי ויוסף עטאונה חברי הכנסת

נעמה לזימי:  אתם תרצו להגיד כמה מילים? זה על ההוסטלים של נוער בסיכון, המענקים במכרז החדש ואיך אפשר להרחיב אותם לעוד קבוצות שלא מקבלות אותם כמו אימהות הבית או מסגרות נוספות של נוער בסיכון

יוסף עטאונה: זה רק להוסטלים?     

נעמה לזימי: של המסגרות, כן

יוסף עטאונה: אני חושב שכל הנושא של נוער בסיכון מאוד לא מוסדר במערכת היום

יוסף עטאונה:  דווקא איפה שהמערכת נכשלה ולא עשתה את תפקידה כראוי, ואני מדבר על כל המערכת, לא רק צד אחד, לא הצלחנו לשמור על הילדים ובני הנוער האלה ואז שבאים לטפל בהם במסגרות ייחודיות לנוער בסיכון על מנת להציל אותם ולהחזיר אותם למסלול הנורמטיבי בחברה כדי שלא יגיעו למקומות שאנחנו לא רוצים, לפי דעתי המדינה מפספסת

יוסף עטאונה:       בתכניות ובמסגרות ייחודיות כאלה, במיוחד בסיטואציה הזו, צריך להשקיע יותר ממערכת רגילה ולהסדיר את הכל

יוסף עטאונה:  גם העיסוק, גם תנאי השכר וגם התקצוב של המסגרות האלה ולא להתייחס אליהן כבן חורג למערכת שלא מוסדרת לא מבחינת תנאי העסקה, לא מבחינת קביעות העובדים ולא מבחינת היציבות

יוסף עטאונה:  רואים בהם כמשהו על הדרך שכל פעם צריך לתת עליו את המענה בצורה אחרת ללא משהו ממוסד

יוסף עטאונה:  נעמה אני חושב שאת עושה דברים מאוד חשובים בתחום הזה

יוסף עטאונה:  אולי יחד נחשוב גם על חקיקה בתחום ואיך אפשר למסד את הדבר הזה

יוסף עטאונה:  ללכת ממכרז למכרז או לפי התפיסה של השר הזה או שר אחר, הבעיה והסוגיה תמשיך להחמיר ואנחנו נפסיד הרבה בני נוער בדרך הזו ולא נוכל לתחזק אותם

יוסף עטאונה:      לגבי החברה הערבית אני אומר לך שהמצב הוא יותר חמור בגלל המצב של הרשויות

יוסף עטאונה:  גם התקצוב שמשרד החינוך נותן במסגרות של נוער בסיכון הוא שולי ביותר

נעמה לזימי: השבוע אנחנו עושים דיון על תכניות החומש והקיצוצים אז אנחנו ממש נשמח שתהיו

נעמה לזימי:  כמו שעשינו והיית אז לדעתי אחמד בדיון הקודם שעשינו עם ראשי רשויות

נעמה לזימי:  זה יהיה פה שוב, בסוף זה משפיע מאוד על צעירים

יוסף עטאונה: אנחנו נשמח מאוד להשתתף

אחמד טיבי: הערה

נעמה לזימי: בטח

אחמד טיבי: למה אנחנו רואים בנושא של נוער בסיכון נושא חשוב וטוב נעמה שאת מקיימת דיון בהשתתפות האורחים והחברים

אחמד טיבי:  אצלנו הנושא של נוער בסיכון הוא כל כך חשוב כי הקבוצה הזאת היא הקבוצה שארגוני הפשיעה מנסים לצוד אותה ולהשתלט עליה וכשאת מדברת על ארגוני פשיעה ומעשי רצח את רואה שלפעמים מה שקרוי החיילים של ארגוני הפשיעה הם צעירים

נעמה לזימי: חסרי מעש, נכון

אחמד טיבי: חסרי מעש

אחמד טיבי:  בני 17 עד 19

אחמד טיבי:  לכן גם מסגרות, גם תקצוב, גם מענה לצעירים האלה בתחילת חייהם היא חובה

נעמה לזימי: אינטרס לאומי

אחמד טיבי: אחרת התוצאות יהיו כמו שהן בשטח וזה חמור

אחמד טיבי:  תודה

נעמה לזימי: ממש

נעמה לזימי:  תודה לכם

נעמה לזימי:  אני גם מעלה פה דווקא אליכם, אל האנשים בשטח, יש פה הצעה שאולי נגיש חקיקה מהכנסת

נעמה לזימי:  קשה מאוד לחוקק אבל כן נכון לשים חקיקה שנותנת איזשהו חזון ואולי אפילו נצליח לחוקק

נעמה לזימי:  כבר יש לנו כמה שותפים יחד אז אני מציעה שאם תחשבו על מקומות שאפשר לייצר בהם אסדרה בחוק אנחנו נהיה שותפים לכתיבה

נעמה לזימי:  ניתן לכם לתת את הרעיון ואנחנו ננסה לראות איך כותבים את החוק

נעמה לזימי:  בסדר?     

אופיר סופר: אני יכול להגיד משהו?     

נעמה לזימי: משפט אבי

אופיר סופר: משפט אחד לסוזן

אופיר סופר:  אם לנהל את הוויכוח אז אני שמח לנהל אותו איתך

אופיר סופר:  אני רוצה לצאת מפה עם משהו מעשי

אופיר סופר:  נאמר משהו על אימהות הבית והגדרות התפקיד

אופיר סופר:  זה עודכן בערך בימי נפוליאון

אופיר סופר:  אף אחד לא יודע מה התפקיד, בואי נתכנס עם כמה אימהות בית ונבדוק את הגדרות התפקיד

אופיר סופר:  יכול להיות שזאת הבעיה

אופיר סופר:  כי המערכת לא יודעת מה נעשה

אופיר סופר:  אומרים שזה לא צריך להיות ככה, אבל אנחנו לא נעזוב פינה שהיא לא עשויה

אופיר סופר:  כי זה לא בתפקידי אני לא עושה זה לא קיים

אופיר סופר:  יכול שמשהו בהגדרה איננו מתאים אם קוראים לזה אם בית

אופיר סופר:      קודם כל נתחיל בלשנות את המושג הזה כי זה ניהול אדמיניסטרטיבי

אופיר סופר:  דבר אחר הוא שנשב ונבדוק, יכול להיות ואת ציינת את הדבר הזה ואני מסכים איתך שזה מתחיל בהגדרה שהיא לא נכונה

נעמה לזימי: אבל אבי זה היה החוק

סוזן דסוקי: רק אם לא הייתי מספיק ברורה אני אמרתי שאני לוקחת את זה לתשומת ליבי ובהחלט אקיים חשיבה עם גורמי מקצוע אבל אשמח מאוד לקבל מכם מסמך עם המלצות לגבי הכותרת, הגדרת התפקיד, המהות של הגדרת התפקיד והיקפי המשרה

סוזן דסוקי:  אנחנו בסד זמנים מאוד קצר, אנחנו צריכים לפרסם את המכרז הזה ואנחנו בשלב שאלות ותשובות, אשמח שזה יהיה בטווח זמן של פחות משבוע, הרבה פחות משבוע

סוזן דסוקי:  יש לכם את המייל שלי, יש לכם את מספר הטלפון שלי ואתם יותר ממוזמנים לפנות אליי באופן ישיר

נעמה לזימי: תודה רבה סוזן

נעמה לזימי:  אני שמחה שזה במשפט המסכם של הדיון

נעמה לזימי:  אקריא את הסיכום

נעמה לזימי:  בשעה 13 יש כאן דיון על הספריות הציבוריות והקיצוץ, יגיע לכאן גם הרב מיכאל מלכיאור, חבר הכנסת לשעבר ויוזם החוק

נעמה לזימי:  מסתבר שלא ביטלו את כולו אלא את רובו

נעמה לזימי:  יש לנו עדיין מאבק

נעמה לזימי:  אקריא את הסיכום

נעמה לזימי:  הסיכום הוא מה שאנחנו שולחים אחר כך למשרדים ואת כל הדברים שנכתבים בו כדי שנעשה

נעמה לזימי:       סיכום והחלטות ועדה מישיבת מעקב בנושא תנאי ההעסקה במסגרות הנוער בסיכון

נעמה לזימי:  בתזמון עם לוחות הזמנים שלכם נעשה ישיבת מעקב כדי להבין מה קורה פה, אולי עוד חודשיים או שלושה

נעמה לזימי:  נבין רגע

נעמה לזימי:  אני לא רוצה להאיץ בכם, לא רוצה שיהיו את אותן התשובות אלא שנראה מה קורה עם המכרזים החדשים

נעמה לזימי:  אבל נעשה ישיבה בנושא

סוזן דסוקי: וגם שנוכל לראות מה המשמעות של הנהלים הקיימים כרגע

נעמה לזימי: בסדר, רק נגיד כאן שננסה לעשות ישיבה נוספת אבל שתהיה מותאמת בלוחות הזמנים על מנת שיהיו לנו תשובות ונדבר עם הגורמים

נעמה לזימי:  הועדה מבקשת מהמל"ג לשתף פעולה עם משרד הרווחה על תוספת מנהלי מסגרות לנוער בסיכון כפרופסורה אקדמית במוסדות אקדמיים

נעמה לזימי:  הועדה פונה לשר הרווחה כדי לבטל את ההבחנה בין תפקיד כמו אם בית למדריכים בהקשר מתן מענקי תימרוץ

נעמה לזימי:  יש לדאוג לתקצוב עבורם ולדאוג לכך במכרזים

נעמה לזימי:  הועדה מבקשת ממשרד הרווחה לשנות את הגדרת התפקיד של אם בית לתואר המשקף את סמכויות ומשימות הניהול המוטלות עליהן בשיתוף איתן

נעמה לזימי:  בהתאם לשינוי המעמד יש להגדיל משמעותית את היקף המשרה, בין אם מדובר ב-100% משרה ומעלה או בכלל דיון על שברי המשרה כמו שאבי תיאר וכן להעלות את שכר הבסיס שיוכר לתנאים סוציאליים בסיסיים של כלל המסגרות שהוחרגו

נעמה לזימי:      הועדה מבקשת ממשרד האוצר נתונים בדבר הערכת העלות התקציבית של הרחבת המענקים לעובדי מסגרות צעירים בסיכון אחרות וכן מהי העלות התקציבית הנוכחית של מענקים אלו והרחבתם לכלל המועסקות כאם בית

נעמה לזימי:  בכוונת הועדה לקיים ביקור בבית לנוער בסיכון

נעמה לזימי:  אני אשמח לבקר בבית אושרית

סוזן דסוקי: אני חושבת שיש עוד מסגרות ושכדאי אולי לראות סוגים שונים של מסגרות

סוזן דסוקי:  אולי מעון נעול - - -

נעמה לזימי: אפשר לראות יותר מאחד אבל נלי נכנסת לי ללב כמו שנכנסות אלייך, אני רוצה לבוא לראות אותך במסגרת

נעמה לזימי:  אני מסכימה סוזן, שתהיה פגרה אנחנו נהיה גמישים לעוד סיורים ואיפה שנראה לך שכדאי שנבין ונבחן

נעמה לזימי:  אזמין גם חברי כנסת וננסה לעשות סיור מקצועי

סוזן דסוקי: בשמחה

נעמה לזימי: אני אשמח בנוסף

נעמה לזימי:  ולהתרשם מקרוב על המצב בשטח על כלל אתגריו

נעמה לזימי:  הועדה סבורה שהתנאים הקיימים במסגרות לנוער בסיכון קצרות הטווח וארוכות הטווח יוצרים תנאי חסר, אינם מתגמלים, אינם מאפשרים מודל העסקה הגיוני לשימור כוח האדם בהן

נעמה לזימי:  יש לבחון את כלל מודל ההעסקה ומאפייניו מחדש ואף את מנגנון ההעסקה של מסגרות אלו

נעמה לזימי:  בכוונת הועדה לקיים ישיבת מעקב בעוד כשלושה חודשים לעניין סטטוס האפיון מחדש של תפקיד אם הבית ותנאי ההעסקה בהתאם, גובה שכר, היקף משרה ועוד

נעמה לזימי:      תודה רבה על הדיון הנעים

נעמה לזימי:  סוזן, תודה על הזמן שהקדשת פה

נעמה לזימי:  זה זמן ארוך ואני באמת מעריכה את זה

נעמה לזימי:  אני קוראת לתקציב שמסתכל על המקומות האלה ממקום של שיקום עמוק והלוואי וזה יהיה

נעמה לזימי:  אני בטוחה שלך זה יותר קל ולכל הצוות אצלך

נעמה לזימי:  בזמן הזה אני קוראת לזה וננסה להילחם גם פה

נעמה לזימי:  תודה לחברי הכנסת שבאתם, יום חמישי מה אתם עושים פה? אבל בסדר

נעמה לזימי:  תודה חברים

נעמה לזימי:  הישיבה נעולה