הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 25, פרוטוקול מספר 51, 2024-02-04 00:00

אליהו (אלי) רביבו: ללמוד מכם על תהליכי ההשמה והגיוס, מה אתם עושים שמאפשר לכם להצליח - - -

אליהו (אלי) רביבו:  איזושהי התייחסות

קריאה: הבעיה שהמושג עובד כפיים נגמר- - -

אליהו (אלי) רביבו: נשמח להקשיב

מאיה כהן: קודם כל זה כן ולא

מאיה כהן:  אני מסכימה איתך והוא אמר משהו חכם וצריך להסתכל על זה קדימה

מאיה כהן:  יש פה את הנושא של עובדי כפיים שאני מסכימה איתך שזה הולך ונעלם מהעולם אבל עדיין קיים

מאיה כהן:  - - -

מאיה כהן:  צריך לדעת לעשות לו התאמה

מאיה כהן:  גם לעבודת כפיים אפשר לעשות התאמה

מאיה כהן:  אפשר להפוך אותה לנוחה יותר

מאיה כהן:  לא לאוטומטית אבל לנוחה יותר

מאיה כהן:      לגבי הבדואים, נדבר ותכף פולינה תתעכב על הנושא

קריאה: בגלל שאנחנו קצרים בזמן - - -

מאיה כהן: אין בעיה, אני אבוא ואגיד לכם מה עשינו

מאיה כהן:  קודם כל אמרתי לכם את הטעות

מאיה כהן:  חשוב ללמוד ממנה

מאיה כהן:  לא משנה עם איזה מעסיק אתם מדברים, הוא לא יכול לפתוח את הדלתות ולהגיד "יאללה"

מאיה כהן:  זה לא עובד ככה

מאיה כהן:  צריך ללמוד

מאיה כהן:  כשאתה לומד אתה מבין מה האוכלוסייה שאתה מגייס

מאיה כהן:  עם מה אתה רוצה להתמודד

מאיה כהן:  לצורך העניין, אם החלטת וזה בסדר גמור ואנחנו עושים את זה היום, אם מחליטים לגייס בני 18 צריכים לדעת להתמודד עם זה אחרת

מאיה כהן:      קל מאוד לגייס בני 18 בחברה הבדואית

מאיה כהן:  בדרך כלל הם מסיימים לימודים, לרובם אין צבא וקל לגייס

מאיה כהן:  אם אתה רוצה לגייס אתה צריך לעשות הכשרה אחרת לגמרי

מאיה כהן:  הגיוס הוא קל אבל הקליטה היא מורכבת

מאיה כהן:  צריך לעשות תכנית הכשרה, בית ספר בתוך המפעל כדי להכשיר אותם

מאיה כהן:  הם לא היו בשום מסגרת לפני זה

מאיה כהן:  גם ברמת כללים, כללי התנהגות מובנים מאליהם

מאיה כהן:  מה שאנחנו נולדנו לתוכו

מאיה כהן:  ללמד איך מתנהגים במקום עבודה, אם אתה לא מגיע כי אתה לא מרגיש טוב צריך להודיע

וליד אל-הואשלה: כמה זמן לוקח להכשיר אותם? נניח אצלכם

מאיה כהן: פה? סדר גודל של חודש

אברהם ביטון: זה נותן תחושה שזה בקלות כאילו יש עובדים

אברהם ביטון:  אין עובדים, מה לא ברור?     

מאיה כהן: אני לא מסכימה איתך

מאיה כהן:  קשה לגייס וכל חברה צריכה לעסוק במיתוג שלה

מאיה כהן:  אני יכולה להגיד לך שכאשר אנחנו פותחים גיוס ואנחנו עכשיו עם גיוסים, בו גייסנו בשבוע שעבר 22 אנשים

מאיה כהן:  קשה? כן

מאיה כהן:  אבל ברגע שאתה בונה את התדמית שלך ואת המיתוג שלך, קשה הרבה יותר מהעבר אבל עדיין ניתן לגייס

עדן ביטקובר:           השיח הזה הוא מטרת הסיור

עדן ביטקובר:  אנחנו היינו בסיור קודם לפני כחודש גם במשחטה וגם במפעל - - -

עדן ביטקובר:  התמודדנו עם זה שאין עובדים ישראלים שרוצים להגיע

עדן ביטקובר:  דיבר איתנו חבר הכנסת - - -

עדן ביטקובר:  הדיון הוא הוא בדיוק מטרת הסיור

אברהם ביטון: לי יש מפעל בבאר שבע שמעסיק גם בני מיעוטים ואני מודיע לך שאין עובדים

עדן ביטקובר: אבל אם היא גייסה בשבוע שעבר 22 עובדים ואתה לא זו בדיוק המטרה

עדן ביטקובר:  ללמוד למה אתה לא מגייס והם כן מגייסים

יצחק אהרונוביץ': אני יכול לענות לך במקומו? שמי איציק ואני מחברת איסכורית

יצחק אהרונוביץ':  מפעלי מתכת - - -

יצחק אהרונוביץ':  בין היתר בדואים עם בעיות כאלה או אחרות

יצחק אהרונוביץ':  עשו אצלה קורס ובסיום הקורס הייתי אמור לדאוג לסוג של מענק ולהעסיק אותם אצלי לשלושה חודשים, אם הם מתאימים הם נשארים ואם לא הם נפלטים

יצחק אהרונוביץ':  אחרי שלושה ימים שעבדו אצלי וקיבלו את כל הכבוד המגיע להם , אני ממש זקוק להם, כל אחד ברח לפינה שלו לקבל אבטלה כי הם סיימו הכשרה

יצחק אהרונוביץ':      אני עושה גם ראיונות בלשכת התעסוקה

יצחק אהרונוביץ':  מגיעים אליי אנשים ומבקשים ממני להגיד שהם לא מתאימים לי

יצחק אהרונוביץ':  אם פה עכשיו הכל ורוד אני הולך לכיוון שלהם

אליהו (אלי) רביבו: מה זאת אומרת אין הזדמנות?     

יצחק אהרונוביץ': נניח שהכל ורוד וקלטת את האנשים האלה, איפה הבעיה? שאתה לא יכול להשתמש בהם

מאיה כהן: למה?     

יצחק אהרונוביץ': אם יש לכם מפעל משלכם אתם קולטים אותו אליכם

יצחק אהרונוביץ':  אני צריך אותם כ - - -

מאיה כהן: כוח אדם

יצחק אהרונוביץ': כוח אדם

מאיה כהן: גם את זה יש בסודה סטרים

מאיה כהן: אני צריך אותם ככוח אדם שייכנס איתי לאזורים בעיתיים

מאיה כהן:  לחברת חשמל, לפעמים לכל כי"ל בארץ

מאיה כהן:  הם אוטומטית נבלמים

מאיה כהן:  אני כבר לא מדבר על הנושא של כל האינטריגות שקיימות ביניהם, בין אם זה בין שבטים וכדומה

מאיה כהן:  חוויתי הכל

קריאה: מה אתה רוצה להגיד בסיפור שלך?     

יצחק אהרונוביץ': אם אני אקח 50 עובדים יישארו אצלי במקרה הטוב חמישה עובדים

יצחק אהרונוביץ':  זה אפילו לא מגרד את הקשקש בשביל לתת מענה לפרויקטים שעומדים בפתח

מאיה כהן: תראו, אני אומרת כזה דבר

מאיה כהן:  אתם באתם ללמוד

מאיה כהן:  אני אומרת את זה ככה

מאיה כהן:  אתם באתם ללמוד

אברהם ביטון: מה זה ללמוד? הם האנשים שמשפיעים והם צריכים לתת פתרונות

מאיה כהן: אין בעיה, אני איתך

אברהם ביטון: שנים אנחנו מדברים

אברהם ביטון:  אנחנו משקיעים במשאבי אנוש ורווחה סכומים אדירים

אברהם ביטון:  אצלנו אין שכר מינימום

אברהם ביטון:  אין דבר כזה

אברהם ביטון:  אנשים מרווחים הרבה מאוד כסף

אברהם ביטון:  חבר'ה, אין עובדים

אברהם ביטון:  מה לא ברור? אתם לא מבינים שהתעשייה נמחקת במדינת ישראל

מאיה כהן: אבל עומדת פה מולך - - -

אברהם ביטון: אז את השגת 22 עובדים

מאיה כהן: לא, לא השגתי 22

מאיה כהן:  רגע, שנייה אחת

מאיה כהן:  אני באה ואומרת שכל מה שאתם אומרים הוא נכון

מאיה כהן:  אפשר לבוא ולהגיד שאין עובדים ואי אפשר להעסיק בדואים כי חברת חשמל או כי"ל או מי שלא

מאיה כהן:  זה לא יעבוד

מאיה כהן:  אם מישהו חושב שבעוד עשר שנים אנחנו יכולים להסתמך רק על המגזר היהודי או הצברי, הוא חי בסרט

מאיה כהן:  צריך ללמוד ואני אומרת את זה ותכף תשמעו פה את הפאנל

מאיה כהן:       צריך ללמוד מה כן, צריך ללמוד איך להכניס אותם

מאיה כהן:  אמרתי לפני והשתמשתי לפחות שלוש פעמים במילה ללמוד

מאיה כהן:  אם אני אפתח את השערים שלי ואגייס כל משפחה מהמגזר הבדואי מבלי ללמוד אותה לפני זה, עם מי היא מסתדרת ועם מי לא ומי ראש החמולה שלה, מי איש הקשר

קריאה: כי את צריכה מעט עובדים, אבל מי שצריך 30 או 40 עובדים

מאיה כהן: אותו הדבר

מאיה כהן:  אני אדבר עם האב, אדבר עם האח, אדבר עם השייח'

מאיה כהן:  אדבר עם מי שצריך כדי ללמוד

כפיר סויסה: כמו שאמרתי יש לנו לו"ז צפוף

חאבס אלטעונה: רק שנייה

כפיר סויסה: בבקשה

חאבס אלטעונה: אם יש לכם מודל מוצלח שנראה, כמה עובדים מהחברה הבדואית קלטתם לסודה סטרים?     

מאיה כהן: אני יכולה להגיד ששליש

חאבס אלטעונה: מספר

כפיר סויסה: יש לנו כמה מאות עובדים

כפיר סויסה:  בקורונה היה לנו הרבה יותר כוח אדם

כפיר סויסה:  כמו כל התעשייה של מוצרים לבית אחרי הקורונה חטפנו את האפקט ההפוך

כפיר סויסה:  אם היינו נפגשים לפני שנתיים היינו רואים כמויות יותר גדולות

כפיר סויסה:  עדיין, אני חושב שלאורך כל השנים, בטח מ-2015, כל מי שרצה לעבוד כאן מהפזורה ונמצא מתאים עבד פה

כפיר סויסה:  אני אומר את זה באחריות

כפיר סויסה:  אברהם, לעניין התסכול שלך, אי אפשר להתווכח עם מה שאתה חווה

כפיר סויסה:  בסוף אתה זה - - -

אברהם ביטון: יש לי גם עובדים בדואים

אברהם ביטון:  יש לי אדם מחורה שעובד אצלי 30 שנים

כפיר סויסה: אתה זה שבסוף מציע משכורות גבוהות יותר ומציע מעטפת רחבה יותר ועדיין לא מצליח לגייס

כפיר סויסה:  אני לא חושב שזו השוואה של תפוחים מול תפוחים, מבחינה גיאוגרפית אנחנו נמצאים בתוך רהט ויש לנו רשת קשרים של משפחות, חמולות ועובדים לאורך עשור

כפיר סויסה:  לכן, היכולת שלנו להגיע לאנשים דרך חבר מביא חבר או משפחה מביאה משפחה הוא הרבה יותר גדול ממי עובדים בהיקפים יותר קטנים

אברהם ביטון: במסגרת התפקיד שלי אני נחשף להרבה מאוד תעשיינים

אברהם ביטון:  הדבר הראשון שאומרים לך שאתה נפגש איתם הוא שאין להם כוח אדם

אברהם ביטון:  הבעיה במדינת ישראל היא שעד שלומדים להבין את הבעיה נגמרת המדינה

אברהם ביטון:  לא תישאר תעשייה במדינת ישראל אם לא ימצאו לזה פתרון

אברהם ביטון:  אני לא יודע אם זה אכפת למישהו אבל אני אומר לך את זה באחריות

כפיר סויסה: אני מסכים

כפיר סויסה:  אתם תראו בעיניים שלכם עשרות מיליוני דולרים של אוטומציה על מנת להחליף עובדים בדיוק מהמקום הזה

כפיר סויסה:  בואו נתקדם

כפיר סויסה:  התמונה הזו מספרת סיפור מאוד יפה על שילוב נשים בדואיות פה

קריאה: -  - -

מאיה כהן: היא שאלה על אחוזי התחלופה של העובדים

מאיה כהן:  האתר הזה קיים עשור

מאיה כהן:  ממוצע הותק שלנו עומד על כחמש שנים

מאיה כהן:  אם אני אתמקד במגזר הבדואי, אם מגייסים נכון וזה חשוב, אני לא סתם שמה את הזרקור שלי על הגיוס

מאיה כהן:  אתה לא יודע לגייס נכון בדואים וגם אתה לא וגם אני לא

מאיה כהן:  אנחנו צריכים לשאול את אותו ראש מועצה

מאיה כהן:  אם אני רוצה לדעת על רהט אני נפגשת יחד עם כפיר עם ראש מועצת רהט

מאיה כהן:  אנחנו מבינים ממנו, לומדים את הדקויות ממנו ואז מגייסים

מאיה כהן:  אותו הדבר לגבי אם רציתי לגייס מחורה או כסייפה, אני קודם כל לומדת מהם

מאיה כהן:  ברור שגם לנו יש ידע

מאיה כהן:       לשאלתך על אחוז התחלופה במגזר הבדואי

מאיה כהן:  תכף תשמעי מהעובדים עצמם שזה הרבה יותר רלוונטי, אבל אם גייסת נכון וקלטת נכון והוא מרגיש שזה כמו הבית שלו הוא ימשיך

מאיה כהן:  הוא מחויב לך, למנהל שלו ולמקום

מאיה כהן:  זה יבוא לידי ביטוי גם בהתנהגות

כפיר סויסה: מאיה, בואי נדבר על כסייפה כי יש לנו אותה אג'נדה

פולינה רשף: שמי פולינה, נעים מאוד

פולינה רשף:  אני מנהלת משאבי אנוש בתפעול

פולינה רשף:  אני שומעת את הקולות ואם יהיו לכם שאלות אחר כך אשמח לענות עליהן

פולינה רשף:  יש כאן המון עבודה של התאמה

פולינה רשף:  הייתה התאמה כאשר עברנו ממישור אדומים לכאן וגם היום תוך כדי, כל הזמן ובכל תכנית עבודה אנחנו מסתכלים על התאמות

פולינה רשף:  התאמות לכל אוכלוסייה ובוודאי לאוכלוסייה הבדואית

פולינה רשף:  יש כאן כמה דוגמאות למספר פרויקטים, למשל פרויקט בכסייפה

פולינה רשף:  הבנו שלא מקובל שנשות כסייפה יצאו מחוץ לכסייפה ויעבדו בחוץ

פולינה רשף:  הפתרון שלנו היה לשפץ מבנה שופרסל ישן והסבנו אותו למפעל קטן

פולינה רשף:  קווי ההרכבות שלנו היו במפעל קטן בכסייפה

פולינה רשף:  אחרי שהמשפחות, הבעלים, בני הדודים, הדודים, הסבים וכל האנשים הרלוונטיים למדו איך החברה עובדת, לאחר שנתיים נשות כסייפה התחילו להגיע לכאן והשתלבו בלהבים

פולינה רשף:  יש לנו קו הסעות שמגיע ולוקח אותן והן עובדות במפעל כאן, במפעל ההרכבות בלהבים

פולינה רשף:  אני יכולה להגיד לכם שמה שמאיה תיארה - - -

חאבס אלטעונה: כמה במספר?     

פולינה רשף: כמה כרגע יש לנו?     

מאיה כהן: מה, כמה הגיעו מכסייפה לפה?     

חאבס אלטעונה: כן

מאיה כהן: 33 עובדות

מאיה כהן:  אגיד עוד משהו על הנשים הבדואיות

מאיה כהן:  כשאנחנו מדברים על כך שאין כוח עבודה מדברים בדרך כלל על הגברים של המגזר הבדואי

מאיה כהן:  מה שאנחנו למדנו פה הוא, וכשאני אומרת עובדים אני מדברת על בערך 50% נשים בדואיות ו-50% גברים בדואים, שאין שום דבר שמונע מהנשים הבדואיות לעבוד בתעשייה, גם לא בליבת התעשייה, כולל מפעל מתכת שזו עבודה קשה

קריאה: הן לא רוצות לעבוד מהישוב?     

פולינה רשף: זה לוקח זמן

פולינה רשף:  גם בהתחלה מה שהיה בלהבים - - -

מאיה כהן: מה שפולינה הולכת להסביר לכם הוא קריטי

מאיה כהן:  חשוב איך הן מתחילות לעבוד פה

מאיה כהן:  יש שתי דוגמאות של עובדות שעוד מעט תשמעו את הסיפור שלהן

שירן מוסקוביץ': כמה עברו ללהבים בפועל?     

פולינה רשף: מרבית הנשים עברו

שירן מוסקוביץ': הרוב עברו?     

מאיה כהן: אבל זה קרה אחרי שנתיים

מאיה כהן:  שימו לב למה שהיא אמרה

שירן מוסקוביץ': כמובן

פולינה רשף: גם במפעלים בלהבים בהתחלה הנשים לא אוכלות בחדר האוכל המרכזי אלא אוכלות בחדר אוכל מסוים, אספו אותן מהבתים שלהן כאשר בדרך כלל ההסעות לא אוספות מהבתים אלא מנקודות מרכזיות, היינו צריכים להגיע אליהן ולדבר עם הבעלים, האח וכל מיני אנשים, הן עבדו בתפקידים מסוימים ובקווים של אימהות בהם לא עובדים מ-7 עד 19 כמו כל המשמרות אלא מ-8 עד 16

פולינה רשף:  אחר כך, אחרי כמה חודשים עד מספר שנים, רוב העובדות עובדות מ-7 עד 19 , נוסעות בהסעות הרגילות, אוכלות בחדר האוכל הרגיל

פולינה רשף:  יש המון משמעות להתאמות

פולינה רשף:      אני יכולה להגיד לכם שגם אנחנו - - -

פולינה רשף:  גם על ההחלטה שלנו ומה זה אומר לנהל נשים, גברים, איך מתמודדים עם הדילמה, איך מנגישים את זה למשפחה ומקבלים את כל ההסכמות

פולינה רשף:  ארוץ מהר כי אתם תפגשו את שרה ותשמעו את הסיפור שלה

אברהם ביטון: כמה נשים וכמה גברים?     

מאיה כהן: 50% נשים ו-50% גברים

הראל: בכמה זה יותר יקר? יש עלות עבודה- - -

הראל:  ברור לנו שאתה יכול להשקיע בו משכורת מסוימת, את מספר על זה שההסעות מגיעות מהבית, הקמת חדרי אוכל נפרדים

הראל:  זה יותר יקר

אברהם ביטון: עדיין זה הרבה יותר זול - - -

מאיה כהן: אני אענה לך כמעסיק

מאיה כהן:  השקף שפולינה הראתה פה הוא לשבור מחסום

מאיה כהן:  זה אומר שאנחנו בהתייעצות ובלמידה שלנו הבנו שמי שישנה את המצב הן נשים בדואיות

מאיה כהן:  זו לא עבודה קלה יותר

מאיה כהן:  זו ליבת התעשייה

מאיה כהן:  כמו שאתם מדמיינים גבר, אישה בדואית עושה אותו הדבר

מאיה כהן:  בטווח הקצר זה עלה לנו יותר

מאיה כהן:  היינו צריכים קו הסעות מיוחד ויש כאן מי שיעיד על כך, היינו צריכים לדאוג למאכלים כאלה ואחרים

מאיה כהן:  היינו צריכים לדאוג להפרדה ולקו רק של נשים ואז הגבר היה בא בשעות כאלה או אחרות

מאיה כהן:  מבחינת אנרגיה ניהולית השקענו פי כמה יותר אנרגיה

מאיה כהן:  היינו צריכים לדבר עם הבעל, האח או הדוד, מי ששולט במשפחה הזו ספציפית

מאיה כהן:  בטווח הקצר השקענו הרבה יותר כסף

מאיה כהן:  ידענו את זה מראש

מאיה כהן:  בטווח הארוך זה הרבה יותר זול

אליהו (אלי) רביבו: עד כמה ההעסקה במגזר הבדואי עוברת דרך מתווכחים? מעסיקי משנה?     

מאיה כהן: כל עובד שמגיע אלינו, אני מדברת על מפעילים ועובדי ייצור, מגיע דרך חברת כוח אדם לשלושה חודשים ואחר כך נקלט אצלנו

שירן מוסקוביץ': זה תלוי ענף ותלוי מעסיק

שירן מוסקוביץ':  בענף החקלאות תראה את זה קורה יותר

עדן ביטקובר: במפעל הזה, העובדים הם עובדי סודה סטרים?     

מאיה כהן: עובדי חברה, כן

מאיה כהן:  הגיוס נעשה דרך חברת כוח אדם ואחרי שלושה חודשים אנחנו מעבירים אותם

קריאה: תגדירי לי חברת כוח אדם

מאיה כהן: אורטל, מעוף

מאיה כהן:  הפניה שלנו היא דרכן

מאיה כהן:  אם אנחנו נפנה לחברת כוח אדם, לא משנה איזו חברה, ונגיד שאנחנו צריכים 30 אנשים, אם לא נעבוד לפני כן שנים  על המיתוג שלנו, בטח בחברה הבדואית, לא יגיע לפה בדואי אחד

אליהו (אלי) רביבו: יש פה נציגים של חברת כוח אדם?     

אברהם ביטון: הם שומעים סיפורים מה אנחנו עוברים

אברהם ביטון:  עד כדי כך שאנחנו שוקלים להעביר - - - עד כדי כך אם אנחנו רוצים להמשיך לשרוד

נועם: הייתי פה ואני מכירה את המפעל

נועם:  יש לכם יתרון בגודל, זה משמעותי

נועם:  הדוגמה לא אמורה ללכת למפעל קטן יותר היא אמורה ללכת לתכנית לאומית

נועם:  מפעלים קטנים יותר לא יכולים להעתיק אתכם

מאיה כהן: ב-2014 היינו מפעל קטן

פולינה רשף: אגיד דברים שכן אפשר להעתיק

קריאה: - - -

קריאה:  אם על פס ייצור עובד מפעיל והוא איננו פס היצור מושבת

קריאה:  זה ההבדל

מאיה כהן: צריך לדאוג שאותו מפעיל יבין את מה שאמרת

מאיה כהן:  כשהוא מבין את זה הוא מגיע לעבודה

מאיה כהן: , ביחד עם כל תהליכי הגיוס, הקליטה וכדומה

מאיה כהן:  אנחנו יכולים לגחך

מאיה כהן:  בסוף זו אחריות של המדינה ואתם פה כדי להצעיד את כל הדבר הזה קדימה אבל זו גם האחריות שלנו המנהלים ומי שמוביל את התעשייה לגרום לעובדים להישאר ולא ללכת וזה לא בהכרח מתבטא בשכר, זה מתבטא גם בשכר וגם בתנאים אבל לא רק

פולינה רשף: אני יכולה שנייה לענות לה? ואז אענה לשאר השאלות

פולינה רשף:  אני חושבת שזה נכון שיש יתרון בגודל, אבל יש עוד המון דברים

פולינה רשף:  היתרון המרכזי שאנחנו מנסות לדבר עליו הוא ההתאמה

פולינה רשף:  לחגוג את כל החגים, להיות מותאמים מבחינת ניהול, להיות מותאמים מבחינת מנטליות

פולינה רשף:  יש לנו תכניות שונות של העצמת נשים

פולינה רשף:  אנחנו מביאים עובדות סוציאליות שנמצאות כאן ועושות תכנית של עשרה מפגשים על יציאה לעבודה, כלכלת בית, תזונה, בטיחות, איך זה משפיע על היחסים בן הזוג, הילדים

פולינה רשף:  יש תכנית שלמה להעצמת נשים שעוזרת להן להשתלב

אברהם ביטון: זה מתאים לעסק של עשר, 20, 30 או 40 אנשים?     

פולינה רשף: זה נכון שההיקף הוא גדול אבל אני מדברת בעיקר על התפיסה שאנחנו רואים את מה שאותה אוכלוסייה צריכה

אליהו (אלי) רביבו: מה גובה השכר?     

פולינה רשף: השכר הוא מעל שכר המינימום, יש טווחי שכר לפי - - -

אליהו (אלי) רביבו: מה השכר השעתי לעובד כפיים לא מקצועי בחודשים הראשונים?     

מאיה כהן: תלוי באיזה מפעל, אם מדובר במפעל המתכת לדוגמה שהוא בליבת העשייה, שני שקלים מהשכר

אליהו (אלי) רביבו: ולא מתכת?     

מאיה כהן: יכול להתחיל גם במינימום

מאיה כהן:  במפעל ההרכבות, העבודה היא עבודה פיזית מתונה ושם אפשר להתחיל בשכר מינימום אבל כמובן שאחרי שלושה חודשים הוא ירוויח יותר

עדן ביטקובר: למה אתם מגייסים דרך חברות כוח האדם ולא - - -

מאיה כהן: זו שאלה ששאלנו את עצמנו לאורך הדרך הרבה פעמים

מאיה כהן:  בסופו של דבר אפשר להקים את המרכז הזה פה, אבל למה? יש חברות כאלה בשוק שזה תפקידן, זו ההתעסקות והמומחיות שלהן אז למה לא?     

פולינה רשף: זה בעיקר עוזר לנו בתהליכי הגיוס

פולינה רשף:  אנחנו מדייקים ככה את הפרופיל שאנחנו רוצים ויש לנו יכולות גיוס שאנחנו מגדילים או מקטינים בהתאם לצורך ולאוכלוסייה ואז זה יותר - - -

אליהו (אלי) רביבו: אחוז ההישרדות שלו הוא גבוה יותר?     

מאיה כהן: למדנו הכל פה

מאיה כהן:  אחוז התחלופה או ההישארות של המגזר הבדואי הרבה יותר גבוה

מאיה כהן:  יש לנו נשים, כמעט רובן, שהתחילו בחודש יוני 2014 והן עדיין איתנו

מאיה כהן:  כמעט רובם

אליהו (אלי) רביבו: אז יותר נמוך

מאיה כהן: יותר נמוך

מאיה כהן:  הייתה לך שאלה

יוסי איזקסון: לא שאלה

יוסי איזקסון:  אנחנו חווים את אותו הדבר

יוסי איזקסון:  באנו לשמוע מקום שהצליח

יוסי איזקסון:  אני כן הייתי רוצה לשמוע על פני להמשיך את הבכי של כולנו שאין לנו

יוסי איזקסון:  אנחנו יודעים שכולם חווים מחסור

יוסי איזקסון:  אתם יכולים לראות אותי עם נעלי עבודה וג'ינס כי אני עובד בייצור מפני שחסרים לי אנשים

יוסי איזקסון:  יש פה איזושהי תבנית שהצליחה

יוסי איזקסון:  פינינו את הזמן ממקום העבודה

יוסי איזקסון:  בואו נקשיב

פולינה רשף: אעבור על עוד כמה שקפים ואחר כך נשמע את הפאנל

פולינה רשף:  אני חושבת שזה יהיה לכם הכי מעניין

פולינה רשף:  (מוקרנת מצגת)

פולינה רשף:  כאן אתם רואים את חגיגות הרמדאן

פולינה רשף:  במשך כמה שנים הייתה לנו קורונה אז זה החגיגות היו בזום

פולינה רשף:  לפני הקורונה היו חגיגות ענק

פולינה רשף:  זה משהו שאנחנו מאוד מתגאים בו

פולינה רשף:  אנחנו חוגגים את כל הדתות וכל המגזרים

פולינה רשף:  כאן אנחנו רואים גם דוגמה מאוד יפה

פולינה רשף:  חגגנו באותו היום את הפתיחה של בית הכנסת והפתיחה של בית תפילה מוסלמי

פולינה רשף:  היו באותו יום גם אימאם וגם רב

פולינה רשף:  יש לנו מקום לכל מגזר ולכל דת

פולינה רשף:  כאן אנחנו רואים חגיגות מחגים שונים, מנובי גוד וגם מפורים

פולינה רשף:  חג הסיגד

פולינה רשף:  היינו בבית הנשיא לקבלת אות הנשיא לגיוון והכלה, יפה ומרגש מאוד     

כפיר סויסה: שווה לדבר על התמונה למעלה משמאל כי היא מספרת את כל הסיפור

פולינה רשף: נכון, זו תמונה מאוד יפה שגם בטקסים שלנו, טקסי יום השואה והזיכרון, כל העובדים עומדים יחד בצפירה, מדליקים נרות

פולינה רשף:  גם את הרגעים האלה אנחנו חווים יחד

פולינה רשף:  כאן יש דוגמה דווקא מ"שומר החומות"

פולינה רשף:  פנו אלינו הרבה מאוד עיתונאים ושאלו האם אנחנו מתערבים בנושא הזה, פועלים באיזושהי דרך או מעבירים מסרים

פולינה רשף:       בצורה מאוד ספונטנית ובלי שביקשנו עובדים שלנו, מוסלמים ויהודים כאחד, התחילו להעלות רשומות לרשתות החברתיות ולהסביר כמה אנחנו אי של שלום, עובדים יחד ושמחים יחד וכמה זו משפחה והעובדים גאים לעבוד יחד

פולינה רשף:  זה הגיע מכל המגזרים בצורה ספונטנית ורק אחר כך, כמה ימים אחרי, הייתה התארגנות יותר רצינית של החברה ופורסמה כתבה של המנכ"ל

פולינה רשף:   הכל התחיל במסרים של העובדים כי ככה זה עובד כל השנה

פולינה רשף:  אנחנו משתדלים להשאיר במשך כל השנה את הפוליטיקה בחוץ

פולינה רשף:  יש כאן התנהלות מאוד מכבדת בין כל המגזרים

פולינה רשף:      זו הכתבה שפורסמה על דו קיום

פולינה רשף:  המנכ"ל הקודם של החברה דיבר על כך דו קיום כתפיסת עולם

פולינה רשף:   יש את המדבקה שראיתם בסרטון הקודם שנמצאת על כל מכשיר ומכשיר

פולינה רשף:  עכשיו זה מוטמע באריזות שלנו

פולינה רשף:  דברים נוספים שאנחנו רואים כאן, על חלק מהדברים כבר דיברנו, שילוב של הרבה קהילות והשפעה על הסביבה

פולינה רשף:  יש לנו פעילות שונה גם ברהט

פולינה רשף:  בקיץ הילדים של העובדים שלנו מתנדבים בעמותות שונות ברהט, משחקים כדורשת ומתנדבים במקומות שונים

פולינה רשף:      יש לנו פרויקטים של מנהיגות נשית, אני אראה לכם גם כאן

פולינה רשף:  זו הסדנה שסיפרתם לכם עליה עם יועצת מהמגזר הבדואי שעשתה תכנית שכללה מספר מפגשים

פולינה רשף:  היו לנו מספר סבבים של סדנאות של לעזור לנשים בהשתלבות בעבודה, לעזור עם הדילמות שמתעוררות

עדן ביטקובר: יש לי שאלה על עלויות

עדן ביטקובר:  - - -

עדן ביטקובר:  מה הייתם אומרים לתעשיין שאין לו את המשאבים האלה לעשות כאלה פעילויות ועדיין - - -

עדן ביטקובר:  מהם הצעדים שהוא יכול לעשות?     

פולינה רשף: יש המון דברים שאפשר לעשות

פולינה רשף:  אני באמת מחזקת את הדברים שמאיה אמרה

פולינה רשף:  בעיקר לשאול מה שחוב לעובד

פולינה רשף:  יש הרבה התאמות שאפשר לעשות בלי עלויות

פולינה רשף:  בעיקר בהתאמה

פולינה רשף:  אם צריך שרק נשים יעבדו באזור מסוים, ששאטלים יגיעו הביתה

פולינה רשף:  לעשות - - -

מאיה כהן: שמשאבי האנוש שלהם יפגשו עם משאבי האנוש שלנו, שמנהל המפעל ייפגש עם מנהל המפעל שלנו ושהקליטה תיפגש עם הקליטה שלנו

מאיה כהן:  לראות את התהליכים בחדרי חדרים ולהעתיק אותם, אנחנו פתוחים ולא מסתירים שום דבר

מאיה כהן:  לבוא עם ראש פתוח

פולינה רשף: לעשות חגיגה של חג קטן

פולינה רשף:  העניין הוא תשומת לב

פולינה רשף:  לא צריך תקציבי ענק

פולינה רשף:  לתת למישהו את הכבוד ותשומת הלב בחג שלו

פולינה רשף:  לשלוח לו הודעת דואר אלקטרוני או הודעה בטלפון אלה דברים מאוד מינוריים ולאו דווקא עלויות גדולות

פולינה רשף:  תודה רבה

כפיר סויסה: אחד הדברים שתמיד עומדים לנגדנו הוא משפט מאוד משמעותי שאומר "עובד מצטרף לארגון ועוזב מנהל"

כפיר סויסה:  המסר הזה אומר שלנו כמנהלים יש אחריות דרמטית על סיכויי ההצלחה של הישרדות ועובד

כפיר סויסה:  אנחנו צריכים לעשות הכל כדי לעזור להם להצליח

כפיר סויסה:  - - -

כפיר סויסה:  אנחנו נמצאים היום במקום מסוים, אחרי ששילמנו שכר לימוד מאוד כבד

וליד אל-הואשלה: אז האחרים יכולים פשוט לוותר על שכר הלימוד

כפיר סויסה: אמרה את זה מאיה, בהחלט

כפיר סויסה:  אנחנו למדנו איך להפוך אישה בדואית למנהלת

כפיר סויסה:  עם כמה שזה לא מידי וכמה שצריך לשכנע, להסביר ולתת את ההזדמנות

כפיר סויסה:  אנחנו גם יודעים שלחלק מהאוכלוסייה הזו אין את הדרייב כמו הישראלי החצוף הממוצע שאומר "אני רוצה", "תקדמו אותי"

כפיר סויסה:  בחלק מהמקרים אנחנו צריכים להיות אלה שדוחפים ואלה שמציעים

כפיר סויסה:  אלה דקויות שאם אתה לא מכיר אותם לא תדע ואז אתה תשאל אם יש להם פחות שאיפות ואמביציה

כפיר סויסה:  לא

כפיר סויסה:  אתה לומד להכיר את המנטליות הזאת ואז אתה כבר מציע למי שאתה חושב שזה מתאים

כפיר סויסה:  לכן אני אומר, שילמנו שכר לימוד - - -

אברהם ביטון: אז המודל הזה מתאים לבעל מסעדה שיש לו שישה עובדים?     

מאיה כהן: כן

כפיר סויסה: אני לא יודע

כפיר סויסה:  מאיה חיה את האוכלוסייה הרבה יותר

מאיה כהן: אני יכולה להגיד שהמודל הזה, ואני אומרת שוב אתם צריכים להבין את זה העובדים יספרו לכם ועדיף לכם לשמוע ממקור ראשון

מאיה כהן:  יש לנו דוגמאות כאלה במאות

מאיה כהן:  ארבעת המפעלים שלנו הם שונים, בכל מקום אחר כל מפעל היה תעשייה בפני עצמו

מאיה כהן:  המפעלים שונים מקצה אל קצה מהטכנולוגיה ועד לעבודת כפיים

מאיה כהן:  אני יכולה להגיד שבכל ארבעת המפעלים כולל בהסעדה וכולל שירותי הקמפוס שהן הסעות, משק, לוגיסטיקה וכדומה אין כאן מחלקה שהמגזר הבדואי לא נוכח בה בצורה משמעותית

מאיה כהן:  אנחנו לימדנו ואפשרנו זה קרה

מאיה כהן:  ושכנענו

מאיה כהן:  זה לא היה פשוט להביא אותם

אליהו (אלי) רביבו: סיפרתם במהלך ההיצג המאוד מרשים שתהליך הקליטה הראשון לווה בוונדליזם, כוחניות, ניואנסים עברייניים משהו

אליהו (אלי) רביבו:  כרגע אתם מספרים על מציאות אחרת ואני רואה פה גם אנשים שאין מעסיק במשק שלא היה גאה להעסיק

אליהו (אלי) רביבו:  אנשים רציניים, חסונים, נכונים, מגיעים באופן מאוד שליחותי ומייצגים בכבוד את המגזר, משפחותיהם והתעשייה שהם עובדים בה

אליהו (אלי) רביבו:  מה גם למהפך הזה?     איזה תהליך של שינוי עברתם כדי להוציא את המוץ מן התבן ואתם יודעים את מי אתם קולטים ומי אתם לא קולטים

אליהו (אלי) רביבו:  שהכוחניות והפטרוניות השבטית לא שולטת

אליהו (אלי) רביבו:  מאוד מסקרן אותי

מאיה כהן: אני יכולה להגיד לך שברמה האישית אני למדתי, פשוט כמו שזה נשמע, ישבתי עם ספרים ולמדתי על החמולות, השבטיות, מה זה משפחה כזו או אחרת

מאיה כהן:  יושבים פה אנשים מהמגזר שיכולים להסביר את זה טוב ממני

מאיה כהן:  אני נפגשתי כמעט עם כל ראשי המועצות, עם בני המשפחה שלהם

מאיה כהן:  אני יכולה להגיד שאין אחד מהם שלא פגעתי

וליד אל-הואשלה: דיברת על אלימות ב-2014, 2015

מאיה כהן: כן

מאיה כהן:  אלימות הייתה ב-2014, 2015 וקצת ב-2016

כפיר סויסה: גם אחוזי נוכחות

כפיר סויסה:  היינו מגיעים כל בוקר ואומרים שהיום נוכל לייצר רק כך וכך כי זה מה שהגיע הבוקר

כפיר סויסה:  כל ישיבת בוקר הייתה נפתחת ככה

כפיר סויסה:  היו 20% עד 40% היעדרות כל יום

כפיר סויסה:  אי אפשר לעבוד ככה

מאיה כהן: אני יכולה להגיד לך גם שלא ויתרנו

אליהו (אלי) רביבו: מה גרם למהפך הזה?     

מאיה כהן: מה שגרם למהפך שלנו הוא שהבנו שאנחנו את המגזר לא מכירים טוב

מאיה כהן:  גם אם אני מבאר שבע, נולדתי כאן וחייתי עם בדואים לצורך העניין

מאיה כהן:  למדתי מהמגזר את המגזר

מאיה כהן:  הייתי נפגשת עם המשפחות, עם ראשי ערים ומועצות

מאיה כהן:  לא רק אני אלא אנחנו, אני מדברת עליי אבל גם מנהלים אחרים

מאיה כהן:  למדנו מה זה המשפחות

מאיה כהן:  ברמה של איזו משפחה מסוכסכת עם איזו משפחה

מאיה כהן:  יש 30 שמות משפחה אבל הם מיוצגים על ידי משפחה אחרת, זה לעשות עבודה

מאיה כהן:  ממש להבין

מאיה כהן:  אז אתה מבין שזה לא עובד טוב עם זה, ואם יש סכסוך משפחתי צריכה להרחיק את האדם מהאתר כדי שלא יקרה שום דבר

מאיה כהן:  זה ממש לחיות את המנטליות שלהם

אברהם ביטון: וככה אפשר 120 אנשים?     

מאיה כהן: ככה אפשר לנהל עסק מסוים כי אתה עושה את זה פעם אחת

מאיה כהן:  אתה לומד פעם אחת, אתה מעסיק את היועצים שלך

מאיה כהן:  אני ארים טלפון, בלי בושה, "שרה, יש לי דילמה כזו וכזו" מה את אומרת

מאיה כהן:  היא תספר לי את זה הכי טוב

מאיה כהן:  הם פה

מאיה כהן:  אני לא צריכה לשלם על זה כסף

מאיה כהן:  הם נמצאים פה

מאיה כהן:  מה הבעיה להתייעץ?      

מוסא נריין: יש תחושה, אנחנו החברה הבדואית בני אדם

מוסא נריין:  יש להם רגשות, יש תרבות - - -

מאיה כהן: אני דיברתי על ההתחלה שלנו

מוסא נריין: לייצר את זה לא מתחברים ואלימות

מוסא נריין:  יש את זה אבל לא - - -

מאיה כהן: הטעויות היו שלנו

מאיה כהן:  לא טעויות של המגזר

מאיה כהן:  זה לא המגזר הבדואי אלא אני

עלא אבו ג'אפר: קוראים לי עלא אבו ג'אפר, אני בן 33

עלא אבו ג'אפר:  תשע שנים בסודה סטרים

עלא אבו ג'אפר:  עברתי פה בסביבות שמונה תפקידים

עלא אבו ג'אפר:  התחלתי בתור עובד ייצור, עברתי כל מיני תפקידי ניהול והיום אני בצוות IT כמפתח BI

עלא אבו ג'אפר:  נכנסתי לסודה סטרים עם תעודת שלא קשורה לתעשייה

עלא אבו ג'אפר:  אני למדתי הנדסאי ביוטכנולוגיה והתחלתי פה את המסע שלי

עלא אבו ג'אפר:       אספר לכם על היום הראשון, הייתי בדואי צעיר ונכנסתי, אמרתי שלא אחזור לכאן

עלא אבו ג'אפר:  יום אחרי יום המשכתי את המסע בסודה סטרים והיום אני כמפתח BI בסודה סטרים

עלא אבו ג'אפר:  אתייחס קצת למה שאמרתם, במיוחד שיש כאן נציגים בדואים כמו ח"כ אלהואשלה

עלא אבו ג'אפר:  הייתי שמח שגם ראש עיריית רהט יגיע לפה

עלא אבו ג'אפר:  דיברתם על נשים בדואיות ואגיד לכם

עלא אבו ג'אפר:  אני פה תשע שנים ודי מכיר איך זה מתנהל

עלא אבו ג'אפר:       יש לנו בעיה, אחרי התיכון ואחרי שאנחנו מתחילים לעבוד, צעירים בני 20, 21, יש לנו חוסר

עלא אבו ג'אפר:  אנחנו רוצים להתחיל במקומות העבודה, הלוואי שהיינו משקיעים את הדברים האלה מהבית

עלא אבו ג'אפר:  הדברים שאנחנו צריכים לחשוף את העשייה לצעירים, נשים וגברים בדואים

עלא אבו ג'אפר:  היה לנו פה גיוס נשים בדואיות ולי יש אחיות וקרובות משפחה כאן ופתאום יש שמועה בתוך העיר שהבנות שלנו עובדות מעורבב עם גברים

עלא אבו ג'אפר:  מאיפה כל זה נובע? מחוסר חשיפה

עלא אבו ג'אפר:        אנשים אצלנו ואגיד את זה ותמיד אמרתי ואפילו לראש העיר ולאנשים שם

עלא אבו ג'אפר:  יש עמותות אצלנו, כמו עמותת ריאן ועמותות דומות שיש לנו בבית בפנים, שאם היו מתוקצבות על ידי משרד הכלכלה, הלוואי והיו לנו קורסים שיתנו לצעירים חשיפה לתעשייה

עלא אבו ג'אפר:  יש לנו בעיה שבמקום לבוא למעסיק יש צעירים שבאים לפה ואחרי יום או יומיים בורחים

עלא אבו ג'אפר:  הגיעו לכאן גם צעירים שעשו קטטות בתוך המפעל

עלא אבו ג'אפר:  אתה מגייס אדם בן 19 או 20 ורוצה שהוא התקדם אבל האדם סיים תיכון, נחשף לכל מיני מפעלים וטכנולוגיה ומתחיל קודם כעובד ייצור

עלא אבו ג'אפר:  איפה התרבות הזו? הוא לא נחשף לכל הדבר הזה

עלא אבו ג'אפר:      הבנתי שיש הכשרות להשלמת בגרויות, פסיכומטרי וכדומה

עלא אבו ג'אפר:  למה אין הכשרות לראיונות? למה אין הכשרות לכניסה לעבודה? איפה זה נמצא במתנ"סים? חשוב לי להגיד ואני לא יודע אם זה קשור למפגש שלכם אבל חשוב לי שנציג הבדואים פה

עלא אבו ג'אפר:  בבקשה תעשו את זה לצעירים

עלא אבו ג'אפר:  אנשים באים לפה ובורחים כי אין להם חשיפה

עלא אבו ג'אפר:  לא קשור לתעשייה, עזבו את מקום העבודה

עלא אבו ג'אפר:  בואו נתחיל את זה מהבית

עלא אבו ג'אפר:  זו אחת הבעיות

עלא אבו ג'אפר:      אם ניקח את הנשים הבדואיות, לא יכול להיות שהנשים באות לפה וההורים שלהן מונעים מהן כי מעורבב

עלא אבו ג'אפר:  אז איפה היא תעבוד? במה היא תעבוד פה? מה יש ברהט אגב מבחינת תעסוקה כדי שיעבדו ברהט? שמעתי את הדיון וסליחה שאני מתפרץ כך

עלא אבו ג'אפר:  אני מבקש מהנציגים של הבדואים וגם ממשרד הכלכלה ללכת לכיוון הזה

עלא אבו ג'אפר:  להתחיל מהבית ולא מפה

עלא אבו ג'אפר:  אנשים בורחים

עלא אבו ג'אפר:  בא לי לראות את הצעירים פה נכנסים ומתקדמים

עלא אבו ג'אפר:  הדלתות פה פתוחות

וליד אל-הואשלה: (נושא דברים בשפה הערבית)

עלא אבו ג'אפר: אפשר גם בעברית

וליד אל-הואשלה: לא

וליד אל-הואשלה:  (נושא דברים בשפה הערבית)

אליהו (אלי) רביבו: יכול להיות שזה לא סותר

וליד אל-הואשלה: (נושא דברים בשפה הערבית)

אליהו (אלי) רביבו: 100% אבל יכול להיות שזה לא סותר אלא משלים ואסביר למה

אליהו (אלי) רביבו:  אומר לך הבחור הצעיר והמרשים הזה, הוא לא דוגמה מחייבת

אליהו (אלי) רביבו:  כדי שאחוז הקליטה יהיה גבוה יותר צריכים לעבור תהליך הכשרה לקראת קליטה ראשונית

אליהו (אלי) רביבו:  התהליך הזה אמור להיות בבית עצמו

אליהו (אלי) רביבו:  אם אתה מביא אדם ללא תהליך מעבר ואין לו את רשת הביטחון שהוא נוחת עליה במפעל , הוא לא נקלט באחוזים גבוהים ואז אחוז הנשירה גבוה יותר, מה שתורם לאווירה שבמקום הזה לא משתלבים עובדים וגם למעסיק אין תמריץ להתאמץ לקלוט כי הוא אומר שאחוז ההצלחה שלו לא גבוה

אליהו (אלי) רביבו:       אני לוקח מזה המון כדי להבין

אליהו (אלי) רביבו:  אם עובד צעיר שרק סיים לימודים יעבור איזשהו תהליך חשיפה מדורג, איזושהי הדרכה עם איזשהו מאמן אישי מתוך המגזר ובקהילה ואז יפגשו את המעסיקים הפוטנציאלים הסיכוי שהוא ייקלט יהיה גבוה יותר

אליהו (אלי) רביבו:  אני חושב, שאפילו אם לא לשמה יבוא לשמה

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא יודע אם הוא התכוון, הוא אמר שעד שיש את המפגש הזה אני רוצה להשמיע לכם את המצוקות שלי

אליהו (אלי) רביבו:  אני למד מזה המון

עדן ביטקובר: אגב, יש תכניות כאלה

אליהו (אלי) רביבו: זה משהו שאי אפשר לבטל אותו

עדן ביטקובר: כמו שעושים תכנית הכשרה להייטק בבאר שבע לתלמידי כיתות י"ב כי אנחנו רוצים שבני נוער מהפריפריה ישתלבו בהייטק אפשר לעשות באופן מקביל במגזר הבדואי הכשרות לתעשייה

וליד אל-הואשלה: או בתיכון או בשנה שאחרי התיכון

כפיר סויסה: בואו נשמע עוד מהפאנל כי אנחנו קצרים בזמן

אליהו (אלי) רביבו: לפי דעתי אם תופסים תלמידים תיכון בכיתה יא או יב ברמה של ארבע שעות שבועיות אחרי הלימודים להשתלבות ולהתרגל לתהליך העבודה, תהיה סביבה תומכת, הם פחות יסתובבו הסיכוי שהם ישתלבו אחרי כן בעבודה במפעל הוא סיכוי גבוה יותר

אליהו (אלי) רביבו:  אני אומר את זה לכולכם

מאיה כהן: רביע, בבקשה

רביע אבו גררה: נעים מאוד, אני רביע, אני בן 26 ומתגורר ברהט

אליהו (אלי) רביבו: מאיזו משפחה?     

רביע אבו גררה: אבו גררה

אליהו (אלי) רביבו: אבו גררה

רביע אבו גררה: כן

רביע אבו גררה:  התחלתי כאן בגיל 20

רביע אבו גררה:  הבנתי מכל השיחה שאתם רוצים לדעת איך אפשר לקלוט אנשים

רביע אבו גררה:  - - -

רביע אבו גררה:  התחלתי בתור עובד ייצור, למדתי בבית ספר מעשי

רביע אבו גררה:  באתי לפה בתור מפעיל מכונה, עבדתי כאן שלושה חודשים

רביע אבו גררה:  לא התאים לי, לא היה לי טוב

רביע אבו גררה:  לא באתי בשביל להיות ליד מכונה

רביע אבו גררה:  החלטתי שכנראה אין לי מה לעשות כאן

רביע אבו גררה:  החליטו לדבר איתי ואמרו בואו נראה מה הוא רוצה, בואו נבין ממנו

רביע אבו גררה:  אמרתי להם שסיימתי חשמל בבית ספר עמל ברהט ואני רוצה להתעסק בחשמל

רביע אבו גררה:      הם אמרו שאני בלי תעודה ובוא נחשוב איך אפשר לשלב אותך

רביע אבו גררה:  אני חושב שצריכים לתת הזדמנות

רביע אבו גררה:  קודם כל לדבר עם האנשים

רביע אבו גררה:  גם אם יש אדם שאתה מגייס אותו ורואה שהוא לא מתאים, תדבר איתו ותראה מה טוב לו

רביע אבו גררה:  אולי הוא טוב במקום אחר, אולי טוב לו בקופה, אתה מהמסעדה שמחפש עובדים

רביע אבו גררה:  אולי הוא אוהב לעשות כלים בפנים

רביע אבו גררה:  צריך לדבר ולראות ולתת תמיד הזדמנות

רביע אבו גררה:  אחרי שדיברו איתי ושמעו מה אני רוצה אמרתי להם שאני רוצה לעבוד בחשמל ועוד כמה חודשים תהיה לי תעודה

רביע אבו גררה:  עשו לי אישור מיוחד

רביע אבו גררה:  כמו שאמרה מאיה שהיא התחילה להבין את האנשים, להבין את המגזר ולתת לאנשים הזדמנות

רביע אבו גררה:      להבין איפה המקום של כל אחד ומה הוא רוצה

רביע אבו גררה:  היו יכולים להיפרד ממני ולא יודע מה הייתי עושה עכשיו

אליהו (אלי) רביבו: היית הולך לעבוד אצל עומאר בחנות נייק

רביע אבו גררה: לא יודע מה היה קורה

רביע אבו גררה:  אמרתי להם שאקבל תוך כמה חודשים ונתנו לי אישור מיוחד

רביע אבו גררה:  אני זוכר את זה טוב מאוד

אליהו (אלי) רביבו: לפני כמה שנים?     

רביע אבו גררה: זה היה לפני 6, 6 וחצי שנים

רביע אבו גררה:  נתנו לי אישור מיוחד כדי שאתחיל להיות עם חשמלאי צמוד

רביע אבו גררה:  בינתיים לא יכולתי לגעת בחשמל עד שאקבל את התעודה

רביע אבו גררה:  עבדתי שנתיים אחרי שקיבלתי תעודה בתור חשמלאי מוסמך ואמרתי שזה לא נגמר כאן ואני רוצה להתקדם

רביע אבו גררה:  אמרו בסדר, בוא נשמע מה אתה רוצה

רביע אבו גררה:  אמרתי שאני שואף להיות ראש צוות או מנהל מחלקה

רביע אבו גררה:  הם אמרו שאני צריך ללמוד בשביל להיות במקום הזה

רביע אבו גררה:  הגשתי את כל מה שאני צריך כדי להגיע ללימודים והלכתי ללמוד

רביע אבו גררה:  סיימתי הנדסאי חשמל השנה ואני פה

קריאה: תוך כדי עבודה?     

מאיה כהן: תוך כדי עבודה

מאיה כהן:  זה פרויקט שהקמנו בשיתוף מכללות

מאיה כהן:  לא הכל זה ערימות של כסף, הרבה פעמים זה נמצא שם

רביע אבו גררה: אני "תקוע" פה

רביע אבו גררה:  יש לי מלא הצעות בחוץ אבל אני אוהב את המקום הזה

רביע אבו גררה:  נותנים פה יחס למגזר

רביע אבו גררה:  יש פה דברים שאי אפשר להסתיר אותם

רביע אבו גררה:  במגזר כולם אוהבים יחס, אוהבים להרגיש שיש שוויון, שכולם אותו הדבר ושכולם יכולים להתקדם

רביע אבו גררה:  פה מרגישים את זה וזה מה שגורם לך להיות "תקוע" פה

כפיר סויסה: תודה

כפיר סויסה:  שרה

שרה אל קרנאווי: אני שרה אל קרנאווי, בת 47

שרה אל קרנאווי:  אני פה מפתיחת המפעל

שרה אל קרנאווי:  אחרי הרבה שנים - - -

שרה אל קרנאווי:  היא אמרה שהיא רוצה שאני אתחיל להיות אחראית קו

שרה אל קרנאווי:  בהתחלה לא הסכמתי

שרה אל קרנאווי:  חששתי קצת וחשבתי שזה אולי קשה ולא אוכל לעמוד בזה

שרה אל קרנאווי:  היא אמרה לי לנסות

שרה אל קרנאווי:  אם הצלחת אז בסדר ואם לא הצלחת אז ניסית

שרה אל קרנאווי:  ניסיתי וברוך השם הצלחתי

שרה אל קרנאווי:  אני אחראית קו כבר חמש שנים

שרה אל קרנאווי:  נותנים פה את כל הכלים לעובד

שרה אל קרנאווי:  אתה לא צריך לבוא ולהגיד שאתה רוצה להתקדם אלא רואים אותך ונותנים אפשרויות לאנשים שרוצים להתקדם

שרה אל קרנאווי:  הם מסתכלים על הכל

שרה אל קרנאווי:  לא מחכים עד שאדם יסיים אלא רואים הכל

שרה אל קרנאווי:       לגבי עובדות ועובדים שמגיעים מרהט, הגיעו לפה הרבה עובדים

שרה אל קרנאווי:  אדבר על המשפחה שלי, רק הילד הקטן שלי בן ה-13 עדיין לא הגיע לעבוד פה

שרה אל קרנאווי:  הבנות שלי עבדו פה

שרה אל קרנאווי:  אחת הייתה מתאמת ועובדת עכשיו בחנות יד שנייה עכשיו

שרה אל קרנאווי:  הבת שלי סיימה לימודים

שרה אל קרנאווי:  הם היו יוצאים מפה וברגע שהיו לימודים וחזרו לפה

שרה אל קרנאווי:  הבן שלי סיים בגרות פה, נתנו לו פה ולהרבה מהעובדים של סודה סטרים

שרה אל קרנאווי:      יש לי בן שעכשיו עושה מבחן רפואה

שרה אל קרנאווי:  בחופשות שלו היו מביאים את ילדי העובדים לפה

שרה אל קרנאווי:  יש צעירים וצעירות שמגיעים לפה ורק מנסים ולומדים ויש להם חופשה

שרה אל קרנאווי:  לא אומרים שיש להם חופש, אלא עובדים רק חודשיים והולכים

שרה אל קרנאווי:  הם באים לפה לתקופה קצרה והולכים ללימודים

שרה אל קרנאווי:  זה מה שהבנתי וזה מה שראיתי

שרה אל קרנאווי:      אגיד את האמת, אין על סודה סטרים

אליהו (אלי) רביבו: איך את נקלטת לעבוד פה? דרך חברת השמה?     

שרה אל קרנאווי: באתי דרך לשכת התעסוקה

שרה אל קרנאווי:  דיברתי עם אמיר אל קרנאווי ואמרתי לו שאני רוצה לעבוד בסודה סטרים

שרה אל קרנאווי:  בהתחלה זה היה החלום של כולם לעבוד פה

שרה אל קרנאווי:  הוא התקשר אליי ואמר לי שיש ראיון בסודה סטרים ושאל אם אני רוצה לעבוד, אמרתי לו כן

שרה אל קרנאווי:  באתי לפה, התראיינתי, נקלטתי וברוך ה'

שרה אל קרנאווי:  לא אחליף עבודה

מאיה כהן: אגיד ששרה צנועה אבל שרה - - -

אליהו (אלי) רביבו: יש לנו פה נציג משירות התעסוקה?     

עופר: כן, אני עופר, מנהל מחוז דרום, שירות התעסוקה

עופר:  שמעתי את הדברים, שמעתי את המעסיקים

עופר:  אני מבין את הצורך ומבין את האתגרים

עופר:  ב-2023 עשינו 7,000 השמות למגזר הבדואי וסדר גודל של 18,000 השמות בכלל במהלך 2023

עופר:  אכן למעסיקים יש בעיות ואנחנו מכירים את האתגרים הללו

עופר:  אנחנו פועלים כדי לפתור את זה בשיתוף פעולה

עופר:  אנחנו מבצעים את המבחן התעסקותי לדורשי עבודה אבל את המעסיק זה לא מעניין

עופר:  הוא בסופו של דבר דורש עבודה

עופר:  מגיע אליו, אומר לו תחתום לי אני לא מוכן והוא חוזר בחזרה ללשכה

עופר:      אנחנו ממצים איתו את הדין ושוללים לו את הקצבה

עופר:  הוא בסוף לא מקבל מענה

עופר:  אני מקבל את תהליך העבודה שמתבצע פה ואנחנו הולכים לכיוון הזה שבו אנחנו רוצים לחזק את דורש העבודה טרם שליחתו למעסיקים על ידי סדנאות הכנה לשוק העבודה

עופר:  במסגרת הסדנאות אנחנו נותנים להם את הפרקטיקה, מהגעה ליום עבודה, מתי מגיעים, מה היא משמעת, מה הן שעות עבודה, מה נדרש אצל המעסיק

עופר:  אחרי שאנחנו יוצקים את התשתית ועושים את ההכנה אנחנו שולחים את דורשי העבודה

עופר:       הנה דוגמה חיה של מנהל לשכה שהוא כפוף אליי, מנהל לשכת באר שבע שהפנה את דורשת העבודה ויש פה הצלחה

עופר:  אני לא מצליח להבין למה חברות ההשמה נכנסות לעניין

עופר:  לא שיש לי משהו נגדן

עופר:  אנחנו נותנים שירות חינם, יש לי היום 2,000 דורשי עבודה שהם עובדי ייצור בלשכות שלי בדרום

עופר:  2,000

עופר:  כל מה שצריך לעשות זה דבר פשוט

עופר:  ימי ראיונות בלשכות

עופר:  השליחה של ההפניות של ללכת למעסיק ואין שם נציג של שירות התעסוקה זו הפגיעה הכי קשה שיש לנו

עופר:      אנחנו רוצים שהמעסיק יגיע ללשכה או שנציג שלנו יעשה את הראיונות במפעל ואז אנחנו סוגרים את הסיפור של ללכת ולבוא וכל המשחקים הללו

עופר:  יש לי 2,000 אנשים כאלה בלשכות כיום

עופר:  מתוכם אני מניח שיש 700 אנשים מהמגזר הבדואי

עופר:  אני יכול לתת מענה גם למפעל הזה, גם למפעל של עוף עוז בו נהיה בהמשך

עופר:  כל מה שצריך לעשות אלו ימי ראיונות מרוכזים במפעל או בלשכת התעסוקה עם הנציגים שלנו

עופר:      אם יש צורך לחזק את דורשי העבודה נהיה אחראים גם לחיזוק דורשי העבודה לפני שהם מגיעים למעסיק

עופר:  זה כל הסיפור

וליד אל-הואשלה: הכשרות אתה עושה גם?     

עופר: אני - - -

יוסי איזקסון: שמי יוסי

יוסי איזקסון:  אני גר בצפון

יוסי איזקסון:  אני המנכ"ל של אריזות שדרות ולפני זה ניהלתי במשך 25 שנים את י

יוסי איזקסון: מ

יוסי איזקסון: א בקיבוץ עין המפרץ, אני מניח שהם ספקי הקרטונים שלכם

יוסי איזקסון:  אם היו בעיות זה אני

יוסי איזקסון:  זה קיים בכל המגזר

יוסי איזקסון:  אנחנו מדברים פה על המגזר הבדואי אבל גם בצפון יש את אותה הבעיה

יוסי איזקסון:  התחלתי לעבוד בתעשייה בשנת 1994

אליהו (אלי) רביבו: אתם המתחרים של קל-קל?     

יוסי: כן

יוסי:  אנחנו לא מתחרים, אנחנו הכי טובים בשוק

אליהו (אלי) רביבו: זה בדיוק מה שהם אמרו לי אתמול

יוסי: המספרים מעידים

יוסי:  התחלתי לעבוד לפני 30 שנה בתעשייה הזו

יוסי:  אני יכול לספר מה האבולוציה של כל מה שקרה

יוסי:  מה שאתה אומר הוא חלק מהעניין

יוסי:  מנהלת משאבי האנוש שלי הייתה פעמיים בראיונות בתוך הלשכה של רהט וחזרה עם 0 תוצאות

יוסי:  אין פה נוסחת קסם ואני לא חושב שמישהו צריך להשיג נוסחת קסם

יוסי:  צריך להסתכל בין השורות

יוסי:      מה שראיתם פה זה לא מה שאמרת שכל אחד בוחר את התכנית שלו ורק בגלל זה הוא נשאר

יוסי:  כשנותנים אופק לעובד היכולת שלך לשמר אותו היא הרבה יותר טובה

יוסי:  על זה הם דיברו

מאיה כהן: אני חושבת ששלב אחד לפני זה צריך לשאול האם אנחנו כמנהלים היינו מגייסים את שרה, בראיון הראשון שלנו עם שרה שלא ידעה להתבטא ככה בעברית ועם הסטיגמות שאנחנו באים איתן מילדות או ממקומות אחרים

מאיה כהן:  צריך לשאול האם אנחנו היינו מגייסים את שרה

מאיה כהן:  אתם ראיתם את שרה מתבטאת בעברית

מאיה כהן:  לפני עשור העברית שלה הייתה פחות טובה

מאיה כהן:  היא הייתה טובה יחסית אבל פחות

מאיה כהן:  יותר מזה האם הייתם מצליחים לראות את שרה, שהיא צנועה פה, שרה נמצאת בכל עמדות העבודה הכי "גבריות" שיש

מאיה כהן:      במברגות היא הייתה הכי טובה

מאיה כהן:  היא שזו שהניעה את קו העבודה הידני, עבודת כפיים

מאיה כהן:  כמו שאתם רואים אותה שברירית ועדינה לא היה גבר שיכול להתחרות בה

שרה אל קרנאווי: אני לא עדינה

מאיה כהן: מעבר לזה, היא דיברה על הנושא של אחראית

מאיה כהן:  היא מובילה קו, במקרה הטוב קו אחד אבל לפעמים גם יותר ובגלל שיש לנו מלחמה והגברים נמצאים במילואים היא תפסה את הפיקוד ומובילה ארבעה קווים של גברים מתוך המגזרים שהיא צריכה לתקתק

מאיה כהן:  תפוקה של קו ידני, ואתם תראו בעיניים אם נספיק

מאיה כהן:  שרה

מאיה כהן:       השאלה אם אנחנו ראינו לפני עשר שנים אותה בראיון כמי שמסוגלת להגיע לזה

מאיה כהן:  שאין שום דבר שמונע ממנה לעשות עבודת כפיים

מאיה כהן:  יש לנו כאן הרבה עבודת כפיים, אפילו מחרטות

מאיה כהן:  השאלה אם אנחנו בראש, עם הסטיגמות שיש לנו, כאשר אנחנו מראיינים אדם אנחנו יכולים להביא שלשרה יש פוטנציאל כמו שיש לה

מאיה כהן:  אין עובדת באתר עם נוכחות כמו של שרה

מאיה כהן:  אנחנו צריכים לשכנע את שרה לצאת לחופש

אברהם ביטון: את יודעת מה הסטנדינג שלנו? מימון זו קודם כל משפחה

אברהם ביטון:  אני מבטיח לך שאם את מעמידה את העובדים שלנו את שומעת אפילו הרבה יותר מבחינת שייכות

אברהם ביטון:  מבחינת נפח אין עובדים

אברהם ביטון:  מה לא ברור? זה נחמד ויפה

אברהם ביטון:  דרך אגב, סבא שלה היה האבא השני שלי, שייח' יוסף אל קרנאווי

אברהם ביטון:  אני מכיר את המגזר הבדואי כבר 60 שנים ומכיר אותם מצוין

אברהם ביטון:  יש לי עובדים בדואים גם 20 ו-30 שנים

אברהם ביטון:  הם היו רווקים והיום יש להם נכדים

אברהם ביטון:      אצלנו זו באמת משפחה

אברהם ביטון:  אבל אני מסביר שאין נפח של עובדים

אברהם ביטון:  אין

עופר: מר מימון, כמה עובדים אתה צריך?     

אברהם ביטון: 20 בערך

עופר: באיזה תחומים?     

אברהם ביטון: ייצור, אחזקה

אברהם ביטון:  למשל מנהל האחזקה שלי מרהט, עובד אצלי כבר 15 שנים

אברהם ביטון:  הוא מתגורר ברהט

אברהם ביטון:  אמיר אל קרנאווי

עופר: בוא תגיד איזו בשורה אתה יודע להפיק לנו, אני רוצה להיות מעורב בתהליך ניסיון הקליטה הזה

אברהם ביטון: של תבליני מימון?     

עופר: כן

אברהם ביטון: אין בעיה

עופר: בוא נקבע איזשהו מקצה שבו אתה תאפיין איזה סוג עובדים אתה צריך, מה התכונות שנדרשים מהם, ננסה רגע למיין

עופר:  נקיים מפגש רעיונות מקדים עם עוד מישהו מצוות - - -

עופר:  ננסה רגע לעשות צעד בהיבט קליטה והשמה ונבנה איזושהי תכנית

עופר:  בוא נבנה איזשהו לוח תכנון של תמריץ לתקופה מסוימת ולראות אולי מבחינת שיוך, יותר גברים או יותר נשים

עופר:  בוא נראה

אברהם ביטון: הבעיה היא לא רק אני

אברהם ביטון:  אני מייצג את התעשיינים

אברהם ביטון:  אצלנו מבחינת שייכות, העובדים ומערכת היחסים זה עולם אחר לגמרי

אברהם ביטון:  אני לא רואה את זה בהרבה מאוד מקומות

אברהם ביטון:  לא אכנס לפרטים מה אנחנו עושים וכמה אנחנו משקיעים בעובדים

קריאה: איפה אתם יושבים?     

אברהם ביטון: בעמק שרה, באר שבע

אברהם ביטון:  זה לא רק אני

אברהם ביטון:  אני מייצג תעשייה

אברהם ביטון:  אני מסתובב בהרבה מאוד מפעלים והדבר הראשון זה כוח אדם

אברהם ביטון:  יש בעיה של עובדי כפיים

אברהם ביטון:  לקחת מקום של 1,000 או 2,000 אנשים שעובדים זה לא דומה

עופר: מר מימון, אני מבקש לעשות איתך פיילוט

אברהם ביטון: אין בעיה

אברהם ביטון:  אני כבר אומר לך שאני מזמן את מנהל לשכת באר שבע שהביא הצלחה חלקית ומגיע לפגישה אצלך כולל יועצים וכולל תכנית מסודרת כמו שביקשת

אברהם ביטון:  הכל יהיה מסודר ואין שום בעיה

כפיר סויסה: אברהם, אם זה לא יצליח אני אתן לך 20 עובדים עד אחרי פסח

אברהם ביטון: אם הם יבואו אליי הם לא יחזרו אליך אני חותם לך

מאיה כהן: נתקדם לפארח

פארח: אני פארח, שמונה שנים בסודה סטרים

פארח:  הסיפור שלי התחיל לפני תשע שנים

פארח:  - - -

פארח:  ביום הראשון שבאתי, וזו הפעם הראשונה שעבדתי, ראיתי גברים ונשים, הכל ביחד

פארח:  שאלתי איך אני אתמודד, איך אעבוד ככה, איך אעבוד עם אנשים

פארח:  אף פעם לא עבדתי עם יהודים - - -

פארח:  בהתחלה היה לי קשה קצת - - -

פארח: התחברתי לעובדים

פארח:  התחלתי כעובדת יצור ועבדתי כעובדת יצור במשך שלוש שנים

פארח:  אחרי שלוש שנים נפתח מפעל בכסייפה והייתי אחד האנשים שבאו אליהם ואמרו נפתח מקום בואי תנהלי אותו

פארח:  שאלתי איך אנהל אותו, זה קשה לבד, איך אתחיל

פארח:  אמרו לי תנסי

פארח:  נפתח המקום וניהלתי אותו שלוש שנים

פארח:  זה היה מדהים

פארח:  המקום היה רק עם נשים

פארח:      יש נשים שהעבודה הראשונה שלהם הייתה לעבוד במקום הזה

פארח:  גם במעבר למרות שאני בפזורה וקשה שהבנות יעברו אבל אחרי שלוש שנים שהן עבדו בכסייפה הם ראו את השייכות של הבנות ואיך אנחנו עובדים

אליהו (אלי) רביבו: מה קורה היום עם המפעל בכסייפה?     

כפיר סויסה: סגור

מאיה כהן: קופל, הוא קופל לפה

מאיה כהן:  זה היה התכנון המקורי

פארח: הגברים בכסייפה לא אישרו שהנשים שלהן יעבדו פה

פארח:  אחרי שראו איך אנחנו מתחברות לאנשים ומה עושים ואיך דואגים להן להסעות, לאוכל, רמדאן, אפילו לחתונות דואגים לנו

קריאה: מה זאת אומרת?     

פארח: חופשות

פארח:  כשמישהו מבקש חופשה לחתונה אז נותנים

פארח:  אנחנו חמישה חודשים אחרי המעבר פה

פארח:  אני עובדת בהרכבות

פארח:  הבנות השתלבו מהר

פארח:  יש שילוב בקווים

פארח:  אין כסייפה או רהט, הכל יחד

עדן ביטקובר: אתם מעורבים בתהליכי הגיוס? להביא עובדים חדשים למפעל?     

רביע אבו גררה: כן, יש חבר מביא חבר

רביע אבו גררה:  בכל מקום אפשר לרשום את הפרטים של חבר שלך ומגייסים אותו

קריאה: אתם מקבלים תגמול על זה?     

רביע אבו גררה: כן, בוודאי

מאיה כהן: פארח מילאה כמעט את כל הקו מכסייפה

פארח: כן, הבת שלי גם

יצחק אהרונוביץ': - - -

יצחק אהרונוביץ':  עד שאתה מגיב וקולט אנשים הם נפלטים ברמה המיידית

וליד אל-הואשלה: אתה לא מסביר להם מההתחלה או שאתה לא עושה להם הכשרה נכונה

יצחק אהרונוביץ': מה זה לא עושה להם הכשרה נכונה?     

וליד אל-הואשלה: איך אתה עושה להם הכשרה וביום הראשון הוא עוזב את העבודה? כולם ככה?         

יצחק אהרונוביץ': אני מסביר לך שהיו אצלי עובדים שלמדו לא אצלי אלא במכללה, הגיעו, העבודה הייתה להם קשה אז עזבו

וליד אל-הואשלה: כמה עובדים? מספרים

יצחק אהרונוביץ': מספרים? קבלני משנה, רובם מהמגזר, כולל בדואים וערבים ישראלים

יצחק אהרונוביץ':  500 אנשים

קריאה: - - - או תעשיה כבדה?     

יצחק אהרונוביץ': תעשיה כבדה

יצחק אהרונוביץ':  קונסטרוקציות, לבנות תחנות כוח ומפעלים חדשים ולשדרג אותם

יצחק אהרונוביץ':  אני מסביר עוד פעם - - -

הראל: בתעשיית הכפיים פחות נדרשות מיומנויות שנרכשו במכללות

עופר: גם הוא יכול לקבל מענה

עופר:  יש לי מאות ואלפי רתכים בשירות התעסוקה, אתה צריך לקחת אותם ולעשות להם הסבה - - -

עופר:  אם יש תקציב אפשר לפתור הכל

אליהו (אלי) רביבו: ראשית אני מאוד מודה לכם

אליהו (אלי) רביבו:  אתם מרשימים מאוד

אליהו (אלי) רביבו:  עוד לא נעבור לדברי סיכום, אני מקווה שניתן דברי סיכום ביניים

אליהו (אלי) רביבו:  אני מאוד מודה לכם

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש להודות לכם על ההסכמה להשתתף בפאנל

אליהו (אלי) רביבו:  אני חושב שאתם עושים שירות מדהים למגזר הבדואי

אליהו (אלי) רביבו:  אני יכול להיות משוכנע שאם יאתרו את האיכותיים והרציניים שבאים באמת לעבוד ולא ליצור אינטריגות אחרות ולהעביר אותם תהליך הכשרה מתאים כל הפרויקט הזה יכול להצליח ואתה ודומיכם תוכלו לשמש דוגמה ומופת להשתלבות נכונה בתעסוקה ובחברה הישראלית

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה לכם

כפיר סויסה: חברים, אנחנו הולכים לסיור

כפיר סויסה:  אני נפרד מכם פה

כפיר סויסה:  תודה רבה שהגעתם, תיהנו בסיור

כפיר סויסה:         סיור במפעל עוף עוז בשגב שלום         

אליהו (אלי) רביבו: הכנסת האורחים הידועה של בני המגזר הבדואי שידועים ברחב לב ובהכנסת אורחים חמה

אליהו (אלי) רביבו:  לדבריי מצטרפים גם שניים מחבריי שכיבדו אותנו בסיור הזה

אליהו (אלי) רביבו:  אושר שקלים חבר מפלגתי, וחברי הטוב שארגן את הסיור ומדבר בעד כל המגזר הבדואי ימים ולילות

אליהו (אלי) רביבו:  כל מה שמעניין אותו הוא לדעת איך יוצרים שוויון הזדמנויות כשהוא מוצא שני מפעלים שמשמשים דוגמה ומופת להשתלבות המגזר הבדואי

אליהו (אלי) רביבו:  מיד כשואליד דיבר על זה התפננו לטובת העניין ושמחנו להגיע

אליהו (אלי) רביבו:  עכשיו נעלה לסקירה מפי מנכ"ל המשחטה לסקירה וסיכום ואז נתייחס כל המסקנות שספגנו משני הסיורים שחווינו היום

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה לכם

נוואף אבו מעמר: הגעתם היום למפעל עוף עוז

נוואף אבו מעמר:  אנחנו המשחטה הכי גדולה במזרח התיכון

נוואף אבו מעמר:  אנחנו שולטים בבין 20% ל25% מהשוק הארצי

נוואף אבו מעמר:  השחיטה מתחילה בשעה 5 בבוקר

נוואף אבו מעמר:  מי שמתחיל בשעה 5 בבוקר בשעה 13 כבר סיים, זה למעשה 80% מהמפעל

נוואף אבו מעמר:  יש ליקוטים ומשלוחים בלילה

נוואף אבו מעמר:  אנחנו מגיעים לכל נקודה, כל יום

נוואף אבו מעמר:  מאילת בדרום עד קריית שמונה בצפון

נוואף אבו מעמר:      הכל בבית

נוואף אבו מעמר:  המשאיות שלנו, הכל שלנו

נוואף אבו מעמר:  אין לנו קבלי משנה

נוואף אבו מעמר:  לגבי העובדים, התחלנו עם קרוב ל-500 עובדים והיום יש לנו 1,300 עובדים

נוואף אבו מעמר:  הקליטות הראשונות היו דרך שירות התעסוקה

אליהו (אלי) רביבו: אתה יכול לסווג מי האוכלוסייה? מאיזה אזורים? 1,300 עובדים, כמה מתוכם?     

נוואף אבו מעמר: מתוך 1,300 קרוב ל- 400 אנשי כשרות, משגיחים, רבנים, שוחטים

נוואף אבו מעמר:  השאר מהמגזר

קריאה: למה?     

נוואף אבו מעמר: למה מה? למה מהמגזר?     

קריאה: למה רק מהמגזר

נוואף אבו מעמר: לא רק מהמגזר

נוואף אבו מעמר:  ניסיתי להביא ממגבות ערד כשסגרו את המפעל

נוואף אבו מעמר:  ניסיתי לקנות את כולם שיבואו לפה

נוואף אבו מעמר:  ארגנתי להם הסעה וכל מה שצריך

נוואף אבו מעמר:  יש אולי חמישה או שישה ששרדו ועד היום הם עובדים והשאר לא

נוואף אבו מעמר:  אין לי - - -

וליד אל-הואשלה: אתה פתוח לכולם

נוואף אבו מעמר: פתוח לכולם

נוואף אבו מעמר:  יש לי באחזקה קרוב ל-50 עובדים

נוואף אבו מעמר:  יש לי מהנדסי קירור, מהנדסי מכונות

נוואף אבו מעמר:  יש לי רוסים מאופקים, יש לי מבאר שבע, יש לי מהמגזר הבדואי גם מהנדסים ומכל האוכלוסייה

נוואף אבו מעמר:  אין אצלנו אפליות

נוואף אבו מעמר:  לגבי המגזר הבדואי, בהתחלה בחודשים הראשונים, בערך בין שלושת לארבעת החודשים הראשונים, הייתה לי תחלופה אדירה

נוואף אבו מעמר:  לא  מתייצבים

נוואף אבו מעמר:  התחלתי להבין את המצוקה שלהם והחלטתי לעשות הסעה שתבוא ותיקח את העובד מהבית עד המשחטה

נוואף אבו מעמר:  כשבאתם ראיתם שליד המשחטה יש את האוטובוסים של ההסעות

נוואף אבו מעמר:  זה על חשבון המעסיק

נוואף אבו מעמר:  האוטובוס מביא אותם מהבית עד העבודה ומהעבודה הביתה

נוואף אבו מעמר:  כל יום וכל בוקר

נוואף אבו מעמר:       יש כאלה שהאוטובוסים ב4 וחצי אצלם, מביאים אותם עד המפעל

נוואף אבו מעמר:  בגלל זה יש לנו הצלחה בגיוס

נוואף אבו מעמר:  כמובן שנעזרתי גם בשירות התעסוקה שעזרו לי מאוד וגם במרכז ריאן

נוואף אבו מעמר:  אני יודע שיש פה נציג ממרכז ריאן

קריאה: מוסא

נוואף אבו מעמר: עם מרכז ריאן הייתה לי הצלחה בתל שבע ובכסייפה

נוואף אבו מעמר:  ההצלחות הכי גדולות, למה? כי האנשים שם שיתפו פעולה ורצו לעבוד

נוואף אבו מעמר:  כמובן שיש חלק שלא רוצים לעבוד לא משנה מה, אבל אלה אחוזים בודדים

נוואף אבו מעמר:  השאר באים באמת לעבוד

נוואף אבו מעמר:  יש לנו עובדים שהתחילו ברצפת יצור למטה, עובד פשוט והיום הוא אחראי על כל האוטומציה בכל הקבוצה

נוואף אבו מעמר:  יש לי משרדים בהרצליה, יש לנו מפעל באופקים, נאות חובב, יש לנו עופות בשדרות שסגור עכשיו

נוואף אבו מעמר:  הוא אחראי על כל האוטומציה

נוואף אבו מעמר:      יש מי שהתחילו כעובדים פשוטים באחזקה ותוך שנתיים, שלוש שלחו אותו ללימודים והיום הוא מהנדס חשמל ואלקטרוניקה

נוואף אבו מעמר:  הוא תופס עמדה בכירה, לא רק במפעל הזה

נוואף אבו מעמר:  ברוך ה' התרחבנו

נוואף אבו מעמר:  פתחנו עוד מפעל שני של בד"ץ

נוואף אבו מעמר:  יש לנו בד"ץ קהילות וגם בד"ץ של בית יוסף

נוואף אבו מעמר:  אנחנו במפעל הזה רק בד"ץ

נוואף אבו מעמר:       אנחנו מגיעים ללקוחות שלנו כל יום, מאילת עד קריית שמונה

נוואף אבו מעמר:  ב-6 בבוקר אנחנו ביעד, לא משנה איפה בארץ

נוואף אבו מעמר:  אם זה באילת אז ב-2 וחצי או 3 לפנות בוקר המשאית יוצאת

נוואף אבו מעמר:  כמובן שגם לקריית שמונה

נוואף אבו מעמר:  לגבי המגזר הבדואי

נוואף אבו מעמר:  אם נותנים להם את ההזדמנות וההכשרות ומכשירים אותם נכון ומתחשבים בהם

נוואף אבו מעמר:  צריך להבין אותם

נוואף אבו מעמר:  למשל, יש לי בית תפילה למטה

נוואף אבו מעמר:  יש לי נשים לחוד וגברים לחוד, יש לי בית כנסת, יש לי מקווה למטה

נוואף אבו מעמר:  יש לי ספרייה תורנית, יש לי בית כנסת עם שני ספרי תורה כדי שהיהודים לא יריבו

נוואף אבו מעמר:       אני לא חושב שיש מישהו שלא רוצה לעבוד, אם נותנים לו

נוואף אבו מעמר:  הזדמנויות תמיד יש אבל צריכים שיהיו שמחים

נוואף אבו מעמר:  אם נותנים לעובד הזדמנות, תנאים ושכר בהתאם - - -

שקלים: איך השכר באמת?     

נוואף אבו מעמר: אצלי אף אחד לא מקבל פחות מהמינימום

נוואף אבו מעמר:  מינימום וצפונה

נוואף אבו מעמר:  מתחילים במינימום, יש כאלה שמגיעה ל-40 או 45 שקל בשעה, יש מי שעובדים גלובלי ומגיעים גם ל-20,000 או 25,000 שקלים ברוטו

אליהו (אלי) רביבו: מה הוא צריך כדי לקבל שכר כזה?     

נוואף אבו מעמר: להיות טוב בעבודה שלו

אליהו (אלי) רביבו: כן, אבל באיזה תפקיד?     

נוואף אבו מעמר: יש לי מנהל אחזקה שמרוויח סכומים כאלה

אליהו (אלי) רביבו: תפקיד ניהולי

נוואף אבו מעמר: תפקיד ניהולי

נוואף אבו מעמר:  יש לי עובדים בהכשרה שמגיעים ל-8000, 9000 שקלים

נוואף אבו מעמר:  יש לי נהגים שמגיעים ל-11,000, 12,000 שקלים

נוואף אבו מעמר:  כל נהג שיוצא בשעה 12, 13

אליהו (אלי) רביבו: עבור משרה מלאה?     

נוואף אבו מעמר: כן

נוואף אבו מעמר:  הנהגים שלנו נמצאים פה כבר בשעה 12, 13 חזרה

נוואף אבו מעמר:  הם מגיעים ל-11,000, 12,000 שקלים

אליהו (אלי) רביבו: איך אתה קולט נהגים?     

נוואף אבו מעמר: בדרך כלל לפי חבר מביא חבר

נוואף אבו מעמר:  הם רואים את התנאים

נוואף אבו מעמר:  יש לי רשימה של ממתינים של לפחות 40, 50

אליהו (אלי) רביבו: מה אתה אומר?     

נוואף אבו מעמר: הציוד כאן ציוד חדש, מקבלים את כל התנאים, ברוך ה' בכל 09 לחודש מקבלים משכורת, אם זה יוצא בשישי אז מקבלים יום לפני

נוואף אבו מעמר:  אם יש חגים אנחנו מקדימים משכורות

נוואף אבו מעמר:  יש לי מסגרת של הלוואות לעובדים, אני נותן הלוואות בלי ריבית, בלי הצמדה, של 5 מיליון שקלים

נוואף אבו מעמר:  אני נותן לעובדים וזה יורד להם מהשכר

עדן ביטקובר: אתה יכול לספר על לנו תהליכי הגיוס? איך אתה מגייס?     

נוואף אבו מעמר: היום זה חבר מביא חבר ובאים

אביבית אסרף: ואיך התחלת? כשהיית צריך בהתחלה

נוואף אבו מעמר: כשהתחלתי נעזרתי בלשכת התעסוקה ובריאן

אביבית אסרף: לי יותר חשוב ריאן

אביבית אסרף:  שילוב

אביבית אסרף:  על הפעולות שהוא עשה כדי להצליח

קריאה: אתה צריך עוד עובדים?     

נוואף אבו מעמר: נכון לרגע זה לא

נוואף אבו מעמר:  יש כל מיני מחלקות שאני הולך לפתוח

דיקלה טקו: מגייסים ישירות או דרך חברת כוח אדם?     

נוואף אבו מעמר: ישירות

נוואף אבו מעמר:  חוץ מתפקידים מסוימים של הסבה של חודשיים ותפקידים בכירים

דיקלה טקו: חבר מביא חבר

נוואף אבו מעמר: לרוב חבר מביא חבר, זו שיטת הגיוס הכי טובה

אליהו (אלי) רביבו: מה היית אומר למעסיקים בדרום שלא מצליחים לגייס עובדים?     

נוואף אבו מעמר: מעסיק שלא מוצא עובדים תשלח אליי - - -

אליהו (אלי) רביבו: אני אשלח באמת

נוואף אבו מעמר: באמת, תישלח

נוואף אבו מעמר:  הייתי אצל חבר שלי באשקלון והוא אמר לי שאין לו עובד אחזקה, היה לו עובד פלסטיני

נוואף אבו מעמר:  התלונן שאין לו ואין לו

נוואף אבו מעמר:  אמרתי לו מה הבעיה? רהט מפה היא בדיוק רבע שעה

נוואף אבו מעמר:  אתה חושב שברהט אין אף אחד? תוך שנייה הגיע אליו מישהו, והוא מודה לי כל יום ואומר לי שמדובר בבחור טוב - - -

אליהו (אלי) רביבו: עד 6 באוקטובר העסקת פלסטינאים?     

נוואף אבו מעמר: לא

נוואף אבו מעמר:  זו הבעיה של הרבה מפעלים שהעסיקו עובדים פלסטינאים, גם הרבה משחטות

נוואף אבו מעמר:  אני לא נפגעתי, חוץ מהמפעל בשדרות שסגרו בגלל המלחמה

נוואף אבו מעמר:  אני מכיר משחטות אחרות שלקח להן חודשים עד שהן חזרו לייצור

נוואף אבו מעמר:  כל העובדים מהדרום

נוואף אבו מעמר:  יש לי 12 משגב שלום, יש לי 25 מהפזורה, 40 מכסייפה

אליהו (אלי) רביבו: מביר הדאג' אתה מעסיק?     

נוואף אבו מעמר: כן, יש לי עובדים מביר הדאג'

נוואף אבו מעמר:  יש לי ממשפחת זאלו, יש לי - - -

עדן ביטקובר: מה אחוז העובדים שמגיעים לזמן קצר ועוזבים?     

נוואף אבו מעמר: באחוזים? אחרי 13 שנים, מההתחלה אני יודע אם הוא ישרוד או לא ישרוד

קריאה: אתה מזהה

נוואף אבו מעמר: אני מזהה אותם

עדן ביטקובר: שמענו הרבה מאוד מעסיקים יהודים שלא מצליחים להחזיק את העובדים הבדואים יותר מיומיים או שלושה, הם באים ועוזבים

עדן ביטקובר:  איך לדעתך אפשר - - -?     

נוואף אבו מעמר: צריך לברר איך הוא הגיע אליו

נוואף אבו מעמר:  אם לשכות התעסוקה שלחו אותו לשם בגלל שהוא לא עובד לא יוצא מזה הרבה

עדן ביטקובר: אז איך כן?         

אליהו (אלי) רביבו: איתור

נוואף אבו מעמר: צריך לעשות יריד תעסוקה, אפילו של האנשים בלשכות התעסוקה עצמם, מי שחותמים אבטלה ומקבלים קצבה

נוואף אבו מעמר:  יש לי עובדים שוויתרו על הבטחת הכנסה כי רצו לקחת את הכסף בזיעה ובכבוד

נוואף אבו מעמר:  לא לקבל סתם כל חודש קצבה

נוואף אבו מעמר:  הבדואים ביישנים

נוואף אבו מעמר:  זה משהו שהוא באופי שלהם

נוואף אבו מעמר:  יכול להיות שהוא הגיע למקום מסוים, רוצה לעבוד ולא מצא מישהו שיתחבר אליו אז הוא מחזיק יום או יומיים ובורח

מוסא נריין: תרבות ארגונית חשובה מאוד

קריאה: - - -

נוואף אבו מעמר: המון, יש לי עבודה מועדפת - - -

אליהו (אלי) רביבו: בעצם העובדה שאתה כמעסיק מהמגזר משפיעה על הצלחת הקליטה

אליהו (אלי) רביבו:  עד כמה לפי דעתך זה משפיע?     

נוואף אבו מעמר: מה? על מה משפיע?     

אליהו (אלי) רביבו: עצם העובדה שאתה כמעסיק בן המגזר

אליהו (אלי) רביבו:  עד כמה לדעתך זה תורם ומשפיע על אחוז הצלחת קליטת העובדים מהמגזר?     

נוואף אבו מעמר: מאוד

אליהו (אלי) רביבו: כי אתה מבין - - -

נוואף אבו מעמר: אני מבין את השפה, מבין את הכל

אליהו (אלי) רביבו: מכבדים אותך, יודעים מה המורשת שלך, יודעים מה ההקשרים המשפחתיים שלך

נוואף אבו מעמר: כשבא אליי עובד - - -

נוואף אבו מעמר:  אני אתן לך דוגמה, כשבא אליי מישהו שאני יודע שלא בא לעבוד ויש לו כל מיני - - -

נוואף אבו מעמר:  הסתכלתי עליו ככה ואמרתי לו תגיד לי אתה בא לעבוד? לא חסר לך כסף ואתה ככה וככה ונתתי לו את כל הרקע שלו

נוואף אבו מעמר:  הוא נשאר עם פה פתוח - - -

דיקלה טקו: אז למה הוא בא מלכתחילה? - - -

נוואף אבו מעמר: כן

עדן ביטקובר: יש פער גדול בתהליך הגיוס של המגזר הבדואי, או בגלל פערי שפה או בגלל פערי תרבות או דברים אחרים

עדן ביטקובר:  יש פער ויכול להיות שזה אפילו בתוך שירות התעסוקה

עדן ביטקובר:  יושבים פה גם נציגי תעשיינים וגם משרד הכלכלה ומשרד העבודה

עדן ביטקובר:  איך לדעתך נציגי המגזר הבכירים, אתה המנכ"ל וליד שהוא חבר כנסת, יכולים לגשר על הפער הזה? אולי עמותה לתעסוקת בדואים

נוואף אבו מעמר: יש, יש לך את ריאן שהיא עמותה לא?     

מוסא נריין: כן

עדן ביטקובר: למה עדיין - - -?     

נוואף אבו מעמר: יש הרבה

עדן ביטקובר: כנראה הם עושים דברים מאוד יפים ועדיין יש פער מאוד גדול של עובדים

עדן ביטקובר:  בוא נדבר רק על אזור הדרום

נוואף אבו מעמר: כי יש הרבה מעסיקים שמעדיפים לעבוד עם קבלני משנה

נוואף אבו מעמר:  אותו קבלן משנה לוקח את העובד ובמקום להוציא לו תלוש על שכר מינימום ומעלה וכל התנאים והפרשות, לא עושה לו כלום ולא נותן לו כלום

נוואף אבו מעמר:  אז אותו קבלן לוקח את העובדים וזו הבעיה

נוואף אבו מעמר:      יש בעיה גם עם מעסיקים שלא רוצים לקלוט עובדים באופן ישיר

נוואף אבו מעמר:  הם מעדיפים קבלני משנה ואז - - -

נועה: ואתה לא מרגיש שייך למקום

נוואף אבו מעמר: בדיוק, אתה לא מרגיש שייכות למקום

נוואף אבו מעמר:  הקטע של השייכות הוא לא מכיר - - -

נוואף אבו מעמר:  הנושא הגדול הוא הסברה

נוואף אבו מעמר:  אני  - - -

נוואף אבו מעמר:  כשעובד חדש מגיע לפה - - -

עדן ביטקובר: אתה עושה לו איזה מן הכשרה? חניכה? מצמיד אותו לעובד ותיק?     

נוואף אבו מעמר: הוא עובר את כל ההכשרה

נוואף אבו מעמר:  הוא עובר בטיחות, אבטחת איכות, וגם מנהל מחלקה  עובד שלו מלווה אותו

אליהו (אלי) רביבו: יש לנו פה נציגים מהתעשיינים?     

דנה אופיר: לא

דנה אופיר:  אני פה מהתאחדות התעשיינים

דנה אופיר:  התעשיינים עצמם לא כאן

אליהו (אלי) רביבו: זה מסביר הרבה אבל יש שאלות שאת רוצה לשאול?         

דנה אופיר: ביקרתי ושמעתי, הייתי כאן

דנה אופיר:  מאוד מעריכה את העבודה שהם עושים פה אבל זה לא - - -

אליהו (אלי) רביבו: מה עם יודעים ומבינים ששאר התעשיינים לא מבינים?     

דנה אופיר: קודם כל אני חושבת שזה קשור גם למקום הפיזי שהם נמצאים בו, כי אותו הדבר קורה גם בסודה סטרים

דנה אופיר:  הם בעצם "בשכונה" עדיין

עדן ביטקובר: אבל הוא עושה הסעות, הוא אמר שהוא עושה הסעות מהבית

דנה אופיר: הוא עושה הסעות מהבית?     

עדן ביטקובר: אם הוא היה נמצא באשדוד הוא עדיין היה נוסע כל יום

דנה אופיר: מאיפה אתה מסיע מהבית?     

קריאה: מכסייפה

קריאה:  כסיייפה מאוד רחוקה

נוואף אבו מעמר: כל המגזר הבדואי מביר הדאג', כסייפה, חורה, רהט

דנה אופיר: בעצם מכל המגזר

נוואף אבו מעמר: גם מהמגזר היהודי

נוואף אבו מעמר:  יש לי הסעה מערד, חסידות גור, נתיבות, באר שבע, אלעד, בני ברק, נתניה

דנה אופיר: הם מגיעים לכאן?     

נוואף אבו מעמר: כן, כל יום בבוקר

נוואף אבו מעמר:  כמו שעון שוויצרי

נוואף אבו מעמר:  מגיעים בשעה 4:30

דנה אופיר: אני חושבת שזה קשור גם לגודל והעוצמה של החברה

דנה אופיר:  חבר הכנסת

דנה אופיר:  זה מאוד קשור לגודל והעוצמה של אותו מעסיק

אליהו (אלי) רביבו: חבר'ה מגיעים לכאן מלוד

אליהו (אלי) רביבו:  עובדים מהמגזר, הם לא פרופסורים

אליהו (אלי) רביבו:  הם עובדי כפיים בעיקר

אליהו (אלי) רביבו:  סיפור של שעה וחצי או שעה ועשרים

אליהו (אלי) רביבו:  תסבירו לי איך לאותם עובדים לא נותנים לעבוד באוסם שנמצאת קרוב לבית, בשוהם, והם הסכימו לבוא לעבוד כאן לעבודה בתנאים מורכבים

שירן מוסקוביץ': אני אשמח להגיד מילה על נושא המעסיקים

שירן מוסקוביץ':  אני שירן, מתכנית ריאן, אני מנהלת תחום קשרי מעסיקים והכשרות בתוכנית

שירן מוסקוביץ':  יש לי ניסיון רב עם מעסיקים

שירן מוסקוביץ':  אנחנו פרוסים מאזור ואדי ערה עד הנגב

שירן מוסקוביץ':  צריך להבין שזה גם עניין כלכלי אבל גם עניין של רצון והבנה שצריך להשקיע בזה

שירן מוסקוביץ':  שני המעסיקים פה דיברו על בניית תשתית שלקחה להם זמן וגבתה מהם מחיר כלכלי אבל ברגע שהתשתית נבנתה זה התחיל לרוץ

שירן מוסקוביץ':      המעסיקים הקטנים בעיקר לא נמצאים שם

שירן מוסקוביץ':  הם לא נמצאים שם כי החסם הראשוני הוא הנושא הכלכלי

שירן מוסקוביץ':  במקרה הייתי בפגישה ביום חמישי עם אוסם על תעסוקת חברה ערבית, החסם העיקרי שם היה שאין הסעות מחורה

שירן מוסקוביץ':  ישב שם מוניר, בדיוק סיפרתי - - -

אליהו (אלי) רביבו: למה צריך מחורה?     

שירן מוסקוביץ': אני תכף אסביר

שירן מוסקוביץ':  מרהט לכולם יש

אליהו (אלי) רביבו: אני בן העיר לוד

אליהו (אלי) רביבו:  יושב פה מעסיק, לא מציג מצג שווא אלא מספר את האמת

אליהו (אלי) רביבו:  העבודה לכל מי שמגיע לא מקצועי מתחילה ברצפת הייצור

אליהו (אלי) רביבו:  מגיע עובד מלוד לכאן, לא יותר פשוט להגיע מלוד לשוהם? למה הוא מסכים לבוא לפה ולא לבוא לשוהם?      

שירן מוסקוביץ': השאלה עוד הפעם - - -

שירן מוסקוביץ':  הוא בא ולוקח אותו מהבית     

אליהו (אלי) רביבו: תסבירי לי מה התשובה על זה

שירן מוסקוביץ': אסביר

שירן מוסקוביץ':  זה בדיוק מה שאני עושה, מנסה לעשות את החיבור הזה

אליהו (אלי) רביבו: יש הסעה, הם נותנים הסעה

שירן מוסקוביץ': אם הם נותנים הסעה בדרך כלל זה יעבוד

אליהו (אלי) רביבו: אז הנה, לא עובד

אליהו (אלי) רביבו:  נפגשתי עם תעשיינים

שירן מוסקוביץ': שנותנים הסעה מהבית?     

אליהו (אלי) רביבו: כן

אליהו (אלי) רביבו:  לא עובד

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא יודע מה נופל בדרך

דנה אופיר: השאלה אם המעסיק לא לוקח את אותו עובד או שהעובד לא רוצה לעבוד באותו מקום עבודה

אליהו (אלי) רביבו: העובד לא רוצה

עדן ביטקובר: זו ההכשרה, ההטמעה, השפה

שירן מוסקוביץ': אז זה התנאים? בסוף זה נופל על זה

דנה אופיר: אז זה התנאים? אם העובד לא רוצה לעבוד - - -

אליהו (אלי) רביבו: אולי צריך לוודא שיהיה מנהל עבודה מהמגזר בכזה מפעל

שירן מוסקוביץ': זו אותה בניית תשתית, הרצון להשקיע

עדן ביטקובר: ברגע שיש שלושה, הרבה יותר קל לקלוט את הרביעי כי הם מכירים

עדן ביטקובר:  אם אני צריך עכשיו לפתוח מפעל פה, מאיפה אתחיל לגייס מכסייפה? מאיפה אני מכיר שם? איך אני עושה את זה? אבל ברגע שיש לך כבר עובד או שניים יותר הגיוני שהשלישי יבוא כי הם מכירים

וליד אל-הואשלה: אלי שים לב שאנחנו מדברים על שני מפעלים, עוף עוז וסודה סטרים שנמצאים בנגב

וליד אל-הואשלה:  המיקום מאוד חשוב ומרכזי בגיוס עובדים

אליהו (אלי) רביבו: הנה אבל היה פה אברהם מימון, הוא מהנגב

אליהו (אלי) רביבו:  מעסיק אנשים מהפזורה במשך עשרות שנים

אליהו (אלי) רביבו:  הוא מעסיק רק מי שהוא הצליח לגייס פעם, עכשיו הוא אומר שהוא לא מצליח לגייס

וליד אל-הואשלה: אני רוצה שנשמע את שירות התעסוקה

עופר: באיזה היבט אתה רוצה לשמוע?     

וליד אל-הואשלה: בהיבט של מימון

וליד אל-הואשלה:  יש כאלה מעסיקים שלא מצליחים לגייס או שיש שם סוגיה ספציפית שקשורה למימון?     

עופר: אסביר לך

עופר:  מעסיקים זה עניין גיאוגרפי

עופר:  שאלת על שוהם

עופר:  רוב האנשים שם בשביל לשלם ארנונה צריכים לקנות בית בבאר שבע

עופר:  זה אומר שהשכר שמציעים במקומות עבודה כמו אוסם בשוהם הוא לא שכר רלוונטי לאנשים שמפנים לשם

אליהו (אלי) רביבו: למה?     

עופר: כי אלו בדרך כלל אוכלוסיות חזקות, אוכלוסיות שמחפשות דרך אחרת

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  הייתי בסיור באוסם

אליהו (אלי) רביבו:  העבודה היא עבודת כפיים, עבודה מאומצת

אליהו (אלי) רביבו:  חלק גדול ממנה בחדרי קירור

אליהו (אלי) רביבו:  הם מתחילים בשכר של 7,000 או 8,000 שקלים בחודש

אליהו (אלי) רביבו:  יש להם גם כל מיני סוגי תמריצים

עופר: זה משמרות, עבודה פיזית

עופר:  זה לא הולך

שירן מוסקוביץ': בדיוק

שירן מוסקוביץ':  זה בשעות מאוד לא נוחות

שירן מוסקוביץ':  יש הסעות רק מרהט שברהט יש הרבה אלטרנטיבות

עופר: אתה צריך ללכת על שכר, תנאים ומרחק גיאוגרפי

עופר:  עבודה פיזית או לא

עופר:  לא כולם מסוגלים לעבוד פיזית

עופר:  יש אנשים שבתפיסת העולם שלהם, הסביבה שלהם לא כזאת

מוסא נריין: אני חושב שבסודה סטרים התפיסה הארגונית בתוך המפעל, החיבור עם האנשים, היחס שמגייסים, הכבוד, הערכים והשייכות

מוסא נריין:  איך מחברים את העובד לארגון ומשם זה צומח

מוסא נריין:  פגשנו הרבה מעסיקים שמגייסים להם עובדים, מראיינים אותם, פוגשים ורואים אותם ומשחררים אותם אחרי אותה אחרי תקופה

וליד אל-הואשלה: מוסא, מה אנחנו צריכים לעשות כדי לקלוט עוד עובדים?     

מוסא נריין: שני דברים

מוסא נריין:  קודם כל אתה מציב למעסיקים שכלל שהעובד עובד בתקופה של שלושה חודשים או יותר הוא צריך לקבל סבסוד וגם ההכשרות של העובד

מוסא נריין:  במרכז ריאן יש לנו סדנאות, הכשרות וגם הכוון תעסוקתי לכל מי שמגיע אלינו

מוסא נריין:  אנחנו קודם כל עובדים על האישיות של העובד

מוסא נריין:  אנחנו לא חברת כוח אדם

מוסא נריין:  היו לנו הרבה הצלחות, עבדנו עם כמה מעסיקים, הרוב המשיכו

מוסא נריין:      אחד החסמים והקשיים של החברה זו תחלופת עובדים

מוסא נריין:  עובד מתחיל ועובד שבוע או חודש ועוזב את העבודה

וליד אל-הואשלה: למה עוזב?     

מוסא נריין: מכמה סיבות

מוסא נריין:  קודם כל מבחינת המרחקים

מוסא נריין:  שינויים בתוך המעסיק

מוסא נריין:  אולי הוא לא מתחיל לחבר אותו ולשמר אותו

מוסא נריין:  הצעות אחרות

מוסא נריין:  הוא מתחיל לעבוד ויש הצעה אחרת

מוסא נריין:  אבל מה שרציתי להגיד שאנחנו במרכזי ריאן עובדים על שלושה שלבים

מוסא נריין:  השלב הראשון הוא האיתור

מוסא נריין:  האיתור הוא הצעד הכי משמעותי, לאתר מי שמעוניין לעבוד

מוסא נריין:      השלב השני הוא הכשרה בשפה העברית

מוסא נריין:  הדבר השלישי הוא הניהול, בינינו וגם אצל המעסיק

מוסא נריין:  בפגישות שלנו עם מעסיקים, לפני שהוא קולט אותו ליום הראשון הוא צריך להכיר אותו במשרד אצלנו

מוסא נריין:  בוא תנהל איתו שיחה, תבין ואחר כך הצעד השני אתה יכול לאט לאט - - -

שירן מוסקוביץ': מוסא אבל התנאים

שירן מוסקוביץ':  אנחנו חייבים לשים את הדבר הכי משמעותי - - -

עופר: מוסא, כמה השמות עשית ב-2023?     

מוסא נריין: אגיד לך מה לגבי השמות

מוסא נריין:  הייתה לנו הרצאה בשבוע שעבר והצגנו את הנתונים

מוסא נריין:  אנחנו תכנית מבוססת נתונים על ידי משרד העבודה ויש לנו יעד של השמות

מוסא נריין:  נתנו לנו יעד של 42%, הגענו ל-46%

עופר: כמה במספר?     

מוסא נריין: 1,718

מוסא נריין:  זה אומר שיש פוטנציאל החברה מעוניינת להשתלב במקומות התעסוקה

עדן ביטקובר: את האנשים האלה בדקתם אחרי חצי שנה - - -?     

שירן מוסקוביץ': כן

שירן מוסקוביץ':  אנחנו נשארים איתם בקשר

מוסא נריין: כן

מוסא נריין:  קיבלנו על ידי משרד העבודה והביטוח הלאומי ואלה הנתונים שיש לנו

עופר: הוא מקבל דורשי עבודה שלא זכאים לאבטלה והבטחת הכנסה

עופר:  אין להם את החסם של הקצבה

עופר:  הם באים מרצון

עופר:  זה הדבר הבסיסי ביותר, זה ההבדל המשמעותי

עופר:  אנשים רוצים ויכולים ולא מעניין אותם הקצבה

שירן מוסקוביץ': המסלול הוא מסלול להשמה, זה נכון, הוא לא מסלול לקבלת קצבה

עופר: זה החסם העיקרי

עופר:  וכמו שהוא אמר - - -

שקלים: יכול להיות שיש פה סוג של גאוות יחידה, גאוות מקום

שקלים:  אני שם לב שיש משפחתיות

שקלים:  דיברתי גם עם ראש המועצה

שקלים:  זה כנראה אחד הדברים ששומרים על יחד ושאנשים ירצו לבוא

שקלים:  יש חבר מביא חבר וזה שומר את האנשים

עדן ביטקובר: זה לא שונה מההייטק

עדן ביטקובר:  גם בהייטק יש חבר מביא חבר

שירן מוסקוביץ': אני מצטערת שאני אומרת את זה גם אבל אני חושבת שהמפתח הוא התאמת תנאים

שירן מוסקוביץ':  אם יושבת סודה סטרים ואומרת שהיא התאימה לאותה אוכלוסיית נשים את שעות המשמרות יש כאן מאמץ של המעסיק לעשות את ההתאמה לאוכלוסייה

שקלים: אני חייב לצאת, אני מתנצל מראש

שקלים:  אני לא חבר בוועדה אבל הסיור הזה היה - - -

שקלים:  הגעתי לראות אנשי כפיים שבאמת באים ועובדים על אחת כמה וכמה שזה מפעל שמשלב יהודים וערבים, דתות יחד, היה כיף לראות

שקלים:  דיברתי גם עם ראש המועצה

שקלים:  הגעתי חצי שעה לפני שאתם הגעתם אז יצא לי להסתכל על דברים לפני

שקלים:  תודה רבה

וליד אל-הואשלה: אני רוצה רק להגיד כמה דברים כאשר אתה עוד נמצא פה

וליד אל-הואשלה:  חשוב לי, אנחנו גם כחברי כנסת, אני רוצה שאושר יחד איתי ועם אלי יושב ראש הועדה נביא יחד מהלך של חיבור הבדואים עם החברה הישראלית הכללית

וליד אל-הואשלה:  זו המטרה שלי, לשלב כמה שיותר צעירים בשוק העבודה

וליד אל-הואשלה:  זו המטרה של כולנו

וליד אל-הואשלה:       אין עכשיו פלסטינאים

וליד אל-הואשלה:  הבדואים לא יחליפו את הפלסטינאים ולא יחליפו את הערבים, אין סיכוי

וליד אל-הואשלה:  אבל אם יש הזדמנות אני רוצה שיהיו שם

וליד אל-הואשלה:  הדבר החשוב ביותר או שאם יש עוד יזמים ועוד משקיעים שיכולים לרדת לנגב, כמו סודה סטרים וכמו נוואף שהקים את המפעל הזה כאן יחד עם ראש המועצה

וליד אל-הואשלה:  אני רוצה עוד יזמים

וליד אל-הואשלה:      אם מוסא יכול לעשות לנו אחרי הבחירות של הרשויות המקומיות בנגב שנביא עוד משקיעים כאן יחד עם ראשי רשויות אני רוצה שכולנו נתגייס למטרה הזאת

שקלים: בסדר גמור, בעזרת השם

דיקלה טקו: צריך מחלקה של משאבי אנוש במפעל ושיהיה בה עובד שהוא אחראי על הגיוס של העובדים

דיקלה טקו:  הוא יידע לדבר איתם, הוא יידע מה המפעל הצריך

וליד אל-הואשלה: זה רעיון מצוין

עדן ביטקובר: יש באוסם

עדן ביטקובר:  אתה תצליח להביא להם עובדים בדואים נכון?     

דנה אופיר: אבל זה רק איפה שיש מחלקת משאבי אנוש גדולה

שירן מוסקוביץ': במקומות שאין אני מביאה

שירן מוסקוביץ':  הצוות שלי פרוס - - -

שירן מוסקוביץ':  אני אומרת להם תנו לאנשים שלי לשבת - - -

שירן מוסקוביץ':  לא כל מועמד - - -

וליד אל-הואשלה: אני חושב שזה רעיון מצוין

נוואף אבו מעמר: זה לא נכון

נוואף אבו מעמר:  כשסודה סטרים התחילו בגיוס עובדים, היה להם מישהו מהצפון שקוראים לו - - -

נוואף אבו מעמר:  ערבי מהצפון, הוא גייס להם האוכלוסייה הבדואית

נוואף אבו מעמר:  אחר כך החזירו אותו למפעל השני והמשיכו

קריאה: זה עוד יותר - - -

קריאה: אפילו היו פה אצלנו לפני

נוואף אבו מעמר: נכון

עדן ביטקובר: ברגע שיש גרעין ראשון - - -

עופר: אני יכול להגיד מהניסיון שלי, ניסיון של שירות התעסוקה

עופר:  עבדנו בשני שלבים עם כמה מפעלים והייתה שם הצלחה

עופר:  בסוף הכל נגמר בתקציב

עופר:  היה מסלול אחד בו אנחנו נותנים למפעל את דורש העבודה, דרוש העבודה נקלט אצל המעסיק, המעסיק מקצה מדריך מטעמו והוא מקבל על כל עובד כזה 18,000 שקלים

עופר:  18,000 שקלים נטו

עופר:       היה מסלול שני שנקרא שובר מעסיק

עופר:  הוא מקבל מענק והוא מתחייב מראש שנניח בסוף התהליך השכר של העובד יהיה 8,500 או 9,000 שקלים, מכשיר אותו ומקבל מענק של קרוב ל-12,000 על אותו דורש עבודה

עופר:  זה הוכיח את עצמו

עופר:  יש לנו הצלחות מסחררות בדבר הזה

עופר:  יש לנו גרפים ואני מוכן להעביר לך את זה של שובר מעסיקים, משום מה לקחו את התהליך המצוין הזה שהיה

עופר:  המעסיקים רצו את זה ואנחנו רצינו את זה בנוסף לכך דרושי העבודה נמצאים במפעלים ומרוויחים שכר של 12 אלף שקלים ואף יותר כשהפריון היה להם וזו הצלחה מסחררת

עופר:  זה היה מסלול מוצלח מאוד ולצערי הרב משכו את זה

עופר:       הדבר הכי חשוב לי במגזר הבדואי ואני אומר את זה פה ואמרתי לבני צרפתי גם, השפה

עופר:  החסם של השפה הוא קריטי

עופר:  כשאתה רוצה להביא עובד, ולאו דווקא למפעל הזה, אם אני רוצה לשלוח היום דורשת עבודה למעסיק, סליחה על החסמים שאני מדבר עליהם

עופר:  דורשת עבודה שלבושה על פי המסורת, אין מה לעשות

עופר:  זה הלבוש שלה, אלה הקודים ההתנהגותיים שלהם, זו התרבות שלהם

עופר:      אם אני שולח אותה לעבוד במקום עבודה בגראנד קניון

עופר:  הוא ראה את הלבוש שלה, היא לא יודעת לדבר, הוא אומר לה לחזור בחזרה ללשכה והוא לא רוצה לדבר איתה בכלל

עופר:  אני אומר דברים קיצוניים אבל זה מה שקורה, אתה מכיר את זה נוואף

נוואף אבו מעמר: נכון

עופר: במקרה הזה זה מפעל קלאסי שיכול לקבל את האנשים האלו

עופר:  אין לנו הרבה מפעלים כאלה

עופר:  מפעל שמבין את התרבות, השפה, החסמים ויודע מה הצרכים שלהם

עופר:  אי אפשר להשוות את העוצמה הזאת שיש לו פה למעסיקים הקטנים

עופר:      אני לא מצדיק אותם

עופר:  אני חושב שלא, אבל לו מבחינתו אין את המשאבים והתקציבים כדי להתמודד עם זה

עופר:  לכן אני אומר שצריך למצוא מקומות עבודה שמתאימים לתרבות

עופר:  לא ללכת רק לפי חוק

עופר:  לתת חוק ולתת הפניה שאם היא תחזור בחזרה תשלול לה את הקצבה זו לא הדרך

עופר:      הדרך היא לעשות התאמה

עופר:  כמו שאמר נוואף, לשמוע את דרוש העבודה, לשמוע את המעסיק ולעשות את ההצלבה הזאת כשמבינים את החסמים משני הכיוונים

עופר:  יש כאן קודים תרבותיים

עופר:  יש לי דורשות עבודה שנמצאות עשרה קילומטרים מהכביש והולכות ברגל לכביש בפזורה

עופר:  הן הולכות עשרה קילומטרים בשביל להגיע לשירות התעסוקה, שלוש שעות נסיעה לכל צד

עופר:  זה יוצא דופן

עופר:      יש נשים שנמצאות עשרה קילומטרים מהכביש שאין להן פעוטונים לילדים בפזורה ואין איפה לשים את הילדים

עופר:  אין דברים בסיסיים ביותר

עופר:  אלו חסמים שאנחנו כמדינה וממשלה חייבים לטפל בהם

עופר:  להסיר את כל החסמים ולאפשר להם את זה

עופר:  אבל זה רק ברגע שאתה מבין את זה

עופר:      אני כמנהל מחוז מבין את הצרכים האלו ולי קל יותר לדבר עם נוואף

עופר:  נוואף בזמן האחרון לא פתח הזמנות לשירות התעסוקה

עופר:  לא מתבייש להגיד את זה

עופר:  הוא לא פתח כי הוא עבר לשיטה של נטוורקינג, חבר מביא חבר

עופר:  יש פה ושם מקצועות שאני מגייס

עופר:  אותו הדבר בסודה סטרים

עופר:  יש לי 12 הזמנות פתוחות ל-12 עובדים בלבד

עופר:  כל המפעל הגדול הזה רק 12 עובדים

עופר:      למה? כי היא אמרה שם

עופר:  אנחנו עובדים בנטוורקינג

עופר:  אנחנו מביאים אנשים דרך חבר מביא חבר

עופר:  זה שוק העבודה היום

עופר:  87% משוק העבודה מתנהל ככה

עופר:  אני מתעסק בכשל שוק

עופר:  כשיש כשל שוק אני צריך להביא דורשי העבודה שאני מכיר את החסמים שלהם ולעשות להם השמות בהתאם למגבלות

עופר:  יש כאן מגבלות שהן שונות מהמגזר היהודי

עופר:  יש מגבלות של לבוש, שפה, השכלה

עופר:      יש פה מלא חסמים שצריך  - - -

עופר:  כמה משרדי ממשלה צריכים להתערב בנושא הזה, זה לא רק שירות התעסוקה

עופר:  זה לא פשוט

עופר:  לדעתי זו בעיה של כמה משרדי ממשלה שצריכים לעשות שולחן עגול, להוציא את המשימה הזו החוצה ולתת מענה הוליסטי

עופר:  שכל מיני משרדי ממשלה, נניח משרד החינוך

עופר:  אמרת היום משהו אלי

עופר:  שים ארבע שעות במערכת של נושא של תעסוקה, יגיעו לגיל 18 יכולים ללכת גם לגיוס לצה"ל וגם לשוק התעסוקה

עופר:      זה תהליך שצריך לבנות אותו

עופר:  אי אפשר לבוא ולהגיד שירות התעסוקה או מרכז ריאן

עופר:  זו חייבת להיות קבוצה

עופר:  זה מה שאני חושב שצריך לעשות

עופר:  איגום משאבים

ליאור כלפה: אני רק רוצה להוסיף ברשותכם שאני חושב שבסופו של דבר כשמסתכלים על התהליך, שירות התעסוקה ומרכז ריאן מטפלים בזה כשהאדם מגיע לגיל 23, 24, 25 וכדומה

ליאור כלפה:  אנחנו יודעים היום לזהות שהבעיה העיקרית שלנו היא סוגיית השפה

ליאור כלפה:  אם נלך לדור הקודם של החברה בדואית, כולם ידעו עברית

ליאור כלפה:  כשאני מגיע לאוהל בדואי אני יכול לדבר עם האבא והסבא בעברית שוטפת אבל הילד בן ה-17 או ה-18 לא יודע לדבר עברית

ליאור כלפה:      בשבוע שעבר הייתי במגמת חמש יחידות מתמטיקה באבו תלול

ליאור כלפה:  שאלתי מי יודע עברית ואף אחד לא ידע

ליאור כלפה:  אתה מגיע לחסם מרכזי

ליאור כלפה:  החסם היא חסם משמעותי לא רק בהיבט תעסוקה אלא גם בהיבט של השתלבות בחברה הישראלית ולפעמים גם מגיע לרמה של ניכור

ליאור כלפה:  אני יכול להגיד שבדיונים פנימיים של משרד החינוך אנחנו מבינים שהפתרון של זה הוא קשה ויקר אבל אין לזה פתרון אחר

ליאור כלפה:      לדעתי הפתרון זה ייתן מעטפת לשאר הדברים

ליאור כלפה:  הפתרון הוא שילוב של מורים יהודיים בתמריצים, כמו שמעסיקים מורים למתמטיקה ואנגלית בפריפריה בחוזה אישי, להעסיק מורים יהודיים בתוך בתי הספר של החברה הבדואית

ליאור כלפה:  אין הרבה קופצים על זה

ליאור כלפה:  אני יכול להגיד לכם שביקרתי בבית ספר של חסן אל רנאמי באבו קרינת

ליאור כלפה:  אתה מגיע לשם ויש מורה מנתיבות

ליאור כלפה:  אישה שמגיעה יום-יום מנתיבות

ליאור כלפה:      אתה מדבר עם ילד בכיתה ה והוא יודע לדבר איתך עברית

ליאור כלפה:  הוא יכול לתת משפט בעברית

ליאור כלפה:  זו נוכחות של מורים

ליאור כלפה:  יש שניים או שלושה מורים יהודיים בתוך בית הספר

ליאור כלפה:  כדי לפתור את העניין, וכרגע אין לזה תקצוב, שורשית ולא כל פעם לטפל בזה בפלסטר בסופו של דבר השפה העברית היא החסם המרכזי בחברה הבדואית

ליאור כלפה:  היא הולכת ומחמירה ככל שצעירים יותר ואני חושב שעל זה יעידו גם אנשי ריאן ושירות התעסוקה שלדעתי פוגשים את זה אחר כך

ליאור כלפה:      בשבוע שעבר ישבתי עם אנשי אקדמיה מאוניברסיטת בן גוריון

ליאור כלפה:  מגיעים אליהם סטודנטים עם בגרות מצוינת אבל שלא יודעים להגיד משפט בעברית

וליד אל-הואשלה: חלק גדול מהבעיה הוא משרד החינוך

ליאור כלפה: נכון, אבל אני לא רוצה להפוך את משרד החינוך לאשם כי אחד הדברים שמשרד החינוך עושה הוא לגייס מורים

נוואף אבו מעמר: אנחנו לומדים עברית מכיתה ג'

ליאור כלפה: כן אבל זו לא עברית מדוברת

נוואף אבו מעמר: כן אבל אני לא חושב שיש מישהו שלא יודע

קריאה: זה כשל של משרד החינוך

נוואף אבו מעמר: אם יש מי שבכיתה ט-יב לא יודעים ויש כאלה שיודעים זה כשל של המנהלים לא של משרד החינוך

בני צרפתי: שיטת הלימוד היא אחרת

בני צרפתי:  מלמדים אותם עברית כמו שמלמדים אותנו אנגלית, בגלל זה יש מי שיוצא מהתיכון ולא יודע להגיד משפט אחד באנגלית

בני צרפתי:  למה? מי שמלמד אותו הוא לא דובר אנגלית בעצמו אלא בעצמו מדבר עם טעויות, אז איך הילד לא יהיה עם טעויות? אותו הדבר פה

בני צרפתי:  רוצים ללמד עברית, צריך מישהו שמדבר עברית כשפת אם ובצורה שוטפת

אליהו (אלי) רביבו: אני חושב שהבעיה היא קצת יותר שורשית

אליהו (אלי) רביבו:  שיטת בחירת המנהלים ואנשי החינוך במגזר הבדואי צריכה להשתנות

מוסא נריין: אל תיכנס למקום הזה

אליהו (אלי) רביבו: אם אנחנו רוצים לתת טיפול שורשי זה אמור להתחיל שם

אליהו (אלי) רביבו:  וליד

וליד אל-הואשלה: כן?     

שירן מוסקוביץ': אפשר אולי לתמרץ מעסיקים לאפשר קורסי עברית בתוך המפעלים עצמם ואז לאפשר לאותו עובד - - -

קריאה: או לפני שהוא מגיע למעסיק

שירן מוסקוביץ': הרבה פעמים האנשים שמגיעים אלינו לא משתלבים בקורסי עברית, מאוד קשה לנו לשלב אותם כי הם צריכים כסף וצריכים עבודה

שירן מוסקוביץ':  אם נצליח לייצר מסלול היברידי בו הוא גם לומד עברית וגם מדבר עברית כי הוא נמצא בסביבה מעורבת ולצד זה להשתכר ולהכניס כסף הביתה הצלחנו להרוג שתי ציפורים במכה

דיקלה טקו: רק מעסיקים גדולים יכולים להרשות לעצמם את זה

שירן מוסקוביץ': או תמריץ

דנה אופיר: המעסיק הקטן חייב לקלוט את העובד ושייכנס לעבודה

שירן מוסקוביץ': או תמריץ לטובת הדברים האלה או איזה סבסוד מהמדינה שיידע לכסות את זה

קריאה: אני חושבת שהכשל הוא של משרד החינוך

קריאה:  איך יכול להיות שהם לא יוצאים בכיתה יב עם עברית בסיסית? זה לא הגיוני בכלל

קריאה:  אם חיים בישראל

שירן מוסקוביץ': כשלים קל לנו למצוא, אנחנו כרגע צריכים פתרונות

בני צרפתי: הסבירו את זה, לא מדברים איתם עברית

בני צרפתי:  כמו שאנחנו יצאנו מתיכון בלי אנגלית

בני צרפתי:  סיימתי חמש יחידות ולא ידעתי לדבר מילה אחת באנגלית

עדן ביטקובר: לא חייבים לדבר עברית

עדן ביטקובר:  יש לא מעט מעסיקים שאם העסיקו פלסטינאים אז מישהו דיבר ערבית

שירן מוסקוביץ': כי הם מעסיקים בתוך הפלסטינאים קבוצה שיודעת לדבר עברית ומקשרת לשאר הפלסטינאים

שירן מוסקוביץ':  צריך לייצר את זה

עדן ביטקובר: היום יש מעסיק בבאר שבע עם 50 עובדים בתעשייה, אין אף אחד שמדבר ערבית? לא הגיוני

עדן ביטקובר:  50 עובדים בתעשייה

ליאור כלפה: בואו ניקח את עצמנו

ליאור כלפה:  הביטחון העצמי שלי כשאני נמצא בראיון או שיח עם דוברי אנגלית בסביבה נמוך באופן אוטומטי

ליאור כלפה:  אני חי החברה הבדואית שבע שנים מאוהל לאוהל ובית לבית

ליאור כלפה:  הביטחון העצמי של בחור בדואי, בניגוד אלינו הישראלים שאנחנו עוברים שלוש שנים צבא לפני שאנחנו יוצאים לתעסוקה או ללימודים, הוא ישר בגיל 18 מתחיל אקדמיה או הולך לתעסוקה

ליאור כלפה:  הוא רך בשנים

ליאור כלפה:      אני קלטתי אצלי לא מזמן אצלי באגף עובדת בדואית

ליאור כלפה:  זה תהליך

ליאור כלפה:  להכניס בחורה צעירה, בת 19 וחצי בערך, שנכנסת לעבוד בתוך האגף, בתוך השירות הציבורי שיש לו ד-נ-א מסוים, אתה צריך לעזור לה לצבור את הביטחון העצמי

ליאור כלפה:  לה למשל יש עברית שוטפת

ליאור כלפה:  היא גדלה בבית שהעברית מדוברת בו

ליאור כלפה:  את החסם הזה אין לה

ליאור כלפה:  אבל כדי להיכנס לסביבה ולפרוץ את הדבר שהיה נראה מבחוץ תקרת זכוכית שהיא לא יכולה לעבור אותה

ליאור כלפה:      הוא מגיע בלי עברית

ליאור כלפה:  הוא מגיע למפעל ומגמגם

ליאור כלפה:  הוא לא יודע להציג את עצמו בגלל העברית

ליאור כלפה:  המעסיק לא יודע לדבר איתו בערבית

ליאור כלפה:  אני חושב שזה אחד החסמים המרכזיים

ליאור כלפה:  האתגר שלנו, שלי ושל אחרים פה, הוא להביא יחד עם אגף עובדי הוראה במשרד החינוך ולראות איך מוצאים מסלול לתמרץ מורים יהודיים להשתלב בבתי הספר בחברה הבדואית

ליאור כלפה:  זה אינטרס לאומי

עדן ביטקובר: לפני כמה זמן זיהיתם את החסם הזה?     

ליאור כלפה: החסם של העברית הוא מאז ומתמיד

ליאור כלפה:  אני באגף הנוכחי שנתיים ואנחנו מזהים בעבודה שלנו במסגרת תכנית החומש שהסוגיה הזו של היעדר שילוב מורים יהודיים בתוך בתי הספר הוא חסם מרכזי לשפה העברית וזה דורש טיפול שורש

עדן ביטקובר: תסלח לי - - -

עדן ביטקובר:  בסוף אתם רשות ממשלתית

עדן ביטקובר:  אם זיהיתם בעיה לפני חמש שנים ועד היום לא הבאתם - - -

ליאור כלפה: אני מדבר איתך על ניתוח של השנה האחרונה במסגרת החומש שאנחנו מפעילים בשנתיים האחרונים

ליאור כלפה:  זה ניתוח של השנה האחרונה שנמצאת בשיח

ליאור כלפה:  אם בשבוע האחרון היית אצלי בחדר היית שומע ישיבה

ליאור כלפה:  אנחנו בשיח מול משרד החינוך שהבעיה המרכזית שלנו ואנחנו מזהים שהפתרון לה הוא שילוב מורים יהודים

ליאור כלפה:  כדי לשכנע מורים יהודים להשתלב בתוך בתי ספר בדואים וגם לנסוע צריך לתמרץ את זה

עדן ביטקובר: פניתם לאוניברסיטת בן גוריון לשלב סטודנטים להוראה לדוגמה?     

ליאור כלפה: לא, מה שכן עשינו בשנתיים האחרונות שהיה פשוט יותר הוא שילוב שנת שירות וסטודנטים במסגרת תכנית מיוחדת שנקראת "בודו"

ליאור כלפה:  תקצבנו את מחוז דרום במשרד החינוך בתקציב מיוחד יחד עם עמותת תמר, עשינו את זה כמיזם משותף איתם

ליאור כלפה:  של איברהים נססרה למי שמכיר, אחד המעסיקים הגדולים בנגב

ליאור כלפה:  פתחנו מסלול שנקרא "בודו"

ליאור כלפה:  אנשי שנות השירות והסטודנטים מגיעים לתוך הבית הספר והם מסייעים להעלות את הרמה בעברית כי הם דוברי עבירת כולם

ליאור כלפה:      זה סוג של מענה מידי

ליאור כלפה:  ללכת למשרד החינוך ולשנות את כל הנושא של תמריצים לעובדי הוראה זה תהליך לא פשוט

ליאור כלפה:  עשינו את זה בשנה שעברה בשבעה בתי ספר והשנה הגדלנו ל-25 בתי ספר

ליאור כלפה:  שנה שעברה היה הפיילוט הראשון

ליאור כלפה:  זה משהו שכן התחלנו במסגרת תכנית החומש לחברה הבדואית

נועם: יש פה עוד נקודה, אם אפשר, נועם ממשרד הכלכלה

נועם:  ליאור, נגעת בה

נועם:  האוכלוסייה היהודית, ואני מדברת על אוכלוסייה כללית לצורך העניין, אחרי צבא הולכת לעבודה מועדפת או לומדת ואז עושה עבודות סטודנטים

נועם:  הם נקלטים בשוק העבודה

נועם:  לי החשיבו את שלוש השנים שעשיתי בצבא כניסיון תעסוקתי

נועם:  לאנשים במגזר הבדואי אין את זה

נועם:  אין את הניסיון התעסוקתי הזה

נועם:  כשהם סיימו 12 שנות לימוד בגיל 18 אין להם ניסיון תעסוקתי והם לא יודעים איך מסתדרים במקום עבודה מבחינת יחסי מרות

נועם:      אני עברתי צבא

נועם:  נתנו לי פקודות, שלחו אותי - - -

עדן ביטקובר: זה נכון גם לערבים באום אל פאחם ועדיין את רואה שם אחוזי תעסוקה גבוהים

עדן ביטקובר:  זה לא טיעון

נועם: אני לא אדם של נתונים

נועם:  אני לא יודעת מה זה אחוזי תעסוקה גבוהים

נועם:  אני לא יודעת אצל איזה מעסיקים, אני לא יודעת באיזה ענף

נועם:  דבר איתי בצורה יותר איכותית ואוכל להגיב

נועם:  אחוזי תעסוקה גבוהים לא אומרים לי כלום

עדן ביטקובר: את טענת שהמחסור בעבר תעסוקתי בצבא של האוכלוסייה הבדואית מונע מהם להשתלב אצל מעסיקים

נועם: לא, זה לא מה שאמרתי

נועם:  אמרתי שכשאתה משווה אוכלוסייה יהודית כללית למגזר הבדואי באותו גיל כשהם משתחררים מהצבא לאוכלוסייה היהודית יש הרבה יותר ניסיון במערכות שיש בהם יחסי מרות

נועם:  זה מה שאמרתי

עדן ביטקובר: אני משווה את האוכלוסייה הבדואית בנגב לאוכלוסייה הערבית בתוך ישראל

נועם: למה? אתה משווה אוכלוסייה יהודית לערבית? למה אתה משווה בדואית לערבית? איך זה קשור?     

שירן מוסקוביץ': עדן, גם פה זו אוכלוסייה יותר מסורתית מאום אל פאחם כמישהי שמכירה את שתי האוכלוסיות ועובדת עם שתיהם

שירן מוסקוביץ':  האוכלוסייה הבדואית יותר מסורתית

עדן ביטקובר: כדי להבין חסמים צריך להשוות תפוחים לתפוחים

נועם: אבל זה לא תפוח לתפוח מה שאתה אומר

עדן ביטקובר: זה תפוח למשהו שדומה

שירן מוסקוביץ': בסופו של דבר האוכלוסייה הבדואית הרבה יותר שמרנית ומבחינת אישה בדואית לצאת מתוך הישוב לעבודה מחוץ הישוב זה אירוע טראומתי

שירן מוסקוביץ':  עד עכשיו שמרו עליה במעטפת של צמר גפן של האבא או האח וזה אירוע טראומתי מבחינתה לצאת החוצה ולעבוד בבאר שבע לצורך העניין

שירן מוסקוביץ':  היא לא ניידת - - -

עדן ביטקובר: זה חסם אוכלוסייה

מוסא נריין: זה לא חסם אוכלוסייה

מוסא נריין:  זה לא שהחברה הבדואית לא רוצה להשתלב בעבודה

מוסא נריין:  כן, יש חסמים תרבותיים אבל אם הייתי הולך לנתיבות או קריית גת והייתי מדבר עם האישה החרדית ואומר לה שתלך לעבוד בדימונה? הייתי פותח אצלה אזורי תעשייה ומפעלים

מוסא נריין:  שלא נגיד שיש מחסור בתשתיות, מחסור בתחבורה, מחסור באזורי תעשייה ועם כל זה להגיד שהחברה הבדואית מסורתית ולא רוצה להשתלב בעבודה

מוסא נריין:  הנה שתי דוגמאות מצוינות

מוסא נריין:  פה וגם רהט, ששירותי המדינה ופתחו וישחררו את כל החיבורים עם אזורי התעשייה ויהיו מפעלים

וליד אל-הואשלה: טוב, חברים

וליד אל-הואשלה:  אני רוצה לסכם לפחות מבחינתי

וליד אל-הואשלה:  אני מאו מודה ליושב-ראש הועדה שהלך איתי את כל הדרך הזאת מאז הסיור בשוהם, הקשיב ושמע ומאוד מחובר לחברה הבדואית

וליד אל-הואשלה:  מאז שביקשתי שנסייר בשני המפעלים של סודה סטרים ועוף עוז הוא מיד נרתם וביקש להתקדם ולהכין את הסיור

וליד אל-הואשלה:  הוא רוצה לסייע ולעזור לאוכלוסייה הבדואית כי הוא גר בלוד ומכיר את האוכלוסייה מקרוב

וליד אל-הואשלה:  יש בדואים גם בלוד וברמלה

וליד אל-הואשלה:  הוא מכיר אותם ומחובר לאוכלוסייה

וליד אל-הואשלה:      אני רוצה להודות לנוואף מנכ"ל עוף עוז על האירוח המדהים

וליד אל-הואשלה:  זו המנטליות שלנו והמסורת שלנו

וליד אל-הואשלה:  תודה נוואף ותודה גם ליושב-ראש המועצה עמאר, אנחנו מאוד מעריכים את זה

וליד אל-הואשלה:  היינו היום בשני מפעלים מצליחים שהצליחו גם לגייס עובדים בצורה טובה ולשמר אותם, אם זה בסודה סטרים ואם זה בעוף עוז

וליד אל-הואשלה:  למה בחרנו דווקא בשני המפעלים האלה? אני רוצה להראות לוועדה ולשאר האנשים שהצטרפו איך אנחנו יכולים לשלב צעירים בשוק העבודה

וליד אל-הואשלה:  מאיפה זה נבע? הייתי בוועדה לביקורת המדינה

וליד אל-הואשלה:  ראיתי דוח חמור של מבקר המדינה שמבציע על כך שאחד מכל שלושה צעירים בדואים בגילאים 18 עד 24 הוא חסר מעש

וליד אל-הואשלה:  לא עובד ולא לומד

וליד אל-הואשלה:  זה נתון יוצא דופן

וליד אל-הואשלה:  שמעתי בבוקר שהיו אנשים שאמרו שאנשים לא רוצים לעבוד

וליד אל-הואשלה:  אני פוגש צעירים במגרשי כדורגל, באצטדיונים, בשווקים, בשכונות

וליד אל-הואשלה:  איפה שיש צעירים אני פוגש אותם ושומע שלפחות חלק מהם, אני רוצה להיות אמיתי גם, חלק מהם אומרים שאין מקומות עבודה, שלא מצליחים להיכנס, שיש חסמים

וליד אל-הואשלה:      מה עשיתי לפני שדיברתי עם - - -

וליד אל-הואשלה:  לא בהקשר של תעסוקה, ביקשתי ישיבה עם יואב קיש וישבתי איתו בכנסת על העניין של השפה

וליד אל-הואשלה:  הייתה לו תכנית ענק שהוא היה אמור להציג לפני כמה חודשים על איך מכניסים יותר תלמידים לתעשייה ואיך אנחנו מצליחים להכניס את התוכנית הזו לתיכונים

ליאור כלפה: הייתה לו הצעת החלטה בנושא העברית לחברה הערבית

וליד אל-הואשלה: בדיוק

וליד אל-הואשלה:  ואז באה המלחמה ולא יודע מה התעכב שם והוא לא הציג אותה

וליד אל-הואשלה:  אני בטוח שיואב יתקדם עם התכנית הזו, הוא מאמין בה

וליד אל-הואשלה:  אליהו נמצא כאן איתנו והוא חבר מפלגתו וגם יושב-ראש הועדה לעובדים זרים וגם מרכז הקואליציה בוועדת הכספים

וליד אל-הואשלה:  הוא יכול לעזור לנו בנושא הזה על מנת שנוכל להתקדם עם יואב קיש איתו

וליד אל-הואשלה:       אני רוצה שקודם כל היזמים יגיעו לנגב

וליד אל-הואשלה:  כמו שהגיעו לאזור התעשייה להבים-רהט אני רוצה שיגיעו גם לשגב שלום ושיהיה עוד מפעל ועוד מפעל בערערה ובכסייפה

וליד אל-הואשלה:  יש כוח אדם אדיר

וליד אל-הואשלה:  יש צעירים שמסיימים תיכון ולא הולכים לצבא, לעבודה או לשום מקום אחר

וליד אל-הואשלה:  הם פשוט יושבים בבית

וליד אל-הואשלה:  אין להם מקום

וליד אל-הואשלה:  אני רוצה שהצעירים שלנו ישתלבו בעבודה

וליד אל-הואשלה:  איך נשלב אותם? זו אחריות הועדה למצוא את הדרך לשלב אותם

וליד אל-הואשלה:       אני רוצה שיהיה עוד דיון המשך אחר כך ואני רוצה שיחד עם הועדה, ואולי גם מרכז ריאן יזום יריד תעסוקה בנגב אחרי הבחירות, על מנת שנביא יזמים ונצליח אולי להקים עוד מפעל אחד או שניים שאנחנו יכולים להכניס - - - 

שירן מוסקוביץ': כנס יזמים ומעסיקים

וליד אל-הואשלה: כן

וליד אל-הואשלה:  אנחנו מוכנים להיות שותפים

שירן מוסקוביץ': אני אשמח

וליד אל-הואשלה: כולנו מגויסים למטרה הזאת על מנת שנצליח כמה שיותר לשלב את החברה שלנו בתוך החברה הישראלית

וליד אל-הואשלה:  זה גם אינטרס של המדינה שהצעירים ישתלבו במקום ללכת לכיוונים אחרים שהם שליליים ולא מראים את הצד החיובי של החברה שלנו

קריאה: ומסכנים את העתיד של החברה

אליהו (אלי) רביבו: טוב, אמנם בהגדרות פעילות הועדה לעובדים זרים לא נכללת שילוב אוכלוסיות ישראליות במסגרות העבודה, אבל כמו שואליד חברי הטוב ביטא, זה נושא קרוב לליבי

אליהו (אלי) רביבו:  המענה שהגענו לתת הוא קודם כל להראות למי שרצים כמוצא ראשון לבקש מכסות לעובדים זרים שניתן לשלב אוכלוסיות נוספות בהעסקה שהיא זולה יותר, יעילה יותר, חברתית יותר והומנית יותר

אליהו (אלי) רביבו:      אוכלוסייה שמודרת ומרגישה פחות שייכת לחיי חברה והפריון היא אוכלוסייה שמפתחת אנטגוניזם ומרחיקה את עצמה יותר ממעגלי השיח וחובה עלינו כנבחרי ציבור לדעת לתת מענה הוליסטי

אליהו (אלי) רביבו:  לכן ביקרנו היום בשני מפעלים שהם דוגמה ומופת למצוינות וקליטת עובדים מהמגזר הבדואי

אליהו (אלי) רביבו:  אני חושב שיש הרבה מה ללמוד משני המעסיקים האלה

אליהו (אלי) רביבו:  אני עדיין מפוכח ומודע לאתגרים ולמורכבות בהעסקת בני המגזר הבדואי, בוודאי בעסקים שהיקפי העסקת העובדים בהם הם פחות גדולים והדינמיקה החברתית בהם פחות באה לידי ביטוי

אליהו (אלי) רביבו:      נחשפתי לפעילות של עמותת ריאן שבעיניי עושה עבודה חשובה

אליהו (אלי) רביבו:  צריך למצוא דרך להעמיק את שיתוף הפעולה

אליהו (אלי) רביבו:  אין ספק שרכישת השפה העברית היא חלק מהתנאים הבסיסיים הנדרשים לטובת הצלחת תהליך קליטה והטעמת עובדים בעבודה במשק

אליהו (אלי) רביבו:  הדבר המרכזי שאני חושב שאני לוקח הוא לוודא שכל מעסיק, לא ברמה של עובד שניים אלא שיש לו אגף משאבי אנוש, שיפתח נציגות לבני המגזר הבדואי על מנת שיידעו להבין את המנטליות והמוגבלויות ויידעו איזה תמריצים אפשר לתת ולמי ואיך לקדם תהליכים

אליהו (אלי) רביבו:  אני חושב שזה יכול להיות פתרון מעשי להצלחה בקליטת עובדים

אליהו (אלי) רביבו:      לא נסתרת מעיניי העובדה שלצד הפלא בסודה סטרים, שזה משהו שמצדיק ממש עבודת מחקר, שכאילו במפעל עוף עוז סיכוי ההצלחה של קליטת עובדים מהמגזר הוא סיכוי גבוה יותר מכפי שנתין לשער ולצפות בקליטת עובדים

אליהו (אלי) רביבו:  אם המפעל הזה היה בבעלות יהודית או במרכז הארץ אין לזה שום שייכות

אליהו (אלי) רביבו:  הפנים של המפעל הם הבחור הזה

אליהו (אלי) רביבו:  והוא לא אלמוני

אליהו (אלי) רביבו:  הוא מגיע ממשפחה מכובדת, משבט נכבד, כריזמטי מאוד

אליהו (אלי) רביבו:  מילה שלו היא מילה שמקוימת כי הוא מגיע ממורשת משפחתית

אליהו (אלי) רביבו:  אנשים מסתכלים עליו ורואים אותו כמעסיק

אליהו (אלי) רביבו:  לא מעניין מי בעל הבית

אליהו (אלי) רביבו:  הוא המעסיק

אליהו (אלי) רביבו:      זה שונה

אליהו (אלי) רביבו:  הוא יודע לזהות בשנייה מי שיודע לזייף וכשהוא עולה על זה האדם שממולו לא מנסה סבב שני

אליהו (אלי) רביבו:  ממנו לא יבקשו דמי חסות, לא יציבו לו אולטימטומים, לא תהיה השתלטות עבריינית ואם הוא רוצה לפטר אדם הוא לא יפגוש מחוץ לבית קבוצה שאומרת שעכשיו יש לך חשבון איתנו כי יש קודים חברתיים מסוימים שמבינים שאותם לא חוצים

אליהו (אלי) רביבו:  דבר שפחות קורה כשהמעסיק והמנהל הוא יהודי

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא מסתנוור, אני רוצה להסתכל לאמת בפנים ולבין מה האתגרים

אליהו (אלי) רביבו:  אם לא נדע לאמוד את זה לא נדע איך לשלב

אליהו (אלי) רביבו:      אני עדיין מאוד מאמין שרוב רובה של האוכלוסייה, אפילו רוב רובה של הקבוצה שמוגדרת כבעייתית במגזר הבדואי היא אוכלוסייה שמפתחת אנטגוניזם בגלל שפחות מבינים ומתוך תחושת נחיתות, פחות הכלה, פחות זיהוי צרכים, המרצה, העדפה וחיבוק בזמן ובמקום הנכון

אליהו (אלי) רביבו:  אני משוכנע שאין ילדים רעים

אליהו (אלי) רביבו:  על פי רוב מי שמוגדר בכיתה ילד רע הוא מישהו שאומר שהוא רוצה שתייחסו לצרכים שלו כי הוא רוצה לתת מעצמו ולא נותנים לו את המקום

אליהו (אלי) רביבו:  אני משוכנע שזה כך גם לגבי מבוגרים יותר

אליהו (אלי) רביבו:      אני משוכנע שלצד המאמצים האלה חובה עלינו כנבחרי ציבור, מנהיגים, מנהלים במשק, לדאוג לשדר תחושת ערבות הדדית

אליהו (אלי) רביבו:  בסודה סטרים המנכ"ל לשעבר שוחט אמר איזושהי אמרה וקראתי אותה במצגת שעשו

אליהו (אלי) רביבו:  הוא אמר שמנהל שמשקיע כל השנה רואה את זה בכל יום ויום

אליהו (אלי) רביבו:  זה לא משהו רגעי או מידי

אליהו (אלי) רביבו:  זה כל יום

אליהו (אלי) רביבו:  גם עובד, כדי להשתלב בחברה הישראלית ולהיות חלק פורה מהפריון, צריך לעבור איזשהו תהליך שגם החברה עוטפת אותו לאורך שנות ילדותו ותסלול עבורו את המסלול של הקודים האתים והחברתיים שצריך להצטייד בהם כדי להשתלב בחברה

אליהו (אלי) רביבו:      אני מספר לך משהו מתוך איזשהו אדם שאולי אתה מכיר, חבר כאח לי

אליהו (אלי) רביבו:  מאז שהילדים שלו קטנים אני תמיד אומר לו שהוא ידבר עברית ושאשתו תדבר ערבית

אליהו (אלי) רביבו:  אל תסתיר מהילד את כישורי השפה של הלאום אבל הוא עדיין חי בישראל ואני רוצה שכשהוא יגיע לכאן הוא יידע עברית מספיק טוב כמו החבר היהודי שלו

אליהו (אלי) רביבו:  אם אתה יוצר בידול זה הולך ומתרחב והמרחק הופך להיות קוטבי

אליהו (אלי) רביבו:  כמו בשפה כך בכל התהליכים

אליהו (אלי) רביבו:  שאדם ירגיש מחובר למקום שבו הוא נמצא, שהזהות תהיה גם ציונית של להתחבר לחוויות ביחד ולראות עין בעין כדי שבאופן טבעי אדם יכול להשתלב אצל מעסיק שבמקרה לא בן המגזר שלו ולהרגיש שהוא רואה עין בעין ואז נראה פחות ונדליזם ונטע ביטחון אצל מעסיקים לקלוט יותר ויותר עובדים מהמגזר

אליהו (אלי) רביבו:      לסיכום, כל אחד מהצדדים בכל הרבדים, החל מחינוך, חינוך בלתי פורמלי והכוונות מקדימות, יעוץ, נציגות במשאבי אנוש בכל מפעל ותמיכה אוהדת של כלל המשרדים הרלוונטיים יכולה לסייע

אליהו (אלי) רביבו:  כולנו נהנה מזה

אליהו (אלי) רביבו:  כולנו רק נרוויח מזה

אליהו (אלי) רביבו:  אני מאוד מודה למארח שלנו ומבקש סליחה על האיחור

אליהו (אלי) רביבו:  אם יש לי להעיר זה רק על דבר אחד שאחרי ארוחה כזאת קשה להמשיך לעבוד

אליהו (אלי) רביבו:  הייתם צריכים לדחות את זה לסוף, כמו שעדן לא אוהב אבל זה הכי מומלץ

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה אל מאור הפנים, האווירה הנעימה, הדוגמה הטובה שאתה יודע לשדר, על היופי שאתה יודע להראות ושאתה יודע לשלב בתוך המפעל שלך

אליהו (אלי) רביבו:  כך צריך לצפות גם שיהודים יידעו לשלב את בני המגזר הבדואי מהצד השני

אליהו (אלי) רביבו:  האינטגרציה הזו חשובה מאוד

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה לחברי ושותפי בהרבה מובנים ואליד, על זה שאתה שליח ציבור אמיתי, כנה, צנוע שלא מדבר רק בשביל ליצור כותרות וספינים ועל זה בונה קריירה

אליהו (אלי) רביבו:  אני יודע ששילוב בני העדה הבדואית הוא אחד הנושאים החשובים ביותר שאתה רואה מול עיניך בשליחות הציבורית שלך וכמו שחשוב לך שתהיה אינטגרציה בספורט, גם בחברה, גם בשוויון הזדמנויות

אליהו (אלי) רביבו:  ישר כוח

אליהו (אלי) רביבו:  מי ייתן וכל המגזרים יידעו לבחור ולהתכבד בשליחי ציבור נאמנים וצנועים כמוך

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה לכל מי שהגיע

אליהו (אלי) רביבו:  חבל בשבילי על התעשיינים שלא השכילו להגיע, לראות וללמוד

אליהו (אלי) רביבו:  אני רוצה להסתכל על חצי הכוח המלאה שכבר בחלק הראשון של הסיור הם קיבלו תשובות לכל השאלות שלהם והם ירצו להתחיל תהליכי גיוס

וליד אל-הואשלה: אבל יש לנו פיילוט של מימון

אליהו (אלי) רביבו: כן, לא לוותר

עופר: יצאו כבר הנחיות, הכלל בסדר

עופר:  רק שישלם שכר טוב

אליהו (אלי) רביבו: יופי

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה, שבוע טוב