ועדת הבריאות, כנסת 25, פרוטוקול מספר 156, 2024-02-01 00:00

יונתן מישרקי: שלום לכולם, נתחיל עם סבב היכרות קצר

יונתן מישרקי:  אני יונתן מישרקי, חבר כנסת ויושב-ראש ועדת הבריאות

ד"ר גלעד בודנהיימר: ד"ר גלעד בודנהיימר, מנהל אגף לבריאות הנפש במשרד הבריאות

הדס תדהר: הדס תדהר, מנהלת אדמיניסטרטיבית של המרכז הירושלמי לבריאות הנפש

עדי יצחק בשארי: עדי יצחק בשארי, רואת חשבון, מנהלת הכספים של בית החולים

יגאל אמיתי: יגאל אמיתי, דוברות הכנסת

יונתן מישרקי: לא נדלג גם על הקבוצה מאחורה, רק תציגו את עצמכם

יונתן מישרקי:  מיכל נכנסה עכשיו, מנהלת הוועדה

קריאה: יהודה תציג- - -      

יהודה: יהודה - - -     

מאי שמואל: מאי שמואל, משרד האוצר

אסף גלפרין: אסף גלפרין, משרד האוצר

דניאל אוסטר: דניאל תור, משרד האוצר

קריאה: - - - אנוש     

קריאה: - - -     

קריאה: - - -     

אנאל חלוטה פוהורילס: אנאל חלוטה, אגף תקציבים, משרד הבריאות

מיטל קניג: מיטל קניג, מנציבות שירות המדינה

אילן רם: אילן רם, מנציבות שירות המדינה ממונה על הסגל הבכיר

ציפי בן ברוך: ציפי בן ברוך, יועצת משפטית, המרכז הירושלמי

ד"ר יעל גורי: ד"ר יעל גורי, הפסיכולוגית הראשית של המרכז הירושלמי לבריאות הנפש

טניה: טניה - - - מנהלת הסיעוד של המרכז הירושלמי

איריס סלע-ובר: אני איריס סלע-ובר אני מנהלת השירות הסוציאלי במרכז הירושלמי

ד"ר משה איסרלס: משה איסרלס, אני מנהל את המערך האמבולטורי

אריאל: אריאל - - - אני מנהלת של - - -     

ענבל אסייג: ענבל אסייג, אני המזכירה של גדי לובין

ד"ר גדי לובין: גדי לובין, מנהל המרכז הירושלמי

יונתן מישרקי: אני חושב שנתחיל

ד"ר אלכס טייטלבאום: אנחנו לא סיימנו את הסבב

יונתן מישרקי: סליחה, צודק טעות שלי

יונתן מישרקי:  בבקשה

אלכס טייטלבאום: אני אלכס טייטלבאום, סגן של גדי בכפר שאול, יש לי גם תפקיד ציבורי אחר, אני מזכיר איגוד הפסיכיאטרים בישראל

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ח"כ טטיאנה מזרסקי, חברה בוועדת הבריאות

יונתן מישרקי: וחברת הכנסת צגה מלקו חברה כמעט בפועל בוועדה

יונתן מישרקי:  בבקשה אדוני

ד"ר גדי לובין: שלום לכולם, גם כבוד וגם שמחה גדולה לארח אתכם

ד"ר גדי לובין:  ננסה להעביר לכם כמה מסרים אחרי ההיכרות קצרה

ד"ר גדי לובין:       זו תקופה שהיא תקופה מיוחדת, גם לעם ישראל אבל גם לעולם מערך בריאות הנפש גם בהקשר של הצרכים האחרים המשתנים של האוכלוסייה כולה וגם בהקשר של המצב שלנו מערך בריאות הנפש

ד"ר גדי לובין:  על כך אני אנסה לדבר בקצרה

ד"ר גדי לובין:  אנחנו נצא, ננסה לשמור זמן להתייחסויות ולבקר במחלקות ובפינות מאוד יפות בגבעה הזו, ככל שיתיר הזמן

ד"ר גדי לובין:       המסר הראשון שלי הוא שבמקרה הגעתם לכפר שאול

ד"ר גדי לובין:  מבחינתי, הייתם יכולים גם להגיע  למרפאת קריית יובל או למרפאת בית שמש או מעלה אדומים או איתנים

ד"ר גדי לובין:  כיוון שהמרכז הירושלמי הוא לא מרכז של אשפוזים

ד"ר גדי לובין:  הוא מרכז ירושלמי שנותן מענה לעיקר הצרכים בעולם בריאות הנפש של מחוז ירושלים – כלל המרחב של בין בית שמש למעלה אדומים – וכמובן, ירושלים עצמה

ד"ר גדי לובין:  הצרכים האלה נחלקים לצרכים אשפוזיים ולצרכים של הקהילה

ד"ר גדי לובין:       חלק גדול מהפעילות שלנו מרוכז בקהילה, אנחנו גם מפתחים אותה, יש לא מעט מרכזים קהילתיים שפתחנו, בין אם פיזית חיצונית בקהילה ובין אם בסמוך לגדר כאן בקהילה

ד"ר גדי לובין:  זה מסר ראשון משום שלעיתים יש איזו טעות אופטית כשבאים מנהלי בתי חולים כמוני, עמיתים שלי, לדבר בוועדה

ד"ר גדי לובין:  ויצא לי כמה פעמים להיות שם

ד"ר גדי לובין:  מתפתחת איזו דינמיקה שבה מתנהל לכאורה ויכוח היכן נכון להשקיע יותר –בקהילה או בבתי החולים

ד"ר גדי לובין:  אז כשאני מדבר אליכם כאן כמנהל מרכז ירושלמי - - -     

יונתן מישרקי: ברוכה הבאה, ח"כ לימור סון הר מלך

ד"ר גדי לובין: כשאני מדבר על האירוח שלכם, אתם מגיעים למקום שיש בו הרבה מאוד קהילה ויש בו לא מעט אשפוז

ד"ר גדי לובין:  והטעות האופטית הזאת כשאנחנו מדברים על אשפוז נובעת משני דברים

ד"ר גדי לובין:  האחד, צריך להודות בכנות, לקהילה שלנו יש איזו ברירת מחדל או חלופה מסוימת

ד"ר גדי לובין:  קוראים לה קופות החולים, במרפאות של קופות חולים

ד"ר גדי לובין:  לאשפוז אין חלופה

ד"ר גדי לובין:  אין מערך אשפוז חלופי

ד"ר גדי לובין:  ולכן אם האשפוז חלילה משתתק או קורס, אנשים הולכים לרחוב במצבם הקשה ביותר

ד"ר גדי לובין:  לעומת זאת אם חלילה – אני עדיין אומר חלילה – אחת מהמרפאות שלנו תיפגע, לפחות יש חלופה

ד"ר גדי לובין:  אבל המחויבות שלנו היא זהה, גם לזה וגם לזה

ד"ר גדי לובין:  יתרה מכך, אנחנו פתחנו הרבה מאוד מרפאות מתוך אותה מחויבות זה לא לתפארת המליצה, רק בשנתיים האחרונות

ד"ר גדי לובין:  אזכיר את חלקן

ד"ר גדי לובין:      ונקודה שנייה שגם היא חשובה בהקשר הזה

ד"ר גדי לובין:  בסוף המרפאות שלנו משולות למרפאות לב בקהילה, קרדיולוגיה, זה מאוד חשוב

ד"ר גדי לובין:  המחלקות שלנו אפשר להמשיל אותן ליחידות טיפול נמרץ של לב

ד"ר גדי לובין:  מה לעשות שטיפול נמרץ עולה יותר? אבל טיפול נמרץ לא פחות חשוב מהמרפאות

ד"ר גדי לובין:  יש יחסי גומלין ביניהם אף אחד לא יכול להתקיים ללא תלות בשני

ד"ר גדי לובין:  אז בגלל השונות הזאת לעיתים נדמה שאנחנו מייצרים איזה פוקוס כאילו מלאכותי על בתי החולים

ד"ר גדי לובין:  אז אני רוצה להבהיר פה, אנחנו מחויבים לחלוטין לקהילה ולבתי חולים ולאשפוז באותה מידה

ד"ר גדי לובין:  יותר מזה אנחנו שותפים ומכירים, אני, בדומיננטיות של הקהילה ובצורך לפתח את הקהילה פשוט כי יש שם יותר פוטנציאל של מטופלים שזקוקים לנו

ד"ר גדי לובין:  רק מיעוטם יזדקקו לאשפוז אבל אסור ששום חלק לא יקבל את מה שהוא צריך לקבל, וכשמדובר על בתי חולים, על אשפוז, אני מנסה לתת תשובה לשאלה, מהו מודל הקיום המכובד – מהו מודל הקיום, לא מה יותר חשוב – עבור האשפוז במדינת ישראל

ד"ר גדי לובין:  שקף בבקשה

ד"ר גדי לובין:      (מוקרנת מצגת)     כמה מילים עלינו

ד"ר גדי לובין:  יעדי הליבה האלו של המרכז הירושלמי לבריאות הנפש ניסחנו אותם - - -אסטרטגית, חודשים ספורים לאחר כניסתי לתפקיד ב-2014

ד"ר גדי לובין:  הדברים החשובים ביותר שכל עובד, גם אם הוא איש לוגיסטיקה, אדמיניסטרציה, בוודאי איש טיפולי, שומע ביום הראשון זה שיעד הליבה החשוב ביותר שלנו הוא מחויבות לשיפור מתמיד של חווית המטופל, בדגש על יחס רגיש ומכבד, בניית קשר מיטבי עם משפחתו, השקעה בתרבות הפנאי ושיפור הסביבה הפיזית

ד"ר גדי לובין:  זה לא איזה חזון

ד"ר גדי לובין:  זה משהו שאני עצמי משתמש בו מדי יום כשאני עושה לעצמי את התוכניות ואת התעדוף פה

ד"ר גדי לובין:       וכשאני אומר פה שכל עובד במרכז הירושלמי נושא תרומה לתהליך הטיפולי, אני לא מתכוון לזה שהחשמלאי שעובד פה תורם לתהליך הטיפולי בזה שהוא מתקן מזגן והרבה יותר נעים לשבת בסביבה טיפולית ממוזגת

ד"ר גדי לובין:  זה מובן מאליו, אבל את המשמעות האמיתית אני אומר לחשמלאי ביום הראשון כשהוא נכנס לחדר של מטופל

ד"ר גדי לובין:  אני אומר לו שהוא יכול להתעלם ממטופל, הוא יכול אפילו חס ושלום להיות לא נחמד, כי יש לו כמה משימות נוספות ו"תצא מפה אתה מפריע לי"

ד"ר גדי לובין:  או שהוא יכול להגיד לו, "תקשיב, אני באתי לתקן עבורך את המזגן

ד"ר גדי לובין:  אתה מוכן לעזור לי ולצאת רגע?" וזה עושה הבדל עצום בגלל דבר שאני אתעכב עליו בעוד רגע

ד"ר גדי לובין:      אלה המשמעויות של הדברים

ד"ר גדי לובין:  כך זה בא לביטוי ביום יום – למשל, כבר ב-2014 התחלנו לשוחח על סוגיית ההגבלות, הקשירות

ד"ר גדי לובין:  לפני כמה שנים זה היה גם נושא גדול בתקשורת והצטיירה איזו תובנה שמי שהעלה את הסוגייה וגרם לה לדיון ציבורי וגרם לירידה בהיקף ההגבלות והקשירות בבתי חולים פסיכיאטריים זה בכלל התקשורת

ד"ר גדי לובין:       עכשיו התקשורת יש לה את התפקיד שלה וכבודה במקומה מונח

ד"ר גדי לובין:  אבל ברמת העובדה, כך נראינו ב-2014, תראו את הירידה בקשירות, כאן ב-2016 מתחיל העיסוק התקשורתי

ד"ר גדי לובין:  הם עזרו לי במהלך הזה, תודתי נתונה להם

ד"ר גדי לובין:  את הדוח שהם הוציאו שכפלתי 11 פעם והנחתי בתחנת אחות בכל המחלקות, זה בסדר גמור, הם עזרו מאוד להמשיך לייצר את הגרף הזה

ד"ר גדי לובין:  אבל היוזמה הייתה שלנו והרעיון בא מיעד הליבה שלנו

ד"ר גדי לובין:      ודאי תשאלו מה קרה פה ומה קרה פה,     

קריאה: אולי קורונה?     

ד"ר גדי לובין: לא, משהו אחר

ד"ר גדי לובין:       לפי חוק המספרים הקטנים, לא צריך יותר מאשר נערה או שתיים שסובלות מאנורקסיה, במשקל 21-20 קילוגרם, בגובה 1

ד"ר גדי לובין: 60-1

ד"ר גדי לובין: 55 מטר, בסכנת חיים מיידית

ד"ר גדי לובין:  נערות כאלה מסרבות במעט הכוח שיש להן לכל הזנה שהיא ועל מנת להזין אותן ולהציל את חייהן, לא היה מנוס מלקשור אותן

ד"ר גדי לובין:  כי הן התנגדו ממש פיזית ומאוד ירודות מבחינת המערכת החיסונית שלהן

ד"ר גדי לובין:  זו מחלה מסכנת חיים ממש, ודאי שבמצבים הדורשים אשפוז, ודאי כאשר הן במצב כזה

ד"ר גדי לובין:  אז הינה סיבה למספרים האלו שפתאום עולים לפעמים

ד"ר גדי לובין:  זה כורח בל-יגונה ולפעמים זה מציל חיים

ד"ר גדי לובין:      עדיין בנושא חוויית המטופל

ד"ר גדי לובין:  יש לנו קשר ארוך שנים עם הקרן הקיימת לישראל

ד"ר גדי לובין:  עשינו עבודה נהדרת יחד בכל מיני פרויקטים, אחד מהם זה היה לסלול שביל היקפי לבית החולים איתנים, שזה חלק מהמרכז הירושלמי

ד"ר גדי לובין:  אנחנו נעשה גם פה פעם משהו, אין לי ספק בזה, אם כי זה לא יהיה מוכוון טבע אלא מוכוון משהו אחר

ד"ר גדי לובין:  אנחנו מקפידים לצאת עם המטופלים פעם בשבוע

ד"ר גדי לובין:  במלחמה יש קושי עם זה

ד"ר גדי לובין:  זו הנאה שלמה, שנושאת גם מסר שקשור לטיול

ד"ר גדי לובין:  דוגמה לכך תראו בשקף הבא

ד"ר גדי לובין:  הבחורה הזו, כבר לא נערה, במחלקה של מבוגרים ומבוגרות סגורה, מגיעה לאשפוז במצב הזה

ד"ר גדי לובין:  אתם תצטרכו להאמין לי ששתיים-שלוש דקות אחרי שהיא השליכה את הכיסא, היא גם השליכה את עצמה לרצפה הקרה הזו, בנס היא לא שברה את המפרקת – ויש צילומים של זה, מפאת כבודה אני לא מראה – כי הראש נחבט ברצפה, מזל שעיקר המסה נספגה בכתף, אחרת יכול להיות שהיא לא הייתה איתנו

ד"ר גדי לובין:       הצילום הזה מתקיים בדיוק שמונה שבועות לאחר הצילום הבא

ד"ר גדי לובין:  הבחורה הזאת מטיילת איתי ואני שעה שלמה משוחח איתה על איך היא הגיעה לכאן ומה מזה היא זוכרת

ד"ר גדי לובין:  אני רוצה לומר בהקשר הזה שאנחנו פוטנטיים

ד"ר גדי לובין:  אנחנו יודעים לעשות מעשה

ד"ר גדי לובין:  כי לפעמים התדמית של המקצוע היא שזה משהו סיזיפי כזה, שמי שחולה חולה, סוג של גורל שאין להימלט ממנו

ד"ר גדי לובין:  לא

ד"ר גדי לובין:  יש לנו היום לא מעט הישגים, גם לא מעט אכזבות כמו כל תחום ברפואה, אבל גם זה קורה וזה קורה הרבה וזה מחזיק אותנו

ד"ר גדי לובין:      עוד סוגיה שאנחנו מתמודדים איתה זו סוגיית הסטיגמה וזה מתחבר לסוגיית החשמלאי שהזכרתי קודם של איך מתייחסים אל

ד"ר גדי לובין:  תראו את המחקר הזה, מאוד רציני, בין-לאומי, 16 מדינות, ישראל בתוכן

ד"ר גדי לובין:  תראו מהי חומרת הסטיגמה, התיוג השלילי, כלפי אנשים שלוקים בנפשם בישראל, מהי חומרת הסטיגמה במדינות המתפתחות, בעיקר מרכז אפריקה היום, ומהי חומרת הסטיגמה במדינות מפותחות, שאנחנו מהרבה תחומים נמנים עימן

ד"ר גדי לובין:  תראו למי אנחנו דומים

ד"ר גדי לובין:  כדי להתמודד עם הסטיגמה אנחנו עושים דברים רבים, אחד מה הזכרתי כבר – כבוד

ד"ר גדי לובין:  האנשים האלה לא שקופים עבור העובדים שלנו

ד"ר גדי לובין:  ואנחנו עושים עוד דבר כי אחד הממצאים שחוזרים על עצמם במחקר הוא שהדרך היעילה ביותר להתמודד עם סטיגמה,  זו חשיפה

ד"ר גדי לובין:  אנשים חוששים או משליכים תדמית שלילית על מה שהם לא מכירים אבל אם הם יכירו וייחשפו – עמדתם תתמתן

צגה מלקו: סליחה שאלה, התדמית השלילית הזו מה הסיבה לזה שאנחנו כל כך קרובים למדינות מתפתחות?     

ד"ר גדי לובין: אין פיצול פה בארץ, לא עשינו פילוח של איזה מגזר, איזו אוכלוסייה, איזו סטיגמה שם חמורה יותר ביחס לאוכלוסייה אחרת

ד"ר גדי לובין:  המחקר היה על ישראל ביחס למדינות אחרות

ד"ר גדי לובין:  אז אין לי תשובה מהימנה לשאלה שלך

ד"ר אלכס טייטלבאום: גדי, אבל אני חושב שזו תוצאה של הזנחה מתמשכת של מערך בריאות הנפש בישראל, מן הסתם

ד"ר גדי לובין: אפשר לדון בזה, אם היה לנו זמן היינו מנסים לדון בזה

ד"ר גדי לובין:  זו עובדה, זו המציאות וצריך להגיד את הדברים נכוחה

צגה מלקו: זה רע מאוד

ד"ר גדי לובין: נכון

ד"ר גדי לובין:  אבל לדעתי זה לא פוסח על שום מגזר, אנחנו לא נקיים מזה, אף אחד מאיתנו אני מתכוון כציבור או כשייך לקבוצת ייחוס כלשהי, מי יותר ומי פחות

יונתן מישרקי: זה די ישן המחקר, אני רואה, מ-2018

ד"ר גדי לובין: נכון, זה מחקר ענק, זה לא משהו שעושים כל יום

ד"ר גדי לובין:  הוא בוצע על ידי ארגון הבריאות העולמי

ד"ר גדי לובין:  אבל נכון, אין מהפכות, יש תהליך

ד"ר גדי לובין:  איך מייצרים תהליך חיובי

ד"ר גדי לובין:  ד"ר בודנהיימר בונה עכשיו תוכנית ששמה דגש על הקהילה – בעיניי תוכנית מופלאה ותכף אגיד איפה צריך לטייב אותה בראייתנו – התוכנית החשובה ביותר בוודאי מאז הרפורמה, הערכה גדולה על המאמץ הזה ואני מקווה שגם על התוצרים

ד"ר גדי לובין:      כאמור דרך ההתמודדות היא חשיפה, כך מתמודדים, נחשפים, מביאים אנשים להכיר, אז פה גב' הדס תדהר, מנהלת אדמיניסטרטיבית, אירוע של שלושה ימים ממש, קרנבל שלם, יריד שלם של עשרות מופעי תאטרון, בחלקם השתתפו גם חולים מאושפזים ואוכלוסייה שלמה שנכנסת פנימה לפה אלינו ונהנית ממופעי תאטרון

ד"ר גדי לובין:  משהו שלא היה כמותו, בוודאי שלא בארץ

ד"ר גדי לובין:  אבל זה לא אירוע חד-פעמי ויחיד

ד"ר גדי לובין:  עשינו לפני ואחרי דברים יותר או פחות צנועים ואני מקווה שנסיים היום את היום בביקור בתערוכה של מרפאת אסקטמין

ד"ר גדי לובין:       דיברתי על המרפאות שאנחנו מפתחים, אחת מהן ולמיטב ידיעתי הגדולה מסוגה בארץ זו מרפאה שאנחנו נותנים בה טיפול לאנשים שסובלים מדיכאון מז'ורי – הפרעה דיכאונית קשה, שעמידה לטיפולים אחרים – באמצעות טיפול מתקדם שניתן באמצעות משאף

ד"ר גדי לובין:  מסיבות כאלה ואחרות אנחנו צריכים להשאיר את המטופלים והמטופלות שלנו בהשגחה במשך כשעתיים

ד"ר גדי לובין:  בשעתיים האלה, בהתאם לראייה הכוללנית וההוליסטית שלנו שמנסה להתמודד גם עם הסטיגמה ורואה את האדם במלוא כישוריו וחייו, אנחנו עושים כל מיני טיפולים משלימים

ד"ר גדי לובין:  אחד מהם זה סוג של טיפול באומנות שהוליד כמה יצירות מאוד משמעותיות

ד"ר גדי לובין:  פתחנו בשבוע שעבר תערוכה בגלריה מיוחדת וכאמור, אני מאוד מקווה שזו תהיה התחנה האחרונה של הסיור, בעוד כשעה מעכשיו, משהו יפהפה ואתם מוזמנים עוד רגע לראות

ד"ר גדי לובין:  זו עוד תצורה של התמודדות עם סטיגמה וגם אלמנט טיפולי כלפי המטופלים עצמם

ד"ר גדי לובין:  מרים כרם, שהיא האחראית על טיפול בעיסוק אצלנו, בדיוק שיתפה אותנו אתמול על אחד המטופלים שהיצירות שלו מוצגות שם

ד"ר גדי לובין:  הוא סיפר שזו הפעם הראשונה שהמשפחה שלו מגיעה לבית החולים שלא בגלל איזו בעיה או החמרה או כאב ראש שהוא מייצר להם, אלא בדיוק ההיפך – בשביל לראות יצירה שהוא עשה

ד"ר גדי לובין:  בעיניי זה מקסים

ד"ר גדי לובין:  תחשבו איזו תרומה טיפולית יש לזה, גם לדימוי העצמי שלו כי כמו שדיברנו קודם, יש סטיגמה של האוכלוסייה כלפי המטופלים

ד"ר גדי לובין:  אבל יש גם סטיגמה אישית, יש דימוי עצמי שמאוד נפגע, בגלל הסטיגמה בין השאר, ובגלל המחלה

ד"ר גדי לובין:  אז זה מאוד משמעותי מהרבה בחינות

ד"ר גדי לובין:      עוד סוגיה שאנחנו מתמודדים איתה לא מעט זה המתח המעט מורכב בין הרצון והמחויבות שלנו לחוויית המטופל לבין סוגיית בטיחות הטיפול, ניהול סיכונים ואיכות הטיפול

ד"ר גדי לובין:  בעולם אוטופי אין שום סתירה בין שלושת אלה

ד"ר גדי לובין:  אבל העולם שלנו הרבה יותר מורכב ולפעמים יש סתירות

ד"ר גדי לובין:  כשאנחנו בודקים את התיקים של מי שחוזר מחופשה, ננסה לעשות את זה הכי עדין והכי מנומס בעולם, זה לא נעים

ד"ר גדי לובין:  לפתוח תיקים לאנשים – זו חדירה לפרטיות שלהם, אבל זה מה שאנחנו מוצאים שם לפעמים

ד"ר גדי לובין:  אומנם לא היה במרכז הירושלמי, אבל כבר היו בשנים האחרונות שלושה מקרי רצח של מטופל את המטופל האחר

ד"ר גדי לובין:  אני כבר לא מדבר על החדרת סמים שזה סיפור נורא

ד"ר גדי לובין:  אבל הינה דוגמה למתח בין בטיחות טיפול לבין חוויית מטופל

ד"ר גדי לובין:  זה לא נעים אבל זה חיוני

ד"ר גדי לובין:  עוד דוגמה

ד"ר גדי לובין:  קצת לפני הקורונה באחד הטיולים עם מטופלת היא מבקשת ממני לשתות

ד"ר גדי לובין:  אני מוריד את התרמיל, מוציא את המים והיא מולי נותנת קפיצה וצונחת לטראסה של שמונה מטר

ד"ר גדי לובין:  איכשהו אני מצליח לעקוף ולגשת אליה ולשמחתי היא הייתה מספיק צעירה ונחתה במזל לגמרי מספיק טוב כדי שלא יקרה לה כלום

ד"ר גדי לובין:  אבל זה היה יכול להיגמר באסון

ד"ר גדי לובין:  טיול זה חוויית מטופל וזה טיפולי, יש מחקרים יפים ביפן ובדרום קוריאה על השפעה מיטיבה טיפולית של הטבע על מטופלי נפש, אבל זה פער בסוגיה של בטיחות טיפול

ד"ר גדי לובין:  אז הינה מתח, אז מה? נפסיק לטייל? שאלה

ד"ר גדי לובין:  להגיד לכם שיש ביטחון של 100% שבשום טיול לא יקרה דבר כזה עוד פעם? אין 100%

ד"ר גדי לובין:  מטופלים מאושפזים

ד"ר גדי לובין:      כשדיברתי עם מיכל אמרתי שנגיע איתכם לאיתנים

ד"ר גדי לובין:  רציתי שנגיע לאיתנים ולא לכאן כדי שתראו את זה

ד"ר גדי לובין:  אם היינו מגיעים לאיתנים, זה מה שהייתם רואים

ד"ר גדי לובין:  כפר שאול במצב הרבה יותר, לא 20 שנה, אלא חמש שנים בערך

ד"ר גדי לובין:  זה היה כך גם פה אבל גם מילה טובה מגיעה במקרה הזה למשרד הבריאות, הינה הישן והינה החדש, בשנה האזרחית הנוכחית אנחנו אמורים לעבור מהמקום ההוא שראיתם, חלקו כאן, למבנה חדש, מכבד, אחר לחלוטין

ד"ר גדי לובין:  ההשקעה היא של משרד הבריאות

ד"ר גדי לובין:      לפני שבוע חנכנו ויהיה עוד אירוע חגיגי יותר במרס כי היה לנו חשוב לעבור למבנה שכולל בטיחות וממ"דים, אבל כך נראית מחלקת ילדים ונוער אצלנו באיתנים כבר שבוע וחצי

ד"ר גדי לובין:  לפני כן הייתם רואים גם את התמונה ההיא גם באגף ילדים ונוער

ד"ר גדי לובין:  מכבד, אחר, ראוי

ד"ר גדי לובין:  השקעה מאוד יפה וחשובה של משרד הבריאות

ד"ר גדי לובין:      הסוגיה הכי כואבת, מאיימת קיומית היא תוכנית של למעלה ממיליארד שקל שמוכוונת לעולם בריאות הנפש בכלל

ד"ר גדי לובין:  אני אומר את זה בכאב רב אבל זו עובדה – זה יהיה טראגי אם בשבועות שמושקת תוכנית כזו בבוא הזמן, בקרוב מאוד, תהיה גם קריסה ממש של מערך האשפוז

ד"ר גדי לובין:  וכדי לא לומר מילים בעלמא תראו את המספרים

ד"ר גדי לובין:  תסתכלו על מספר הפסיכיאטרים במחלקות פעילות, אקוטיות, דורשניות, תובעניות, לפעמים אפילו קצת מסוכנות

ד"ר גדי לובין:       אני כמתמחה גדלתי בנוהל שתמיד יש לכל הפחות מנהל מחלקה אחד, שניים-שלושה מומחים ושלשה-ארבעה מתמחים

ד"ר גדי לובין:  זו הייתה הנורמה

ד"ר גדי לובין:  היום יש לנו במחלקות הכי קשות וכולל המנהלים תראו את המספרים של הרופאים המומחים

ד"ר גדי לובין:  כאן ב-31 במרס עוזב הרופא הכי בכיר, מהגר לאנגליה

ד"ר גדי לובין:  אנחנו עם אפס מנהלים

ד"ר גדי לובין:  אני לא יודע לקיים מחלקה עם אפס מנהלים

ד"ר גדי לובין:  זה לא יכול להיות

ד"ר גדי לובין:  זה אומר שהמחלקה הזאת חס וחלילה תיסגר

ד"ר גדי לובין:  מפאת קוצר הזמן קיצרתי את השקפים ותצטרכו להאמין לי שאין לנו באמת לאן להעביר אותם כי התפוסה במחלקות שלכאורה היו יכולות לספוג את המחלקה הזו, היא בכולן כמעט תמיד על 100%

ד"ר גדי לובין:  אז מה עושים?     

ד"ר אלכס טייטלבאום: יש לך טעות, בכפר שאול שני מומחים במחלקה סגורה, לא שלושה

ד"ר גדי לובין: החשבתי את פסח

ד"ר אלכס טייטלבאום: פסח כבר לא במחלקה - - -     

ד"ר גדי לובין: תראו אלה המספרים

ד"ר גדי לובין:  מחלקות עם מומחה אחד שהוא גם מנהל המחלקה אם יש עוד אחד או שניים שעוזבים ואנחנו לא מוצאים אנשים חדשים, אנחנו מאוד מתאמצים למצוא – אנחנו פשוט משותקים

ד"ר גדי לובין:      לפני שנה היינו במצב כזה והתקשרתי לאילן רם ואמרתי לו שזו שיחת הטלפון הכי חשובה שעשיתי בעשר השנים האחרונות כי הייתה לי אפשרות להציל מחלקה בתנאי שאילן כלומר, הנציבות תאשר לי כחריג תנאים כאלה ואחרים

ד"ר גדי לובין:  וקיבלתי את האישור הזה אבל אנחנו כל הזמן על הקשקש וזה לא סיפור של סגירה של מחלקה אחת

ד"ר גדי לובין:  זה כדור שלג

ד"ר גדי לובין:  אף אחד מהאנשים שמוכנים לספוג במקומות אחרים את העבודה הכה עמוסה הזו, לא מוכנים לספוג אותה עם 150% תפוסה

ד"ר גדי לובין:  לא מוכנים

ד"ר גדי לובין:  לכו לפרטי, לכו לקופות, יעבדו משמעותית פחות בשביל הרבה יותר כסף

ד"ר גדי לובין:      כך נראית הקהילה שלנו אנחנו כבר סוגרים מרפאות בלי פרופיל

ד"ר גדי לובין:  במרפאות מגודל מסוים ואילך לא נוכל לספוג את זה

ד"ר גדי לובין:  פה זה מרפאות יחסית קטנות, יש זום היום מנסים לכסות

ד"ר גדי לובין:       תראו את הגילים של חלק מהרופאים

קריאה: 80?     

ד"ר גדי לובין: כן, גם 80

ד"ר גדי לובין:  כך נראה סף קריסה

ד"ר גדי לובין:  אבל בהגינות, אם זה יקרוס יש קופות, זה יהיה רע מאוד אבל יש קופות

ד"ר גדי לובין:  אם מחלקות ישותקו – אין שום חלופה פרט לזו הנוהגת בארצות הברית – רחוב או כלא

ד"ר גדי לובין:  זה מה שקורה שם

ד"ר גדי לובין:      אז מה אנחנו יכולים לעשות? לגבי הרופאים אם לא תהיה התערבות המחלקות יקרסו כולן, דווקא בפתחה של תקופה, הלוואי, שמיליארד שקל יוזרמו למערכת וכמו איזה בולען המערכת תקרוס ואיתה הקהילה

ד"ר גדי לובין:  אתם זוכרים את התמונה הזאת של המטופלת שקפצה עם הראש לרצפה? תארו לכם שמטפלת, עובדת סוציאלית, פסיכולוגית, מטפלת בקהילה מנסה לרדוף אחריה לרחוב כי היא מנסה להפיל את עצמה לרחוב הסואן

ד"ר גדי לובין:  זה לא תיאור פלסטי דמיוני, ואותה מטפלת בקהילה מחזיקה אותה ביד, בטח השומר עוזר לה, מרימה טלפון לבית חולים ואומרת, "אני חייבת פינוי ואתם חייבים לקלוט מישהי שעושה כך וכך"

ד"ר גדי לובין:  תארו לכם מה מרגישה המטפלת בקהילה כשאין לה את הטלפון הזה כי המחלקה נסגרה

ד"ר גדי לובין:  מישהו מכם היה נשאר במרפאה הזו? גם היא תעזוב

ד"ר גדי לובין:  זה קשר הגומלין בין קהילה לאשפוז

ד"ר גדי לובין:  היא תעזוב ותלך לקליניקה

ד"ר גדי לובין:  מה היא צריכה את זה?     אז זה מה שעלול לקרות ואנחנו ממש קרובים לשם, אם לא נעשה כלום

ד"ר גדי לובין:  היום אנחנו שורדים לפחות בשנה האחרונה בזכות מענים פרטניים אישיים, אם הזכרתי את השיחה שלי עם אילן

ד"ר גדי לובין:  אבל מתחיל להיווצר פה תהליך שבו סוגרים דברים עם אדם אחד, עם רופא אחד, רופא שני, ומתפתחים פערים

ד"ר גדי לובין:  אין לנו את המנטליות האמריקאית, ואולי טוב שכך, שכל אחד מקבל את תלוש המשכורת שלו וסותם את הפה, לא חושף לאף אחד כמה הוא מקבל

ד"ר גדי לובין:  פה כולם מדברים והכול שקוף

ד"ר גדי לובין:  לטוב ולמוטב

ד"ר גדי לובין:  מתפתח תסכול מוצדק – למה הוא מקבל יותר ואני לא? כי הוא במקרה יותר יושב באיזו נקודה עם פוטנציאל סחיטה יותר גבוה? וזה קורה

ד"ר גדי לובין:  אז אנחנו לא יכולים להישען על המענים הפרטניים האלה יותר מאשר השנה הזו

ד"ר גדי לובין:  צריך פה טיפול שורש למרות שזה ממש הציל אותנו

ד"ר גדי לובין:  אני מוקיר תודה על זה

ד"ר גדי לובין:      אישור - - - מתמחים צעירים לתפקידי ניהול

ד"ר גדי לובין:  היום זה קצת מורכב, קיבלנו אישור זמני ואז אחרי עוד כמה חודשים צריך עוד אישור זמני

ד"ר גדי לובין:  ואז שואלים אותי אילן ומיטל, "רגע, מה קורה אחרי חצי שנה? יכול להיות שנצא למכרז?" ואני נאלץ להשיב, "אתם לא יכולים לצאת למכרז הזה כי אתם צעירים מדי, אתם לא מנהל מחלקה", והם, "אז מה, אם מישהו יזכה במכרז זה אומר שאנחנו נעוף? אז לא נבוא מלכתחילה"

ד"ר גדי לובין:  ואז אני צריך לומר להם את הדבר הבא: "יהיה בסדר אני אכשיל את המכרז"

ד"ר גדי לובין:  זה מכובד? לא מכבד, לא אותי, לא את מי שאולי יש לו סיכוי קטן שיתמודד במכרז, כי אין אנשים ואי אפשר לבנות כך מערכת לאורך זמן

ד"ר גדי לובין:  אז גם אם כהוראת שעה צריך לפשט את התהליך, זה היום צורך קיומי לשנים הקרובות

ד"ר גדי לובין:      מתעסקים עכשיו בהסכם קיבוצי חדש, בתמריצים, במבחני תמיכה עבור בתי החולים

ד"ר גדי לובין:  או שנצליח בזה או שחס וחלילה ניכשל, אבל אם ניכשל, אנחנו בבעיה מאוד גדולה, קיומית

ד"ר גדי לובין:  ואני באמת לא אומר את זה לתפארת המליצה

ד"ר גדי לובין:  בימי חמישי בבוקר יש לנו פורום זום של מנהלי בתי חולים פסיכיאטריים

ד"ר גדי לובין:  כל מה שאני אומר כאן הייתם שומעים מכולם

ד"ר גדי לובין:  פעם המצב היה עוד איכשהו בסדר בגוש דן

ד"ר גדי לובין:  תשמעו היום את מנהל גהה

ד"ר גדי לובין:  עוזבים אצלו שלושה-ארבעה מומחים והוא חסר אונים

ד"ר גדי לובין:  וזה "גהה", "שלוותא", הפנינה של הכתר

ד"ר גדי לובין:  זה כבר לא סיפור של פריפריה

ד"ר גדי לובין:      המצב של המקצועות הטיפוליים האחרים

ד"ר גדי לובין:  סיעוד – אנחנו במינוס 7% איוש

ד"ר גדי לובין:  עובדים סוציאליים – מינוס 13%, פסיכולוגים, דובר רבות על המצב, ראו איך זה נראה

ד"ר גדי לובין:  ריפוי בעיסוק, מינוס 7%

ד"ר גדי לובין:  אבל מעבר למספרים יש גם סיפור יותר מורכב

ד"ר גדי לובין:  רק קודם, מילה אחת על מטופלים באומנות

קריאה: רגע, מה שאנחנו רואים כאן, זה ריפוי בעיסוק, שני מטפלים ל-26 מטופלים?     

ד"ר גדי לובין: כן אלה פערי האיוש ביחס למכנה, לסך התקינה במקצוע

ד"ר גדי לובין:  טיפול באומנות מאוד חשוב ויש לנו אפס תקינה

ד"ר גדי לובין:  אבל הם עושים עבודה מופלאה עם האלתורים שבאמצעותם אנחנו מעסיקים אותם

ד"ר גדי לובין:      לסיום, מקרה בוחן שמעבר למספרים

ד"ר גדי לובין:  יש לנו למשל, רכזת ליחידה לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית

ד"ר גדי לובין:  הניסיון שלה הוא בלימודי פסיכותרפיה, הכשרות ממוקדות בתחום הזה

ד"ר גדי לובין:  היא עוזבת כי אנחנו לא יכולים להתחרות בקופת חולים מכבי

ד"ר גדי לובין:  אם נצליח לאייש, במקרה הטוב תגיע מישהי לא מנוסה, ייקח שנים לצמצם את הפער, באמת וזה בהנחה אופטימית שמישהי תגיע לפה, כי אנחנו לא מצליחים בינתיים למצוא

ד"ר גדי לובין:  אותו דבר לגבי הריפוי בעיסוק, מחלקת אוטיסטים ארצית, יש מחלקה אחת למבוגרים

ד"ר גדי לובין:  בשנה וחצי, שלוש מטפלות עוזבות, כי אנחנו לא תחרותיים

ד"ר גדי לובין:  ואותה דוגמה אני יכול לתת על הפסיכולוגים, עזיבה של פסיכולוגית בקריית יובל, אחרי שמונה שנים אנחנו לא מצליחים לאייש את התקן שלה

ד"ר גדי לובין:       אז המפגש הזה הוא בנסיבות חירום

ד"ר גדי לובין:  ההסכם הקיבוצי הפסיכיאטרי הוא קריטי אבל אי אפשר להיתלות רק בו

ד"ר גדי לובין:  יש עוד כמה דברים שניסיתי לדבר עליהם ואפשר באמצעותם לשפר את המצב

ד"ר גדי לובין:  אלה הם הדברים שלי

ד"ר גדי לובין:  לכאן נגיע עוד מעט, אל תוותרו על התערוכה של האסקטמין

ד"ר גדי לובין:  תודה

לימור סון הר-מלך: היינו רוצים לשמוע עוד קצת, אולי פספסתי את זה, אבל יותר על הליכי הטיפול, איך עובדים פה עם אנשים?     

ד"ר גדי לובין: זה יהיה טוב מאוד, יש שעה וחצי כשאנחנו לא באירוע ותסתובבו, תראו, תדברו עם אנשים

ד"ר גדי לובין:  יש מנהלת מחלקה שתשמח לדבר איתכם

יונתן מישרקי: נעשה סבב קצר לסיכום

יונתן מישרקי:  תודה רבה על קבלת הפנים ועל הסקירה

יונתן מישרקי:  הביקור הזה מאוד משמעותי לוועדה

יונתן מישרקי:  דנו הרבה מאוד בנושא בריאות הנפש בוועדה בתקופת המלחמה

יונתן מישרקי:  באופן אישי, גרתי בשכנות לכפר שאול בילדותי, גדלתי בשכונת הר נוף, למדתי בבית הספר הסמוך, הגדרות האלה פה תמיד סיקרנו אותי לראות מה מאחוריהן

יונתן מישרקי:  זו לי הפעם הראשונה פה, מהעבר האחר של הגדר

יונתן מישרקי:       בהצגת הדברים שלך היו כמה דברים שהייתי רוצה לשמוע בהרחבה, ממך או מהצוות פה

יונתן מישרקי:  ראיתי שיש לכם שיתוף פעולה עם סוטריה – בתי החולים המאזנים

יונתן מישרקי:  אני בטוח שגם לימור תשמח לשמוע, הכרת גם את "שלוותא" – איך עובד שיתוף הפעולה הזה, כמה משקל אתם שמים ואיפה האינטראקציה שלכם ברמת בית חולים, כלומר אמרת לנו בתחילת הדברים שהקשר בין בית החולים לקהילה הוא בלתי נפרד

יונתן מישרקי:  וזו הייתה אמירה מאוד משמעותית כי אכן הייתה בדיונים הסתכלות שאומרת שבתי החולים הם בתי חולים והקהילה היא הקהילה

יונתן מישרקי:  שיתוף הפעולה שלכם והיצירתיות שלכם מלמטה, מהקהילה, עד אצלכם בבית החולים, אני רוצה יותר להבין לעומק

יונתן מישרקי:  האם יש ירידה במספר המטופלים שמגיעים לאשפוז? ואם כן איך ביתר בירור עובד המנגנון

יונתן מישרקי:       כמובן שנשמע את אנשי המקצוע בנושא של איוש המומחים, נושא מטריד מאוד, הסיפור של הפיקוח הרגולטורי של משרד הבריאות בהקשר של משיכת רופאים לקופות והסכמי שכר שהם עושים איתם או כל מיני חוזים – חוזי שכר – שהם עושים איתם

יונתן מישרקי:  אנחנו שומעים את זה גם בבתי חולים אחרים

יונתן מישרקי:       אלה בגדול הנקודות שעליהן הייתי רוצה לשמוע

יונתן מישרקי:  אנחנו עוד לא בשלב הסיכום אבל ניתן לחברים ואחרי זה תבחר מי מאתכם יגיב לשאלות

יונתן מישרקי:  אז ח"כ צגה?     

צגה מלקו: כן מה שבלט ממה שהבנתי פה זה עניין כוח האדם

ד"ר גדי לובין: חד-משמעית

צגה מלקו: זה לא התחיל עכשיו, זה לאט-לאט, אדם עבד עד גיל 80, זה באמת משהו לא תקין

צגה מלקו:  אז כפי שאמר יושב-הראש, אנחנו דנו בנושא בריאות הנפש בהרבה דיונים הרבה, ישיבות ובכמה מקומות גם סיירנו

צגה מלקו:  כשמדובר על הטיפול בקהילה, איך אתם מתמודדים עם כוח האדם הקיים ובנושא הטיפול, גם יש אלמנט תרבותי, אלמנט של הקהילה

צגה מלקו:  איך אתם מתמודדים עם זה? זה מעניין אותי כי בתור יוצאת אתיופיה אני הולכת לתרבות ולסטיגמה ופה הקהילה יש התמודדות, לא רק בעלייה לבד אלא גם עם הסטיגמה, הקבלה, הקשר עם המשפחות

יונתן מישרקי: טוב

יונתן מישרקי:  טטיאנה בבקשה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני שמחה מאוד על הביקור כאן

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אני שנתיים וחצי בכנסת וסיירתי במספר בתי חולים כולל מוסדות לבריאות הנפש

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  מכירה את המצב גם בבית חולים מזור בעכו, בצפיפות שלהם, בתנאים ובמחסור בכוח אדם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  שמחה שיש לכם עכשיו מבנה חדש, גם לילדים וגם למבוגרים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הבעיה של כוח אדם בתחום חמורה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  שנים שהתחום היה מוזנח ומורעב ואף אחד לא עסק בתוכנית כוח אדם בכלל במקצועות הבריאות והרפואה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  לא הייתה תמונת מצב, מה העתודה הרפואית, כמה עובדים עכשיו, כמה פורשים, מי יחליף, כמה מקומות צריך לפתוח כדי ללמד ולהכשיר כוח אדם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אף אחד לא עשה את זה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  רק לאחרונה התכנסה ועדה שעובדת והבטיחו לנו בוועדה שיביאו לנו נתונים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  זה היה לני חצי שנה והזמן אוזל

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו רואים שפסיכיאטרים ממשיכים לעבוד עד גיל 80 וזה לא הגיוני

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  צריך להשקיע כספים ולשנות תנאים של תמיכות עבור בתי חולים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  להשקיע בכוח אדם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:       מה שמציע עכשיו המשרד, ייעוץ בטלמדיסין – זה לא יציל את המצב

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו צריכים מומחים מקומיים שיהיו מחוברים לקהילה, למנטליות, לחברה שלנו

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  זה אפילו לא כיבוי שריפות וזה לא פתרון

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אני מצפה שמשרד הבריאות, ד"ר אתה לא אשם אתה קיבלת את התחום במצב שהוא, ואני מאחלת לך ישר כוח ויש לך כוונות טובות וניסיון והלוואי שייתנו לך כלים ותקציבים להגשים את מה שאתה מתכנן

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  ותודה שאתם מעניקים יחס הולם למטופלים, בדגש על חוויית המטופל, זה מאוד חשוב וחלק בלתי נפרד בתהליך הריפוי וההחלמה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  תודה

יונתן מישרקי: תודה

יונתן מישרקי:  לימור בבקשה

לימור סון הר-מלך: אני מתחברת לשאלה של יושב-ראש הוועדה בעניין יחסי הגומלין שלכם עם אותם בתים מאזנים, מסגרות של אשפוז בקהילה

לימור סון הר-מלך:  הייתי רוצה לשמוע יותר לא רק ברמה הטכנית אלא ברמה המהותית, אילו קווים מנחים אתכם פה במקום הזה מהפרדיגמה הזו של בתים מאזנים

לימור סון הר-מלך:  הייתי רוצה לשמוע יותר על מה שמתחולל פה

לימור סון הר-מלך:  שמעתי בעיקר על החסרים והכשלים ומה שאתם מתמודדים איתו בקושי שלכם כדי לאפשר את הטיפול המיטבי באנשים פה

לימור סון הר-מלך:  אני הייתי רוצה לדעת, הראית את הגרף של הירידה בקשירות והסברת שהשיאים הגבוהים שאנחנו רואים שם זה שתי מטופלות שסיפרת את הסיפור שלהן

לימור סון הר-מלך:  הייתי רוצה לדעת אם אין קשירות באמת מה התחליפים של הדבר הזה, מה כן נעשה, ובאמת אנחנו צריכים לראות כי זה יהיה הדבר שיעמיד או יסגור, סוגיית הפסיכיאטרים, מנהלי המחלקות והחוסר בהם

יונתן מישרקי: בסדר גמור

יונתן מישרקי:  אולי ניתן לגורמי המקצוע ממשרדי הממשלה הרלוונטיים להגיד את דבריהם כדי שנישאר עם כמה שפחות שאלות שיעברו אליך

יונתן מישרקי:  אז גלעד בבקשה

ד"ר גלעד בודנהיימר: תודה באמת לכל הצוות ולגדי על ההצגה

ד"ר גלעד בודנהיימר:  לפעמים למסתכלים מן החוץ קשה לראות את התמונה הכוללת, נתפסים על משהו ועושים איזה הד תקשורתי נגד ומשחירים מסגרות

ד"ר גלעד בודנהיימר:  התמונה ההוליסטית שהוצגה פה היא מאוד חשובה כי מערכת בריאות הנפש היא מרובת זרועות ומשלימה את עצמה, מרמת הקהילה דרך קופות החולים, דרך בתי החולים דרך השירות הקהילתי של בתי החולים

ד"ר גלעד בודנהיימר:  זו תמונה שלמה שמשלימה את עצמה וצריך מאוד להיזהר מהשחרות של אזורים בתוך המערכת הזו או מקיפוח שלהם

ד"ר גלעד בודנהיימר:  בצד זה יש סיכונים שכאשר אנחנו באים לייצר תוכניות לפתרון בעיות בתוך המערכת, הסיכונים בתוך התוכניות האלה ייצרו חוסר איזון

ד"ר גלעד בודנהיימר:  אי-אפשר להימנע מהסיכונים האלה וחייבים ללכת אליהם אבל בזהירות ובחשיבה כדי שנוכל לבצע את הדברים בצורה טובה

ד"ר גלעד בודנהיימר:  הצבענו על כמה תחומים מורכבים ויצאנו לדרך אמיצה שמנסה לתת מענים בהמון מישורים

ד"ר גלעד בודנהיימר:       התחלנו את הדיונים על הסכמי שכר כי באמת יש פה בעיה אקוטית ואני מקווה ומאמין שנגדיר את הפסיכיאטריה כמקצוע במצוקה כדי שנוכל לתת מענים רוחביים שיאפשרו את זה

ד"ר גלעד בודנהיימר:  זה לא תלוי רק בנו אבל מקווים שנצליח לעשות את המהלך הזה

ד"ר גלעד בודנהיימר:  התחלנו מהלכים להחזרת פסיכולוגים למערכת הציבורית עם תוכנית של מלגות והתחלה של עבודה על הסכמי שכר גם כן

ד"ר גלעד בודנהיימר:  ואפשר להיות ביקורתיים על כל מיני חלקים, אם יותר טוב או פחות, אבל מה שחשוב שיש פה הבנה אמיתית של משרד הבריאות ולא סתם המנכ"ל של המשרד ישב פה בוועדות ואמר את זה

ד"ר גלעד בודנהיימר:  ההבנה של משרד הבריאות שכל המשרד עובד היום בשביל המטרה הזאת של חיזוק בריאות הנפש במדינת ישראל

ד"ר גלעד בודנהיימר:  אלה הדברים החשובים ולא אגזול עוד זמן

ד"ר גלעד בודנהיימר:  תודה לכל הצוות פה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  מי רוצה מהממונה על השכר? דניאל? בבקשה

דניאל אוסטר: דניאל תור הממונה על השכר, צוות בריאות, משרד האוצר

דניאל אוסטר:      אמשיך להגיד שאת המשימה שד"ר בודנהיימר דיבר עליה גם אצלנו מבינים, ומבחינתנו צוות בריאות בכלל כממונה על השכר, עולם בריאות הנפש בתעדוף מאוד גבוה בכל ההסכמים

דניאל אוסטר:  לא אגע בהסכם כזה או אחר, אנחנו גם בעיצומו של משא ומתן כפי שהוצג פה

דניאל אוסטר:  "זכינו" – במירכאות – להיות באיתנים בקיץ ולראות את התמונות שהראית עוד לפני הבנייה, הוצגו לנו התוכניות ואנחנו בקשר כמובן עם הדס וגם איתך דיברנו דאז כדי להכיר את הפרטים

דניאל אוסטר:       הרבה מהעבודה שנעשית מאחורי הקלעים היא מתוך התפיסה שלנו, בדומה למה שד"ר בודנהיימר הציג, שעולם הנפש צריך להיות בפוקוס שלנו

דניאל אוסטר:  אני לא רוצה לרדת יותר מדי לפרטים כי חלק מהמשאים ומתנים רק התחלנו או בעיצומם

דניאל אוסטר:  בהסכמים קודמים שנחתמו למשל הסכם אחיות, עולם בריאות הנפש הגיע כמקום שאנחנו משרד האוצר רואה צורך לשים בו פוקוס, כלומר, תקציב ולא רק כוונות ומילים טובות

לימור סון הר-מלך: שיהיה תקציב מושכל

לימור סון הר-מלך:  לא לשמר את הפרדיגמות הקיימות

דניאל אוסטר: מבחינת תעדוף עולם בריאות הנפש מול עינינו בכל משא ומתן שאנחנו עושים

דניאל אוסטר:  על אחיות אני יכול לדבר כי זה הסכם חתום, ועל אחרים זה עוד לא

יונתן מישרקי: לפני ההסכם, למה אנחנו לא מדברים על איזה תמריץ זמני, מענקים זמניים עד הסכמי השכר כדי למנוע את המשברים שבפתח, סגירת מחלקות, מחלקות שלמות עם אפס מומחים

דניאל אוסטר: אני לא אכנס לפירוט כזה או אחר, בטח לא רופאים שעכשיו בתוך משא ומתן

דניאל אוסטר:  לא חושב שצריך לפתוח פרטים

דניאל אוסטר:  אבל אנחנו פה יותר מרתומים, זאת העבודה שלנו

צגה מלקו: לא, זה לא פרטי, צריך לפרט את זה אבל באופן כללי ראינו את הנתונים וזה מאוד מדאיג הנתונים של כוח אדם זועק לשמיים

צגה מלקו:  אז מה אתם הולכים לעשות?     

אסף גלפרין: אסף גלפרין מהממונה על השכר גם כן

אסף גלפרין:  אני אדבר ספציפית על רופאים אבל זה נכון באופן רוחבי

אסף גלפרין:  היו בעבר כל מיני תוכניות של מענקים, אצל רופאים ספציפית משך תשע שנים מ-2011 עד 2019

אסף גלפרין:  לפחות מההיכרות שלנו, וחקרנו את הנושא הזה לעומק, זה לא הצליח להחזיק מעמד לאורך זמן כי זה היה מאוד דינמי, היה-לא היה, אנשים לא יכלו לתכנן את זה, מתמחים היו מגיעים, לא היה ברור להם אם הם יקבלו או לא, כך גם לגבי מומחים

אסף גלפרין:       גם לאחרונה ישבנו עם פורום של הרבה מאוד פסיכיאטרים מהמגזר הציבורי וגם הם אמרו שזה מקצוע שנכנסים אליו לאורך זמן וצריך לעשות שינוי יותר תשתיתי ולכן מענק חד-פעמי זה פלסטר אבל אם רוצים להתמודד עם האירוע אז לא זו הדרך

אסף גלפרין:  זו הייתה התחושה שלנו וגם המענה שקיבלנו מלא מעט מנהלים

אסף גלפרין:  ושוב, הזכירו פה את הנושא של להשקיע כסף בצורה חכמה ואנחנו מסכימים עם זה

אסף גלפרין:  השקיעו בתוכנית המענקים של בין 2019-2011, סדר גודל של 2 מיליארד שקלים וזה היה כישלון חרוץ כמעט לגמרי

אסף גלפרין:  אנחנו מנסים למצוא דרכים ולעשות את זה יותר חכם

ד"ר אלכס טייטלבאום: מקצוע במצוקה, זה נותן מענה

ד"ר אלכס טייטלבאום:  זה לא מענק, זה משהו קבוע שמחזק את הפסיכיאטריה בכל המגזרים, גם בבית חולים גם בציבורי קהילתי - - -     

יונתן מישרקי: ודאי שחותרים להסכם שכר

יונתן מישרקי:  אני רק שאלתי עד ההסכם שכר כדי חלילה שלא ליפול

יונתן מישרקי:  נשמע רגע את הדעה של גדי

ד"ר גדי לובין: ברמת העובדה ב-2018 תוכנית התמריצים שדיברת עליה ככישלון, חד-משמעית הצילה את המרכז הירושלמי

ד"ר גדי לובין:  אני מדבר על חמישה מתמחים מוכשרים מאוד שהיום הם הופכים להיות שכבת הניהול הצעירה שלנו

ד"ר גדי לובין:  בלעדיהם איתנים הייתה מקום יותר קשה, כפר שאול היה שורד, איתנים זה על סף סורג ובריח ואז כדור השלג היה מתחיל להתקדם גם לפה

ד"ר גדי לובין:  אז החוויה שלי היא שונה

אסף גלפרין: יכול להיות, יכול להיות שבתחום הספציפי של אותו רופא ספציפי שקיבל זה אולי עזר לו אבל בסוף אם מסתכלים בפרספקטיבה של מערכת בריאות הנפש ברמה הארצית – זה לא עוזר

ד"ר גדי לובין: נכון, ברמה הזאת זה פלסטר

אסף גלפרין: הוועדה הגיעה לכפר שאול אבל מסתכלת בצורה רוחבית, יש את איתנים ועוד הרבה בתי חולים אחרים, המטרה היא להצר פוקוס כי אם אותו רופא הגיע לכפר שאול במקום לבית חולים אחר, אז ברמת המערכת, לא זאת המטרה

ד"ר גדי לובין: אם מספר שתיים בכל מחלקה היה מנהל יחידה – אז הינה לא פלסטר

ד"ר גדי לובין:  אלה לא משמעויות רוחביות איומות, בסך הכול בערך 100 מחלקות

ד"ר גדי לובין:  ורוחבי לתחומים אחרים ברפואה? לכל תחום ברפואה יש את הפתרונות שלו, להם יש להשלמת הכנסה את התאגיד

ד"ר גדי לובין:  לנו אין, אין בפועל

ד"ר גדי לובין:  אז רוחבית אין כמעט משמעות להחלטה כזאת

ד"ר גדי לובין:  זה מיליונים בודדים שפותרים את הבעיה שלנו

אסף גלפרין: לפחות בעינינו ונראה לי שמשרד הבריאות בגישה דומה, שבתוך הפוקוס של בריאות הנפש יש הבחנה

אסף גלפרין:  בתוך מערכת בריאות הנפש הציבורית יש הבדל בין קהילה לבתי חולים ויש הבדל לגבי מחלקה פסיכיאטרית בתוך בתי חולים רגילים לבין בתי חולים פסיכיאטריים

אסף גלפרין:  אלה אתגרים שונים

אסף גלפרין:  גם בתוך המערכת הציבורית יש הבדלים ואם מדברים על הסכמים או שינויים אנחנו חושבים שצריך לעשות איזו הבחנה ולשים את הפוקוס על המקומות שבהם האתגר גדול יותר, ההתמודדות קשה יותר ואתגרי הגיוס קשים יותר

אסף גלפרין:  קושי בקהילה הוא לא אותה רמה כמו קושי בבתי חולים

אסף גלפרין:  הקושי בבתי חולים כלליים הוא לא אותו קושי כמו בבתי חולים פסיכיאטריים

אסף גלפרין:  וגם שם לא צריך לפחד להגיד שצריך לעשות איזו - - -     

ד"ר גדי לובין: אני אגיד את זה בחדות – לפי חישוב שלי ב-7 עד 8 מיליון שקל יש לך 100 מנהלי יחידות חדשים

ד"ר גדי לובין:  פתרת את הבעיה של אשפוז בגדול

אסף גלפרין:  לא אכנס עכשיו למספרים

ד"ר גדי לובין: לא, זה הסכום

ד"ר גלעד בודנהיימר: הערה על מה שנאמר – מומחים בפסיכיאטריה זו בעיה רוחבית במדינת ישראל

ד"ר גלעד בודנהיימר:  כולנו הפסדנו מזמן לשוק הפרטי

ד"ר גלעד בודנהיימר:  זה לא שקופות החולים מצליחות לגייס רופאים בקלות, אף אחד לא מצליח

ד"ר גלעד בודנהיימר:  הבעיה הכי כואבת זה בשירותי המרפאה של בתי החולים ובמחלקות

ד"ר גלעד בודנהיימר:  אבל באמת זו בעיה רוחבית ולא טוב לומר שבתי חולים כלליים, אתמול דיברנו איתם וגם שם אין מומחים וגם בקופות חולים אין מומחים, זו בעיה רוחבית לגמרי

יונתן מישרקי: מה מדינת ישראל מתכוונת לעשות בשנים הקרובות?     

לימור סון הר-מלך: למרות שלקופות החולים יותר פשוט כי יש להן יותר כסף והן מייצרות להם תחרות שהם לא יכולים לעמוד בה

ישראל גורי: שמי יעל גורי, אני הפסיכולוגית הראשית של המרכז, והסקטור של הפסיכולוגים הוזכר פה וגם איתך הייתי בפגישה וגם עם רפרנטים של משרד האוצר והתוכנית של מתווה המענקים אני חוששת שבסוף שכרה ייצא בהפסדה

ישראל גורי:  משום שהפסיכולוגים שמתמידים ונמצאים שנים בשירות, המענק עבורם הוא הזעום ביותר

ישראל גורי:  והמענק למתגייסים כביכול לשירות לא יכול להוות תמריץ להיכנס לשירות משום שכמו שנאמר פה, הקופות מהוות תחרות שאנחנו לא יכולים לעמוד בה ומה שצריך לזרז ולקדם זה את הסכמי השכר

יונתן מישרקי: ודאי

יונתן מישרקי:  אבל זה לוקח זמן

יונתן מישרקי:  כשאני דיברתי על תמריצים אמרתי שזה יהיה כמו פלסטר עד ההסכמים כי אין ברירה, כמו שעשינו עכשיו עם הפסיכולוגים, כי הבנו שאין ברירה עד שיהיו הסכמי שכר בינתיים ניתן להם מענק ונכניס אותם חזרה לשירות הציבורי

יונתן מישרקי:  אבל אני שומע

ישראל גורי: הדגש היה צריך להיות על שימור הפסיכולוגים שנמצאים, כי הבעיה הכי אקוטית שלנו כרגע זה שפסיכולוגים שמסיימים הסמכה להדרכה פשוט עוזבים אותנו בגלל תנאי השכר

ישראל גורי:  אני כל הזמן עם אצבע על הדופק ובודקת - - -     

יונתן מישרקי: זה מטריד מאוד לא רק בעולמות של בריאת הנפש אלא גם בבתי חולים כלליים כשאנחנו שומעים את האבסורד הזה, ואני טוען שהרגולטור שהוא משרד הבריאות צריך להניח איזו תקרה, גם לקופות

יונתן מישרקי:  הקופות אומרות לי בכנות, "זרקת אותי למגרש – אני מתמודד, זה האירוע אני מתמודד כמו שחקן"

יונתן מישרקי:  אני אומר את זה פה אבל מן הסתם נקיים על זזה דיון בהקדם, המשרד כרגולטור חייב לשים איזה מחסום, אני לא יודע מהי הדרך החוקית לעשות את זה אבל צריך לשים הגבלה ומחסום בתקרה לקופות

אסף גלפרין: יש הגבלה עכשיו שהולכת להיכנס לתוקף

יונתן מישרקי: זה בלתי אפשרי, אתה שומע את זה כמעט בכל תחום ופה זה כואב יותר כי הם גם משלמים יותר, זה שכר לשעה

יונתן מישרקי:      כן בבקשה

איריס סלע-ובר: אני איריס סלע ובר, מנהלת את השירות לעבודה סוציאלית במרכז

איריס סלע-ובר:  אני רוצה להוסיף בהמשך לדברים שנאמרו פה כי יש פה איזו מגמה מידבקת, היא הגיעה גם לעובדים הסוציאליים

איריס סלע-ובר:  בסוף החודש הזה אני מאבדת שני עובדים סוציאליים ותיקים, בעלי ניסיון, עם ייחודיות עיסוק

איריס סלע-ובר:  אחד מרכז נושא של תחלואה כפולה, התמכרויות ומחלת נפש, מרכז לנו יחידה כזאת טיפולית ושיקומית בתוך המחלקה הסגורה שתבקרו בה, עם ותק וידע מקצועי אדיר ומסירות נפש, 10 שנות ניסיון

איריס סלע-ובר:  הוא עובר לקופת חולים כללית פה בירושלים בסוף פברואר

איריס סלע-ובר:  וכמו שהראה גדי קודם בשקף, עובדת סוציאלית שמרכזת את היחידה לנפגעות טראומה מינית מורכבת, בתוך מחלקה ב' שאתה תבקרו בה היום, עובדת שהשקענו בה, מלומדת, מסיימת פסיכותרפיה, למדה הכשרות ייעודיות לנושא של טיפול בטראומה עוזבת בסוף החודש הזה לקופת חולים מכבי, וזה רק שני עובדים, השלישית עזבה אתמול, היא צעירה יותר ועברה ליחידה פרטית טובה בירושלים, קליניקה פרטית

איריס סלע-ובר:  בה השקענו שנה, היא יצאה עם איזו תעודה בטיפול שהיא קיבלה מאיתנו והיא עזבה כבר אתמול ליחידה פרטית

איריס סלע-ובר:  שלושה עובדים בחודש אחד מתוך קמפוס אחד וכולם במחלקות הפעילות - - - עוד דבר,  - - -     

ד"ר גדי לובין: העבודה הסוציאלית – שאלתם על חיבור לקהילה, זה החיבור לקהילה

ד"ר גדי לובין:  מפגשים עם משפחות על בסיס קבוע - - -     

לימור סון הר-מלך: אני יודעת, זה הדבר, אני רוצה לראות כאלה יותר

איריס סלע-ובר: עוד דבר, מקצוע העבודה הסוציאלית הוא של משרד הרווחה

איריס סלע-ובר:  אני יושבת לא במשרד הבית שלי, לא אני ולא כל העובדים שאני מייצגת אותם

איריס סלע-ובר:  ולאורך שנים אנחנו רואים את הקשיים ואת הבעיות בתרגום התנאים של עובדים סוציאליים במשרד הבריאות אל מול משרד הרווחה ובטח ובטח מול משרדים אחרים כמו משרד הביטחון

איריס סלע-ובר:      אז אנחנו פה בבעיה ומישהו צריך להבין אותה בתוך משרד הבריאות והאוצר, מפני שהתרגומים שעושים לעבודה שלנו ולייחודיות העיסוק שלנו מתוך משרד הבריאות לא בא לידי ביטוי, כמו עובדים שעובדים בתוך משרד הבית שלהם במשרד הרווחה

איריס סלע-ובר:  יש לי אינספור דוגמות לנושא הזה

יונתן מישרקי: זה עלה בדיוני ועדה גם ברווחה וגם בבריאות, אבל יש לכם התייחסות לגבי הסכמי שכר של עובדים סוציאליים?     

דניאל אוסטר: לא, אני לא

יונתן מישרקי: אני יודע שיש בדרך אבל אני לא יודע איפה זה עומד

דניאל אוסטר: היה הסכם מאוד-מאוד משמעותי, לפני שלוש שנים אבל אין לנו מה להתייחס למשהו עתידי שעוד לא התחיל

איריס סלע-ובר: מרוב שהוא משמעותי אנחנו רואים, מה היה משמעותי בו? שהוא בא ואמר לאנשים שיש להם יכולת להשפיע על השכר שלהם על ידי זה שהם ירימו את הרמה המקצועית שלהם

איריס סלע-ובר:  זה מאוד משמעותי לתדמית של המקצוע ולהשקעה העצמית, אבל אנשים כדי לבנות את עצמם ולהגיע לרמות שכר גבוהות צריכים לבנות את זה לאורך שנים

איריס סלע-ובר:  חוץ מזה שיש שם רמות ניהול והן לא בידי העובד והן לחלוטין לא מתורגמות בצורה טובה מול משרד הרווחה

איריס סלע-ובר:  לחלוטין לא

איריס סלע-ובר:  ופה הבעיה שלי אם אותה עובדת שהשקענו בה ושעובדת בסך הכול חמש שנים כאן, רכזת היחידה לנפגעות טראומה מינית

איריס סלע-ובר:  אם היה לי תרגום נכון לידע וליכולות שלה למה שהיא הייתה מקבלת במשרד הרווחה, יכול להיות שהיא לא הייתה עוזבת בסוף החודש למכבי

איריס סלע-ובר:  אבל אין לי את היכולת תרגם את זה בצורה נכונה ולכן היא עוזבת אותנו למכבי

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  אנחנו תכף נצא לסיור, הדיון פה הוא חשוב מאוד, ויהיו לו גם השלכות אחרי זה בדיונים שנקיים מול הגורמים האחראיים

יונתן מישרקי:  מישהו פה יודע להתייחס לטענה שהיא העלתה מבחינת היחסים של עובדים סוציאליים בין משרד הבריאות למשרד הרווחה ובכלל על הסכמי שכר, מאי את יודעת משהו בהקשר הזה?     

מאי שמואל: אנחנו ממש - - -     

דניאל אוסטר: זה ההסכם הקודם, אין לי בעיה להתייחס

דניאל אוסטר:  כל הנושא של רמות ניהול ואיך זה מתורגם בכל מקום נקבע כחלק מההסכם

דניאל אוסטר:  ההסכם הקודם כבר נחתם ומיושם ויש שם אתגרים ביישום שלו

דניאל אוסטר:  אנחנו יכולים לראות בדיוק מה הבעיה, אם זה עניין של הגדרה פה בתוך המערכת או משהו שבמשרד הרווחה שונה, אם אנחנו מדברים על יישום של הסכם שכבר נחתם ולא על משא ומתן עתידי, כלומר לפני שנתיים

דניאל אוסטר:       פה בכללי, במשרד הרווחה, אנחנו מדברים על אותו הסכם חתום ומיושם ואם יש אתגרים מסוימים של בית החולים

דניאל אוסטר:  נקודה

דניאל אוסטר:  איך מגדירים רמת ניהול כזו או אחרת – זה לא עניין של הסכם עתידי

דניאל אוסטר:  אפשר לדון ולהבין בדיוק אבל אנחנו מדברים על הסכם שכבר נחתם והוא אחיד, אין פה משהו שמשרד הרווחה אמור לקבל יותר

יונתן מישרקי: ויש פעימה שנייה שאמורה?     

ד"ר גלעד בודנהיימר: אמרוה להיות פעימה שנייה של ההסכם, נכון?     

מאי שמואל: יש צפי לפעימה שנייה להסכם

מאי שמואל:  זה עוד לא מאשר, עוד לא התחלנו את הדיונים עם העובדים הסוציאליים על הפעימה השנייה

מאי שמואל:  ככל שיתבררו באמת, כמו הטענות שהיא הציפה פה, דברים שלא יושמו, לא הוטמעו בצורה נכונה בפעימה הראשונה אז באמת יש מקום לשיפור בפעימה השנייה אבל אנחנו עדו לא שם

מאי שמואל:  כשבסדר עדיפויות זה קודם כל ההסכם הפסיכולוגי ולאחר מכן יתחילו המשאים ומתנים עם העובדים הסוציאליים

יונתן מישרקי: מייצגים אתכם נאמנה בכנסת, אני לא זוכר את השם - - - הם עושים עבודה טובה זה חשוב

איריס סלע-ובר: יש עשרות אלפי עובדים סוציאליים במשרד הרווחה, יש תוספות שאין אותן במשרד הבריאות - - - כל מיני תוספות

קריאה: גם העניין של תוספות רכב, כמה עובדים בכל משרד ממשלתי מקבלים תוספות רכב אבל משרד הבריאות - - -     

דניאל אוסטר: אגיד שנשמח להמשיך את הדיון הזה הנקודתי הפרטני אנחנו לא מדברים פה על הסכם שכר רחב על העובדים הסוציאליים, אלא משהו נקודתי פה

יונתן מישרקי: טוב בסדר גמור

יונתן מישרקי:  כן, רק את שמך בבקשה

אילן רם: אילן רם מנציבות שירות המדינה אנחנו בשיתוף פעולה עם הממונה על השכר, ויש פה אוסף של דברים

אילן רם:  אנחנו מדברים הרבה על השכר כי זה מאוד משמעותי בנקודת הזמן הזאת אבל יש עוד דברים מתשתיות, ובאקדמיה כמותת המוכשרים וחלוקת המומחים ותנאי הסף שאנחנו בשיח עליהם אם להוריד אותם או לא כי אם אנחנו מסתכלים בקצה בסוף יש את המטופל האזרח, וכנציבות אנחנו מנסים להיות מודעים לבעיה בכל המקומות ומנסים להקל את תהליכי האיוש הגיוס והשימור כמו שגדי הזכיר תמיד הדילמה שלנו אם אנחנו לא פוגעים מקצועית ותמיד נתייעץ עם ד"ר בודנהיימר אם נכון לעשות דבר מה

אילן רם:  לאור הלחצים אנחנו עושים את זה ובהסתכלות הכללית

לימור סון הר-מלך: ומה אתם מתרשמים מהחרגות האלה? אתם מקדמים יותר צעירים?     

אילן רם: בסוף כשגדי אומר לי, "זה הדבר הכי חשוב שאני פונה אליך עכשיו כדי לקיים את מחלקת אשפוז", אם יש לי לזה אישור מקצועי כי אני לא מבין במקצוע – אנחנו מאשרים את זה

לימור סון הר-מלך: ואתם מאשרים את זה ומה ההתרשמות שלכם שזה באמת פוגע באיכות הטיפול או במקצוע?     

אילן רם: אין לי תשובה על זה מקצועית

יונתן מישרקי: זה גדי יכול לענות

אילן רם: אנחנו רק מבינים בהקשר של כוח האדם שבשביל לבנות קדימה המסלול קריירה, אנחנו צריכים לעשות את זה

יונתן מישרקי: זה פלסטר שאתה נותן פה ושם אבל צריך באמת תוכנית

לימור סון הר-מלך: זה לא פתרון

יונתן מישרקי: אני מודה לך גם בשמי אבל גם בשם גדי, ראיתי שהדלת שלכם פתוחה

לימור סון הר-מלך: שאלה אם באמת יש לזה השלכות שאתם רואים שבגלל שיצרתם את ההחרגות האלה ויש פה נגיד כאלה שהם יותר צעירים שמגיעים ומנהלים את המחלקה, אז באמת יש לזה השלכות על איכות הטיפול באמת?     

ד"ר גדי לובין: קודם כל נמנעה סגירה של מחלקות שלא להגיד סגירה של קפלן

לימור סון הר-מלך: שזה היה הכי חשוב

ד"ר גדי לובין: המחיר הוא שדרג הניהול הבכיר יותר עסוק בחניכה, בתמיכה בבקרה בייעוץ

ד"ר גדי לובין:  היום אלכס ועמיתו מאיתנים עושים עבודה, לא של מנהלי קמפוס אלא של מנהל מחלקה, צריך להבין

ד"ר גדי לובין:  בסוף יש מנגנון של פיצוים ואיזונים שהופך את זה לסביר

ד"ר גדי לובין:  החלופה היא סגירה את זה צריך להבין

ד"ר גדי לובין:  מאוד הייתי רוצה שתפגשו מנהלת מחלקה צעירה בדיור עליה אנחנו מדברים ידעתי שנאחו מסיירים והיא ממתינה לנו במחלקה

יונתן מישרקי: מצוין, נעשה את זה מיד, רק התייחסות שלך לדברים שהעלו פה חברי הכנסת, אז בקצרה, יש את הנושא של השילוב של הבתים המאזנים עם העבודה שלכם, השילוב של העבודה עם הקהילה לפה – ביקשנו לדעת יותר לעומק

יונתן מישרקי:      ביקשה ח"כ לימור לדעת על מהות הטיפולים והחלופות שיש לקשירות ושאתם רואים שאפשר לתת

יונתן מישרקי:  דיברנו גם על כוח אדם וזה בגדול, על המהות

ד"ר גדי לובין: לגבי הבתים המאזנים, לא בהיבט הניהולי, אלא בהיבט הבין-אישי והמקצועי – זה בשר מבשרנו

ד"ר גדי לובין:  פרופסור פסח ליכטנברג הייתם אצלו בסוטריה, הוא מקים בשבועות אלו את סוטריה אצלנו באוריינטציה אשפוזית אבל ברוח סוטריה

לימור סון הר-מלך: לגבי הרוח הזו, הייתי רוצה לראות אותה

ד"ר גדי לובין: אין כמו פסח

לימור סון הר-מלך: אני יודעת שאין כמו פסח

ד"ר אלכס טייטלבאום: ולא יהיה קשירה של מטופלים, אין חדר קשירה, אין חדר בידוד

ד"ר אלכס טייטלבאום:  זה הרוח בסוטריה, לא יהיו קשירות ביחיד ברוח סוטריה

ד"ר אלכס טייטלבאום:  יהיה במקום זה חדר רגיעה, קושרים אותו פעם ראשונה לבד או בהשגחה של - - - אבל לא יהיה שימוש במגבלות מכניות

ד"ר גדי לובין: אבל היחס של מטפל-מטופל הוא בערך 1 ל-3 ביחס למה שקורה כאן במחלקות, כי יש לנו על תרומה אפילו עשרה מלווים וגם עזרה ממשרד האוצר על עוד כמה תקנים עבור סוטריה

ד"ר גדי לובין:  זה לא הולך רק על אידיאולוגיה אלא גם על יכולות ותשתית

ד"ר גדי לובין:  אבל כדאי לשמוע אותו אנחנו בקשר גם לפני שהוא הגיע אלינו ולפני שהוא ידע שהוא מגיע אלינו הקשר איתו היה כמעט על בסיס יום-יומי

ד"ר גדי לובין:  "שלום פסח יש לנו מטופל או מטופלת שאנחנו חושבים שאנחנו יכולים לקצר את האשפוז שלו על מנת שיגיע אליך"

ד"ר גדי לובין:  ובדיוק ההיפך, טלפון מפסח אליי או אל מי מבין, "שלום, יש לי מטופל שהמצב שלו החמיר

ד"ר גדי לובין:  לצערי הרב אנחנו לא יכולים לשמור אותו בקהילה

ד"ר גדי לובין:  אנחנו צריכים שתקבלו אותו אליכם בדחיפות"

ד"ר גדי לובין:  זה על בסיס יומי, זה כל הזמן קרה קורה ויקרה וזה נהדר, כך צריך להיות

ד"ר גדי לובין:      לגבי הקשירות

ד"ר גדי לובין:  אומר בקצרה

ד"ר גדי לובין:  קודם כל, היו יותר מדי קשירות

ד"ר גדי לובין:  את שואלת מה המחירים, היו יותר מדי קשירות אז אין מחירים, תיקנו משהו

ד"ר גדי לובין:  לא בגלל שחלילה מישהו היה סדיסט לפני כן, אלא בגלל שהאנשים פה עברו וספגו אלימות, וכשאדם סופג אלימות פעם ראשונה, פעם שנייה, פעם שלישית, התגובה שלו למה שנראה כמו סף אלימות באירוע הרביעי תהיה תגובה יותר קצרה

ד"ר גדי לובין:  ונוצר פה פער ולכן הורדנו את הקשירות עוד לפני האירוע התקשורתי

ד"ר גדי לובין:  אז חלק מהסיפור זה תיקון

ד"ר גדי לובין:  חלק אחר זה שצריך להודות שלפחות הרוב המכריע אם לא כל מנהלי בתי חולים היום יגידו לך שיש עלייה באלימות היום בבתי חולים במחלקות

ד"ר גדי לובין:  יש עלייה באלימות, יש מחיר

ד"ר גדי לובין:  זה לא שתיקנו וסוף

ד"ר גדי לובין:  יש מחיר והוא עלייה באלימות

ד"ר גדי לובין:       ואנחנו בוחנים את עצמנו בסוגיות של טיפולים תרופתיים – יותר מינון, פחות מינון

ד"ר גדי לובין:  כשאני הייתי מתמחה, את יודעת איך היו קושרים אנשים? ההנחיה לאחות הייתה כזו שלא הייתה עוברת היום בתקשורת

ד"ר גדי לובין:  קראו לזה קשירה כימית

ד"ר גדי לובין:  היו נותנים מינון של תכשיר שגם היום משתמשים בו, אלידול, במינון של בערך פי עשר מהמינון שמקובל לתת

ד"ר גדי לובין:  ואז אנשים היו קשורים כימית

ד"ר גדי לובין:  היום זה לא עובר וטוב שכך

ד"ר גדי לובין:  אז אנחנו לא מתקרבים לכך, חס וחלילה, אבל זה גם חלק מהסיפור

לימור סון הר-מלך: היום לא משתמשים בזה?     

ד"ר גדי לובין: לא

ד"ר גלעד בודנהיימר: זו תרופה שמשתמשים בה במינון נמוך כתרופה אבל לא, לא בשביל קשירות

ד"ר גדי לובין: אין קשירה כזו היום

לימור סון הר-מלך: אז אתה אומר שיש עלייה באלימות?     

ד"ר גדי לובין: אני לא חושב שזו סוגיה כרגע

ד"ר גדי לובין:  הגענו לשיווי משקל אחר, עמיתיי אולי חושבים אחרת אבל לדעתי אנחנו בשיווי משקל יותר טוב מאשר זה שהיינו בו  ב-2013, בראייה של מתבונן מהצד ושל מה טוב למטופל, כי היינו שם במקום קצת מקל על הקשירות

ד"ר גדי לובין:  והיום יש מחירים שהם בצד השני

לימור סון הר-מלך: חדרי בידוד?     

יונתן מישרקי: לימור, יש לנו סיור של כמעט שעה, בואו נתחיל ונעשה את זה תוך כדי סיור

לימור סון הר-מלך: מצטערת שאני הולכת למקומות האלה, פשוט זה התפקיד שלנו

ד"ר גדי לובין: מרים אמרה משהו מאוד משמעותי לגבי התמודדות גם עם קשירות, חלק מהבעיה שהובילה לקשירות זה סוג של צפיפות והיעדר העסקה, עיסוק, טיפול

ד"ר גדי לובין:  מרים מרכזת אצלנו ,ויש גם במקומות אחרים, את כל מה שקשור לפעילות של אחרי הצוהריים, גם של מתנדבים, גם בשכר

ד"ר גדי לובין:  וזה עושה הבדל

ד"ר גדי לובין:  זה לא פתרון אבל זה עושה הבדל וזה חלק מהתשובה

ד"ר גדי לובין:  לדוגמה, מוזיקה

הדס תדהר: זה ותקנים של סטודנטים עושים הבדל

הדס תדהר:  כשיש לנו חוגים או לא, כשיש לנו תקני סטודנטים, לא מרגישים עד הסוף אבל לפחות חלקית, יש לך עוד צוות במחלקה גם אחרי הצוהריים, יש לזה משמעות

קריאה: זה ומאבטחי סל"א

קריאה:  מאבטחים

ד"ר גדי לובין: קשה מאוד לגייס כי זה סכום שאנשים לא באים לפה עבורו

קריאה: אנחנו מדברים על מאבטחים, פשוט דמות שנמצאת במחלקה, עצם הנוכחות מורידה אלימות

ד"ר גדי לובין: נכון, אני מסכים, עצם הנוכחות

ד"ר גדי לובין:  לא צריך התערבויות חס וחלילה

לימור סון הר-מלך: ובידודים?     

ד"ר גדי לובין: יש, כן

לימור סון הר-מלך: ומישהו בודק כמה?     

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אז יש מחסור בזה גם?     

ד"ר גדי לובין: כן, אין איזו קומפנסציה של עלייה דרמטית בבידודים, גם חדרי הבידוד נראים פחות נורא ממה שנראו לפני שנים

ד"ר גדי לובין:  יש איזה שרפרף, יש איזה מקום לנוח בו

ד"ר גדי לובין:  יש עלייה מסוימת בבידודים אבל לא דרמטית, גם זה נעשה במשורה ואנחנו חלילה לא מעודדים

הדס תדהר: לפעמים מטופל בוחר ממש מבקש להיכנס לחדר רגיעה כי שם יש שקט, יש סביבה ללא גירויים

הדס תדהר:  זה מדד טיפולי ואנחנו שמחים שהולכים לשם מבחירה

הדס תדהר:  הדלת פתוחה, הוא יושב שם בשקט וזה מצוין ועדיף מאשר יתפרץ במחלקה

יונתן מישרקי: חברים אנחנו צריכים להתקדם, ולפני שנתפזר ונאבד קשב אני רוצה שוב להודות לכם

יונתן מישרקי:  הנקודה המשמעותית בכל המצגת שלך, לפני כוח האדם והשכר וכדומה, זה הדגש שלכם על חוויית המטופל

יונתן מישרקי:  הרגש שלכם שאותו מטופל באמת במצוקה גדולה והיחס הראוי שלכם

יונתן מישרקי:  אם נצא מכאן עם התחושה הזו, זה כבר טוב

יונתן מישרקי:  כמובן שעוד הרבה דברים ייצאו מכאן מהישיבה הזאת, ואנחנו מקורים אתכם על העבודה המסורה לטובת העניין, בכבוד ותודה רבה

יונתן מישרקי:      (דיון במרכז רפואי הרצוג)     

יונתן מישרקי: אפשר להתחיל בבקשה

שמאי קינן: ברוכים הבאים

שמאי קינן:  אני באמת נרגש שוועדה של הכנסת במליאתה מגיעה בצירוף היועצים ועם אנשי האוצר ועוד משרדים

שמאי קינן:  עד כה, 130 שנה לא הגיעה הנה שום ועדה של הכנסת, בדקתי

שמאי קינן:  אז אתם עושים היסטוריה וזה מכובד וטוב לנו ואולי תהיה לנו אוזן קשבת לרחשי ליבנו ומה שאנו אומרים כל בוקר בפסוקי דזמרה, שהקדוש ברוך הוא דואג לשבורי לב ומחבש לעצבותם, נוכל ליישם את זה למעשה

שמאי קינן:  אני מתנדב כיושב-ראש הוועד המנהל בצורה מלאה, היה לי ידיד נפש שלמה הלוי שהלך לעולמו לפני 25 שנה והוא אמר לי, "אני מבקש, תמשיך להתנדב, תמלא את מקומי"

שמאי קינן:  הוא השאיר גם ירושה יפה לעניין זה

שמאי קינן:  לקחתי את זה כייעוד וכמטרה, עם הנהלה מקצועית מעולה לעשות כאן דברים שלאו דווקא היו נשגבים

שמאי קינן:  עזבתי את תפקידי כסמנכ"ל משרד מבקר המדינה, רובכם עוד לא נולדתם אז, ובעצת ד"ר לוונטל המנוח הלכתי לעסוק בנדבנות וצדקה, ואני מודה לו ולכל מי שתמך בי בדרך הזו כי זה לא רק טוב לי אלא באמת זה משרת את אלה שאין להם לא את הקול ולא את היכולת להשפיע

שמאי קינן:      שני סיפורים קצרים כדי להבין את המהות

שמאי קינן:  לפני 20 שנה התחלנו את התכנון של הבניין הזה

שמאי קינן:  ערימות של קשיים

שמאי קינן:  למשל רישיון בנייה, מתחיל עם עיריית ירושלים, הם רוצים תשלום דמי שכירות על גינות סחרוב, מי שנהנה שם זה אותם חולים מונשמים, אבל הם דורשים מבית החולים לשלם עבור הכביש הראשי לתל-אביב דמי סלילה – כעשרים מיליון שקל, 17 מיליון עם ריביות

שמאי קינן:  זו הייתה זריקת העידוד שלהם לכך שנבנה משהו לטובת תושבי ירושלים

שמאי קינן:  בסוף הגענו להישג עצום, שילמנו 3 וחצי מיליון בלבד

שמאי קינן:  כדי שכל נהגי מדינת ישראל ייסעו בגינות סחרוב, אנחנו שילמנו

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שילמתם לעירייה או למינהל?     

שמאי קינן: לעירייה

שמאי קינן:  הלכנו גם למינהל, אבל לכולם היו תירוצים והתחמקויות

שמאי קינן:  על כל פנים, תכננו את הבניין הזה מתוך ידיעה שכך יהיה

שמאי קינן:  אני למדתי כלכלה ומינהל עסקים, שאלת אם יש לנו עמותות ידידים, יש לנו אבל הם לא פעילים, לא גייסו את ההוצאות – זה היה המצב

שמאי קינן:       העזרה הגיעה כאן מד"ר קן – עם צוות של שניים-שלושה אנשים גויסו כאן 15 מיליון, ללא אגורה ממדינת ישראל או מהרשות המקומית, עם תשלום מלא של מע"מ, של עוד 80 מיליון מעל תרומות שגייסנו

שמאי קינן:  שלא תהיה אי-הבנה, פנינו לשרי אוצר ולמנכ"לים ולראשי אגף, והנשיא היה חיים הרצוג – היו לנו כביכול את כל הקשרים בעולם עם אפס הצלחות מבחינת גיוס

שמאי קינן:       לפני ארבע שנים כשפרצה כאן קורונה ב-2020 הגיעו לכאן אנשי משרד הבריאות ודרשו כאן דחוף מיטות לקורונה

שמאי קינן:  כלומר אנחנו הקמנו את המבנה והם באים להשתמש

שמאי קינן:  תוך חודשיים התארגנו  עם עבודה ביום ובלילה לבנייה של מחלקת קורונה

שמאי קינן:  120 חולים, מהקשים ביותר במדינת ישראל היו כאן, עם אחוזי הצלחה מהגבוהים ביותר שנשארו בחיים

שמאי קינן:  כי לרוב מי שהגיעו לכאן לא היו רק חולי קורונה, שהיום זה שפעת מינוס, אלא הגיעו לכאן חולים מורכבים עם בעיות נשימה ומחלות נשימתיות

שמאי קינן:  אז זכינו לתת מענה

שמאי קינן:       היום, הכנו תוכנית בניין ערים, שלקחה לנו 14 שנה

שמאי קינן:  למה המכשולים? למשל, שם עובדים במצבות ומסתתים את השם של הנפטר

שמאי קינן:  יוצא אבק ואנשי איכות הסביבה טענו שאולי האבק יפגע בנשימה של החולים המאושפזים, למרות המרחק של מעל 2 קילומטר אווירי והחלונות האטומים

שמאי קינן:  וזה עיכב לנו את הבנייה לארבע שנים

שמאי קינן:  לא עזר הקשר הקרוב לראש העיר ולמהנדס העיר

שמאי קינן:  אלה סיפורים שאתה מחפש אוזן קשבת עידוד – לא

שמאי קינן:  אין שר בריאות שלא היה כאן ואמר "אתם עושים עבודת קודש", אבל זה לא עוזר, בזה זה מסתיים, לא הצלחנו לפרוט את עבודת הקודש לא אצל האדריכלים, לא אצל הקבלנים ואולי אלה שעוסקים בזה יקבלו את עולמם הבא בצורה מלאה, את זה נדע בבית דין של מעלה, לא לפני כן

שמאי קינן:      הצלחנו להגיע עד לפני חודשיים לקבל תב"ע מאושרת – שזה דבר נפלא ואתם תשמעו על זה בפירוט מד"ר חביב

שמאי קינן:  זה הישג ענק ובעיקר יעסוק בחוסן הנפשי ומרכזי בריאות הנפש, להבדיל מפסיכיאטריה רגילה

שמאי קינן:  בריאות הנפש יש לנו כאן שלוש זרועות

שמאי קינן:  האחת מרפאה קהילתית לבריאות נפש, שהעברנו הנה מסנהדרייה

שמאי קינן:  הקמנו בניין קליניקות בסיעתא דשמיא ובעזרת תורם נחמד

שמאי קינן:  בנסיבות קשות הצלחנו להקים את המרכז

שמאי קינן:  יש לנו עמותה שמטפלת בפסיכודרמה, מרכז שהתמקד בחיילים

שמאי קינן:  שלחנו כ-50 משלחות לחוץ לארץ במימון שלנו, עם קהילות עם ישראל ותרומות לחיילים ביחידות קומנדו למיניהן

שמאי קינן:  יש לנו גם את אגף הפסיכיאטריה שזה כרגע 70 מיטות, קצת יותר, תחת צווי בית משפט אבל כשתראו את זה תתרשמו בעצמכם

שמאי קינן:      בקשתי היא שתהיו מליצי יושר בעולם הזה עד 120 כדי להגיע למצב שמדינת ישראל תפרע את חובה כלפינו

שמאי קינן:  אנחנו מתכוונים להקים מבנה שתראו אותו של כ-80 מיליון דולר

שמאי קינן:  אנחנו מבקשים לפחות את המאצ'ינג

שמאי קינן:  אין תורם שלא בא ושואל מה המדינה נותנת ואני כל פעם מתבייש ואומר שהיא מתכוונת לתת, ונכון שיש לי כל מניני כוונות בכתב למענקים

שמאי קינן:  גייסנו את ברסי שהוא היה רפרנט קטן באגף התקציבים עד שהוא הגיע ומונה למנכ"ל

שמאי קינן:  חגגנו ואמרנו, "הינה אחד שמבין"

שמאי קינן:  עדיין בקופה אין כלום, אם כי יש הבטחה

שמאי קינן:   אנחנו שומעים עכשיו שזה יהיה ב-2028-2027

שמאי קינן:  אנחנו רוצים את זה היום

שמאי קינן:  אנשים לא יחכו ארבע שנים לטיפול נפשי ועוד ארבע שנים לזה, לא

שמאי קינן:  אנחנו הפה שלהם, הם לא יכולים למחות

שמאי קינן:       במציאות הישראלית גם אחרי מלחמה, שוכחים מהר

שמאי קינן:  זה חלק טוב באדם השכחה של הרע

שמאי קינן:  אם תהיה כאן החלטה, שר הבריאות היה כאן ושמע את הכול עם ראשי האגפים שלו, אם תהיו המשך מניע של זה ,תיכנסו להיסטוריה בתור עושי מעשה ענק למען מדינת ישראל, לטיפול, לריפוי

שמאי קינן:  יש לנו את אנשי המקצוע הטובים ביותר יש לנו גם מומחים של תנאי שכר

שמאי קינן:  אותו פסיכולוג ששילמת לו לפני שנה או שנתיים בין 6,000 או 8,000 – היום הוא פותח קליניקה ותוך יום הוא מגיע לסכום הזה

שמאי קינן:  הכול צריך לעבור שינוי כי אנחנו רוצים את אנשי המקצוע הטובים ביותר

שמאי קינן:       לאלה שנפגעו ונפגעו הרבה – מגיעה תשובה, כמו לאותם אלה שייסדו את המדינה או לאותם תושבי ירושלים שנמצאים במחלקת המונשמים הגדולה ביותר בעולם, כ-260 איש, 64 ילדים מגיל 3 חודשים, מספרים אסטרונומיים

שמאי קינן:  ארבעה אגפי שיקום, כולל שיקום צעירים, דברים נפלאים שנעשו כאן

שמאי קינן:  אבל אנחנו מאוד-מאוד זקוקים לאלה שבחרנו בהם כדי שייצגו נאמנה את אלה שזקוקים להם

שמאי קינן:  תודה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  כן

ד"ר קובי חביב: צוהריים טובים, ד"ר קובי חביב מנהל בית החולים

ד"ר קובי חביב:  ברוכים הבאים לבית החולים הרצוג

ד"ר קובי חביב:  אני מתנצל על האולם שבו אנחנו מארחים אתכם אבל זה כתוצאה ממה שהוצג כאן עד כה

ד"ר קובי חביב:  אני התבקשתי לפי הקצב שלכם לספר לכם על ההיסטוריה של בית החולים בקצרה, על מה אנחנו עושים עכשיו, במלחמה, על המשמעות שלנו בה ועל החזון והעתיד ועל מה שיקרה כשהמלחמה כאן תיגמר

ד"ר קובי חביב:  וכן נעשה סיור רגלי לראות את מה שנדבר עליו כאן

ד"ר קובי חביב:      (מוקרנת מצגת)     אנחנו נמצאים בתוך בית החולים, בחלק הצפוני, העבר שלנו פה בן יותר מ-2,200 שנים

ד"ר קובי חביב:  יש פה מוצב מתקופת החשמונאים של רשות העתיקות, שתי קומות, משהו מאוד מיוחד

ד"ר קובי חביב:  יש לנו תוכנית-אב איך לשמר אותו ולהפוך אותו להרבה יותר נגיש לציבור

יונתן מישרקי: הוא פתוח לציבור?     

ד"ר קובי חביב: הוא פתוח למחצה הוא מאוד לא נגיש ולא בטיחותי לגמרי

ד"ר קובי חביב:  הוא לא אתר בטוח, אנחנו רוצים להפוך אותו לנגיש שאנשים יראו כי הוא מאוד מרשים

ד"ר קובי חביב:  גבול הגזרה הדרומי שלנו זה הכביש העתיק הרומי מיפו לירושלים, הכביש המפותל

ד"ר קובי חביב:  תראו את הציורים האלה, ככה גם אנחנו מתפתלים

ד"ר קובי חביב:       קפיצה של בערך 2,000 שנה קדימה אל ההווה

ד"ר קובי חביב:  בית חולים הרצוג, או "עזרת נשים" זה בית החולים העברי היהודי העתיק ביותר שקיים בישראל ועדיין עובד, היו יותר שנסגרו

ד"ר קובי חביב:  היום הוא הכי עתיק

ד"ר קובי חביב:  שבוע שעבר היה פה רב מקהילה מאוד כבדה בלוס אנג'לס והוא קבע אחרי בדיקה שעשה, שאנחנו בית החולים היהודי הכי עתיק בעולם

ד"ר קובי חביב:  אני לא יודע אם זה נכון אבל מכיוון שאמר את זה אני מציין

ד"ר קובי חביב:  בחנוכה האחרון חגגנו 129 שנים אנחנו לקראת השנה ה-130

ד"ר קובי חביב:  לא רק שאנחנו בית החולים העתיק ביותר שעדיין עובד, אלא אנחנו בית החולים הפסיכיאטרי הראשון במזרח התיכון

ד"ר קובי חביב:  לפנינו לא היה שום דבר

ד"ר קובי חביב:  פה צמחה הפסיכיאטריה, אנחנו חלוצי בריאות הנפש בכל המרחב, פה צמחו טובי הפסיכיאטרים, פה נכתבה התורה, המדיניות וכדומה

ד"ר קובי חביב:       קצת אודותינו

ד"ר קובי חביב:  אנחנו מפעל ללא כוונת רווח, אנחנו עמותה, אנחנו מובילים בתחום הפסיכיאטריה והגריאטריה הפעילה, ואני שם דגש על פעילה, בניגוד לגריאטריה כרונית שזה בתי אבות וכדומה, פה אנחנו בעצם בית חולים עם גריאטריה פעילה

ד"ר קובי חביב:  ואנחנו המרכז הגדול ביותר בארץ וכנראה בעולם, לא ידוע לנו על בית חולים שמתקרב למספרים האלה – של הנשמה כרונית, מה שנקרא הנשמה ממושכת

ד"ר קובי חביב:  יש לנו פה את כל טווח הגילים, כרגע 250 מונשמים בזה הרגע בתוך בית החולים

ד"ר קובי חביב:  וזה מגיל מספר חודשים בודדים

ד"ר קובי חביב:  קיבלנו בקשות להתחיל לקבל מבתי חולים ילדים במשקל ארבעה קילוגרם, ויש פה אנשים בני יותר מ-100

ד"ר קובי חביב:  יש לנו 60 ילדים מונשמים פה

ד"ר קובי חביב:  כשאומרים "מונשם כרוני" חושבים צמח

ד"ר קובי חביב:  אז לא אתם תראו, מעל 50% מהם בהכרה כזו או אחרת

ד"ר קובי חביב:  יש לנו פה בית ספר לחינוך מיוחד עבור הילדים, הם מקבלים פה המון, לא רק בהארכת חיים אלא בהענקת איכות ומשמעות לחיים שלהם

ד"ר קובי חביב:  אנחנו מעניקים לזה המון משאבים וזה מעניק משמעות לא פחותה מזה, גם למשפחות שלהם

ד"ר קובי חביב:  הגישה פה היא כזו שכאשר אדם הולך הביתה ויודע שהאדם היקר לו מאושפז פה, אני מקווה שהוא ילך לישון בצורה רגועה ככל האפשר

יונתן מישרקי: על אילו תקופות מדובר בילדים האלה שמונשמים פה?     

ד"ר קובי חביב: רובם כשהם מגיעים אלינו ,הם לא שיקומיים, בהגדרה, כלומר שבבתי החולים הכלליים הגיעו למסקנה שאי אפשר לשקם אותם ויצטרכו להיות פה כל החיים

ד"ר קובי חביב:  אנחנו את חלקם מצליחים לשקם, לא הרבה, חלק קטן, יש אפילו נדיר יציאות הביתה, כי ילד שמוגדר שיקומי ויוכל לצאת, ילך לאלי"ן וכשמגיעים למסקנה שאי אפשר, מביאים אותם אלינו

ד"ר קובי חביב:  זה מכל הארץ

ד"ר קובי חביב:  יש פה מאילת ומנצרת, כולל כל העיסוק עם המשפחות כי אתה רוצה שהמשפחות יגיעו לילד כזה שמאושפז פה ויעטפו אותו

ד"ר קובי חביב:  אנחנו שמים על זה הרבה מאוד דגש

ד"ר קובי חביב:      אז הם בהכרה כזו או אחרת

ד"ר קובי חביב:  יש כאלה שממש מדברים ובהכרה מלאה ויש כאלה שבמידה כזו או אחרת אתה חושב שאין כלום ומסתבר שהוא דווקא מסוגל הרבה

ד"ר קובי חביב:  בכלים של תקשורת חליפית כמו מחשבים שתראו כאן, אנחנו מפעילים את גלגל העין

ד"ר קובי חביב:  אדם או ילד שאתה חושב שההכרה אפסית, ופתאום אתה רואה שהוא לוחץ על תגובות לשאלות במחשב, או משחק במשהו, מגיב

ד"ר קובי חביב:  יש תקשורת

ד"ר קובי חביב:  הוא שומע מוזיקה, אתה רואה את הדופק יורד, מספרים לו סיפור, פחות הפרשות, פחות בעיות

ד"ר קובי חביב:  גם אצלם יש הרבה מאוד חיים ושם אנחנו נמצאים

יונתן מישרקי: משרד הרווחה או משרד החינוך מסייעים לכם בזה? באינטראקציה כלשהי איתכם?     

ד"ר קובי חביב: משרד הרווחה אני לא יודע, משרד החינוך בוודאי

ד"ר קובי חביב:  מנהל בית הספר לחינוך מיוחד הוא של משרד החינוך ואנחנו בקשר חזק מאוד עם בית הספר הזה ועם משרד החינוך, בגלל כל נושא התקנים

ד"ר קובי חביב:  למעשה, אנחנו אלה שדוחפים ליותר תקנים למורים האלה, אנחנו רואים בהם ממש חלק אינטגרלי מלא של צוות בית החולים, אז אנחנו שולחים ומבקשים ממשרד החינוך ומקבלים תקנים של מורים

ד"ר קובי חביב:      כל שאר הדברים אנחנו כבר מסונפים לאוניברסיטה העברית ומלמדים פה

ד"ר קובי חביב:  יש פה את מקצועות הרפואה והפרה-רפואה ומרכזי למידה של אחיות

ד"ר קובי חביב:  כרגע יש פה 428 מיטות רשומות, אנחנו פיזית הולכים להתרחב ל-550 כי זו היכולת שלנו כרגע ותכף אפרט על ההסכם שלנו עם משרד הבריאות, הסכם מצוין שייתן הרבה מאוד רווחה לתושבי האזור

ד"ר קובי חביב:       המחזור שלנו רק גדל כל הזמן ומה שחשוב ושמאי גם דיבר על זה – אנחנו כל הזמן מקפידים להישאר מאוזנים

ד"ר קובי חביב:  כי בתור עמותה ללא כוונת רווח אתה בקלות מגיע למצב שאתה הפסדי, מתוך רצון טוב ואתה בעצם מתדרדר ונסגר

ד"ר קובי חביב:  זה מה שקרה ל"משגב לדך", זה מה שקרה ל"ביקור חולים", שהיו אגב לפנינו אבל הם נסגרו

ד"ר קובי חביב:  אנחנו ממש ממש משגיחים

ד"ר קובי חביב:  אגב לפני 30-25 שנה זה כמעט קרה פה ועם הרבה מאוד עבודה קשה ועשייה קשה ואפילו אכזרית בית החולים ניצל

קריאה: והתייעלות

ד"ר קובי חביב: התייעלות, אבל אכזרית

ד"ר קובי חביב:  עובדים ויתרו על שכר והיו פה קיצוצים נוראיים

ד"ר קובי חביב:  אני כמנהל היום נמצא במצב מצוין כפי שאתה רואה אבל אני רואה את הצוות שלי עדיין סוחב צלקות קשות מאוד של חשש לעתיד בית החולים

ד"ר קובי חביב:  זה כל הזמן בראש, צריך להיות מאוזנים ולא לעשות שטויות

ד"ר קובי חביב:  אנחנו לא מקבלים סיוע מהמדינה, כשהייתה את השביתה של שבעת בתי החולים העצמאיים בתקופת הקורונה – אנחנו גם בית חולים עצמאי – לא הצטרפנו כי היינו מאוזנים ואנחנו לא מקבלים תמיכה ממשרד הבריאות

ד"ר קובי חביב:      כל המגזרים מטופלים פה, כל מה שיש בירושלים ובמרחב נמצא פה

ד"ר קובי חביב:  יהודים, חרדים, חילונים, מוסלמים, נוצרים

ד"ר קובי חביב:  הכול ואנחנו מטפלים בכולם

ד"ר קובי חביב:  ולא משנה באיזה מצב אנחנו, במיוחד עכשיו, בתקופה הזו

ד"ר קובי חביב:  אנחנו מדברים בצוות שאנחנו אי של שפיות

ד"ר קובי חביב:  כל הוויכוחים נשארים מחוץ לבית החולים

ד"ר קובי חביב:  ודאי שלכל אחד יש את האמונות שלו ואת המחשבות שלו אבל בבית החולים כולם מטפלים בכולם

ד"ר קובי חביב:  זה לא פשוט, זה מאתגר מאוד אבל אנחנו מצליחים

ד"ר קובי חביב:      זה מבנה בית החולים, אנחנו היבריד של שני בתי חולים שונים לחלוטין, אחד מהם בית חולים גריאטרי-שיקומי על כל המשתמע מכך

ד"ר קובי חביב:  יש לנו כרגע ארבע מחלקות שיקום, אחת מהן אינה מחלקת שיקום גריאטרית אלא מחלקת שיקום-פסיכיאטרית, בעקבות המלחמה והצורך האדיר שיש כרגע

ד"ר קובי חביב:  מחלקת סיעוד מורכב, זו אחת ואנחנו מתכוונים לפתוח את השנייה בקרוב

ד"ר קובי חביב:  זה חשוב מאוד

ד"ר קובי חביב:       משפט אחד על הרפואה בישראל, אתם ועדת בריאות חשוב שתבינו

ד"ר קובי חביב:  יש לנו רפואה מעולה בישראל

ד"ר קובי חביב:  אתם תשמעו כולם בוכים, אבל יש לנו רפואה מצוינת בישראל ואני אומר לכל מי שאורח כאן, בעיקר מחוץ לארץ, יש לנו זכות גדולה להיות ישראלים כשיש לנו בעיה רפואית, מזלנו שאנחנו ישראלים

ד"ר קובי חביב:  אומנם לא בכל מקום זה כך

ד"ר קובי חביב:  לצערי, יש עדיין מספר אוכלוסיות שלא מקבלות את הזכות הזאת ולא מגיעות אליה, ואנחנו כבית חולים בדרך כלל מחפשים את האוכלוסיות האלה

ד"ר קובי חביב:  אחת זו אוכלוסיית הקשישים והשנייה זו אוכלוסיית הסובלים מבריאות הנפש

ד"ר קובי חביב:  אנחנו שמים עליהן את הדגש

ד"ר קובי חביב:  גם מנהליו הקודמים של בית החולים שלנו תמיד חיפשו את הסובלים הנמצאים בצד

ד"ר קובי חביב:       לגבי סיעוד מורכב – זו הטרגדיה הכי גדולה כרגע ברפואה בישראל כי זה גם אנשים סיעודיים, גם עם מחלה אקוטית, כמו גידול סרטני דיאליזה וכדומה, חלקם גם יחסית צעירים, ואין מי שמוכן לאשפז אותם

ד"ר קובי חביב:  קופות החולים אומרות להם, "קחו טופס 17 תתאשפזו"

ד"ר קובי חביב:  אבל אין מי שיאשפז, אין בית חולים

ד"ר קובי חביב:  ויותר מזה, בתי החולים סוגרים מחלקות, לא רק שלא  פותחים

ד"ר קובי חביב:  סוגרים

ד"ר קובי חביב:  במרחב ירושלים נסגרו הרבה מאוד מחלקות, קודם כל בבית החולים הזה, בעבר היו פה חמש מחלקות, היום יש אחת

ד"ר קובי חביב:  בתי חולים אחרים כמו - - - וכו סגרו גם כן

ד"ר קובי חביב:  ב"רעות" בתל-אביב היו לו שמונה מחלקות היום יש לו אחת

יונתן מישרקי: למה?     

ד"ר קובי חביב: כי זה הפסדי

ד"ר קובי חביב:  אם אתה רוצה לשרוד כבית חולים, אתה חייב לסגור

ד"ר קובי חביב:  אני אסביר אירוע הפוך שהיה בישראל כדי שתבינו

ד"ר קובי חביב:  כשהתכוונו לסגור יחידה קטנה של המטו-אונקולוגיה ילדים, כל המדינה רעדה ורעשה ואמרו "בלתי סביר", כי זה ילדים

ד"ר קובי חביב:  לזקנים היום סוגרים מחלקה אחרי מחלקה, לא רק שלא פותחים, כי האוכלוסייה מזדקנת, סוגרים מחלקה אחרי מחלקה ואף אחד לא מדבר והזקנים האלה בסוף צריכים אשפוז ואין

ד"ר קובי חביב:  הם תקועים בבתי החולים הכלליים במחלקות פנימיות או אחרות

ד"ר קובי חביב:  אם מצליחים לשחרר אותם כי המחלקות עמוסות עד להתפקע, הם הולכים הביתה וגוססים בבית

ד"ר קובי חביב:  הטרגדיה הכי גדולה בישראל

ד"ר קובי חביב:      לגבי ההווה

ד"ר קובי חביב:  האתגרים שלנו, וזה מתחבר גם למה ששמאי אמר, יש שני מבנים שסיימנו את הבנייה שלהם בחצי מיליארד שקל, שכולם מתרומות שהאנשים שיושבים שם בפינה הביאו אותן לבד

ד"ר קובי חביב:  שני אנשים שלנו שהסתובבו בעולם והצליחו לגייס

ד"ר קובי חביב:  אגב, כמעט שום כסף לא בא מישראל

ד"ר קובי חביב:  כל הכסף בא מתורמים יהודים בעולם

ד"ר קובי חביב:  כי אנשים בישראל לא תורמים לא לפסיכיאטריה ולא לגריאטריה

ד"ר קובי חביב:  אנחנו עכשיו צריכים לאכלס את שני המבנים האלה, לשמחתי אנחנו לקראת ישורת אחרונה ותוך חודשיים אני מקווה שנהיה מלאים לחלוטין

ד"ר קובי חביב:      דיברנו על הביקוש בשיקום וסיעוד מורכב

ד"ר קובי חביב:  בשביל לסבר את האוזן מה זה ביקוש – לפני חצי שנה האחות הראשית עשתה בדיקה כמה בקשות היא מקבלת מסיעוד מורכב וכמה משיקום

ד"ר קובי חביב:  מהשיקום זה בערך 50%, בערך 50% מהפניות אנחנו מסוגלים לקבל, ו-50% הנותרים אנחנו אומרים להם, "מצטערים, אנחנו לא מסוגלים לקבל"

ד"ר קובי חביב:  בסיעוד מורכב זה 3% בלבד

ד"ר קובי חביב:  97% מהפונים מסורבים

יונתן מישרקי: משך זמן האשפוז בסיעודי מורכב הוא ארוך, נכון?     

ד"ר קובי חביב: נכון אבל הצורך, להבין מה זה ש-97% לא מתקבלים

ד"ר קובי חביב:  אורנה תהיה מוכנה לפרט על זה בהמשך

ד"ר קובי חביב:  (אורנה)אבא שלי מה שהכי הדאיג אותו זה שהוא לא יוכל לחזור כשהוא עשה ניתוח - - -      

יונתן מישרקי: פרוטקציה להשיג מיטה     

שמאי קינן: אם יהי  זה פרסום אתה תהיה האיש הכי מבוקש - - -     

ד"ר אריאל יקים: קובי, לגבי תעריפי אשפוז הפסדיים, אפשר גם לדבר על מה שדיברנו עליו לפני מספר ימים

ד"ר אריאל יקים:  המחוללים העמידים, שגם זה תוספת של ה-200 שקלים

ד"ר קובי חביב: ד"ר אריאל יקים הוא מאגף הרווחה במשרד הבריאות, ויש תעריפים שמשרד הבריאות פרסם, למשל ,אם יש לבית חולים חולה עם מזהם עמיד, חיידק עמיד, מגיע לבית החולים יותר כסף מקופת חולים, אבל מה הם לא משלמים

יונתן מישרקי: הם לא משלמים במשא ומתן מול הקופה

יונתן מישרקי:  אתה לא היית בדיון שלנו בישיבת ועדה על נושא מצב הגריאטריה

יונתן מישרקי:  הייתה ישיבת ועדה מאוד ארוכה על העניין הזה ובסופו של דבר מצפים מהרגולטור של משרד הבריאות שיקבע לקופות, כשהן באות במשא ומתן, מחיר מינימלי, תקרת מינימום שאין לרדת ממנה, שמתחת לה לא מנהלים בכלל משא ומתן

אנאל חלוטה פוהורילס: אני אנאל ממשרד הבריאות

אנאל חלוטה פוהורילס:  אנחנו עובדים על פתרון במתווה הזה ואנחנו ממש עכשיו כבר מסכימים, הוקצה לזה תקציב ואנחנו ממשיכים ופועלים

יונתן מישרקי: זה ממש מתבקש, נהדר

ד"ר קובי חביב: אבל אנאל יודעת את העמדה שלנו בעניין, שזה לא מספיק, כי אנחנו בית חולים במשא ומתן מאוד נוקשה מול קופות החולים, הגענו איתם להבנות שאנחנו כמעט לא נותנים הנחות

ד"ר קובי חביב:  תעריף המינימום אינו הבעיה שלנו, אלא תעריף המקסימום

ד"ר קובי חביב:  כי הוצאות השכר הן מטורפות, והן יהיו עוד יותר מטורפות

ד"ר קובי חביב:  הקושי שלנו להביא עובדים שיסכימו לעבוד בבית החולים שלנו הוא מאוד קשה

ד"ר קובי חביב:  ירושלים היא פריפריה מבחינה חברתית ורופא טוב יהיה מוכן באותו מעמד של מנהל מחלקה לנסוע לאיכילוב בתל-אביב או לשיבא, ולהיות מנהל מחלקה, באותו שכר

ד"ר קובי חביב:  לא יותר

ד"ר קובי חביב:  ולכן אנחנו במצב של תעריפי מקסימום

ד"ר קובי חביב:       אנחנו הולכים לפתוח מחלקות שיקום, פרויקט שיקום צעירים ואת מחלקת סיעוד בקרוב

ד"ר קובי חביב:  זה בהסכם שעשינו עם משרד הבריאות, עשינו הסכם טוב, משהו שהוא win-win

ד"ר קובי חביב:  קיבלנו דברים שלא קשורים לכסף אבל בסוף הם כן כסף

ד"ר קובי חביב:  שנוכל לשמור על האיזון הכלכלי שלנו ולפתוח מחלקות כי להביא כסף רק להרצוג, זה בלתי סביר

ד"ר קובי חביב:  אבל אם החלטנו שצריך רופאים גריאטריים בישראל כי אין ולנו עוד לפני ההסכם יש למשל 18 רופאים מתמחים בגריאטריה וזה הפסדי מאוד כי יותר ממחצית הזמן המתמחה נמצא מחוץ למוסד שבו הוא מתמחה

ד"ר קובי חביב:  למשל אני צריך לשלוח אותו לפנימית וכדומה, אז זה המון כסף שאנחנו מוציאים כדי לייצר רופא מומחה בגריאטריה

ד"ר קובי חביב:  פה משרד הבריאות אמר "הבנתי, אני אממן לכם את ההפסד הזה ואתם בתמורה, כי כבר עשיתם את זה, תפתחו מחלקת סיעוד מורכב", וזה נהדר, זה  win-win וזה בגדול ההסכם שאנחנו עושים וכך נוכל לפתוח

ד"ר קובי חביב:  נפתח שיקום, נפתח סיעוד מורכב, הבניין הזה יהיה מלא, האתגר הכי גדול שלנו כרגע - - -      

לימור סון הר-מלך: יש פה קומות ריקות

ד"ר קובי חביב: כן, אז אמרתי

לימור סון הר-מלך: אתה אומר אם יהיה כוח אדם המחלקה תיפתח?     

קובי חביב: כן

קובי חביב:  עכשיו הבעיה שלנו כרגע זה לגייס כוח אדם במיוחד עכשיו במלחמה כי אנחנו מצד אחד בשל המלחמה קיבלנו הרבה מטופלים חלקם אפילו שלא תכננו ומצד שני חסר לנו כוח אדם שהתגייס, למשל כ-50% מהפיזיותרפיסטים שלנו במילואים עדיין

קובי חביב:  גיוס כוח אדם אנחנו צריכים לגייס כ300 עובדים לא יודע איך עושים את זה ועדת בריאות זה סופר קריטי מבחינתכם אסטרטגי איך מייצרים עובדים למערכת הבריאות

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מסקטורים שונים?     

ד"ר קובי חביב: מכל הסקטורים

ד"ר קובי חביב:  רופאים, אחיות, פיזיותרפיסטים, מרפאים בעיסוק, קלינאי תקשורת, דיאטנים

קריאה: החסר הכי גדול הוא בפיזיותרפיסטים

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אחרי - - - בית חולים בכרמיאל אמר, "טוב אתם יכולים לבנות אבל מי יעבוד שם?"     

יונתן מישרקי: כלומר הם בשוק הפרטי, או מה?     

קריאה: לא, קודם כל, יש חסר כחסר

קריאה:  ואחר כך גם כי הולכים לשוק הפרטי

ד"ר קובי חביב: כן, גם בשוק הפרטי כי שם הם טוענים שהם מתפרנסים

ד"ר קובי חביב:  פה הם מקבלים מוניטין וניסיון

ד"ר קובי חביב:  השכר שהם מקבלים פה הוא טוב ואפילו לא רע בכלל, אבל עדיין בפרטי הם מקבלים הרבה יותר

שמאי קינן: ישנה עוד בעיה שירושלים מתנהגת כפריפריה

יונתן מישרקי: הוא הזכיר קודם, כן, פריפריה חברתית

שמאי קינן: הוא הזכיר את זה לגבי גיוס כוח אדם אבל יש לנו תחרות משום שאנשים בפריפריה שמוגדרת כפריפריה קיבלו לאחרונה תמריצים ואנחנו לא קיבלנו

שמאי קינן:  זו אפילו בעיה נוספת

יונתן מישרקי: כן, הפסיקו עם זה, אולי בגלל זה משרד האוצר הפסיק עם נושא התמריצים נבדוק את זה

יונתן מישרקי:  טוב

ד"ר קובי חביב: עוד דבר לסבר את האוזן אתם באתם לתחום הגריאטריה כרגע תראו כמה התדמית של גריאטריה בישראל נמוכה, דיברתי איתכם על כך שלקחנו 17 רופאים - - - זה מחקר שעשה משרד באוצר – אני לא יודע אם אתם מכירים את זה, אנאל – משרד האוצר עשה את זה עם הר"י, בדקו במה הרופאים רוצים להתמחות, מה המקצועות המבוקשים בשנים האחרונות

ד"ר קובי חביב:  הראשון זה כירו-פלסטיקה, עיניים וכו'

ד"ר קובי חביב:  אנחנו במקום האחרון – 29 מתוך 29

ד"ר קובי חביב:  מקום אחרון

ד"ר קובי חביב:  רופאים בישראל לא רוצים גריאטריה ולכן העשייה שלנו בתחום הזה שאמרנו נפתח את העסק לוקחים ושמים כסף כדי שאנשים יבואו להתמחות זו עשייה עם אימפקט משמעותי מאוד

ד"ר קובי חביב:  עוד דבר מאותו מחקר, מתוך אלו שכבר באים מי הם בוגרי הארץ ומי לא

ד"ר קובי חביב:  ואתם רואים בגריאטריה 4% בלבד מהמתמחים בגריאטריה כיום הם בוגרים מהארץ

ד"ר קובי חביב:  96% אלה אנשים שסיימו בחוץ לארץ

ד"ר קובי חביב:  הרבה גם לא מצאו מקום אחר להתמחות ולכן מתמחים בגריאטריה, זו המציאות

ד"ר קובי חביב:      עוד דברים שאנחנו פותחים עכשיו – מרכז דיאליזה חדש עם 26 עמדות, אראה בקצרה כי זה אתר בנייה כרגע כל האתר הזה, לצערי המלחמה תפסה אותנו באמצע - - - אנחנו כרגע בחוסר עובדים אבל מדובר במכון דיאליזה מהגדולים והיפים והמשוכללים בארץ, שיהיה בעיקר עבור תושבי הסביבה, גם למאושפזים אבל בעיקר תושבי הסביבה

ד"ר קובי חביב:  ולא רק חדש ויפה אלא גם מבחינה טכנולוגית והוא יהיה ממוגן, וזה חשוב מאוד

ד"ר קובי חביב:  למעשה כל האילוצים כרגע שאין מקום בדרום, יכולנו בעצם להביא את האנשים האלה לפה או באשפוז אנחנו משקמים אותם פה או בנסיעות - - - והכול בתנאים של מיגון מוחלט

ד"ר קובי חביב:  דבר נוסף שאנחנו עושים, קיבלנו סיוע ממשרד הבריאות ומקימים מכון דימות CT ו-MRI     

יונתן מישרקי: רישיונות?     

ד"ר קובי חביב: יש לנו רישיונות זה חלק מההסכמים שעשינו

ד"ר קובי חביב:  מעבר לשירות לקהילה רק תחשבו על חולה מונשם שעד היום אנחנו צריכים להסיע אותו

קריאה: לאיפה לקחתם אותו?     

ד"ר קובי חביב: ל"הדסה" או ל"שערי צדק"

ד"ר קובי חביב:  אין תורים למונשמים

ד"ר קובי חביב:  אף אחד לא רצה לקבל מונשמים כי זה תוקע אותו לחצי יום

ד"ר קובי חביב:  ומבחינתנו הרבה פעמים פחדנו ממונשמים כי זה להזמין צוות של מד"א, מעבירים לצוות אחר עם ציוד אחר, מנשם אחר, ואז מגיעים ל"הדסה" ושוב זה צוות אחר ומנשם אחר, הסיכון שהוא ייפגע מההעברות האלה הוא יותר גדול מהסיכוי שנמצא משהו ב-CT ולכן הרבה מהם לא עשו בדיקות CT כנדרש

ד"ר קובי חביב:       עוד דבר שחשוב שתכירו לגבי המרכז לדימות הזה, וזה גם כן בסיכום עם משרד הבריאות ומאוד שמחנו על זה ובירכנו על זה – אנחנו נהיה מכון CT ו-MRI לטובת אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים

ד"ר קובי חביב:  היום רוב מכוני CT ו-MRI לא מעוניינים לעשות לאוכלוסייה הזאת, כמו ילדים אוטיסטיים לדוגמה

יונתן מישרקי: מה עושים?     

ד"ר קובי חביב: הופתעתי, דיברה איתי הרופאה הראשית של משרד הרווחה

ד"ר קובי חביב:  אמרה לי שההמתנה לילד אוטיסטי היא בממוצע ארבע שנים, כלומר הוא כבר לא ילד כי הוא צריך הרדמה מיוחדת וטיפול מיוחד לעשות את זה ובמקום עשרים דקות בדיקת CT מוח, זה ייקח שעתיים

ד"ר קובי חביב:  המכונים הם מכונים למטרות רווח וזה לא כדאי להם, אנחנו בהגדרה יהיה לנו יום שלם בשבוע רק לטובת האוכלוסייה הזאת והתחייבנו שאם יהיה צריך יותר ניתן יותר

ד"ר קובי חביב:  כדי לחסל את התורים האלה, זה גם אנשים עם פיגור שכלי, מונשמים, כל האוכלוסיות שזקוקות לבדיקות האלה בתנאים מאוד חריגים – אנחנו ניתן את זה

ד"ר קובי חביב:       מחקר ופיתוח אני לא אכנס איתכם לזה עכשיו, פטנטים וכדומה

ד"ר קובי חביב:  אנחנו עושים פה דברים מאוד מתקדמים, בעיקר עבור חיילים עכשיו

ד"ר קובי חביב:      הגענו למלחמה

ד"ר קובי חביב:  העשייה שלנו בתחום גריאטריה ובריאות הנפש - - - תשתיות

ד"ר קובי חביב:  בנושא הגריאטריה, ב-7 באוקטובר, באותו יום שחור ורע, שני מנהלי בתי חולים – סורוקה והדסה – התקשרו אלינו וביקשו סיוע דחוף בהול, לפנות מונשמים שלהם

ד"ר קובי חביב:  ובתיאום עם משרד הבריאות הביאו לנו מעל 20 מונשמים משני בתי החולים האלה ואחרי זה גם משיבא

ד"ר קובי חביב:  זה מפנה מיטות טיפול נמרץ לכן זה כך בהול

ד"ר קובי חביב:  חייל פצוע מלחימה מגיע לחדר ניתוח צריך מיטת טיפול נמרץ, אין, על ידי כך שבאפקט דומינו הזה מעבירים את המונשם אלינו למעשה מתפנה מיטת טיפול נמרץ, וזה נעשה באופן מיידי

ד"ר קובי חביב:  פתחנו עוד מחלקה שלמה שלמונשמים, ללא צוות, אפילו פחות צוות, כמו שאמרתי כתוצאה מהמלחמה

ד"ר קובי חביב:       הדבר השני למעשה גם בסיעוד מורכב קלטנו את כל מה שרק יכולנו לקלוט לכן כל פעם ששואלים אותי למה אין מקום אני אומר שמאז המלחמה הכול מלא

ד"ר קובי חביב:  אנחנו קיבלנו חולים מסורוקה ומהדסה ומשערי צדק

ד"ר קובי חביב:  הם עשו רידוד ואנחנו קיבלנו אלינו כדי לפנות מקום

ד"ר קובי חביב:      לגבי ההמשך, דיברנו כבר עם משרד הביטחון ומשרד הבריאות גם השר שהיה פה דיברנו איתו על זה

ד"ר קובי חביב:  אנחנו שוקלים, במידה ויהיה צורך קדימה, להקים יחידות ייעודיות לחיילים מונשמים, אני מקווה שלא יהיה צורך לזה אבל נראה שכן – כרגע יש לנו חייל אחד ושוטר אחד הכוונה להקים עבורם יחידות בתנאים פנטסטיים ייעודיים עבורם, ממש לחבק אותם

ד"ר קובי חביב:  זה מה שהצענו וכך גם בנושא סיעוד מורכב צעירים, עם כל המלחמה אנשים שנפגעו פגיעות ראש ומוח מאוד קשות כידוע אין היום שום מוסד שמטפל בסיעוד מורכב צעירים

ד"ר קובי חביב:  יש למבוגרים, אבל לא לצעירים

ד"ר קובי חביב:  גם פה נהיה מוכנים להרים את הכפפה ולהקים משהו ייעודי שייתן את המענה הכי טוב שאפשר

ד"ר קובי חביב:      והדבר השלישי שכבר דיברתי איתך עליו, נוצר מצב שאין מקום לשיקום צעירים בגלל פצועי המלחמה אני מדבר על כאלה שצריכים שיקום צעירים – נפילות, תאונות, התאבדויות

ד"ר קובי חביב:  שיקום צעירים אין

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש בית חולים לוינשטיין

ד"ר קובי חביב: יש הרבה, יש לוינשטיין, יש תל השומר, רעות,  הדסה הר הצופים פתחו גם כן, הכול מלא ואנחנו לאור הביקוש וממש ביקשו מאיתנו לפתוח כי צריך עזרה, פתחנו מחלקה אחת והיא התמלאה מיד

ד"ר קובי חביב:  פתחנו מחלקה נוספת עם צוות שאיכשהו הצלחנו לארגן שני רופאים מומחים לשיקום צעירים – וזה התמלא מיד

ד"ר קובי חביב:  ביקשנו שזה לא יהיה חיילים כי יש איזו מומחיות נושא שצריכים לדעת אותה ואנחנו לא יודעים

קריאה: אבל זה מפנה מקום בבתי חולים כלליים

יונתן מישרקי: ברור

ד"ר קובי חביב: מה שאנחנו יודעים טוב מאוד לטפל ויש הרבה מאוד הרבה בתי חולים היו שמחים שאין להם חיילים פצועים ו-PR וכו', אנחנו אמרנו שאנחנו לא רוצים, אנחנו רוצים לטפל כמו שצריך אבל זה לא המצב כרגע ואנחנו שוקלים בעתיד לפתוח מחלקה כזאת

יונתן מישרקי: משרד הבריאות בנושא זה מה חושב?     

ד"ר קובי חביב: משרד הבריאות היה פה, השר ונציגים של משרד הבריאות, כולל נציגים של אגף השיקום ומה יגידו? אמרו תודה

ד"ר קובי חביב:  רק תודה אפשר להגיד

ד"ר קובי חביב:  כי למעשה זה מקל מאוד, כל עזרה, אנחנו באמת נמצאים במצוקה אדירה של כוח אדם

יונתן מישרקי: חוץ מלהגיד תודה, הם נתנו משהו לצורך העניין?     

ד"ר קובי חביב: לא, אגב אני גם אבקש

ד"ר קובי חביב:  כי פה למרות הפסד כלכלי אנחנו, בוא נאמר, מסתדרים עם זה 

ד"ר קובי חביב:  זה לא ההפסדים הכבדים

ד"ר קובי חביב:  ההפסדים הכבדים זה מה שדיברנו קודם

ד"ר קובי חביב:  הסיעוד מורכב והשיקום הגריאטרי, למשל הדסה סגרו את השיקום הגריאטרי השאירו משהו קטן

ד"ר קובי חביב:  זה לא כלכלי

ד"ר קובי חביב:      תחום בריאות הנפש אולי התחום הכי משמעותי שאנחנו מתעסקים בו כרגע ולדעתי הרבה יותר בהמשך נתעסק

ד"ר קובי חביב:  אז במיידי קיבלנו אחריות על ארבעה בתי מלון, בלי סיוע מהמדינה, פשוט שלחנו את האנשים שלנו ואמרנו "טפלו"

ד"ר קובי חביב:  אחד בים המלח ושלושה בירושלים

ד"ר קובי חביב:  בהתחלה היה לזה הרבה מאוד משמעות, האנשים שלנו בילו הרבה מאוד שעות שם

ד"ר קובי חביב:  היום הביקוש לזה הולך ויורד, כבר בעיקר אנשים מרגישים שבאיזה מקום שבעים מהטיפול הזה

ד"ר קובי חביב:  מרפאה שנייה חשובה שיש שם זו מרפאת צעירים

ד"ר קובי חביב:  לפני המלחמה הייתה לנו מרפאה ייחודית שנקראת מרפאת צעירים לאוכלוסייה מגיל 18 עד 25 שהרבה פעמים נופלים בין הכיסאות, זו אוכלוסייה שאינה חולה דיה כדי שהיא תטופל בבתי חולים בדרך כלל ולא בריאה דיה כדי שהרווחה, העירייה, יטפלו בה וכך הם נופלים בין הכיסאות

ד"ר קובי חביב:  בשיתוף פעולה עם עיריית ירושלים הקמנו את המרפאה הזו, עיריית ירושלים אפילו נותנת לנו תקן של עובד סוציאלי לנושא הזה

ד"ר קובי חביב:  אנחנו מטפלים באוכלוסייה, יש מאות צעירים שמטופלים במרפאה הזאת

יונתן מישרקי: איך הם מגיעים אליכם?     

ד"ר קובי חביב: או דרך הרווחה של עיריית ירושלים שמפנים אלינו או דרך חבר מביא חבר

ד"ר קובי חביב:  צריך לומר שלפני המלחמה רוב האוכלוסייה הזאת היו בנות שנפגעו ונוצלו מינית

ד"ר קובי חביב:  זו הייתה האוכלוסייה העיקרית ופה אתה ממש מציל נפשות

ד"ר קובי חביב:  כל אחד כזה זה הבדל בין אדם שלומד לתואר ראשון, שני ומנהל חיים תקינים או שבר כלי מנוצל לכל חייו ומכור לסמים או לפשע

ד"ר קובי חביב:  וזו מרפאה, לדוגמה למנהל המחלקה, הרופאה, לכל מטופל יש את הסלולרי שלה והם יודעים שבכל שעת מצוקה, אם מישהו מנסה לעשות משהו איתם, הם שולחים הודעה גם בשתיים בלילה – היא אישה דתייה אבל גם בשישי בלילה, ב-02:00 – ויש קודים כיצד לנהל את זה

ד"ר קובי חביב:  זו מרפאה מאוד מיוחדת

ד"ר קובי חביב:       בעקבות המלחמה הכול השתנה

ד"ר קובי חביב:  יש הרבה מאוד אוכלוסייה גם מהמסיבה בנובה גם צעירים רבים שהיו בעוטף עזה ופונו לאזורים שלנו בים המלח, בירושלים, וזקוקים לטיפולים האלה וגם בכלל צעירים באוכלוסייה, שהיו יציבים עד לא מזמן וחיים בירושלים ועכשיו, כתוצאה ממה שקורה, הם לא יציבים

ד"ר קובי חביב:  יש ביקוש גדול מאוד ואנחנו מנסים להגדיל את המרפאה הזאת, די מצליחים, הבעיה העיקרית זה להביא לשם פסיכיאטר נוסף ואנחנו מנסים, יש ביקוש עצום לצעירים

יונתן מישרקי: מה זה, אשפוז יום? אשפוז? מרפאה?     

ד"ר קובי חביב: זה לא אשפוז, זו מרפאה, ומי שמאושפז, כי חלקם זקוקים לאשפוז, הצוות של המרפאה ממשיך ללוות אותם גם באשפוז, כל הזמן הם עוטפים אותם, גם אם הם הולכים לכלא, הם ממשיכים ללוות אותם שם

ד"ר קובי חביב:  זה ליווי תמידי

ד"ר קובי חביב:      אני קופץ לסעיף 4, יש גם קליטה לאשפוז של צעירים מנובה, יש לנו בחור אחד ובחורה אחת בכל מחלקה

ד"ר קובי חביב:  הבחורה היא ממש במצב נוראי, זה חלק מהאתגרים

ד"ר קובי חביב:  וסעיף 3, זה באמת בשורה

יונתן מישרקי: היא נחשפה? היא נפגעה?     

ד"ר קובי חביב: היא הייתה במסיבה ומאז היא לא מתפקדת

ד"ר קובי חביב:  גם הבחור, אבל היא במצב איום ונורא

ד"ר קובי חביב:  כל פעם שאני רואה אותה נקרע לי הלב, היא לא מפסיקה לבכות וגם נכנסה למצב פסיכוטי

ד"ר קובי חביב:      סעיף 3 זו בשורה אמיתית לעם ישראל, משמעותי ביותר

ד"ר קובי חביב:  עד היום זכאי משרד הביטחון בבריאות הנפש היה להם רק מקום אחד לקבל טיפול בתל השומר

ד"ר קובי חביב:  יש עוד מרפאה קטנה שנפתחה לא מזמן ברמב"ם, ואנחנו לפני המלחמה עשינו הסכם עם משרד הביטחון לפתוח מרפאה גדולה ומרחבית, קראנו לזה, "המרכז הירושלמי לכל זכאי משרד הביטחון"

ד"ר קובי חביב:  זה לא רק חיילים, זה גם כמובן שוטרים, שב"כ, מוסד, שזכאים

ד"ר קובי חביב:  יש להם בעיות בבריאות הנפש, בעיקר כמובן פוסט-טראומה

ד"ר קובי חביב:  המרפאה נפתחה לאחרונה, בלי קשר למלחמה, אנחנו עכשיו עם הרבה מאוד קשר למלחמה

ד"ר קובי חביב:  לפני המלחמה היו 1,000 זכאים במרחב שלנו שלא קיבלו טיפול לפי רשומות משרד הביטחון ואני מאוד מקווה שהמרפאה הזו תביא בשורה אדירה

יונתן מישרקי: אגף השיקום שולח כבר היום?     

ד"ר קובי חביב: כן בטח, המרפאה התחילה לפני כחודש היא מתגלגלת מהר ואנחנו כבר מתקרבים ל-100 מטופלים ואם תבואו בעוד חודש זה כבר יהיה 200

יונתן מישרקי: נפגעי ה-PTSD צועקים מולנו בכנסת את הסבל שלהם וזה פשוט אי אפשר לעמוד מולם

יונתן מישרקי:  זו בשורה גדולה מאוד

יונתן מישרקי:  הם נתנו והקריבו מעצמם, צריך לתת להם

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה לא המדינה מממנת?     

ד"ר קובי חביב: לא, זה משרד הביטחון

ד"ר קובי חביב:  יש לנו הסכם טוב איתם, כמובן אנחנו צריכים עוד סיוע אבל באמת המסה העיקרית זה משרד הבטחון, וזו מרפאה בלתי רגילה

ד"ר קובי חביב:  אנחנו תמיד מדברים עם הצוות, שמעבר לטיפול הרפואי, מה שמעניין אותנו שזו מרפאה מיוחדת – חייל שנכנס לשם יגיד, "וואו, איזה כיף שאני פה", קיבל קומה שלמה בבניין החדש, אנחנו רוצים לתת להם תחושה אחרת – שהם מטופלים, שעוטפים אותם – וממה ששמעתי מחיילים שהגיעו עד כה, זה בדיוק זה

ד"ר קובי חביב:  ממש כך

ד"ר קובי חביב:  כי עד עכשיו לא היה להם נגישות, למשל אם הם חיים באיו"ש או בבקעה, הם לא ייסעו לתל השומר או לרמב"ם

ד"ר קובי חביב:  אז עכשיו הם מגיעים ומקבלים ומאוד מרוצים

ד"ר קובי חביב:  באופן מעניין, הראושנים שהגיעו אלינו מהמלחמה היו שוטרים, הרבה מאוד מהם, שהגיעו מהמלחמה והיו זקוקים לעזרה

ד"ר קובי חביב:      לגבי ההמשך, כמובן אנחנו ממשיכים להגביר, הבעיה העיקרית שלנו זה צוות

ד"ר קובי חביב:  דווקא מבחינת משרד הביטחון, אני חייב לספר שאנשים נרתמים, צוות נרתם ומוכן להתגייס לטובת המרפאה הזאת, כולל פסיכיאטר שעכשיו גייסנו אותו, זו מרפאת צעירים של משרד הביטחון

ד"ר קובי חביב:       אנחנו רוצים להקים מרכז חוסן למטפלים

יונתן מישרקי: רעיון חזק

יונתן מישרקי:  לימור וטטיאנה, תקשיבו מרכז חוסן למטפלים

ד"ר קובי חביב: יש הרבה מרכזי חוסן בארץ אנחנו רוצים להקים מרכז חוסן למטפל, כי אין מי שמטפל במטפל

ד"ר קובי חביב:  כבר התחלנו, אותו ארגון שלנו "מטיב", שעושה את הטיפול בחיילים ולוקח אותם לחוץ-לארץ ומטפל בהם, הוא כבר התחיל בהדרכות

ד"ר קובי חביב:  7,000 מודרכים, מטפלים שכבר קיבלו כלים איך לטפל בטראומה כי אנחנו אומרים שלהיות עובד סוציאלי או פסיכולוג לא מסמיך לטפל בטראומה

ד"ר קובי חביב:  פסיכולוג יודע לטפל במשפחה, בגירושין וכדומה

יונתן מישרקי: נכון מאוד

יונתן מישרקי:  ואיפה זה עומד?     

ד"ר קובי חביב: צוות, הכול זה צוות

ד"ר קובי חביב:  אז אנחנו רוצים שלוש - - -

ד"ר קובי חביב:  הדרכות אנחנו כבר נותנים, שתיים זה ליווי, מה שנקרא "חבר טלפוני", ליווי מטפלים שמתקשים מול מטופלים מסוימים

טטיאנה (טניה) מזרסקי: המטפלים שלכם, או בכלל?     

ד"ר קובי חביב: מי שמדריכים את הצוותים המטפלים הם מטפלים כלליים, שמלווים צוותי טיפול בכל מיני תחומים, של זק"א וכו'

ד"ר קובי חביב:  7,000 מודרכים הם מטפלים מכל מיני תחומים ומקומות שונים ובסוף מה שחשוב לנו זה לתת את הטיפול הרפואי, אמיתי, נפשי למטפל כי הוא נחשף גם כן לדברים כל כך קשים, שהוא עצמו צריך סיוע

ד"ר קובי חביב:  אז זה הרעיון של המרכז חוסן הזה

ד"ר קובי חביב:      הדבר נוסף, ושמאי אמר שאם יהיה לכם זכות להיות שם זה יהיה נהדר, אנחנו עומדים להקים מרכז לבריאות נפש חדש

ד"ר קובי חביב:  זה בניין חדש של מרכז בריאות הנפש, עם 120 מיטות אשפוז בתנאים הכי טובים

ד"ר קובי חביב:  אראה לכם תמונות, תנאים מצוינים ועם תפיסה שונה לגמרי

ד"ר קובי חביב:  המאושפז הפסיכיאטרי כבר לא מעבר לגדר, לא מתביישים בו, הוא בתוך הקמפוס

ד"ר קובי חביב:  כשהוא מסתכל מבחוץ הוא חלק מבית החולים, ממרכז הבריאות

ד"ר קובי חביב:  מבחוץ הוא מקבל פרטיות מוחלטת, יש לו גינות, תראו סרטים בנושא הזה

ד"ר קובי חביב:  ופה אנחנו יכולים כבר מהר מאוד לבנות את זה, קיבלנו את אישור התב"ע ויש לנו כספים ראשוניים שקיבלנו מתורמים לתכנון ואנחנו רצים עם זה

ד"ר קובי חביב:  אבל צריכים לסיים את הכסף בשביל לגמור עם זה

ד"ר קובי חביב:       ונושא אחרון זה תשתיות

ד"ר קובי חביב:  אתם תראו את זה, יש לנו מראש מתחם חירום של 200 מיטות

ד"ר קובי חביב:  המטרה שלו זה לא שאנחנו נרד למטה, אלא שבתי חולים אחרים, שנמצאים תחת הפגזות, יבואו לפה

ד"ר קובי חביב:  ממוגן לחלוטין גם כנגד חל"כ בתנאים מצוינים

ד"ר קובי חביב:  בית חולים הרצפלד בגדרה כמעט עבר לפה

יונתן מישרקי: מה יש שם עכשיו?     

ד"ר קובי חביב: כרגע זה מוכן, מחכה לטובת פיקוד העורף או משרד הבריאות שיבקשו מאיתנו לקלוט מעל 200 מיטות, זה בעיקר לטובת קליטה של בית חולים אחר

יונתן מישרקי: יש תשתיות של חמצן וכדומה?     

ד"ר קובי חביב: חמצן, מצלמות, הכול

יונתן מישרקי: זה בהשקעה שלכם כל זה?     

ד"ר קובי חביב: כן

קריאה: אולי תגיד משהו על זה שזה בית חולים יחיד שמייצר חמצן עצמאית?     

ד"ר קובי חביב: כן, אנחנו לא תלויים במשאיות שיבואו מבחוץ

ד"ר קובי חביב:  זה למעשה ד"ר קניג הוא היה בית החולים הראשון בישראל שבנה מחוללי חמצן

ד"ר קובי חביב:  למרות כמות החמצן האדירה שאנחנו צורכים עם כל המונשמים, אנחנו מייצרים את כל החמצן בעצמנו ויש לנו עצמאות מוחלטת

ד"ר קובי חביב:  אנחנו מקבלים את החמצן מהאוויר ומייצרים חמצן

ד"ר קובי חביב:  וזה חסכוני

ד"ר קובי חביב:  תוך שנה החזרנו את כל ההשקעה

ד"ר קובי חביב:  הנה אורנה לידך יכולה להעיד

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש לכם גם מערכת סולארית לניצול אנרגיה?     

ד"ר קובי חביב: רצינו לשים, הבעיה היא שמבחינת החברות ששמות את זה, זה כסף קטן

ד"ר קובי חביב:  אבל הן אומרות לנו שאנחנו חייבים לתת להם את הגג ל-30-20 שנה קדימה

ד"ר קובי חביב:  אני לא רוצה למשכן את הגג לטובת הסולארי כי סתם לדוגמה, בגג שתכננו אני רוצה לעשות גן שעשועים לילדים מונשמים, על הגג הזה, ויכול להיות שזה יתנגש עם המערכת הסולארית ואני אבקש מהחברה שעשו לנו את זה שיזיזו אז אני לא רוצה למשכן את הגג ומחפש איזה פתרון אחר

ד"ר קובי חביב:  אני רוצה סולארי

יונתן מישרקי: זה חשוב כי אם אתה מייצר חמצן וסולארי אז אתה מתקן עצמאי

ד"ר קובי חביב: לא, אני עצמאי בלי קשר מבחינה אנרגטית כי יש לנו מערכת גנרטורים שיכולה להחזיק לא שלושה ימים, אלא עשרה

יונתן מישרקי: היה לנו דיון חסוי בנושא הזה, אני לא ארחיב יותר מדי, אבל דיברנו על תרחיש עלטה אני לא זוכר שדיברו איתנו

ד"ר קובי חביב: 	תרחיש עלטה אנחנו אחד המרכזים הגדולים לפינוי אלינו

יונתן מישרקי: לא הכול מותר להגיד לפרוטוקול

קריאה: זה כבר יצא לתקשורת, זה בסדר

ד"ר קובי חביב: אני רק אומר, לא לפרוטוקול אלא לך, אנחנו מסוגלים לקלוט מעל 200 מטופלים שיבואו בתנאי שיבואו עם המשפחות שלהם כי זה אנשים עצמאיים בבתים שלהם, עלטה מעל 200 וכשנסיים יש עוד 100 מיטות חירום ובעצם 300 מטופלים בעלטה, מונשמים

יונתן מישרקי: או שהמדינה לא מעודכנת או שלא סיפרו לנו

ד"ר קובי חביב: אריאל אתה יכול לדבר

ד"ר אריאל יקים: מעודכנים, גם היה סיור איפשהו השבוע בצפון שגם שם מכינים איזשהו פתרון

יונתן מישרקי: ד"ר הדר אלעד היה אצלנו בדיון, אני לא חושב שזה עלה, ההיפך, הוא דיבר על מצוקה ועל כך שאין מקום בארץ שמסוגל לחיות יותר משלושה ימים עצמאית

יונתן מישרקי:  בשונה ממה שאומר קובי, אז אולי תביאו לידיעתו

אריאל יקים: לא, אנחנו כאגף גריאטרי או כמכלול גריאטרי צריכים למצוא את המקום לאנשים, למונשמים שבאים מהבית, אגף שעת חירום כן מתכלל מולנו

יונתן מישרקי: כן, תזכירו לו את זה במודגש כי זה היה הנושא

ד"ר אריאל יקים: מתי הוא דיבר על זה?     

יונתן מישרקי: השבוע     

ד"ר אריאל יקים: אוקי

ד"ר אריאל יקים:  - - -     

ד"ר קובי חביב: טוב, - - - 83 מיליון דולר זה הכול, אמרתי

ד"ר קובי חביב:        עוד דבר שאנחנו עושים, לאור פנייה של משרד הבריאות שמחפש כל הזמן מקום שגם אם לא בתנאים מוחלטים אפשר למגן

ד"ר קובי חביב:  קיבלנו 10 מיליון שקלים אמרנו שלא צריך עשרה, 6

ד"ר קובי חביב: 7 מיליון זה מספיק לנו

ד"ר קובי חביב:  אנחנו עושים את זה כרגע, מכינים עוד 100 מיטות והגשנו בקשה למשרד הבריאות להוסיף, עוד 150 מיטות ממוגנות מעבר ל-200

לימור סון הר-מלך: המבנה הזה ממוגן?     

ד"ר קובי חביב: כן

ד"ר קובי חביב:  זה עוד לא קיבל אישור סופי למימון, נדב איתי בקשר, אבי בן זקן גם, אני מאוד מקווה

יונתן מישרקי: אסור לכם היה לחסוך מה-10 מיליון - - -     

ד"ר קובי חביב: זו התוכנית של הקומה הנוספת, אתם רואים הכול מתוכנן, יש אדריכלים, אנחנו רצים עם זה

יונתן מישרקי: אם נוכל לראות את זה בסיור, זה יהיה מצוין

ד"ר קובי חביב: לא תראה את זה כי זה סגור כרגע

ד"ר קובי חביב:  אנחנו רוצים לפתוח ולבנות את זה, אנחנו נראה דברים אחרים שאנחנו עושים

ד"ר קובי חביב:      טוב נגמרה המלחמה ואנחנו רוצים עתיד

ד"ר קובי חביב:  הרעיון שלנו להביא איזו בשורה אחרת ורוצים להפוך למרכז רפואי, למרכז בריאות משהו שאני מאמין בו

ד"ר קובי חביב:  לא שאנשים יבואו לפה רק כשהם חולים אנחנו רוצים לקדם את הבריאות של אנשים גם כשהם בריאים לשפר את איכות החיים ולשפר את המצב בעיקר של האוכלוסייה הקשישה, ממצב שהיא בסוף חייה הופכת להיות תלותית סיעודית עם המון כסף שמשקיעים בה, למצב שהיא נשארת עצמאית לזמן רב יותר מבלי להאריך את החיים

ד"ר קובי חביב:  אני בכלל לא מחפש להאריך את החיים

לימור סון הר-מלך: צריך לחקות את השיטה הסינית שגורסת שרופא יקבל כסף כשהאדם בריא לפני שהוא נעשה חולה

לימור סון הר-מלך:  אצלנו מקבלים כסף כשהאדם חולה

יונתן מישרקי: זה לא להיכנס בצורה מסוימת לנעליים של קופות החולים?     

ד"ר קובי חביב: אני אדבר גם על זה

ד"ר קובי חביב:      קידום בריאות זה בהחלט אתגר של קופות החולים אבל אני לוקח את האוכלוסייה הקשישה הזאת ואני שואל האם היום היא מקבלת את הטיפול הרפואי המונע כמו שצריך והתשובה היא לא

ד"ר קובי חביב:  אגב, קידום בריאות זה לאו דווקא קופות החולים, אני מדבר על לפתוח פה דברים ייעודיים למבוגרים כמו בריכת שחייה ייעודית, חדר כושר ייעודי מועדון

טטיאנה (טניה) מזרסקי: רפואה משלימה, טיפולים?     

ד"ר קובי חביב: זה כבר רפואה אני מדבר על קידום בריאות

ד"ר קובי חביב:  חדר כושר ספא, מניעה

ד"ר קובי חביב:  אפילו בתפיסה לקחנו את הגישה של ארגון נכי צה"ל

ד"ר קובי חביב:  כשאתה הולך לבית הלוחם, אנשים באים לשם בהמוניהם למרות שהם יכולים ללכת לבריכות ציבוריות

ד"ר קובי חביב:  הם אפילו באים להסתפר בבית הלוחם, הם מרגישים בנוח מוגנים, בניגוד לאדם קטוע גפיים שהולך למסעדה רגילה או אפילו מספרה רגילה או ודאי שחדר כושר או בריכה והוא מרגיש שלא בנוח, שם הוא מרגיש מאוד בנוח ואומר לאשתו, "בואי נקפוץ בצוהריים לאכול ארוחה בבית הלוחם"

ד"ר קובי חביב:  אותו דבר אני רוצה לשמוע שזוג מבוגרים אומר, עצמאים לגמרי, "בוא נקפוץ במסעדה בהרצוג שמותאמת אלינו"

יונתן מישרקי: שכנעת אותי כמשקיע אבל לא בטוח כאיש בריאות

יונתן מישרקי:  באמת, כמשקיע שכנעת אבל למה זה לא אינטרס כלכלי? כי זה לא אירוע בריאות 

קריאה: זה אינטרס כלכלי מהדרגה הראשונה כי זה מונע מהאדם הזה מלהיות חולה אצלך

ד"ר קובי חביב: רפואה מונעת

ד"ר קובי חביב:  הוא לא ילך לחדר כושר ולשחייה

יונתן מישרקי: ברור

יונתן מישרקי:  לא ירדתם לסוף דעתי

יונתן מישרקי:  זה אירוע כלכלי, אם אתה אומר שיש סיבה למה קשיש ייהנה לבוא עם אשתו לאכול ארוחת בוקר באותו מתחם כי אתה אומר – הוא ישב עם אותם אנשים כמוהו, אז משקיע שבא לארץ ירצה להקים קמפוס כזה, אבל לא יסתכל על זה בעיניים של עולמות הבריאות, אתה מבין?     

ד"ר קובי חביב: אז זה נקרא בעולמות הבריאות "קידום בריאות"

ד"ר קובי חביב:       הרמה השנייה היא רפואה מונעת, ממש רפואה, ופה אנחנו רוצים להקים "טיפת זהב", כמו טיפת חלב רק למבוגרים, לעשות להם את כל הצ'ק-ליסט בדומה לילדים, לעשות למבוגרים, בדיקות שמיעה, מכשירי שמיעה, בדיקות עיניים, ניתוחי קטרקט, בדיקות שיניים, וכדומה

ד"ר קובי חביב:       אי אפשר שלא לדבר על מה שקרה לנו בשבועיים האחרונים

ד"ר קובי חביב:  קיבלנו מהוועדה המחוזית אחרי 14 שנים של המתנה אישור לבנות את כל תוכנית האב שלנו עם 1,200 מיטות

יונתן מישרקי: לאיזה כיוון אתם מתפתחים?     

ד"ר קובי חביב: אני אראה לכם

ד"ר קובי חביב:  לכיוון מערב ומזרח

יונתן מישרקי:  אתם עוברים את הכביש?     

ד"ר קובי חביב: לא

ד"ר קובי חביב:  לא

ד"ר קובי חביב:  - - - זו התוכנית, זה הבניין שאנחנו נמצאים בו כרגע, זה הבניין הישן, זה בניין המרפאות שקיים, זה קיים היום

ד"ר קובי חביב:  והתוכנית היא האזור של בריאות הנפש החדש, זה כל הדבר הענק הזה, עוד מבנה לאשפוז ממושך עם 360 מיטות שייבנה

יונתן מישרקי: פה היה מנחת מסוקים?     

ד"ר קובי חביב: פה המנחת, כן, נכון

ד"ר קובי חביב:  ופה הר המנוחות, גבעת שאול זה מה שמדרום לנו וזה הכביש הרומי, כאשר כל המדרון האדיר שיש אנחנו בונים 900 חניות, יהיה פה חניון גדול

יונתן מישרקי: זה אלמנט של מיגון אפשר לעשות?     

ד"ר קובי חביב: כן, בדיוק פה יהיה המיגון, בדיוק

ד"ר קובי חביב:  ובנוסף אנחנו רוצים בעתיד לבנות פה דיור מוגן ומרכז בריאות

יונתן מישרקי: הוועד המנהל הביא כבר כסף?     

ד"ר קובי חביב: כן, אגב הכסף שהוא מביא לנו בחלקו זה שהם כולם מתנדבים, הם לא לוקחים כסף אז זה סוג של תרומה

קריאה: האדריכלים שבנו את המבנה הזה היו פה?     

ד"ר קובי חביב: בטח

קריאה: נכון שהנוף מהמם אבל תסביר לי איך זה יכול להיות שאנשים שיושבים שם במרפסות צופים לבתי קברות?     

ד"ר קובי חביב: אז אני אסביר לך

ד"ר קובי חביב:  צריך להבין שכל בתי החולים בירושלים צמודים לבתי עלמין, זה המצב הנתון

ד"ר קובי חביב:  זה שתי ההדסות, זה שערי צדק וזה גם אנחנו

ד"ר קובי חביב:  גם בתי חולים אחרים

ד"ר קובי חביב:  גם דיור מוגן שזה facility, למשל ברמת השרון צמוד לבית עלמין ומה שמעניין זה שאותי ואותך והרבה צעירים, לנו זה נראה מוזר ולאוכלוסייה המבוגרת זה נראה בסדר גמור

ד"ר קובי חביב:  את תראי היום אנשים יושבים במרפסות ומסתכלים והכול בסדר  ומבחינתם זה נוף יפה, אין להם שום בעיה, לנו יש בעיה

ד"ר קובי חביב:  אולי אנחנו המוזרים

ד"ר קובי חביב:  להם אין שום בעיה

ד"ר קובי חביב:  - - -      זה המרכז לבריאות הנפש, מאוד חשוב לנו לבנות אותו מהר מאוד והפוקוס העיקרי שלנו לטווח הקצת יותר רחוק

יונתן מישרקי: כמה הבקשה למאצ'ינג עבור זה?     

ד"ר קובי חביב: כרגע הבניין הזה יעלה מעל 300 מיליון שקל

ד"ר קובי חביב:  לא יעזור כלום

ד"ר קובי חביב:  83 מיליון דולר זה ההערכה הגסה, זה יעלה מעל 300 מיליון שקל

ד"ר קובי חביב:  לראשונה, כמו ששמאי אמר, משרד הבריאות ומדינת ישראל החליטו לתת כסף, 22 מיליון שקל, שזה ברור לך מה הסכום

ד"ר קובי חביב:  אין את המושג הזה של מאצ'ינג של 6% בשום בית חולים אחר אבל אנחנו מצד אחד מאוד גאים כי פעם ראשונה שקיבלנו ואנחנו יכולים להראות גם לתורם שלמדינה אכפת, היא שמה כסף, זה משמעותי

ד"ר קובי חביב:  אבל אנחנו יודעים שזה ממש רחוק מהצורך אנחנו מבקשים הרבה יותר מאצ'ינג

ד"ר קובי חביב:  דבר שני, גם 22 מיליון שקל הם אמרו לנו שנקבל, אבל הם מבקשים שנגמור את זה עד 2026 ואת הכסף נקבל רק ב-2027

ד"ר קובי חביב:  אנחנו מבקשים עכשיו, דחוף, אנחנו מבקשים את הכסף דחוף כי אנחנו רצים

ד"ר קובי חביב:      ושלוש, אנחנו מבקשים את ההקלה, את החזר המע"מ כמו שקורה לבתי חולים אחרים, כמו שקרה להדסה - - - אמרנו יורד לפי חוק זה בסדר אבל המדינה יודעת להחזיר את הכסף במבחן תמיכה

ד"ר קובי חביב:  מה שקורה עלה לנו הבניין הזה והשני 500 מיליון שקל למעשה, המדינה אומרת בוא תבנה דחוף תבנה לי ובאותה נשימה היא - - -     

יונתן מישרקי: היא גובה ממך

ד"ר קובי חביב: היא מתעשרת, מילא גובה, היא מתעשרת

ד"ר קובי חביב:  אני אומר אל תעזרו אבל אל תתעשרו, זה מקומם, לא יכול להיות שהמדינה מתעשרת מזה שהיא דורשת ממני לבנות

יונתן מישרקי: מה משרד האוצר חושב על זה?     

ד"ר קובי חביב: הוא נעלם בזמן

קריאה: נעלם

קריאה: אבל תראה זה דברים שתעשו אבל ביקשתי רות - - - אם היא מוכנה לבוא להגיד את זה, היא אמרה לי שכן

ד"ר קובי חביב: כן זה ידוע אף אחד לא מתכחש לזה, גם משרד האוצר יודע את זה גם חיים, משרד הבריאות יודע את זה, אף אחד לא מתכחש לזה

קריאה: לא משנה אבל החזירו את הכסף

קריאה:  עכשיו אנחנו עמותה

קריאה: יכול להיות שלא קראו לזה בשם של זה

יונתן מישרקי: ברור שלא קראו לזה בשם של זה

ד"ר קובי חביב: אני ממש מבקש שתעזרו לנו עם זה

ד"ר קובי חביב:  כל התכנון הכספי הוא שונה לגמרי, אז 90 מיליון שקל שכבר שמנו, יעברו למדינה, אני מבין שכבר אין לנו שום סיכוי לקבל אותם

ד"ר קובי חביב:  אבל את המבנה החדש הזה, שיעלה 300 מיליון שקל, שם אני מבקש את המע"מ, אל תיקחו את המע"מ

ד"ר קובי חביב:  אל תתרמו, אפילו אל תתנו את המאצ'ינג, רק אל תיקחו את המע"מ

ד"ר קובי חביב:       אתם יכולים לראות, הכול פה מתוכנן, אנחנו כבר רצים עם זה, רק פה זה בעיקר הקטע הפיננסי

ד"ר קובי חביב:  אתם יכולים לראות איך הכול פה מעוצב בצורה מאוד אינטימית, מצד אחד יש להם את הכול עבורם, יש להם את הפרטיות ומצד שני זה בתוך המתחם הזה

ד"ר קובי חביב:  אז זה מה שדיברנו על בריאות הנפש, נושא של פעימה ראשונה, מאצ'ינג ומע"מ

אנאל חלוטה פוהורילס: אתה יכול להמשיך, ממילא כתוב

ד"ר קובי חביב: תראו, התעריפים הפסדיים, בקיצור הבנתם

יונתן מישרקי: היה לנו דיון על זה ארוך מאוד

אנאל חלוטה פוהורילס: אני רוצה רק ברשותכם

אנאל חלוטה פוהורילס:  יום אשפוז במחלקת סיעוד מורכב בבית חולים כללי, 1,926 שקלים

אנאל חלוטה פוהורילס:  זאת העלות האמיתית בלי תקורה

אנאל חלוטה פוהורילס:  זאת העלות האמיתית

אנאל חלוטה פוהורילס:  לבתי חולים כלליים הם נותנים ולנו הם נותנים 1,062 וגם זה עוד עם הנחה אז אתם יכולים לתאר לעצמכם

יונתן מישרקי: הנחה מול הקופה כן

יונתן מישרקי:  זה נתון שלא מפתיע אותנו, קיימנו על זה דיון משרד הבריאות עושה על זה עבודה, יחד עם המרכזים, יש כמה איגודים שמאגדים את העולם הגריאטרי והסיעוד, עושים על זה עבודה אנחנו נעקוב על זה גם כן בוועדה

יונתן מישרקי:  אבל אלה נתונים שאי אפשר לחיות איתם, הכול הפסדי והכול נסגר

קריאה: נכון

ד"ר קובי חביב: עוד נתון אחד שאני רוצה שתראו שאורנה לא אמרה לכם, זה המיון

ד"ר קובי חביב:  אין שום שירות בישראל שהוא חינמי, במיוחד שהוא עולה המון כסף

ד"ר קובי חביב:  המיון הפסיכיאטרי הוא חינמי, קופות חולים לא משלמות על זה, אף אחד לא משלם על זה ומשרד הבריאות אומר לנו לשים פסיכיאטר מומחה, אחיות, מאבטח

יונתן מישרקי: הוא לא בא עם הפניה מקופת חולים?     

ד"ר קובי חביב: לא אין, גם אם יש לו הפניה זה חינם

ד"ר קובי חביב:  מה זה חינם? לא רק זה, גם מעלים את הדרישות כל הזמן, בצדק כמובן מאבטח וכו' זה מאוד חשוב - - -     

קריאה: עכשיו הורידו את האבטחה

קריאה: עכשיו גם הולכים לעשות שינוי בתעריפי המינויים שהולך לרעת בתי החולים, עשינו תחשיב אנחנו הולכים להיפגע מזה

יונתן מישרקי: במה? תעריפים של מה?     

קריאה: תעריפי המינויים הולכים להיפגע מזה, העבירו לנו להתייחסות עשינו בדיקה עכשיו זה גירעוני וזה יהיה עוד יותר גירעוני

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש מינוי טווח קצר ומינוי טווח ארוך

יונתן מישרקי: כן הם מקבלים את זה לפי זכאות אחרי אבחון

יונתן מישרקי:  האמת שאני לא הכרתי את נושא תעריפי המינויים

ד"ר קובי חביב: מיון אפס, אתה מכיר שירות בישראל שהוא חינמי? ואומרים לך אתה חייב לשים ולשים

יונתן מישרקי: אני גם לא הכרתי את זה, אני לא מבין

יונתן מישרקי:  משרד הבריאות, אתם יכולים להגיב על הדבר הזה?     

אנאל חלוטה פוהורילס: אז אם הגשתם גם התייחסות אז בסדר, בשביל זה זה יצא - - -     

קריאה: לא, הרבה פעמים אנאל

ד"ר קובי חביב:   לא, אנאל, למה, את יודעת מאיפה זה נובע?     

קריאה: אנאל, אנחנו תמיד מגיבים אבל ההתחשבות בתגובות שואפת לאפס, מה שהיה הוא שיהיה, אני 30 שנה בסיפור הזה, זה לא משנה למה אנחנו כותבים, בסוף זה נשאר כמעט אותו דבר

ד"ר קובי חביב: אנאל, את יודעת למה המיון הוא אפס?     

אנאל חלוטה פוהורילס: לא, את זה אני לא יודעת, אבל בנוגע לשינוי התעריף – בסוף המטרה היא, מן הסתם, שלא לפגוע בבתי החולים ולא להרע את המצב

קריאה: אבל זה הולך להרע

אנאל חלוטה פוהורילס: אז אני אבדוק את זה, אבל אני אומרת, בסוף אין רק את הרצוג, יש עוד 16 מוסדות ולכן

יונתן מישרקי: ברור שזה רוחבי

אנאל חלוטה פוהורילס: ולכן צריך גם לראות

קריאה: אבל רוב המוסדות הם ממשלתיים, אנחנו היחידים לכן זה חשוב ההתייחסות שלכם כי אנחנו נידפק

ד"ר קובי חביב: טוב

ד"ר קובי חביב:  יש לכם 56 שניות ליהנות מבית החולים העתידי שאנחנו רצים איתו עכשיו

ד"ר קובי חביב:      (מוצג סרטון)     מה שחשוב שתראו איך הוא משולב בתוך הקמפוס ולא בנפרד ולא מחוץ לגדר

שמאי קינן: זה נראה מלון וזה אכן כך

שמאי קינן:  זה מגיע להם, אנשים מעוטף עזה, מה תכניסי אותם בחדרים בקומת בנייה מתחת לקרקע? תני להם הרגשה הכי-הכי, זה אין בשום מקום במדינה

שמאי קינן:  אגב, אדריכל קנדי שעשה את המרכז האונקולוגי בשערי צדק עשה פה את זה

שמאי קינן:  שלא נזדקק אמן, אבל זהו

יונתן מישרקי: כמה מילים ברשותכם סיכום לפני שנצא

יונתן מישרקי:      התנצלותי על כך שעיכבנו אתכם, זה היה די באשמתי כי נשאבנו לסיור הקודם שתהחלנו איתו

יונתן מישרקי:  זה היה מתוך מטרה אמיתית ללמוד וגם פה אמרתי לך, יש לנו זמן בשופי כי באמת חשוב לנו לראות ולשמוע וללמוד ולקבל אתגרים ואנחנו עושים את זה וזה חלק מהמשימות שלפנינו

יונתן מישרקי:       זו גאווה גדולה עבור כל נבחר ציבור, בוודאי ירושלמי, ואני אומר את זה בכנות גדולה כי אני מגיע מהשטח המוניציפלי של ירושלים עוד לפני שהגעתי לעולמות של הכנסת

יונתן מישרקי:  אחד המבחנים של נבחרי הציבור היה למי יש יותר השפעה על בית החולים השיקומי הרצוג, כי לצערנו עם ישראל זקוק לזה ועבודת הקודש שאתם עושים פרסה לה כנפיים חיוביות מאוד בקרב הציבוריות הישראלית

יונתן מישרקי:  אנשים רוצים לבוא לפה ומפעילים אותנו כל הזמן להפעיל עליכם לחץ מלמעלה למטה ואתה יודע על מה אני מדבר

יונתן מישרקי:      אלה 130 שנה של גאווה ומשהו ליושב-ראש הוועד המנהל – אני חושב שיש חשיבות גדולה מאוד לדיונים ציבוריים

יונתן מישרקי:  במשך השנים הפעלת הרבה מאוד קשרים אישיים שלך עם שרים ואנשים חשובים וזה חשוב אבל זה נשאר בתוך חדרים סגורים

יונתן מישרקי:  אני מאמין גדול בכנסת ובלפתוח דיון ציבורי על נושאים עקרוניים

יונתן מישרקי:  זה כמובן לא דברים פרסונאליים אלא אירוע שעם ישראל זקוק לו

שמאי קינן: בתקשורת?     

יונתן מישרקי: לא, בכנסת

יונתן מישרקי:  הוא מתפרש כמובן ומתרחב לעולמות של תקשורת אבל מגיעים אנשי ציבור, גופים אזרחיים, ממשלתיים, הממשלה מגיעה, התקשורת מגיעה, כולם מגיעים

יונתן מישרקי:  זו המשמעות של דיון ציבורי

יונתן מישרקי:  תפעילו אותנו בהקשר הזה

שמאי קינן: אתה הראשון שהופעלת

שמאי קינן:  שלא תחשוב שלא ניסינו את הקודמים לך

יונתן מישרקי: כשעמדת פה ודיברת, שאלתי את עצמי, למה הדברים האלה לא נמצאים בתהודה ציבורית יותר גדולה, אנחנו הכלי להנגיש את זה לציבור

יונתן מישרקי:  רשמתי לפניי ואני אומר את זה פה

יונתן מישרקי:      קיבלתי גם כמי שגדל בהר נוף ויש לי רגש למקום, כמובן שאנחנו מחויבים למשימות שקיבלנו, אשמח לקבל אחרי הסיור איזה דף של סיכום, שכמובן נעביר גם לחברי הוועדה, עם הבקשות בתמציתיות לא בצורת מצגת אלא מתומצת יותר, כך שיהיה לנו מול העיניים ונוכל לעקוב ולקדם

יונתן מישרקי:      אני הכרתי את הרצוג כבית חולים שיקומי כל עולם בריאות הנפש נסתר מעיניי משום מה, אולי החברים פה ידעו אני לא ידעתי וזה מוזר

יונתן מישרקי:  צריך להדהד את זה יותר, כי זה התחדש לי מאוד וזו נקודה שאנחנו נוכל לשים עליה דגש כשאנחנו מדברים על עולמות בריאות הנפש ואנחנו כל הזמן דנים בזה במיוחד עכשיו

יונתן מישרקי:  נוכל להשתמש בפלטפורמה הזו

יונתן מישרקי:      דיברת על נושא מיגון, בעיניי פתחת פה אופציה גדולה מאוד לטובת המשרד ולטובת עם ישראל, שלא נדע, אבל אנחנו נמצאים בתקופה מאוד מתוחה, העולם הזה של מיגון נוכל להביא אותו לביטוי היכן שצריך

יונתן מישרקי:      יצאנו עם כמה משימות, הנושא של המאצי'נג ודברים נוספים, ניקח לתשומת הלב

יונתן מישרקי:  כמו שאתה רואה יש לנו פה כך ביחד קואליציה אופוזיציה הוועדה שלנו מורכבת מכל מיני חברים אבל כולם רואים את אותה מטרה לנגד העיניים ואנחנו מחויבים למשימה הזו

יונתן מישרקי:       נותר לי לברך אתכם ובסופו של דבר גם אותנו כי מה שעשיתם פה זה שהקמתם מפעל עצום בסכומים אגדיים עם שליחות ומסירות שאין כדוגמתן

יונתן מישרקי:  ניתן לראות ולהרגיש את המסירות, את ראיית המטופל, כל החשיבה שלכם מהאבן ועד המסד ובאדריכלות מההתחלה ועד הסוף – הכול לטובת המטופל

יונתן מישרקי:       הלוואי שירבו כמותכם ותמשיכו לעשות את מה שאתם עושים בצורה הכי טובה

יונתן מישרקי:  ברור לחלוטין שאנחנו נהיה לעזר ויש לנו כלים לנסות להשפיע על מקבלי החלטות וזה התפקיד שלנו ונעשה את זה בצורה הטובה ביותר

שמאי קינן: אחד החברים הוא אריה כהן

שמאי קינן:  ודיברתי עם בנו שמקורב גם לעניין יוסי כהן ראש המוסד, - - -ותשאל על מה זה שם למטה גם - - - לא יודע אנחנו הכי חשאיים הכי סודיים הוא אמר לי כראש מוסד שאנחנו הכי חשאיים כביכול - - - אתה מציג אותנו, "לא יודעים עליכם כלום", אני בא ויש לכם תקשורת היום זה משהו אחר, - - - גריאטריה כאילו שזה משהו מידבק, אל תראה בכלל, בזמן שש הבחירות שהיו תוך שנתיים, דיברנו על הזקנה במסדרון אמרתי, "בואו תראו יש כאן ארבעה אגפים רק שהאוצר ישנה טיפה את התעריף שאני לא אפסיד"

שמאי קינן:  כי אם אני בגירעון אני איננו ואני מבטיח לכם שאני לא אתן אישור יחד עם אורנה שמאוד שומרת את זה שלא יהיה כאן גירעון, זה סיום

שמאי קינן:  מישהו יצביע או ימחה להציל את הרצוג? שטויות

שמאי קינן:  אני יודע את זה, אני גם הייתי 20 שנה חיה פוליטית

יונתן מישרקי: התכוונתי דיון ציבורי במסגרת הוועדה בכנסת

שמאי קינן: אני משתגע על זה אבל אף אחד לא שם אותנו על סדר היום

יונתן מישרקי: אני באמת אומר אנחנו פה

שמאי קינן: העתיד לפנינו אבל אתם יותר מאוזן קשבת אתם שותפים, אתם נציגים של הציבור אלינו

שמאי קינן:  אני לא ישן בלילה, אני מתנדב, כולם עובדים, אסור להגיד את זה אבל השרים ישנים יופי ואמרו לי "אתה עושה עבודה טובה" וסמכו עליי

שמאי קינן:  אבל היום אנחנו צריכים לרוץ עם זה חזק, להצליח עם זה כי התוצאות יקבעו אם מגיע לאותם אנשים שנפגעו טיפול מיידי

שמאי קינן:  מיידי

שמאי קינן:  ואי אפשר לתת לנו תשובה ואני אומר לאנשי האוצר ראיתי גם באוצר - - - אי אפשר להבטיח את הכסף רק ב-2028-2027, עד אז אנחנו לא יודעים מה יהיה

קריאה: אבל גם הכסף הזה הוא טיפה בים, גם את זה צריך לזכור

שמאי קינן: גם ראשי אגף התקציבים הם גם משפחה, כן ממש, אני לא אזכיר שמות אבל כל פעם אמרו, תראה זה גירעון של 4%, איך אתה מבקש את הכסף שחייבים לך, 22 מיליון, אז נוכל לעצור את זה בשנה הזאת ואז בשנה הבאה זה 40% גירעון - - - אני יודע את כל התעריפים האלו, פשוט צריך להזיז את זה שייצא מסר לעם – נציגי הציבור, כנסת ישראל, משרד הבריאות, הוועדה המיוחדת של משרד הבריאות שהסכומים האלו, נלך ליהדות העולם ונראה שמדינת ישראל איתנו, שיעזרו לנו גם הם, הייתה כאן קהילה של בברלי הילס הם יכולים הכול, הוא אמר לי בתור ייצוג אני נותן לך מיידית 100,000 דולר בעניין, אני יכול להיות אבל תעזרו לנו, אני משוכנע שאתם מתכוונים

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  נצא לסיור