הוועדה לביטחון לאומי, כנסת 25, פרוטוקול מספר 123, 2024-02-05 00:00

צביקה פוגל: היום אנחנו ביום ה-122 ל-"חרבות ברזל", ולשמחתי לא הייתי צריך להתעורר הבוקר עם ה-"הותר לפרסום"; אני מקווה שזה לא ישתנה

צביקה פוגל:  אבל אני נחשף בשבוע-שבועיים האחרונים לפעילות האדירה שמתבצעת בשתי הזירות בעזה: זו שמעל האדמה וזו שמתחת לאדמה

צביקה פוגל:  ולפעולות שמתבצעות ביהודה ושומרון, וגם לפעולות שמתבצעות בצפון, שאנחנו לא מודעים לכולן

צביקה פוגל:  אני מוצא לנכון הבוקר להגיד לכל מי שנמצא שם: תודה רבה

צביקה פוגל:  בשם כולנו, בהחלט

צביקה פוגל:  לאותם חיילים בקבע, במילואים, בסדיר

צביקה פוגל:  לאנשי המודיעין, לזרועות השונות

צביקה פוגל:  הם עושים שם עבודה מדהימה ואנחנו חייבים להם את הזכות של לשבת פה היום ולדון בנושאים חשובים

גלעד קריב: המבחן שלנו בבית הזה הוא להעניק להם את הגיבוי בפועל, לא רק במילים

גלעד קריב:  אנחנו עוד לא עומדים ברף שהם מציבים

צביקה פוגל: למרות שאני לא אוהב שאתה מפריע לי בדרך כלל – הפעם אני גם מסכים, תודה, גלעד

צביקה פוגל:       רגע לפני שנפתח את הדיון שלשמו התכנסנו, הצטרפו אלינו נציגי משפחות החטופים, שעומדים היום במוקד העיסוק וההתעניינות שלנו

צביקה פוגל:  אני שמח שהצטרפתם אלינו

צביקה פוגל:  אנחנו ניתן לכם לפתוח את הדיון בדברים שלכם

צביקה פוגל:  יזהר, אתה פותח?      

יזהר שי: בוקר טוב

יזהר שי:  לצערי אנחנו שוב בוועדה, מה שנקרא

יזהר שי:  אתה יודע, אין הרבה מילים, אנחנו בסערה כרגע, עם כל המשחקים הקצת-סדיסטיים של יש עסקה, אין עסקה; בין תקווה לייאוש

יזהר שי:  אנחנו משפחות החטופים, אנחנו חלק כנראה בתוך מנוף הלחצים והמשחקים שבחלקם הם ציניים ובחלקם הם דרך באמת ללחוץ אחד על השני

יזהר שי:  אבל אני מזכיר לכולם, בפנים יש אנשים ואימהות ואבות לילדים שכמהים שם בתוך הבונקרים עמוק ב-50 מטרים כבר 120 ימים

יזהר שי:       איפה שהוא אני חושב שכולנו כבר, העסקה היא טובה ביטחונית או לא טובה ביטחונית

יזהר שי:  שוכחים את עומק הכאב של משפחות החטופים, ובודקים להם בציציות אם הם כן פוליטיים ואם הם אמרו משהו ולא אמרו משהו

יזהר שי:  משפחת החטופים היא משפחה אחת, מכל הזרמים

יזהר שי:  והיא כאובה והיא מרוטה והיא עייפה והרבה חטופים מתים

יזהר שי:       ובימים אלה אנחנו מבינים שהמצב מאוד קשה

יזהר שי:  וכאשר החמאס אומר לא או ישראל אומרת כן, או שיש לחץ או אין לחץ, הלחץ הוא ישירות על החטופים

יזהר שי:  כשאין אוכל הלחץ הוא על החטופים, כשלוחצים צבאית הלחץ הוא על חטופים, כשהזמן עובר הלחץ הוא על החטופים שחיים

יזהר שי:  ואנחנו כל הזמן מתבשרים שיש חטופים שכנראה כבר לא בין החיים, כין הם לא עמדו בזמן

יזהר שי:  ציר הזמן של החטופים נגמר

יזהר שי:  וכל מי שכאילו יש לו דעה בעד או נגד או להמשיך ללחוץ או עוד קצת או עוד מנהרה, שיזכור שזה על חשבון החטופים ברמה מסוימת

יזהר שי:       אנחנו לא רוצים להיות בשביל להגיע לאיזה שהיא משימה שחלקם חושבים שהיא אסטרטגיה להיות מגש הכסף שמגישים בו חטופים מתים שנמקו

יזהר שי:  הסיפורים על חטופים שהחזיקו 100 ימים ולא הצליחו להגיע ל-120 הם יותר כואבים מהסיפורים על חטופים שמתו ב-7 באוקטובר

יזהר שי:  וזה המצב

יזהר שי:  יש שם אנשים שנמקים, נשים שעוברות התעללויות, גברים שעוברים התעללויות

יזהר שי:  אנשים שמזדהמים, אנשים שנפצעו, אנשים שכבר 100 ומשהו ימים בלוחמה פסיכולוגית ומאבדים את כוחם

יזהר שי:       לפני שבועיים דיברנו על תרופות, נכנסו, לא נכנסו, והיום כן, לא, חמאס יגיד

יזהר שי:  הזמן עובר וכולנו נהיינו קהי חושים

יזהר שי:  אין הרבה הבדל בין 100 ל-120 יום

יזהר שי:  יש שם אנשים שסופרים שניות ויש הורים שמתחרפנים וכבר לא ישנים, אבל נקווה שלא ישתגעו לגמרי

יזהר שי:  יחזירו להם את הילד המשוגע לתוך משפחה משוגעת ואנחנו נגיד החזרנו לכם את החטופים ולהם לא נשאר כלום גם כשנחזיר להם את הכול

יזהר שי:       אבל אני חושב שכולנו צריכים לגלות עכשיו הרבה גמישות

יזהר שי:  והנושא הפוליטי כרגע הוא לפחות כמו הכאב של החטופים, לפחות בזירה התקשורתית

יזהר שי:  ושכל אחד שחושב שאיזה שהוא כיוון שהוא ילחץ עליו ויסביר שהוא הכיוון הנכון, יביא לו עוד מנדט או פחות מנדט או יציג אותו בתור איזה מישהו שלא נכנע או כן נכנע – על חשבון החטופים אתם עושים את זה, על חשבון הכאב שלנו, על חשבון האנשים שבפנים

יזהר שי:  אתם משחקים את המשחק למעלה כאילו אנחנו לקראת בחירות והחטופים נמקים

יזהר שי:       אנחנו מרגישים את הכאב שלהם, את הסבל, ואת כל מה שקרה ב-7 באוקטובר, את המשפחות שמתפלצות

יזהר שי:  ומנצלים איזה ויכוח שיש אולי ימניים בחטופים שחושבים שצריך להכות עוד קצת או פחות קצת

יזהר שי:  כולם אוהבים את הילדים שלהם, כולם רוצים אותם בחזרה והמשחק הפוליטי מקטין אותנו

יזהר שי:      זה הכאב הכי גדול

יזהר שי:  קמנו ל-עוד יום תסכים לעצור, תסכים לעוד יום, פחות יום, בכלל, עוד בונקר, הופ, הקרבנו עוד כמה חטופים, עוד כמה אנשים

יזהר שי:  וזה לא יהודי

יזהר שי:  יש פה משהו שהוא מתנגש ביהדות

יזהר שי:  אז אולי אנחנו לוחמים טובים, בר כוכבא, אבל אנחנו מקריבים פה עכשיו ילדים, אנחנו מקריבים פה זקנים

יזהר שי:  אני מניר עוז, זה כל הקהילה

יזהר שי:  ואנשים רוצים את מה שנשאר, את שארית הפליטה מתוך הבונקרים רוצים הביתה כדי להתחיל לסגור את הסיפור הזה

יזהר שי:  כדי שהוא רק יהיה חלק מתהליך החלמה עד יום מותנו וכנראה גם לדור הבא

יזהר שי:       אז אני פונה לכל מי שחלק מהשרירים מול ארצות הברית ומול החיים ומול צה"ל ומול המשפחות וכן באו, וקפלניסטים, לא יודע, יש כל הזמן אני שומע פוליטיקה ופוליטיקה, ושוכחים שנמקים שם אחים שלנו, יהודים, שמופקרים ולא מושבים הביתה

יזהר שי:  אז כל אחד פה בכנסת אחראי על זה, כל אחד מסוגו

יזהר שי:       והקריאה הפוליטית שלי שלפעמים אנחנו אומרים לשלם הכול, אז אני קורא גם לאנשים בפוליטיקה, הכול זה לא רק אני אתמוך בך, הכול זה אומר שלפעמים אתה מוותר גם על משהו פוליטי שיעזור לך, כי אתה חושב שהמשימה היא לפני הפוליטיקה

יזהר שי:  ופה אנחנו מרגישים שמשפחת החטופים לא הצליחה להעביר את הכאב שלה למדינה

יזהר שי:  והמדינה מתנהלת פוליטית, כאילו שאין לה ילדים, ילדות, זקנים, שכמהים שם

יזהר שי:  זה מה שיש לי להגיד

יזהר שי:  ממש קשה, אני בא לכנסת כבר כמה חודשים ואני מרגיש שהתרגלתם אליי כמו שהתרגלתם לכאב העמוק בבונקר

יזהר שי:  זהו

יזהר שי:  תודה רבה

צביקה פוגל: יזהר, אנחנו בקשר כבר למעלה מ-100 ימים ואתה כל פעם נוגע בי מחדש

צביקה פוגל:  תודה

אילאי דוד: לי קוראים אילאי דוד

אילאי דוד:  אני בן 26 ובחיים הרגילים שלי אני סטודנט פה בגבעת רם, לא רחוק

אילאי דוד:  עוסק בעיקר בחינוך

אילאי דוד:  אני פה בשביל לדבר על אח שלי, אביתר, שציין לפני קצת יותר מחודש 23 בשבי חמאס

אילאי דוד:  אביתר השתחרר מהצבא לפני שנתיים, חסך כסף

אילאי דוד:  היום בבוקר דיברתי עם בת דודה שלי שבמפגש האחרון שלהם בחתונה של בת דודה אחרת הם דיברו על הטיול שלהם לתאילנד, כל אחד דיבר על הטיול האחר שלו לתאילנד שהם מתכננים לעשות

אילאי דוד:  עכשיו הוא היה אמור לטייל, להיות בחו"ל, ליהנות עם חברים, ליהנות מהחיים כמו גבר צעיר ישראלי

אילאי דוד:       אני פה בעיקר לדבר על אירוע החטיפה שלו

אילאי דוד:  אני חושב שהוא גם רלוונטי לוועדה הבוקר

אילאי דוד:  אביתר נסע לנובה ברכב של אמא שלי עם שלושה מהחברים שלו

אילאי דוד:  אחרי ארוחת שישי נתתי לו חיבוק ונשיקה, לקח את האוטו של אמא, אסף את גיא, את רון ועידן ונסעו כולם דרומה, בשישי בערב כדי להקים את האוהלים לפני שהמסיבה מתחילה

אילאי דוד:  הפסטיבלים האלה מתחילים באמצע הלילה

אילאי דוד:  אני גם יצא לי להיות בכמה פסטיבלים כאלה וזה מאוד מרגש ומאוד גדול

אילאי דוד:  הוא בקושי אכל מרוב שהוא התרגש מהמסיבה

אילאי דוד:       ב-6:30 אנחנו קמים, אנחנו גרים בכפר סבא, המשפחה גרה בכפר סבא

אילאי דוד:  קמים לאזעקות ומתחילים להתכתב עם אביתר והוא כותב לנו שמפוצצים את המסיבה

אילאי דוד:  ואיכשהו הוא גרם לזה להישמע כאילו הכול בסדר

אילאי דוד:  כאילו הכול תחת שליטה

אילאי דוד:  כי זה אח שלי

אילאי דוד:  ולא היה לו מושג, כמו שלנו לא היה מושג, לא היה להם מושג שנכנסים מחבלים עוד שעה ורבע למסיבה

אילאי דוד:       ב-7:42 הוא שולח לאמא שלי הודעה "אנחנו בדרך לרכב"

אילאי דוד:  וכשהוא אומר "אנחנו" הוא מתכוון לגיא, רון ועידן

אילאי דוד:  הם עולים לרכב והקשר איתם מתנתק

אילאי דוד:  אנחנו כבר לא שומעים מהם יותר

אילאי דוד:  אנחנו שומעים מאוחר יותר, קצת אחרי 8:00 שרון מתקשרת לאמא שלה בצרחות ואומרת הצבא צעק עלינו לרדת מהרכבים ואנחנו מסתתרים

אילאי דוד:  ובשלב הזה אין לנו מושג איפה אביתר

אילאי דוד:  כמה ימים אחר כך דיברנו עם בחור בשם אפרים, שכנראה היה עד הראייה האחרון שרואה אותם

אילאי דוד:  והוא מספר לנו שכאשר כולם ברחו ברכבים המחבלים השתלטו כנראה על הצומת שמוביל החוצה מהמסיבה

אילאי דוד:  והמחבלים התחילו לירות בשלב מסוים על רכבים שמגיעים

אילאי דוד:  הם הבינו שקורה משהו גדול וזה גם מה שפיתה אותם להיכנס לתוך המסיבה

אילאי דוד:       הם מבינים באיזה שהוא שלב שהם חייבים לפרוק מהרכבים ולברוח

אילאי דוד:  וכשזה קורה, אפרים מספר שהוא יורד מהרכב והוא רואה את אביתר ושלושת החברים שלו והוא ניגש אליהם בשביל להבין מה לעשות

אילאי דוד:  והם אומרים לו לברוח

אילאי דוד:  תופסים לו את היד, מסתכלים לו בעיניים ואומרים לו 'תברח, תציל את עצמך

אילאי דוד:  אין לך מה לחפש פה, אתה לא תציל אף אחד'

אילאי דוד:  ואחרי שהוא בורח הוא מספר שהוא רואה את ארבעת החברים מתפצלים לשני צמדים: רון ועידן, שהם גם בני זוג, הולכים למקום אחד, אביתר וגיא למקום אחר

אילאי דוד:       אביתר וגיא כנראה בסביבות השעה 9:00 כבר נחטפים

אילאי דוד:  הם מצולמים, וכעבור שעה נוספת נראים מצולמים ומשודרים בטלגרם של חמאס כשהם כפותים

אילאי דוד:  אח שלי עם חולצה קרועה

אילאי דוד:  מבוהלים, מסתכלים למצלמה בעיניים פעורות ומלאות בפחד, כשמחבלי חמאס מאיימים עליהם בנשק בתוך חדר חשוך

אילאי דוד:  ואני בחיים לא ראיתי אנשים מבוהלים כל כך כמו בסרטון הזה, כמו שראיתי את אח שלי באותו סרטון

אילאי דוד:       אבל אני דווקא רוצה לדבר על שני החברים האחרים, שנחשבים נעדרים באותו יום וגם ביום שלאחריו וגם ביום שלאחריו

אילאי דוד:  רק ביום רביעי אנחנו מקבלים את ההודעה הכואבת על מציאת הגופות שלהם, זיהוי הגופות שלהם

אילאי דוד:  נרצחו כנראה מפגיעה של רימון או RPG

אילאי דוד:  המשפחות שלהם מספרות שאף אחד לא בא ונתן להם תמונת מצב

אילאי דוד:  אף אחד לא יודע איך הם נרצחו, מה בדיוק קרה שם

אילאי דוד:  בגלל שאין מספיק עדויות, בגלל שהיה כל כך הרבה כאוס

אילאי דוד:  הרכב של אמא שלי נשרף, כל הציוד שהיה שם נשרף

אילאי דוד:  הלכנו לחפש גם את הציוד של אמא שלי ושל אביתר ושל שאר החברים

אילאי דוד:  יש שם ציוד של אנשים שנרצחו ואנחנו לא מצאנו אותו כי הוא כנראה נשרף ביחד עם הרכב

אילאי דוד:       ויש פה באופן אבסורדי כמעט 40 עדויות של אנשים שנחטפו מהמסיבה הזאת, כמעט 40 עדויות של אנשים שיש להם חברים שנרצחו במסיבה הזאת ויכול להיות שיש להם איך לשפוך אור על מה שקרה

אילאי דוד:  אח שלי כנראה לא יודע שרון נרצחה, אח שלי כנראה לא יודע שעידן נרצח

אילאי דוד:  כנראה גם גיא לא יודע כלום

אילאי דוד:  אבל יש להם ולעוד 35 חטופים אחרים דרך לתת לנו עוד מידע על מה שקרה שם

אילאי דוד:       לסיום, ממש לא מובן שאנחנו כאן

אילאי דוד:  אני חושב זה מדהים הבמה הזאת שאתם נותנים לנו, לא מובן מאליו

אילאי דוד:  אני חושב שרק ביחד אנחנו יכולים להביא אותם, בכוחות משותפים

אילאי דוד:  לכל אחד פה יש יכולת לעזור ולקחת חלק במאבק הזה

אילאי דוד:  ואני יודע שזה רק עניין של זמן, אני יודע שאח שלי חי, אני יודע שגיא חי

אילאי דוד:  אני מתפלל לאלוהים שהם ביחד

אילאי דוד:  אני מקווה שיחזירו לנו אותם ביחד, במהרה חיים ושלמים

צביקה פוגל: תודה אילאי

צביקה פוגל:  זה היה כל כך מדויק שאם היה לנו ספק אם אנחנו מכירים את אחיך, אנחנו מכירים אותו עכשיו

צביקה פוגל:  תודה

דקל ליפשיץ: בוקר טוב

דקל ליפשיץ:  שמי דקל ליפשיץ, אני הנכד של עודד ליפשיץ שחטוף בעזה ויוכבד שחזרה

צביקה פוגל: והבן של יזהר

דקל ליפשיץ: והבן של יזהר שדיבר קודם

דקל ליפשיץ:  אנחנו בתקופה לא פשוטה, בכל המדינה

דקל ליפשיץ:  ולכלל הקהילות המוחלשות נקרא לזה, כתוצאה מהתקופה הזאת

דקל ליפשיץ:  אנחנו כמשפחות החטופים מקבלים את הזכות לדבר פה, אבל יש פה כל כך הרבה קהילות שיושבות ומתחננות יום יום לקבל את מה שמגיע להם

דקל ליפשיץ:  אנחנו באופן קבוע לאורך כל ההיסטוריה של המדינה הזאת מתמודדים מול פוליטיקה

דקל ליפשיץ:  וזה מדהים להגיד שבסופו של דבר פוליטיקה אמורה לשרת אותנו, את העם, ומפה לשם אנחנו מתמודדים מולה

דקל ליפשיץ:       אנחנו מבקשים מהמדינה שתלמד באירועים כאלה שבירים וקשים לשים פוליטיקה בצד ולהתחיל לשבור את הראש איך אנחנו מגיעים בגישה אחרת ועוזרים לקהילות האלה

דקל ליפשיץ:  כי כאשר פוליטיקאים מצייצים, סבא שלי בלי תרופות בעזה

דקל ליפשיץ:  כאשר פוליטיקאים מתווכחים – יש אנשים מהמסיבה שמאיימים בהתאבדות

דקל ליפשיץ:  וכאשר פוליטיקאים יושבים בדיונים – יש אנשים שאין להם כסף להאכיל את הילדים שלהם; כשהבעלים של הנשים לוחמים בעזה

דקל ליפשיץ:  אנחנו בתקופת חירום קשה מאוד ואנחנו חייבים להפסיק להתעסק בפוליטיקה

דקל ליפשיץ:  זה לא יכול להיות שאנחנו מדברים בכלל על הנושא הזה, שהוא בכלל עולה

דקל ליפשיץ:  שמדברים בחירות, לא בחירות

דקל ליפשיץ:  שמדברים על להפיל, לא להפיל

דקל ליפשיץ:  כשאומרים קפלניסט, לא קפלניסט

דקל ליפשיץ:  זה בכלל לא נושא שמעניין, זה לא רוח התקופה

דקל ליפשיץ:  אנחנו בתקופת חירום

דקל ליפשיץ:  אנחנו צריכים לשבור את הכלים

דקל ליפשיץ:       ואנחנו ניתן גב למדינה בכל דבר שקשור בנושא של הבנה שזה לא מה שאנחנו מתעסקים בו עכשיו, זה לא פוליטיקה

דקל ליפשיץ:  זה אנשים חיים שנמצאים בעזה

דקל ליפשיץ:  זה קהילות שנמצאות ממש פה, ברגע זה, שלא מקבלות את התמיכה שמגיעה להם

דקל ליפשיץ:  מרגישות שקופות

דקל ליפשיץ:  הגיע הזמן לשים את הדברים האלה בצד, לשבור את הכלים, לעשות עסקה להחזיר אותם הביתה, לשבור את הקופה, לתת לאנשים את הכסף שמגיע להם ולהתחיל להפיק לקחים ולהגיע כבר ליום הבא

דקל ליפשיץ:  אבל אנחנו ארבעה חודשים עם אנשים שכל הזמן קורסים וקורסים ורק ממשיכים לקרוס

דקל ליפשיץ:  לא מרימים אותם

דקל ליפשיץ:  אותנו לא מרימים

דקל ליפשיץ:       אני מבקש מכל חברי הכנסת שיושבים פה – אני לא מדבר ספציפית אליך, פוגל, שאני מסתכל עליך; אני מדבר לכלל האנשים – ואני מבקש מכם: תוציאו את הפוליטיקה מהמפלגות, מהארגונים שאתם יושבים בהם

דקל ליפשיץ:  אל תתנו לזה להפיל אותנו

דקל ליפשיץ:  אנחנו צריכים להמשיך עם הרוח קדימה ולהתחיל לעזור לאנשים שצריכים את העזרה, זה מה שאנחנו אוספים מסביב לשולחן הזה

דקל ליפשיץ:  בבקשה מכם, לבצע

דקל ליפשיץ:  תודה רבה

צביקה פוגל: תודה רבה לך דקל

צביקה פוגל:  לשמוע מבחור צעיר את הדברים האלה זה באמת לא מובן מאליו

צביקה פוגל:  תודה

צביקה פוגל:  בבקשה

גיל דיקמן: גיל דיקמן, בן דוד של כרמל גת

גיל דיקמן:  לא הייתה במסיבה, אבל בטח הייתה שמחה להציע מהטיפוליות שלה בתור מרפאה בעיסוק להרבה מהאנשים שעכשיו זקוקים לטיפול

גיל דיקמן:  אני רוצה לחזק את מה שדקל אמר פה

גיל דיקמן:  מי שמפקיר את החטופים שם לא במקרה הם אותם אנשים שמפקירים את הניצולים ואת מי שנשארו כאן

גיל דיקמן:  והטיפול הוא אותו טיפול, לשים קודם כל את החיים מעל הכול

גיל דיקמן:  אלה דברים כביכול מובנים מאליהם והם לא מובנים מאליהם היום

גיל דיקמן:       אתמול בלילה קיבלתי אוסף של התבטאויות באחד מערוצי הטלוויזיה, במקרה ערוץ 14, שיצא בסוג של מתקפה על משפחות החטופים, שאנחנו צריכים להבין שיכול להיות שצריך להקריב אותם בשביל מטרות אחרות

גיל דיקמן:  אני לא מאמין שהגענו לרגע הזה שבו נאמרים דברים כאלה

גיל דיקמן:  חשוב לי לשמוע מכם, חברי הכנסת: שאתם מגנים את הדברים האלה, שאתם לא שותפים לאמירות האלה, שאתם לא מוכנים להקריב חיים לא של חטופים שנמצאים עכשיו בעזה ולא של נפגעים ששילמו מחיר כל כך כבד ונשארו איתנו וניצלו, שאתם לא מוכנים להקריב חיים בעד שום מטרה פוליטית ובעד שום מטרה

גיל דיקמן:  כי במדינה דמוקרטית כמו ישראל, במדינה שלנו, במדינה חפצת חיים – לא מקריבים חיים

גיל דיקמן:  חשוב לי לשמוע את זה מכם

צביקה פוגל: תודה רבה גיל

צביקה פוגל:  עוד מישהו? בבקשה

עמית אליעזר ליאור: שלום צביקה

עמית אליעזר ליאור:  שמי עמית ליאור, אנחנו מכירים מהצבא, אנחנו בני מחזור פחות או יותר

עמית אליעזר ליאור:  אני קצין בתותחנים לשעבר, מילואימניק, הייתי הרבה שנים אחרי זה

עמית אליעזר ליאור:  לאחי קוראים סא"ל עופר ליאור

עמית אליעזר ליאור:  עופר ליאור עבד בצבא בלחמש את היישובים

עמית אליעזר ליאור:  כשהוא פרש, ביישובים היו רובים והיו תתי מקלע, היו רימונים, היה כל מה שצריך להגנה

עמית אליעזר ליאור:  ולא רק שהוא שכל את בנו שנשחט, נהרג, עלה כקורבן למולך – הוא גם הושפל על ידי המדינה כשהוא גילה שרוקנו את היישובים מכל הנשק שהוא חימש אותם, וכל הגדרות שהוא בנה הפכו להיות "פו"

עמית אליעזר ליאור:       אני ביליתי שבוע עם אח שלי, כשאנחנו מחפשים גופה וחברים טובים שלנו, תותחי על מהצבא, אנשים ממודיעין שיושבים בבית על תצ"אות ומנתחים איפה לחפש את מתן

עמית אליעזר ליאור:  מתן מרדכי ליאור, השם יקום דמו

עמית אליעזר ליאור:  חיפשנו אותו שבוע בוודאיות

עמית אליעזר ליאור:  אח שלי זחל כמו כלב עם יוצאי סיירת

עמית אליעזר ליאור:  פחדו מהדו"צ מכל דבר אחר, כי עוד היו מחבלים בשטח

עמית אליעזר ליאור:  הם לא פחדו מהמחבלים, הם פחדו מהדו"צ

עמית אליעזר ליאור:       אחרי חמישה ימים, כשלי כבר היה ברור ואמרתי לו 'עופר, אני לא אתפלא אם הוא חטוף או לא חטוף, מה עדיף ומה יותר גרוע', איש מהמדינה לא פנה לאח שלי, סגן אלוף בדימוס

עמית אליעזר ליאור:  רק אז התקשר בחור ואמר לו 'עופר, אני מסתובב חמישה ימים עם כאב בטן נוראי

עמית אליעזר ליאור:  אני יודע איפה מתן'

עמית אליעזר ליאור:  מתן שהיה אחראי על הסאונד בנובה, שעלה על הבמה, כולכם מכירים את הסיפור שלו, כי שמעתם אותו כורז

עמית אליעזר ליאור:  זה שגנבו לו את הציוד והחזירו לו את זה אחרי זה

עמית אליעזר ליאור:  שלא רצה לברוח, כי קודם כל היה לו מיליון וחצי שקלים ציוד

עמית אליעזר ליאור:  אבל מהרגע שזה התחיל הסיירת גולני הזה היה עסוק רק בדבר אחד – בהצלה

עמית אליעזר ליאור:       אז הוא עלה, כרז מהבמה, יש חמש נעיצות של הצוות שלו, של הנהג שלו, צביקה

עמית אליעזר ליאור:  חמש נעיצות של נ"צ

עמית אליעזר ליאור:  אבל הוא כל פעם הלך למקום אחר להציל ומסתבר שהוא גם נפצע פעמיים

עמית אליעזר ליאור:  ובפעם האחרונה ששמעו ממנו התקשר הבחור אלינו ואמר שזה מה שהיה לנו לשמוע, עם כל החמ"ל שלנו, זה שהוא עלה לרכב והרכב שהתחיל לברוח נתקל בשדים, בארורים האלה, שעשו מאתנו צחוק מעבודה וחצו את הגבול שלנו, כאילו אנחנו לא מדינה

עמית אליעזר ליאור:  כאילו אנחנו חבורת צופים בא"ש לילה

עמית אליעזר ליאור:  ואז הסתבר שהאוטו נתקל בזדים

עמית אליעזר ליאור:  הגיע עוד היילקס, הגל השני שהספיק להיכנס בזמן שהמסוקים לא ירו והטנק לא עשה כלום

עמית אליעזר ליאור:  וכולם ברחו מהרכב, חוץ מאחד, מתן, ששפך את גופו על גופה של זו ששכבה לידו כדי לנסות להציל אותה, ועד הרגע האחרון הוא התחתן בחתונת דמים ועלה בשמיים עם אישה זרה, מתנדבת

עמית אליעזר ליאור:  כי המדינה הזאת הפקירה אותו, כי כל מה שקרה זה הפקרות

עמית אליעזר ליאור:       רק אז, שעה אחרי שאחי שמע את הזוועה, הגיע מישהו מהיישוב

עמית אליעזר ליאור:  עד היום איש מהמדינה לא הגיע למושב שדי חמד לדבר עם האח האומלל הזה שלי, עופר, ואשתו שרהל'ה, והבת היחידה שנשארה לו חיה הילה, עד היום

עמית אליעזר ליאור:  ואתה יודע מה אני מרגיש עכשיו? שקוף

עמית אליעזר ליאור:  ולמה? יש משהו הרבה יותר דחוף לטפל בו

עמית אליעזר ליאור:  החטופים

עמית אליעזר ליאור:  כי אלה מתפללים על החיים שלהם

עמית אליעזר ליאור:  וצביקה, מהיום שהאירוע הזה קרה, אתם מדינה, ממשלה של 120 חברי כנסת ו-38 'נורבגים'

עמית אליעזר ליאור:  158 איש שהסתובבו בבית הזה ולא ידעו שהדרעק הזה מגיע

עמית אליעזר ליאור:  איך לא ידעתם? ביזיון

עמית אליעזר ליאור:  גם לא מטפלים באף אחד מאז

עמית אליעזר ליאור:       איך אתם לא שמים פרויקטור לנובות? מדובר בדיני נפשות, מדובר באנשים ללא ספק מתאבדים, מתאבדים

עמית אליעזר ליאור:  כל יום שעובר יש עוד נובה שלא יוצא מהמיטה, שקם כל בוקר או לא מצליח לישון בלילה כי הוא רואה את הבקאי נכנס איתו לשירותים ויושב לו על הברכיים כשהוא רוצה לחרבן

עמית אליעזר ליאור:  כי הוא בסיוט

עמית אליעזר ליאור:  ואתם לא עצרתם לטפל בזה, אתם מזניחים אותם היום

עמית אליעזר ליאור:  אז מה יהיה בעוד שנה? אתם מחויבים אליהם, שיהיה פה שר שלוקח אחריות רק על הנובות, כי הדרום יטפל בדרום, הקיבוצים יטפלו בקיבוצים

עמית אליעזר ליאור:  אלה אומללים, אין להם נציג

עמית אליעזר ליאור:  אין להם נציג, הם חטופים, הם מכל עבר

עמית אליעזר ליאור:       צביקה, אני תובע את זה מכם

עמית אליעזר ליאור:  אני תובע את העלבון של הקרבתי קורבן למדינה הזאת

עמית אליעזר ליאור:  לא ידעתי עד כמה זה קשה להיות שכול

עמית אליעזר ליאור:  אבל להיות שכול של חייל זה דבר אחד

עמית אליעזר ליאור:  לדעת שהסיירת גולני הזה, שניסה להציל, רץ שם בשטח עם בחורות, בלי נשק לירות בחזרה – וואו

עמית אליעזר ליאור:  מלחמת לבנון, צביקה, הייתה גן ילדים שנלחמנו בה

עמית אליעזר ליאור:  הכול היה גן ילדים לעומת הזוועה הזאת שאתם, המדינה הזאת, הממשלה הזאת הובלתם אותנו אליה

עמית אליעזר ליאור:  תנו להם דמי חרפה

עמית אליעזר ליאור:  טפלו באנשים האלה, אל תישנו בלילה עד שאין מישהו שכל מהותו זה להיות אמפתי ואתם לא אמפתיים, כי אתם מפלגתיים

עמית אליעזר ליאור:       אמר את זה הילד היפה פה

עמית אליעזר ליאור:  אתם פלגניים

עמית אליעזר ליאור:  אתם עסוקים עכשיו באיך להיבחר פעם הבאה

עמית אליעזר ליאור:  אתם לא מבינים את הכאב שלו, כי אתם לא מבינים, כי המילה "מפלגה" היא ארורה

עמית אליעזר ליאור:  כולכם פלגנות, ושנאת החינם שזרעתם הובילו לעיוורון, שהובילו למוות, שהובילו לשואה

עמית אליעזר ליאור:       תתעוררו חבר'ה, מדובר בדיני נפשות

עמית אליעזר ליאור:  כל יום יש מתאבד בדרך

עמית אליעזר ליאור:  כל יום יש אמא ממוטטת שלא תחזור לחיים שלה, ואלוהים יודע מה הם יקבלו, אני לא מקנא בהם

עמית אליעזר ליאור:  אמן שתקבלו אותם

עמית אליעזר ליאור:  אל תצפו מהמדינה שתשקם אותם, רק המערכות האזרחיות עובדות פה

עמית אליעזר ליאור:  אין מערכת מדינתית אחת שעבדה פה

עמית אליעזר ליאור:       אני רוצה לסיים את דבריי, אבל יש לי שעות של דיבור איתך

עמית אליעזר ליאור:  אתה יודע כמה שניסיתי ליצור איתך מגע בטלפון

עמית אליעזר ליאור:  חבר'ה, תתעוררו

עמית אליעזר ליאור:  תתעוררו

עמית אליעזר ליאור:  כנסת, תתעוררו, אתם פה זמניים, אתם פה על זמן שאול

עמית אליעזר ליאור:  אתם לא באמת פה

עמית אליעזר ליאור:  אתם ממשלת מעבר

עמית אליעזר ליאור:  תשחררו כסף, תשקיעו באנשים האלה ותבואו חרפה על החרפה מה שעשיתם לסגן אלוף עופר נמרוד, שיגיע נציג מדינה ויכרע ברך מול אח שלי ויבקש סליחה ממנו, קודם כול

אפרת גרסיה: ויסביר לנו מה קרה להם

עמית אליעזר ליאור: הוא לא יסביר שום דבר

עמית אליעזר ליאור:  הגופה של מתן נשרפה, אני הרמתי אוויר

עמית אליעזר ליאור:  לא קבר

עמית אליעזר ליאור:  הרמתי כמה אנשים שמתו במלחמות

עמית אליעזר ליאור:  אני הרמתי אוויר

עמית אליעזר ליאור:  הוא היה שרוף, הם שרפו אותו בסוף

עמית אליעזר ליאור:  היה להם מספיק זמן גם להרוג אותו וגם לחזור ולשרוף אותו, זאת האמת צביקה

עמית אליעזר ליאור:  אתם חרפה, כל המדינה הזאת חרפה

עמית אליעזר ליאור:  אתם המחלה ואתם לא יודעים לטפל בגרורות, זה הכול

עמית אליעזר ליאור:  אתם המחלה ואנחנו הגרורות

עמית אליעזר ליאור:  תתעוררו

עמית אליעזר ליאור:  מדובר בדיני נפשות

עמית אליעזר ליאור:  כל יום יש עוד מתאבד

צביקה פוגל: עמית, שמעתי את הסיפור הזה כבר בעבר וזה היה - - -     

עמית אליעזר ליאור: אין קרוע אחי, אין לי חיים

עמית אליעזר ליאור:  אני נתקעתי ב-7 לאוקטובר

עמית אליעזר ליאור:  אני לא עובד ארבעה חודשים, המדינה נתנה לי 28,000 שקלים, אין לי ממה לחיות

עמית אליעזר ליאור:  אתם לא רואים אותי ממטר

עמית אליעזר ליאור:  אתם אוכלים פה במזנון ב-25 שקלים מנה שאוכלים באוניברסיטה ב-40 שקלים

עמית אליעזר ליאור:  אתם חבורה מנותקת מהמציאות

צביקה פוגל: תודה עמית

עמית אליעזר ליאור: סליחה שאני ככה

צביקה פוגל: לא, לא, אין צורך לבקש סליחה

צביקה פוגל:  אני מבין היטב ממה זה בא

צביקה פוגל:  ואני לא יכול שלא להיות שותף, למרות שאתה צודק, אף אחד לא יכול להרגיש את מה שאתה מרגיש

עמית אליעזר ליאור: ואני עוד לא אח שלי

אפרת גרסיה: יש הרבה שיכולים להרגיש מה שהוא מרגיש

צביקה פוגל: עוד מישהו רוצה לומר משהו עכשיו?      

אפרת גרסיה: כן, אני רוצה

צביקה פוגל: משפחות של חטופים?     

קריאה: אנחנו משפחות שכולות

צביקה פוגל: תכף ניתן לכם, רק נסיים את החטופים ונעבור לדיון עצמו

צביקה פוגל:  עוד מישהו?     

אפרת גרסיה: אני רוצה לדעת מה קרה לאחיין שלי אריאל ביטון

אפרת גרסיה:  הוא נרצח במיגונית ואני רוצה לדעת, שהביאו לנו את הגופה שלו אף אחד לא אמר מה קרה לו

אפרת גרסיה:  אני רוצה לדעת מה קרה לו

צביקה פוגל: אז בואי תשבי פה, אנחנו מקיימים דיון תכף ותוכלי להשתתף בדיון הזה בכל דרך שתבחרי

צביקה פוגל:  אני לא אעצור אותך

צביקה פוגל:  תודה

צביקה פוגל:       אז אחרי הדברים המאוד-ברורים האלה שנאמרו כאן – התכנסנו לנושא שאולי לא מחובר באופן ישיר, אבל בוודאי מחובר

צביקה פוגל:  התבקשנו על ידי קבוצה של חברי כנסת בהובלת חה"כ קארין אלהרר לדון בטענת המשפחות של הנרצחים ממסיבת הנובה על חוסר התייחסות והפקרה מצד הגורמים הרשמיים

צביקה פוגל:  אני חייב לומר באופן רשמי שאני חשוף לחלק מהתהליכים שכן מתבצעים על ידי הגורמים הרשמיים במדינת ישראל

צביקה פוגל:  אנחנו גם תכף נשמע אותם

צביקה פוגל:  אבל אני אומר לכם שבתוך המאמץ האדיר הזה של לאסוף את הנתונים ולהבין מה קרה שם בימים הראשונים, שום דבר לא הופך להיות פשוט

צביקה פוגל:  שום דבר לא הופך להיות פשוט

צביקה פוגל:  היו שם כל כך הרבה גורמים, היו שם כל כך הרבה אנשים

צביקה פוגל:  כל אחד ניסה לעשות טוב באותם ימים או באותן שעות

צביקה פוגל:  אבל כשכולם מנסים לעשות טוב יכול להיות שהסך הכול פוגע בתכלית

צביקה פוגל:       המטרה של הדיון שלשמו התכנסנו – ותכף אני אתן לקארין ולחברי הכנסת היוזמים לומר את דברי הפתיחה שלהם – אבל המטרה היא לוודא בסופו של דבר באמת שאנחנו מצליחים להעביר את המידע הנדרש למשפחות של הנרצחים, ולוודא שכל הגורמים המדינתיים, הרשמיים, פועלים באמת בסופו של דבר כדי לאסוף את הממצאים ולעדכן את המשפחות

צביקה פוגל:  לשם זה התכנסנו

צביקה פוגל:  אנחנו לא ועדת חקירה, אנחנו לא מחפשים אשמים

צביקה פוגל:  אנחנו מחפשים איך לעשות את זה נכון וטוב יותר לעתיד

צביקה פוגל:       הדיון הזה יימשך עד 10:45, יש לנו פשוט דיון אחרי זה

צביקה פוגל:  אז בואו ננצל את הזמן

צביקה פוגל:  קארין, בבקשה

קארין אלהרר: תודה רבה אדוני יושב-הראש

קארין אלהרר:  אני רוצה להודות שלך שאתה מקיים את הדיון מהר אחרי שהוגשה הבקשה

קארין אלהרר:  אני רוצה גם להודות לכל חברי הכנסת שהצטרפו להצעה לדיון

קארין אלהרר:  בעיקר אני רוצה להודות לנציגי המשפחות היקרות, שזה דורש מהם הרבה מאוד מאמץ להגיע לכאן

קארין אלהרר:  לא רק המאמץ הפיזי לעלות לירושלים, בעיקר המאמץ הנפשי

קארין אלהרר:  אני יכולה להגיד לך, אדוני יושב-הראש, שהיו נציגים שהודיעו לי אתמול בלילה שהם פשוט לא מסוגלים

קארין אלהרר:  הם לא מסוגלים לעלות ולדבר על הנושא, לשמוע על הנושא

קארין אלהרר:  זה פשוט מכאיב להם מידי

קארין אלהרר:  זה לא קל לאזור את הכוח להגיע

קארין אלהרר:  אני נפגשת עם נציגי משפחות הנרצחים ממסיבת הנובה

קארין אלהרר:       אתה יודע, מיד אחרי האירוע היינו כולם עסוקים בזיהוי הגופות

קארין אלהרר:  בזיהוי מי נרצח ומי לא

קארין אלהרר:  ואחר כך הכנסת הייתה עסוקה בקביעת פיצויים לנפגעי פעולות האיבה

קארין אלהרר:  אבל כשמדובר באירוע כל כך גדול, כל כך משמעותי, שבאמת הדעת לא מצליחה להכיל את כל מה שקרה שם, נדמה שהמדינה פועלת על פי קוביות מסוימות

קארין אלהרר:  והאירוע הוא אירוע גדול הרבה יותר והפרטים שנדרשים לתת להם מענים הם רבים כל כך, שזה פשוט, אנחנו משתמשים בכלים שהם כמעט לא מתאימים

קארין אלהרר:       סיפורי הזוועות שהיו שם, רובם ידועים וחלקם לא ידועים

קארין אלהרר:  אבל אתם יודעים, אני רוצה להזמין את כולנו לעצור רגע, לחשוב על משפחה אחת שרוצה רק לדעת האם היקירה שלהם דקה לפני שהיא נרצחה, האם גם התעללו בה

קארין אלהרר:  זה ממש טורד את מנוחתם

קארין אלהרר:  ואפשר להבין

קארין אלהרר:  רוצים לדעת מה קרה ברגעים האחרונים

קארין אלהרר:  וזה בחלק של המידע

קארין אלהרר:  אבל זה לא רק שם

קארין אלהרר:  איפה המענים למשפחות? משפחות שבאמת אין טראומה יותר קשה שאני יכולה לחשוב עליה

קארין אלהרר:  הנפשי הזה, הטלפונים שהם קיבלו, הסיפורים שהם שמעו מניצולים, מהקורבנות עצמם בשיחות שהתנהלו

קארין אלהרר:  הדבר הזה באמת לא נותן מנוח

קארין אלהרר:       אני יודעת שבימים האחרונים יצרו קשר עם חלק מהמשפחות ונתנו להם חלק מהנתונים

קארין אלהרר:  וצריך לחשוב על דרך שזה יהיה יותר הוליסטי

קארין אלהרר:  אפשר לחשוב על שיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות, שיהיה פרויקטור למשפחה

קארין אלהרר:  משפחה היא לא רק האבא והאמא

קארין אלהרר:  משפחה זה גם האחים והאחיות והרבה פעמים משפחה מורחבת יותר, שכולם מגויסים לאירוע

קארין אלהרר:  ואמר כאן עמית – המשפחות קורסות

קארין אלהרר:       אני מבינה שלמדינה יש כלים מסוימים

קארין אלהרר:  אני כן גם מבינה שמדינה צריכה להרחיב את סל הכלים שלה כדי לתת מענים מתאימים יותר

קארין אלהרר:  לא נתקלנו בכזה דבר, זה נכון, אין לנו את הניסיון

קארין אלהרר:  וטוב שכך

קארין אלהרר:  אבל יש פה אירוע

קארין אלהרר:  אירוע שהוא גדול יותר מכולנו

קארין אלהרר:  ואנחנו חייבים לתת את המענים המתאימים

קארין אלהרר:  אנחנו לא יכולים לוותר על אף אחד

קארין אלהרר:  לא על משפחות החטופים, לא על החטופים, לא על משפחות הנרצחים

קארין אלהרר:  אין לנו, אין לנו את הפריווילגיה לוותר על מישהו

קארין אלהרר:  ואנחנו צריכים תוכנית ברורה למיפוי הצרכים

קארין אלהרר:  מה הצרכים באמת? לא מספיק לתת קצבה

קארין אלהרר:  לא מספיק לתת מידע חלקי

קארין אלהרר:  צריך הכול

קארין אלהרר:  צריך שלם, הוליסטי, לא רק כסיסמה, בפועל

קארין אלהרר:  והסוגיות הן באמת רבות ואני מאוד מקווה שהדיון הזה א' נקבל הבנה טובה יותר על מה ניתן ובעיקר נצא גם עם תוכנית אופרטיבית

קארין אלהרר:  אני מבינה שהדיון יהיה רק עד 10:40, ואם צריך אדוני אני מבקשת מראש שיהיה גם דיון מעקב

קארין אלהרר:  תודה רבה

צביקה פוגל: תודה לחה"כ קארין אלהרר

צביקה פוגל:  חה"כ גלעד קריב, בבקשה

יזהר שי: אני חייב רק להגיד משהו: קשה לי פשוט בגלל כל התוכניות אני מזכיר שבשואה הראשונה, היו הרבה פוגרומים ליהודים

יזהר שי:  בשואה בשנות ה-40, ב-2000 ועד ימינו אנו ראינו ניצולי שואה מחטטים בפחים והם לא הצליחו לעשות

יזהר שי:  והשאלה אם למדנו משהו

יזהר שי:  השאלה אם אותם אנשים שאומרים שהם לא גומרים את החודש, אותם אנשים שאומרים שהם שקופים, אותם מעגלים שלא הצלחנו להכניס לאיזה רובריקה שבביטוח לאומי לא בדיוק מתאימה לשואות, אלא מתאימה לדברים אחרים

יזהר שי:  השאלה אם גם הם יגיעו לפחים

יזהר שי:  וזה על הכתפיים שלנו

קארין אלהרר: אסור לנו שזה יקרה

צביקה פוגל: יזהר, ככל שזה תלוי בנו, אלה שיושבים פה, אין שום ספק שנעשה הכול כדי שזה לא יחזור על עצמו

צביקה פוגל:  ואין קשר לפוליטיקה עכשיו, באמת שלא

צביקה פוגל:  בבקשה גלעד קריב

גלעד קריב: תודה

גלעד קריב:  בוקר טוב

גלעד קריב:  לא קל לדבר אחרי הדברים ששמענו בחצי השעה האחרונה

גלעד קריב:  בשבועות האחרונים אנחנו שומעים בימי שני את נציגי משפחות החטופים, פותחים את ישיבות הוועדות ואז עוברים לסדר היום, שגם בו צריך לעסוק

גלעד קריב:  הפעם הזאת, בישיבה הזאת, יש קשר הדוק שכבר עמדו עליו הדוברים גם מקרב משפחות החטופים וגם מקרב משפחות נובה, על הקשר ההדוק בין הנושאים

גלעד קריב:  ושהמבחן בסופו של דבר הוא אותו מבחן, עד כמה המדינה מבינה את חובתה שלא להפקיר את האזרחים

גלעד קריב:  ועל פי רוב אנחנו חברי הכנסת מאזינים למשפחות החטופים וממעטים להגיב

גלעד קריב:       לפני שאני אומר דבר קצר בעניין משפחות נובה, אדוני יושב-הראש, אני רוצה להגיב לדברי משפחות החטופים ולומר בצורה חד משמעית, שהמבחן האם מדינת ישראל משכילה שלא להפקיר את אזרחיה החטופים ולהעמיד את העניין הזה בגלל הדחיפות שיש בו בראש סדר העדיפויות הוא מבחן אדיר שאסור לנו להיכשל בו

גלעד קריב:  למרות הכשלים האדירים שהתגלו ב-7 באוקטובר וההבנה העמוקה שלנו איזה טלטלה כל המערכות הישראליות, מהמערכת הפוליטית ועד אחרונת המערכות, הטלטלה שכולנו צריכים לעבור

גלעד קריב:       אני מאמין בעוצמתה של מדינת ישראל

גלעד קריב:  ואני מאמין שמדינת ישראל תדע להשיב את הביטחון לאזרחי המדינה באמצעים הצבאיים שעומדים לרשותה

גלעד קריב:  אם הדבר ייעשה אחרי שנאבד עוד 136 אזרחים, לא יעזור לנו שום ניצחון צבאי

גלעד קריב:  ואת הדברים הללו צריך לומר בצורה הכי חריפה וחד משמעית

גלעד קריב:  ואני גם לא שייך לאלה שליבם גס בטענות של האנשים שחושבים אחרת ממני בנקודה הזאת

גלעד קריב:  אבל זו האמירה שלי ושל המחנה שאני נמצא בו

גלעד קריב:  לא יהיה ביטחון למדינת ישראל, אם אחרי מה שקרה ב-7 באוקטובר נשוב ונראה – קודם כול לאזרחי המדינה, אבל גם לעולם – שאנחנו מפקירים את אזרחינו

גלעד קריב:  זה ההבדל הראשון בינינו לבין המרצחים, שהם יושבים מתחת לאדמה ונותנים לאזרחיהם ובני עמם להיות מופקרים – ואנחנו לא

גלעד קריב:  זה המבחן הגדול שלנו

גלעד קריב:  זה קו הגבול בינינו לבין חיות האדם הללו

גלעד קריב:       עכשיו לגבי עניין משפחות נובה

גלעד קריב:  תודה לחה"כ קארין אלהרר שאיגדה פה קבוצה של חברי כנסת

גלעד קריב:  אני מתנצל בפני המשפחות שאני רץ לדיון גם קשור במצב בוועדת חוקה

גלעד קריב:  אבל אני מבקש לומר את הדבר הבא, כדי לא להישאר ברמת הכותרות

גלעד קריב:  אנחנו כבר נמצאים ארבעה חודשים אחרי תחילת המלחמה

גלעד קריב:  ואנחנו נמצאים ארבעה חודשים אחרי תחילת ההתמודדות האזרחית הכי דרמטית שהייתה למדינת ישראל אולי מעת הקמתה

גלעד קריב:  וכבר יש לנו תובנות

גלעד קריב:  אנחנו רואים מה קורה בגבול הצפון, אנחנו רואים את הפעילות של מנהלת תקומה

גלעד קריב:  אנחנו רואים איך מערכות שלטוניות אזרחיות מתפקדות: משרד החינוך, משרד הרווחה

גלעד קריב:  יש לנו כבר תובנות לגבי ההתמודדות עם האירוע הזה

גלעד קריב:       בעיניי התובנה המרכזית היא שהמערכות הרגילות לא מסוגלות להתמודד עם עוצמת האירוע כחלק משגרת העשייה שלהם

גלעד קריב:  בכל מקום שבו העמיסו את ההתמודדות עם מצב החירום על המערכות הרגילות, תוך כדי ציפייה שהם גם ימשיכו לעשות את עבודתם

גלעד קריב:  כי משרד החינוך צריך לטפל בילדי מפונים, אבל יש עוד מיליון וחצי תלמידים שהם לא מפונים שצריך גם בהם לטפל

גלעד קריב:  יש משרד רווחה שצריך לטפל במפונים, במשפחות נובה עם הביטוח הלאומי, אבל הם גם צריכים לטפל גם בכל יתר הדברים: באוכלוסיות עם צרכים מיוחדים ובני משפחה שסובלים מאלימות ועם עוני וכו'

גלעד קריב:  בכל מקום שבו המדינה העמיסה את הטיפול באירוע הזה על המערכות השגרתיות אנחנו נכשלים

גלעד קריב:  ובכל מקום שבו המדינה ידעה לומר רגע, עוצרים, מתארגנים באופן ייעודי, בחקיקה ייעודית, בהבאת כוח אדם ייעודי, בבניית שולחנות עגולים, בבניית מנהלת, במינוי פרויקטורים שנותנים להם סמכויות; לא כמו טל בסכס שחודשיים ישב וחיכה שיסבירו לו מה הוא אמור לעשות

גלעד קריב:  בכל מקום כזה אני לא אומר שהגענו למה שצריך, אבל אתה רואה ראשית תנועה בכיוון הנכון

גלעד קריב:  וכולנו פה יודעים ממש לומר איזה מערכת מצליחה יותר ואיזה פחות, וזה לא עניין של ציונים

גלעד קריב:       אני חושב שהסיפור של אסון נובה, למרות שחשוב לי לומר שמשרד הרווחה וגם המוסד לביטוח לאומי עשו פה עבודה, אני אומר - - -     

עמית אליעזר ליאור: לא טובה, לא טובה

גלעד קריב: אני בכוונה רגע רוצה לומר

גלעד קריב:  אני חושב שנעשו מאמצים

עמית אליעזר ליאור: יש 2,000 נובות שלא יצאו מהמיטה, עד היום

עמית אליעזר ליאור:  אתם מקצצים ברגע זה ממש את תקציב הבריאות ובריאות הנפש, זה לא יאומן

גלעד קריב: אין לי אלא להסכים איתך

גלעד קריב:  אבל מכיוון שאני רוצה שהדיון שלנו גם יקדם אותנו לעבר התחלת שיפור המצב אז אני רוצה לומר את הדבר הבא: האסון של נובה הוא באמת בסדרי גודל שלהערכתי אנחנו עוד לא מבינים

גלעד קריב:  בין השאר כיוון שתשומת הלב מטבע הדברים מתחלקת על המון זירות, על המון אירועים, על המון תמונות קשות, על המון סיטואציות מורכבות

גלעד קריב:  ולהערכתי יעברו עוד חודשים רבים עד הציבור הישראלי יפנים את עוצמת האסון הזה שיש בו קרוב ל-500 משפחות שכולות ועוד 2,500 ניצולים

עמית אליעזר ליאור: ומתאבדים יום יום

גלעד קריב: זה אירוע, באמת, בסדרי גודל שאף אחד מאתנו עוד לא מבין

עמית אליעזר ליאור: ומאושפזי כפייה

גלעד קריב: אני חושב, והדבר הזה הוא גם בוועדה הזאת וגם בוועדת העבודה והרווחה

גלעד קריב:  עד שהמדינה לא תפעל להסדרת חקיקה ייעודית, תחיקה ייעודית, תקינה ייעודית

קארין אלהרר: גם החלטת ממשלה צריך

גלעד קריב: החלטת ממשלה ייעודית, הקמת מערכות ותקנונן בכוח אדם נוסף על השגרה שמיועד לדברים הללו

גלעד קריב:  תקצוב ייעודי

עמית אליעזר ליאור: 9,000 שרים שיש לכם פה

גלעד קריב: אני לא יודע אם מינוי של שר

עמית אליעזר ליאור: 9,000 שרים יש לכם פה, אתם אוכלים בזה

עמית אליעזר ליאור:  שימו בן אדם על זה, צביקה, שיהיה רציני

גלעד קריב: זה בעיניי הכיוון, בסדר? וצריך בעיניי לחשוב איך ממש תוך ימים יש באמת פעולה להובלה להחלטת ממשלה שמתחילה להניע את כל התהליך הזה

גלעד קריב:  אין לי ציפייה ממערכות השגרה של הביטוח הלאומי למשל שעושים בעיניי עבודה מאוד מאומצת

קארין אלהרר: הם פועלים על פי חוק ביטוח לאומי

גלעד קריב: נכון

גלעד קריב:  ולכן התפקיד שלנו, אני אומר עוד פעם, אני חושב שכל המערכות, או יש מערכות שבאמת עושות מאמץ גדול, אבל ידיהן כבולות

גלעד קריב:  בחקיקה, בתקני כוח אדם, במשאבים

גלעד קריב:  לשם צריך ללכת

גלעד קריב:  ואני מציע שהדיון הזה כן יסוכם בהחלטה שתגובש על ידי קארין ועל ידיך שמכוחה גם נפעל ביחד למול הממשלה להתנעת התהליך

צביקה פוגל: אנחנו לא עוסקים בסיכום עכשיו, אבל זה הכיוון

אפרת גרסיה: מתי אפשר לדבר?     

צביקה פוגל: אני אתן לכם לדבר

אפרת גרסיה: אני רוצה לדעת, כי אדוני אמר לנו שזה עד 10:00

צביקה פוגל: 10:45

צביקה פוגל:  חה"כ דבי ביטון, ומיד אחרי זה המשפחות של הנרצחים

צביקה פוגל:  בבקשה

דבורה ביטון: כבוד יושב-הראש, תודה על הדיון

דבורה ביטון:  תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר וכל המצטרפים לדיון מאוד-מאוד חשוב

דבורה ביטון:  אני לא אחזור על המילים שנאמרו כאן והכול נאמר על מנת באמת לאפשר למשפחות, למי שצריך לדבר

דבורה ביטון:  אבל אין ספק שאנחנו נכשלים כאן

דבורה ביטון:  אנחנו נכשלים משום שמדובר בטרגדיה, טרגדיה קשה

דבורה ביטון:  וכשאנחנו יודעים שהאנשים האלה הלכו לשיר שלום, לרקוד שלום, ושילמו מחיר מאוד מאוד קשה, בנוסף לכל הקיבוצים, גם ביישוב שלי בשדרות

דבורה ביטון:  זה לא פשוט

דבורה ביטון:       אבל אני חושבת, כשאני מסתכלת על המשפחות ואני מסתכלת על הטיפול בנו, אז אני אומרת משהו נופל בין הכיסאות

דבורה ביטון:  כי למפונים דאגו והקימו ועדה ויש מנהלת תקומה ומרביתנו גם מצליחים לקבל תשובות

דבורה ביטון:  ואני דווקא באה מהמקום, בגלל שאני שם, אז אני יותר חשופה, ואני חושבת שזה בדיוק המקום כפי שנאמר, זה המקום להקים מנהלת מסוימת, שמשפחות החטופים, משפחות הנעדרים, אלה שאין להם בכלל תשובות

דבורה ביטון:  אנחנו חייבים יחד עם חברי כנסת לתכלל את הדבר

דבורה ביטון:  להבין מה צריך

דבורה ביטון:  איזה כלים, אני מניחה שהם הכי טובים לעשות ולגייס את כל הממשלה הזו לזה

דבורה ביטון:  תודה רבה

צביקה פוגל: תודה רבה חה"כ דבי ביטון

צביקה פוגל:  זכות הדיבור למשפחות

הדר פיטוסי גולן: קודם כל אני מצטערת, אני הגעתי באיחור

הדר פיטוסי גולן:  יכול להיות שאלה דברים שנאמרו כבר

הדר פיטוסי גולן:  הדר גולן, אמא של אריאל ביטון ז"ל

הדר פיטוסי גולן:  אני לא קוראת לזה אסון נובה, אני קוראת לזה מחדלי נובה

הדר פיטוסי גולן:  קודם כול, המחדל הראשון שהיה, שהמסיבה הייתה מאושרת, גם על ידי הצבא וגם על ידי המשטרה

הדר פיטוסי גולן:  כולם אישרו את זה

הדר פיטוסי גולן:  זה מחדל

הדר פיטוסי גולן:  זה מחדל בשל עצמו

הדר פיטוסי גולן:  המחדל השני שהשאירו אותם ככה למות

הדר פיטוסי גולן:  אף אחד לא יודע ממה הם מתו, מה קרה להם בזמן שלפני שהם מתו, למי הם קראו? אולי הבן שלי קרא לי? אולי הוא רצה אותי? ברמה של אמא לילד זה הורג

הדר פיטוסי גולן:  אני לא מסוגלת לתפקד

הדר פיטוסי גולן:  גם אני הייתי מאושפזת

הדר פיטוסי גולן:  ולא קל לי

הדר פיטוסי גולן:  אני לא, כל יום נהיה יותר קשה

הדר פיטוסי גולן:       לאחר המחדל הכי גדול היה שהביאו לי גופה לקבור אותה רק

הדר פיטוסי גולן:  לא נתנו לי אפילו לפתוח את השק

הדר פיטוסי גולן:  לא מדובר בחתול בשק שקברתי

הדר פיטוסי גולן:  מדובר בבן שלי

הדר פיטוסי גולן:  המוצלח שלי, האהוב שלי

הדר פיטוסי גולן:  יוצא נח"ל, מפקד מצטיין בנח"ל

הדר פיטוסי גולן:  למה? אני נלחמת פה מעבר לכסף

הדר פיטוסי גולן:  לא מעניין אותי, תנו לי את כל הכסף בעולם, אני לא רוצה

הדר פיטוסי גולן:  על הכבוד שלי ושל הילד שלי

הדר פיטוסי גולן:  אני לא קברתי חתול

הדר פיטוסי גולן:  אני רוצה לדעת מה קרה לו

הדר פיטוסי גולן:  אני רוצה לדעת איך הוא מת

הדר פיטוסי גולן:  תחזירו לנו את הכבוד שלנו

הדר פיטוסי גולן:  בבקשה

הדר פיטוסי גולן:  תעצרו את המחדלים האלה

הדר פיטוסי גולן:  זה פשוט לא נפסק

הדר פיטוסי גולן:  זה מחדל על מחדל על מחדל

הדר פיטוסי גולן:  די

הדר פיטוסי גולן:  נשארה לי ילדה אחת

הדר פיטוסי גולן:  בשבוע הבא היא מתגייסת

הדר פיטוסי גולן:  לא בא לי שהיא תתגייס

עמית אליעזר ליאור: ברור שלא

הדר פיטוסי גולן: לא מגיע למדינה הזאת שהיא תתגייס

הדר פיטוסי גולן:  לא תיתן כלום למדינה הזאת

הדר פיטוסי גולן:  כי היא לא שמרה עלינו

אפרת גרסיה: אני אחותה של הדר, דודה של אריאל

אפרת גרסיה:  ואני רוצה להגיד, כשמגיעים שוטרים הביתה אחרי שלושה ימים שבשבת אני והדר ישבנו בסורוקה עד 2:00 וחיכינו לאריאל והוא לא הגיע, כשמגיעים שוטרים הביתה הם צריכים להגיד מה קרה לו

אפרת גרסיה:  נכון, אנשים חיכו יותר

אפרת גרסיה:  אבל בשעה 9:00 ביום שלישי, אחרי השבת השחורה, הגיעו שוטרים הביתה ולא ידעו להגיד מה קרה לו

אפרת גרסיה:  אני גם רוצה להגיד שהביטוח הלאומי כן הכיר באמא שלי, שהיא גידלה את אריאל כאמא שכולה

אפרת גרסיה:  לי אין שום טענה לביטוח הלאומי

אפרת גרסיה:  אבל יש לי טענה לדעת מה קרה לילד שלנו

אפרת גרסיה:  אני רוצה לדעת מה קרה לו

עמית אליעזר ליאור: תעודת פטירה פתוחה

אפרת גרסיה: מה עבר עליו בשעות האחרונות

הדר פיטוסי גולן: סיבת המוות?     

עמית אליעזר ליאור: סיבת המוות סימן שאלה

אפרת גרסיה: הוא היה פצוע, הוא חיכה לעזרה? אני רוצה לדעת

אפרת גרסיה:  אני חושבת שזה בסיסי

אפרת גרסיה:  אני יודעת שמשטרה באה הביתה להגיד שמישהו מת, מה קרה לו? אני ביררתי ביום של הלוויה, ניסיתי לברר מה קרה לו

אפרת גרסיה:  כדי שאני אדע אם אמא שלי יכולה ללכת לראות אותו, אם הוא במצב שאפשר לראות אותו

אפרת גרסיה:  שהיא תוכל לחיות אחרי זה

אפרת גרסיה:  ואף אחד לא ידע להגיד

אפרת גרסיה:  אני הגעתי לפה בשביל לדעת מה קרה לאריאל ביטון בשעות האחרונות שלו

אסתר גל: לא קיבלנו פתק

אסתר גל:  אני נכנסתי לזהות אותו

אסתר גל:  לא קיבלנו פתק

אסתר גל:  אני והדר נכנסנו

אסתר גל:  ניסינו לפתוח לו, כדי לראות

אסתר גל:  אם הייתה ירייה ברגל אז אנחנו יודעים שהוא דימם למוות שעות

אסתר גל:  אם הייתה ירייה בחזה, בסרעפת, אנחנו יודעים שהוא גמר מיידית

אסתר גל:  שום דבר

אסתר גל:  המשפט 'להיות עם חופשי בארצנו' נגמר ב-7 באוקטובר

אסתר גל:  נגמר

אסתר גל:  אנחנו לא יכולים להיות חופשיים

אסתר גל:  אנחנו לא יודעים, מה קרה? הייתה לו ירייה? הוא מת מרסיס? מה? תשובות

אסתר גל:       כשבאנו לפתוח בקבורה, אז צרחו על הדר 'תסגרי, אסור, זה כבוד המת'

אסתר גל:  כלום

אסתר גל:  שום דבר

אסתר גל:  זה ילד שלנו

אסתר גל:  זה ילד שלנו, מגיע לנו את התשובות האלה

אסתר גל:  את התשובות הבסיסיות

אסתר גל:  אף אחד לא נגע בהם, אף אחד לא בדק אותם

אסתר גל:  אף אחד

אסתר גל:  פשוט לקחו אותם לשורה, שמו אותם כמו חתולים, אחד על השני, אחד על השני

אפרת גרסיה: כמו חתולים שמו אותם, שלושה ימים הם נרקבו

אפרת גרסיה:  היה לו ריח של ריקבון, לגופה

אסתר גל: הפנים שלו אני ראיתי, תזדעזעו

אסתר גל:  הפנים שלו היו מזעזעות

אסתר גל:  סגול, אדום

אפרת גרסיה: אתי, לא

אסתר גל: למה? כי שלושה ימים הוא שכב שם

אסתר גל:  רק בסביבות בין שני לשלישי רק אספו אותם משם

אסתר גל:  למה? זה חתולים? הרי כבר ביום שבת כבר באיזה שהוא שלב, ב-14:00, 15:00, 16:00 כבר היו משטרות, כבר היה צבא

אסתר גל:  למה? למה?      

עמית אליעזר ליאור: כי היה להם עוד 24 שעות להתעלל בגופות לפני שמישהו הגיע אליהם

עמית אליעזר ליאור:  אתם לא רוצים לדעת

אסתר גל: אתם יודעים שמחוץ למיגונית - - -     

עמית אליעזר ליאור: אתם לא רוצים לדעת

אפרת גרסיה: אנחנו רוצים לדעת

אסתר גל: מחוץ למיגונית היו חתיכות של אצבעות והיו חתיכות של אוזניים

עמית אליעזר ליאור: נורא ואיום מה שקרה להם אחרי שרצחו אותם

עמית אליעזר ליאור:  זה מה שהם לא רוצים שתדעו, איך שרפו אותם ואיך ביתרו את הגופות שלהם, איך פוצצו נשים דרך האיברים

קריאה: גם לחטופים, עד עכשיו

עמית אליעזר ליאור: זה מה שקרה שם

אפרת גרסיה: זה מה שאני רוצה לדעת

אפרת גרסיה:  אני לא יודעת אם אני אעמוד בזה, אבל אני רוצה לדעת מה קרה לו

עמית אליעזר ליאור: זה הסנאף שקרה שם, כי היה מספיק זמן גם להתעלל בגופות

עמית אליעזר ליאור:  לא רק ששבע שעות הפקירו אותם, היה גם מספיק זמן להתעלל בגופות

צביקה פוגל: עמית, עמית

אסתר גל: למה לא משכו את הגופות?     

עמית אליעזר ליאור: התעללו בגופות שלהם

צביקה פוגל: עמית, אני מאוד רוצה לשמוע את כולכם

צביקה פוגל:  אבל אם אתם תדברו במקביל, אז לא נצליח לשמוע אף אחד

צביקה פוגל:  ואם אתם חושבים שאנחנו לא קשובים, באנו לפה בשביל להקשיב לכם

צביקה פוגל:  באנו בשביל ללמוד

צביקה פוגל:  באנו בשביל לראות איך אנחנו יכולים לעשות את הדברים אחרת

צביקה פוגל:  אי אפשר להתעלם מההערות שלכם

צביקה פוגל:  אבל בואו נעשה את זה בצורה שמאפשרת לי או נותנת לי את הכלים כדי שאני אוכל לעשות עם זה משהו

אסתר גל: מה אתם יכולים לעשות? לעשות ניתוח גופה? יש לכם את הנתונים האלה איפה שהוא? בחברה קדישא, בשורה?      

צביקה פוגל: תכף אנחנו נשמע את נציגי המשטרה שקיימים פה

צביקה פוגל:  אני מבטיח לכם

אפרת גרסיה: זק"א, יש פה מישהו מזק"א?     

צביקה פוגל: אין פה אף אחד מזק"א, אבל ההערה שלך היא הערה נכונה

צביקה פוגל:  וכמו שקארין אלהרר, חברת הכנסת, ביקשה, אנחנו גם נקיים לזה דיון מעקב

צביקה פוגל:  לא נזנח את זה

צביקה פוגל:  לא התכנסנו לפה בשביל לסמן "וי", לא אני על כל פנים

הדר פיטוסי גולן: אל תזניחו גם אותנו

צביקה פוגל: בבקשה

הדר פיטוסי גולן: אל תזניחו גם אותנו

הדר פיטוסי גולן:  אני יודעת, אני לא יודעת, לא מדברים על זה בתקשורת

הדר פיטוסי גולן:  והמון משפחות של הנרצחים, אנשים מתאבדים

הדר פיטוסי גולן:  ואני מבינה את זה, כי אני לא רחוקה משם

עמית אליעזר ליאור: אוי ואבוי לך

הדר פיטוסי גולן: ממש לא רחוקה משם

הילה אביר: אני הילה אביר, אני אחות של לוטן אביר, שנרצח עם מאי נעים במיגונית בכניסה לבארי

הילה אביר:  הם היו בנובה

הילה אביר:  הצליחו לברוח

הילה אביר:  והחזירו אותם אחורה למקום בטוח

הילה אביר:  מקום בטוח זה היה המיגונית של בארי

הילה אביר:  אנחנו לא יודעים מה קרה במיגונית של בארי

הילה אביר:  אנחנו רק יודעים שזרקו עליהם רימונים, שירו בהם

הילה אביר:  במשך שבע שעות הם היו שם

הילה אביר:  עם לוטן ומאי היה עוד חבר, בן לנדאו, שניצל

הילה אביר:  אנחנו כן מצליחים ממנו לדעת פרטים

הילה אביר:  ארבעה ימים חיפשנו אותם עד שראש המועצה שלנו דפקה לנו בדלת

הילה אביר:       אנחנו פה לא לדבר על מה שקרה, אנחנו מנסים להבין למה עד עכשיו, ארבעה חודשים לתוך האירוע, אין גוף במדינה הזאת שקם לתכלל אותו

הילה אביר:  מדינת ישראל קיימת 76 שנים, עדיין אין פרוטוקול משפחות שכולות לנפגעי פעולות איבה

הילה אביר:  לא הגיוני שמדינת ישראל שידועת פעולות איבה לא יודעת לנהל אירוע בסדר גודל כזה

הילה אביר:  לא הגיוני שאנחנו נחפש את האחים שלנו, לא הגיוני שעד היום אף אחד לא נותן לנו תשובות

הילה אביר:       אנחנו הקמנו עמותה, כי הבנו שרק דרך עמותה אנחנו נוכל לקבל את הזכויות שלנו וזה יהיה צינור להעברת כספים

הילה אביר:  אבל אנחנו גם אחים שכולים ואנחנו בתוך השכול הזה, בתוך הבייביסיטר על ההורים שלנו, כדי שהם לא יעשו לעצמם משהו

הילה אביר:  צריכים גם להקים עמותות ולנהל פה את האירוע, במקום שהמדינה תנהל את האירוע הזה

הילה אביר:  למה אני צריכה לעשות בייביסיטר על ההורים שלי כשאני בעצמי לא מבינה שאח שלי לא חוזר? אני לא יודעת מה קרה לו

הילה אביר:  ואנחנו באמת עובדים בשיתוף פעולה עם להב ועם ביטוח לאומי, אבל אנחנו מרגישים שמרדימים אותנו

הילה אביר:  כולכם מאוד נחמדים ומאוד מוכנים לשמוע אותנו, אבל אתם לא עושים שום דבר

הילה אביר:  אנחנו ארבעה חודשים לתוך האירוע הזה ואתם לא עושים שום דבר

הילה אביר:  איך יכול להיות שמדינת ישראל לא עושה שום דבר? והנשיא נפגש איתנו ושר הרווחה נפגש איתנו ואתם נפגשים איתנו ואתם לא עושים שום דבר

הילה אביר:  המשפחות שלנו קורסות

הילה אביר:  אנחנו בתור אחים שכולים קורסים

הילה אביר:  יש בנות זוג שהן לא ידועות בציבור, שהן קורסות

הילה אביר:  יש יתומים מעל גיל 18 שהם שקופים, הם לא נחשבים

הדס שמל: הבן של אחותי

הדס שמל:  אני נשארתי עם שלושה ילדים

הדס שמל:  אני אחות שכולה, אחותי הייתה אם חד הורית

הדס שמל:  והיא השאירה לי את שלושת ילדיה

הדס שמל:  מתוכם שניים הם בוגרים ואף אחד לא רואה אותם

הדס שמל:  המדינה לא רואה אותם

הדס שמל:  ילד בן 22 שלא יכול לצאת מהמיטה אחרי ארבעה חודשים

הדס שמל:  הוא לא יכול לעבוד

הדס שמל:  ההורים שלי לא יכולים לעבוד

הדס שמל:  כולנו גרים ביחד

הדס שמל:  אני צריכה להחזיק את הבית

הדס שמל:  אני לא יכולה לעבוד

עמית אליעזר ליאור: ברור שלא

הדס שמל: אף אחד לא רואה אותי, אני שקופה

הדס שמל:  ילד בן 15 שלה מקבל 6,000 שקלים, אז המדינה אומרת לי דואגים לך

הדס שמל:  יש לך 6,000 שקלים, תדאגי לו

הדס שמל:  זה לא יכול להמשיך ככה עוד יום אחד

הדס שמל:  מחר אתם צריכים לעשות ועדה, מחר אתם צריכים לקבל החלטות

הדס שמל:  אתמול הייתם צריכים לעשות את זה

הדס שמל:  אנחנו לא יכולים, אין לנו אוויר יותר

הדס שמל:  אני 24 שעות ביממה מתעסקת בזה

הדס שמל:  זה לא התפקיד שלי

הדס שמל:  אני לא שרה בכנסת

הדס שמל:  אני לא יודעת לכתוב חוקים

הדס שמל:  זה ממש לא התפקיד שלי

הדס שמל:  יש פה אנשים שאנחנו משלמים להם כל החיים כדי שיעשו את זה עבורנו

הדס שמל:  וכרגע אנחנו מרגישים שאף אחד לא עושה שום דבר עבורנו

הדס שמל:  ממשיכים לטפל בנו, איך אמרו פה חברי הכנסת? כאילו זה אירוע רגיל

הדס שמל:  יש ילד יתום, שילך למשרד

עמית אליעזר ליאור: הם לא יוצאים מהמיטה

הדס שמל: זה לא יכול להמשיך ככה פשוט

הדס שמל:  לנו אין כוח נפשי להילחם על הזכויות האלה

הדס שמל:  אני לא יכולה לקום וללכת לעבודה שלי כבר ארבעה חודשים

עמית אליעזר ליאור: גם אני לא

הדס שמל: ואני גם לא אחזור אליה בזמן הקרוב

הדר פיטוסי גולן: ולא ישנים לילה אחד רצוף

הילה אביר: אתם לא יכולים לצפות שנקום מהשבעה ונחזור לחיים הרגילים שלנו

הילה אביר:  תמנו, תקימו גוף שינהל את האירוע הזה, שיכתוב פרוטוקול משפחות שכולות לאירועים הבאים, כי אנחנו רואים שיש מלחמה בצפון ואתם לא עושים עם זה שום דבר

הילה אביר:  אז יהיו עוד נפגעים, תתכוננו למחדל הבא, כי כנראה שהוא יקרה

עמית אליעזר ליאור: לא, הם עסוקים להיבחר עוד פעם

הילה אביר: ואנחנו באמת אומרים תודה לכל מי שמטפל בנו, אם זה ביטוח לאומי ולהב, אבל זה לא מספיק

הילה אביר:  אנחנו לא אמורים לכתוב פה את החוקים

הדס שמל: גם להב ידיהם כבולות, כן? יש הרבה-הרבה חומר שלא מתויק, לא מוצאים אותו, לא בודקים אותו

הילה אביר: סרטונים שנמחקו

הדס שמל: זה לא מעניין את אף אחד כנראה, חוץ מאותנו

עמית אליעזר ליאור: הם מאשימים אחד את השני עכשיו, בזה הם עסוקים

עמית אליעזר ליאור:  לחלק את הכסף בין החבר'ה, לא לכם לטפל בכם

עמית אליעזר ליאור:  לחלק את זה בחלוקה מפלגתית, קואליציונית

עמית אליעזר ליאור:  ממשיכים, חרפה כל מה שקורה פה, אני לא יכול להיות פה

הילה אביר: ועוד לא דיברנו על החברים של מאי ולוטן והחברים של הנרצחים פה

הילה אביר:  זה הדור הבא של מדינת ישראל

הילה אביר:  החברים של לוטן ומאי איבדו שלושה חברים קרובים

הילה אביר:  הם קורסים, הם לא מקבלים תמיכה, הם ילדים בני 24 שהחיים שלהם קרסו

הילה אביר:  היה להם את הקורונה ועכשיו היה להם את האסון הזה

הילה אביר:  והם לא קמים מהמיטה ואף אחד לא מטפל בהם ואף אחד לא עוזר להם ואפילו טיפול נפשי לא מגיע להם

הילה אביר:  הם עסוקים בלהילחם למען המדינה הזאת ולהיות במילואים

הילה אביר:  ומי דואג להם? יש פה דור שלם שזה העתיד שלנו שגם הוא שקוף

צביקה פוגל: תודה

הילה אביר: ותחזירו את כולם הביתה

צביקה פוגל: זה לא פשוט לשמוע את הדברים האלה, אבל זה נכון להשמיע אותם

רחל רזילוב: אני יכולה לדבר?     

צביקה פוגל: בוודאי

רחל רזילוב: שלום, שמי רחל רזילוב, אני אמא של יחזקאל רזילוב שנהרג, לפי מה שמסרו לי ב-13 באוקטובר

קריאה: נרצח

עמית אליעזר ליאור: נרצח, נרצח

רחל רזילוב: לא, אני לא קשורה לנובה, הבן שלי נהרג בקרב, ככה מסרו לי ב-13

רחל רזילוב: 10

רחל רזילוב:  ולפי תחקיר שאנחנו עשינו – המשפחה, לא המשטרה

רחל רזילוב:  את כל המידע אנחנו הבאנו וחקרנו, מ-10 עד 13, עד שדפקו לי בדלת

רחל רזילוב:  ולא אכלנו, לא שתינו

רחל רזילוב:  ליבי אתכם, עם כולם, עם משפחות החטופים, שבמהרה בעזרת השם יחזירו את הילדים הביתה, אמן

רחל רזילוב:       כמו שמחבלים מרעיבים את הקרובים, גם שלי – הם גם שלי, למרות שאני לא הבאתי אותם, אני לא מכירה, הם גם שלי – כמו שמחבלים מרעיבים אותם שם ואת המשפחות שלהם פה, אני מרגישה שמרעיבים אותי פה כבר ארבעה חודשים

רחל רזילוב:  ככה אני נראית בחיפוש אחרי תשובות

רחל רזילוב:       אני אם חד הורית שגידלתי שני ילדים לבד

רחל רזילוב:  אני נוסעת ברחבי הארץ לחפש תשובות מה קרה עם הבן שלי

רחל רזילוב:  ואומרים לי תגידי תודה שקיבלת את הגופה

רחל רזילוב:  גופה שלא ראיתי

רחל רזילוב:  הבן שלי, אם היה במקומי, הוא היה רוצה לדעת אם זאת אמא שלו קבורה שם

רחל רזילוב:  מה, אני קברתי אבנים? אני לא קברתי אבנים

רחל רזילוב:  אני קברתי ילד שאיתו עליתי, ברחתי מאנטישמיות מקווקז בחודש שביעי להביא אותו לכאן, לגדל, לחלום ולהיות ילד מאושר

רחל רזילוב:  אני הבאתי אותו לכאן כי חשבתי שפה אף אחד לא ירע לו ולא יגיד לו יהודי

רחל רזילוב:  הוא יחיה במדינה חופשית ויגדל ילד חופשי ובסוף אני צריכה לקבור אותו ולא לקבל תשובות

רחל רזילוב:       אני בוכה ברחובות, אני כמו האמא הזאת, או אחות, שיושבת שם

רחל רזילוב:  אני רוצה להגיד לכם, כל מה שמחזיק אותי זה הוא, כי הוא מסתכל לא רק עליי, על כל העם הזה מלמעלה ומחכה שתתנו תשובות למשפחות

רחל רזילוב:  אני רוצה תשובות

רחל רזילוב:  אני לא עשיתי מצבה לילד שלי

רחל רזילוב:  אני לא רוצה לקבל דוח אחרי שאני משלמת לעורך דין

רחל רזילוב:  אני אם חד הורית

רחל רזילוב:  כשאני הייתי צריכה את העזרה מביטוח לאומי בשביל לבנות קריירה, לגדל ילדים, לא עזרו לי

רחל רזילוב:  ועכשיו באים ונותנים לי את הכסף של הדם של הבן שלי שהלך להתנדב ולהגן על המדינה

רחל רזילוב:  שבימים הראשונים בלי להגיד לי המחבל מתקשר לאמא שלו ואומר בטלפון ואנחנו שומעים את זה, 'אמא, רצחתי עשרה יהודים'

רחל רזילוב:  הבן שלי לא אמר לא לי, לא לאחותו ולא לחתן שלנו שהוא הולך להגן על המדינה ולעזור למדינה

רחל רזילוב:  אם הוא הלך לעזור למדינה אני מצפה מלהב ומכל מי שצריך לטפל בזה לתת לי תשובות

רחל רזילוב:  לתת לי תשובות ומיד

רחל רזילוב:  אני כאן כי יש לי עוד משימה

רחל רזילוב:       אני תמיד שאלתי את עצמי למה אני – רחל הקטנה – עולה לארץ ישראל, ואנשים 2,000 שנה לא הצליחו, חכמים יותר ממני

רחל רזילוב:  אני עליתי כנראה בגלל המשימה הזאת שהבן שלי רצה ללכת להגן על המדינה הזאת

רחל רזילוב:  אני מורה בבית ספר, אני מורה מעל 20 שנים

רחל רזילוב:  אני מחנכת ילדים להיות פטריוטיים, לאהוב את הארץ

רחל רזילוב:  וככה גידלתי גם את הילדים שלי

רחל רזילוב:  הילד שלי גדל עם אהבת הארץ

רחל רזילוב:  מרגע שהוא היה בבטן שלי הוא שמר עליי

רחל רזילוב:       הגעתי לכאן, הוא התגייס לשירות של מג"ב וכל החיים שלו אחרי שהשתחרר עד יום אחרון שהוא ב-9

רחל רזילוב: 10 אני פעם אחרונה חיבקתי ונישקתי אותו

רחל רזילוב:  הוא לא אמר לי שהוא הולך

רחל רזילוב:  הוא כבר הלך ולא נתנו לו לעבור במחסומים

רחל רזילוב:  הוא בפעם השנייה הצליח לעבור והלך להגן על המדינה

רחל רזילוב:  למה אני לא צריכה לקבל תשובות מה קרה עם הילד שלי? הוא לא סמרטוט

רחל רזילוב:  אני חיה, אני אחיה, כדי לראות שכל המחבלים האלה שרצחו את הילדים שלנו, אנסו את הילדים שלנו – שהם אינם

רחל רזילוב:  ורק בשביל הכבוד של הילדים האלה

רחל רזילוב:       בבקשה מכם, ההיסטוריה תשפוט אותנו לא רק על זה שאנחנו לא מנענו ולא ראינו את המלחמה

רחל רזילוב:  ההיסטוריה הזאת תשפוט אותנו על מה עשינו אחרי המלחמה הזאת, איך טיפלנו במשפחות האלה

רחל רזילוב:  איזה כבוד, מה הם קיבלו הילדים האלה

רחל רזילוב:       ואני רוצה להגיד, אני מבקשת מפה מכל חברי הכנסת שנמצאים פה, מכל האנשים: אם הייעוד של הבן שלי היה, זאת הייתה החלטה שלו ללכת להגן על המדינה, אני מכבדת אותו על זה

רחל רזילוב:  כנראה חינכתי אותו לזה וזה היה הייעוד שלו

רחל רזילוב:  אני מבקשת מהמדינה לא לנפנף אותי ולקבל מכתב שאני מבקשת שיביאו אותו לקבורה צבאית

רחל רזילוב:  אני מחכה לזה

רחל רזילוב:  מגיע לו להגיע לקבורה צבאית ולקבל הכרה שהוא חלל צה"ל

רחל רזילוב:  במיוחד שאין הבדל בתגמולים, כמו שאומר ראש אכ"א

רחל רזילוב:  אני מבקשת לעזור גם בזה

רחל רזילוב:  אני כתבתי מכתב לקארין אלהרר, חברת הכנסת

רחל רזילוב:  וגם אם מישהו עוד ירצה לקבל, עם כל הטענות

רחל רזילוב:  החיים שלנו ושל הילדים שלי לא היו פשוטים בארץ ישראל, אבל תמיד התאמתי את עצמי למדינה ואמרתי אמן

רחל רזילוב:  כי זכות לחיות במדינה הזאת

רחל רזילוב:  אני גאה להיות יהודייה ולחיות במדינה הזאת

רחל רזילוב:       מה שאני עוד רוצה להוסיף, הילד שלי אהב את כולם

רחל רזילוב:  הוא אהב, לא משנה מה דת, מין, גזע

רחל רזילוב:  הוא אהב

רחל רזילוב:  הוא היה נגד מלחמות

רחל רזילוב:  בספרו הוא כתב על זה שהוא נגד מלחמות וכמה הוא דאג לאנשים

רחל רזילוב:  ומשפט, בזה אני אסיים, משפט הכי חשוב שלא אני, החברים שלו, מנהל אבטחה וחברים שלו אמרו: "אני חי בשביל האחר"

רחל רזילוב:  זה מה שאני רוצה לכתוב על הקבר שלו

רחל רזילוב:  ותעזרו לי בבקשה בזה

רחל רזילוב:  אני לא אעשה

רחל רזילוב:  אני אומרת לכם, אני לא אעשה לו מצבה, כי אני חושבת מגיע לו להיקבר כמו חלל צה"ל

רחל רזילוב:  תודה לכם

צביקה פוגל: רחל, אני אשמח מאוד לקבל את המכתב

צביקה פוגל:  זה היה חשוב מאוד להקשיב למה שאמרת

צביקה פוגל:  מסוג הדברים שלא כיף לשמוע, אבל חובה לשמוע

צביקה פוגל:  משטרת ישראל, בבקשה מוטי

נצ"מ מוטי שיף: בוקר טוב לכולם

נצ"מ מוטי שיף:  שמי מוטי שיף, אני בשגרה רז"ר חקירות ביאל"כ בלהב 433

נצ"מ מוטי שיף:  החל מ-7 באוקטובר ביום הנורא הזה היחידה קיבלה אחריות על מרכז משפחות

נצ"מ מוטי שיף:  נפגשנו אתכם באותו יום באיירפורט סיטי ואנחנו מלווים את המשפחות כולן, לא רק את נובה, בהקשר הזה עד היום

נצ"מ מוטי שיף:       אבל אני רוצה ברשותכם להתייחס לדברים שנאמרו פה על קבלת מידע מתוך תיק החקירה

נצ"מ מוטי שיף:  מודה שקשה לי קצת לדבר, למרות שאנחנו ארבעה חודשים, אנחנו מכירים פה חלק גדול מהאנשים

נצ"מ מוטי שיף:  אני והאנשים שלי שיושבים פה ועוד עשרות רבים במשרדים מלווים את המשפחות

נצ"מ מוטי שיף:  לא קל לדבר אחרי ששמענו אתכם

נצ"מ מוטי שיף:  זה לא נהיה קל אף פעם, אפילו יותר קשה

נצ"מ מוטי שיף:  אגב, טוב שכך

נצ"מ מוטי שיף:  אני גם אומר לאנשים שלי, אסור לאבד את הרגישות ואת התחושה לרגע וכך אנחנו חיים ממש יום ולילה מה-7 באוקטובר

נצ"מ מוטי שיף:  מה שאני רק רוצה להגיד פה, ואנחנו מעבירים את המסרים למשפחות, אנחנו בקשר שוטף עם שתי הנציגויות שמלוות את המשפחות

נצ"מ מוטי שיף:  גם ילדי האור וגם פרחי נובה, שחלקם יושבים פה והם יכולים להעיד טוב מאתנו על העבודה שהמשטרה עושה, לפחות להב 433 בהקשר הזה

נצ"מ מוטי שיף:       אני רוצה להסביר פה, מדובר לפחות מבחינתנו, אני לא הולך לענות פה על כל הטענות שעלו על טיפול הממשלה או על משרדיה השונים בטענות

נצ"מ מוטי שיף:  אני רק רוצה לדבר בקשר לחקירה

נצ"מ מוטי שיף:  צריך להבין שמדובר פה על חקירה פלילית

נצ"מ מוטי שיף:  נמצאים פה הרבה אנשים שיש לנו פה מאות שנות ותק ביחד במשטרה

נצ"מ מוטי שיף:  זו החקירה, זה לא סוד, הכי מורכבת וקשה שהמשטרה נתקלה בה מיום הקמת המדינה כמובן

נצ"מ מוטי שיף:  מדובר פה על מאות מרצחים, על אלפים רבים של עדים, על עשרות אלפי עדים וקורבנות ונפגעי עבירה

נצ"מ מוטי שיף:  מדובר פה על מאות אלפי מדיות דיגיטליות מסוגים שונים שהמשטרה אספה

נצ"מ מוטי שיף:  ולוחמים רבים שצריכים להיחקר

נצ"מ מוטי שיף:  מדובר פה על שוטרים שנלחמו, עשרות יחידות משטרה, עשרות יחידות צבא, כיתות כוננות

נצ"מ מוטי שיף:  לכן החקירה פה היא מאוד ארוכה ומורכבת, אנחנו לא רואים את סופה

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו ארבעה חודשים בתוכה

נצ"מ מוטי שיף:  אני חושב שאני לא אפריז אם אני אגיד שזה ייקח עוד חודשים רבים לגמור את החקירה

נצ"מ מוטי שיף:       צריך להבין שבסוף כל החומרים שאנחנו אוספים אמורים לשמש בתיק פלילי

נצ"מ מוטי שיף:  תיק פלילי הגדול והמורכב שמדינת ישראל הרכיבה אי פעם

נצ"מ מוטי שיף:  ויש אחריות מאוד רבה להביא את כל המחבלים לדין ולגזור עליהם את העונשים, להרשיע אותם ולגזור עליהם את העונשים החמורים ביותר

נצ"מ מוטי שיף:  וזאת האחריות של משטרת ישראל ולהב 433 מהיום הראשון של החקירה

נצ"מ מוטי שיף:  נאמרו פה הרבה דברים על המשאבים שהמדינה מקצה

נצ"מ מוטי שיף:  אני יכול להגיד לכם שמשטרת ישראל ולהב 433 לא חוסכת אף משאב, כולל, אני מודה, על חשבון פעילויות ותיקים אחרים שאנחנו מנהלים בשגרה, כי כל כוח האדם והמשאבים כרגע מושקעים בסיפור הזה

נצ"מ מוטי שיף:  יש ביחידה למעלה מ-1,000 שוטרים שזה מה שאנחנו עושים

צביקה פוגל: מוטי, רגע לפני שאתה ממשיך, אם אפשר רגע להפריע לך

צביקה פוגל:  יש משהו שהייתם עושים אחרת היום לאור מה ששמענו?     

נצ"מ מוטי שיף: תראה, גם המשטרה בסופו של דבר תתחקר את עצמה ואני מניח שכמו כל גוף יש דברים שאולי היו עושים אחרת

נצ"מ מוטי שיף:  אני, בהקשר של החקירה שנפתחה מיד אחרי האירוע, אני לא חושב ואני לא רואה משהו שהיינו יכולים לעשות אחרת

נצ"מ מוטי שיף:  צריך להבין שהיום, כמה שהאירוע לא מובן ומאוד מורכב, אני מנסה להחזיר לקרות האירוע, שהמדינה לא ידעה כלום

נצ"מ מוטי שיף:  היא לא ידעה מי נהרג, מי נחטף, מה קרה באירוע

נצ"מ מוטי שיף:  מחבלים הסתובבו פה ברחובות ובפרדסים וביישובים גם יומיים ושלושה וארבעה אחרי זה

נצ"מ מוטי שיף:  יחידות המשטרה עוד נלחמו עם אקדחים ברחובות

נצ"מ מוטי שיף:  ולכן לייצב תמונת מצב בתיק חקירה כזה כשכל העת אוספים גופות של אזרחים וגם של מחבלים והמאמץ של לזהות

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו מכירים את הביקורת על זה שלא נעשו נתיחות וחלק מהגופות זוהו אחרי מספר ימים

נצ"מ מוטי שיף:  זה היה מאמץ מאוד מאוד גדול והיום כשאנחנו נמצאים בתוך החקירה ואספנו אלפים רבים של עדויות וניתחנו כמו שאמרתי מאות אלפי סרטים וחקרנו מאות אלפי לוחמים מהצבא ומשטרה וכיתות כוננות, וצילמנו את הזירות ותיעדנו ועבודה של זיהוי פלילי וחקירה של מאות מחבלים

נצ"מ מוטי שיף:  זו חקירה מאוד מורכבת ביחד עם השב"כ ועם יחידה 504

נצ"מ מוטי שיף:  אני יכול להגיד, ויעידו פה נציגי המשפחות שאנחנו איתם, אני חושב שאני לא אגזים אם אני אגיד, והנה, הם יושבים פה, שאנשיי ואני איתם בקשר יום יומי

נצ"מ מוטי שיף:  אני חושב שאני לא אגזים אם אני אגיד את זה

קריאה: זה נכון

נצ"מ מוטי שיף: והחל לפני חודש שבערך הצלחנו לייצב את תמונת החקירה אפשר להגיד, אנחנו יצרנו קשר עם הנציגים, נפגשנו איתם

נצ"מ מוטי שיף:  ומאז אנחנו והם עושים את זה יד ביד, את כל הפעילות הזאת

צביקה פוגל: אם אני מבין נכון, בתחילת המשימה, המשימה העיקרית שלכם הייתה לאתר בכלל מי האנשים

נצ"מ מוטי שיף: כן

נצ"מ מוטי שיף:  בתחילת הדרך, אנשים פה מכירים, מה-7 באוקטובר אנחנו בלהב 433 היינו צריכים קודם כול לגבות בכלל את העדויות

יהודה פרח: אני יכולה רק להוסיף משהו שיירשם בפרוטוקול? אתה זוכר אותי, נכון?      

נצ"מ מוטי שיף: ברור שאני זוכר איתך, את חיית איתנו ימים שלמים שם

יהודה פרח: אני רק רוצה לציין שבתחילת האירוע הזה אני – הודיה – יח"צנתי את האירוע

יהודה פרח:  אני יח"צנתי את המסיבה

יהודה פרח:  ואני הגעתי ללהב, ביום שבת כבר הגעתי לתחנת משטרה בתל אביב עם עדויות, עם תעודות זהות, עם מספרי תעודות זהות

יהודה פרח:  עם ממש קעקועים, עם תיאורים של קעקועים

יהודה פרח:  אתה זוכר?      

נצ"מ מוטי שיף: בוודאי

יהודה פרח: אני התעקשתי במשך שלושה ימים, הם הזמינו לי אפילו פסיכיאטר שיבדוק אותי ואז גם לא רצו לקחת

יהודה פרח:  וכל העדויות היו אצלי בטלפון

יהודה פרח:  והוא זוכר אותי

יהודה פרח:  וכן, המחדלים שאתם מדברים עליהם, כן, כי לא היה מי שבאותו רגע יישב ויתאר ממש פרט פרט

יהודה פרח:  זה לקח להם זמן

יהודה פרח:  קודם כל תצלומי שיניים ואז DNA ואז לזמן אתכם

יהודה פרח:  זאת אומרת, היה פה משהו שכן מישהו ישב בהתחלה והתריע לכם שומע, שלא ניכנס למערך יותר גדול

יהודה פרח:  ואני אישית חוויתי את זה על בשרי מכם, אדוני

צביקה פוגל: תודה הודיה

צביקה פוגל:  בבקשה מוטי

נצ"מ מוטי שיף: אז אנחנו באמת, כמו שאדוני אמר, אנחנו מהיום הראשון המאמץ הראשוני היה באמת לגבות עדויות, לקבל תמונת מצב

נצ"מ מוטי שיף:  אני מזכיר שאנשים לא ידעו, ילדים יצאו למסיבה ולא חזרו

נצ"מ מוטי שיף:  היה צריך לדעת, כמו שאמרתי, מי חזר הביתה, מי נרצח, מי נחטף

נצ"מ מוטי שיף:  היה לנו מאמץ פה סיגינטי לנסות לאתר אותם דרך הטלפונים

נצ"מ מוטי שיף:  היה לנו מאמץ כמובן מיום למחרת כבר להתחיל זיהוי גופות בשורה

נצ"מ מוטי שיף:  וכל גופה שזוהתה היה צריך להוציא את ההודעות המרות של לדפוק על דלתות, שעד היום הגענו - - -     

אסתר גל: אבל מי שזיהה, לא רשם לצורך העניין גופה, מספר, שם, ככה וככה, יריות?     

נצ"מ מוטי שיף: אז חלק, אני לא רוצה להיכנס פה לתוך החקירה

נצ"מ מוטי שיף:  גם, אגב, זה לא משטרת ישראל אספה את הגופות מהשטח

נצ"מ מוטי שיף:  חלק רשמו, חלק לא רשמו

נצ"מ מוטי שיף:  וזה אחד הדברים שהיום אנחנו נתקלים עם המשפחות שהם מלינים ובצדק

נצ"מ מוטי שיף:  אבל לנו, וזה חשוב לי להגיד על הרבה מאוד מהשאלות שנשאלות והמשפחות שומעות את זה מאתנו כל הזמן

נצ"מ מוטי שיף:  יש שאלות שלצערי הרב לעולם לא נוכל לתת את התשובות למשפחות, עם כל ההבנה

נצ"מ מוטי שיף:  כי אם אספו זק"א במשאית 30 גופות, סליחה על התיאור, ולא רשמו מאיפה הם לקחו אותם והגיעו לשורה, ובשורה היה מאמץ לזהות אותם, זה מאמץ שיא, אגב, בכל קנה מידה עולמי

הילה אביר: אבל מוטי, שנייה

הילה אביר:  זק"א כן יודעים מי פינה מאיפה

הילה אביר:  אנחנו דיברנו איתם שבוע שעבר וכן אפשר לעשות רשימה

נצ"מ מוטי שיף: אין לנו איש זק"א אחד שלא גבינו הודעות

נצ"מ מוטי שיף:  גבינו הודעות ממאות מהם

נצ"מ מוטי שיף:  לכן אלה שאומרים זק"א יודע, אז יכול להיות שזק"א אחד יודע וזק"א אחד לא יודע

הילה אביר: יש להם רשימות של מי פינה איפה, אז הם יכולים לקשר

נצ"מ מוטי שיף: חלק בקושי יודעים באיזה קיבוץ, חלק לא יודעים מאיזה בית

נצ"מ מוטי שיף:  בטח כשמגיעים לאזור המסיבה, שזה אזור מאוד מאוד גדול

נצ"מ מוטי שיף:  לא כולם דייקו את הסיפור הזה

נצ"מ מוטי שיף:  מה שאני רוצה להגיד לעניין המידע, אז עד לפני בערך חודש ימים משפחות שפנו נתנו ככל יכולתנו את המידע שיש לנו

נצ"מ מוטי שיף:  החל מלפני חודש, כמו שהתחלתי להגיד קודם, בתיאום עם נציגי המשפחות אנחנו הצמדנו פשוט חוקר למשפחה

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו יצרנו קשר עם המשפחות

נצ"מ מוטי שיף:  אני חושב, אני יכול להגיד שכמעט עם 95% אם לא יותר סיימנו ליצור קשר

נצ"מ מוטי שיף:  אני מאמין שעד מחר, מוחרתיים זה יהיה 100% מהמשפחות

נצ"מ מוטי שיף:  כל המשפחות קיבלו מאתנו טלפון, הצגנו את עצמנו

נצ"מ מוטי שיף:  חלק גדול כבר מכיר אותנו אישית כמובן

נצ"מ מוטי שיף:  ועם כל המשפחות אנחנו גם מסבירים

אסתר גל: השיחה הייתה לשאול איך אנחנו מסתדרים וכאלה?     

נצ"מ מוטי שיף: לא, אנחנו לא בודקים, כמו שהעליתם פה בעיות בתחום הרווחה והבריאות

אסתר גל: התקשרו והוא אמר איך מרגישים ואם אנחנו צריכים עזרה

נצ"מ מוטי שיף: קודם כול חלק מהמשפחות הלינו, יכול להיות בצדק מבחינתם, והעלו לנו את זה גם מנציגי המשפחות, שהם מכירים את החקירה מפושים שהם מקבלים מהתקשורת

נצ"מ מוטי שיף:  לכן פעם ראשונה יצרנו קשר ואמרנו, הצגנו את עצמנו

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו מדברים מלהב 433, אנחנו מהיאל"כ

נצ"מ מוטי שיף:  השם שלי הוא כך וכך, זה מספר הטלפון שלי

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו חוקרים את התיק

נצ"מ מוטי שיף:  תדעו שיש חקירה מתבצעת

נצ"מ מוטי שיף:  כי להרבה אנשים זה לא מובן

נצ"מ מוטי שיף:  בסוף יש פה חקירה רגילה, עם מאות עצורים שצריך להעמיד אותם יום אחד לדין, וזה הטלפון ואפשר לחזור אליו

נצ"מ מוטי שיף:  משפחות שביקשו להיפגש איתנו, ויש עשרות רבות

הילה אביר: אם לא תשחררו אותם קודם

הדס שמל: יכול להיות שרובם כבר השתחררו לפני

נצ"מ מוטי שיף: משפחות רבות שרצו להיפגש איתנו, אנחנו קבענו איתם פגישות, עם כולם נפגשנו

נצ"מ מוטי שיף:  משפחות שביקשו להכיר יותר טוב את הזירה ומה שהיה באירוע, מה שאנחנו יכולים לתת להם הם נפגשים עם צוותי החקירה, שהמפקדים שלהם יושבים פה לשמאלי וממש אנחנו מראים להם מה שאנחנו יכולים

נצ"מ מוטי שיף:  כמו שאמרתי, לא הכול אנחנו יכולים להראות ולהגיד כי פשוט באמת לא יודעים

נצ"מ מוטי שיף:  אני יכול להגיד שאנחנו עושים מאמצים כשמשפחות מבקשות מאתנו לתת להם דברים שברגיל, ואני אומר את זה באחריות, אני 27 שנים במשטרה, לא נתנו מעולם מידע כזה למשפחות

נצ"מ מוטי שיף:  בעיקרון המשטרה אומרת תנו לי לגמור לחקור ואת הכול תקבלו

נצ"מ מוטי שיף:  אבל לא תוך כדי חקירה שיכול להיות שגם אנשים ינצלו את זה בהמשך

נצ"מ מוטי שיף:  יהיה משפט, יהיו סנגורים, אנשים ישאלו שאלות

נצ"מ מוטי שיף:  יש נהלים מאוד ברורים שאוסרים למסור חומר חקירה

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו ישבנו עם הפרקליטות ואנחנו שינינו

נצ"מ מוטי שיף:  שינינו את ההנחיות והנהלים כדי שכן נוכל למסור מה שאפשר למסור

נצ"מ מוטי שיף:       דיברו פה על תמונות

נצ"מ מוטי שיף:  זה תמונות מאוד קשות

נצ"מ מוטי שיף:  אני יכול להגיד שמשפחות שביקשו מאתנו לראות תמונות, אנחנו ניסינו לשכנע אותם, חלק גדול מהם, שלא לבוא ולראות את התמונות

נצ"מ מוטי שיף:  ומי שהתעקש הגיע אלינו

נצ"מ מוטי שיף:  היה צריך גם בליווי

הילה אביר: זה גם משהו שעלה

הילה אביר:  אבל שצריך להגיע אליכם ואתם לא מדברים עם המשפחות

נצ"מ מוטי שיף: אז כן אנחנו נותנים את זה

אפרת גרסיה: אני רוצה להגיד שאנחנו לא פנינו

אפרת גרסיה:  נתנו לכם את הזמן שלכם

אפרת גרסיה:  אני באמת רואה את כל מי שיושב פה עם פרצופים מאוד אמפתיים

אפרת גרסיה:  אני לא חושבת, באמת, בכל פעם שניגשתי לקחת את הארנק או את העגילים שהיו אליו, באמת אנשים מאוד אמפתיים

אפרת גרסיה:  אני לא מצאתי לנכון להציק למישהו שייתן לי מידע

אפרת גרסיה:  אני חושבת שמישהו צריך לעשות את זה ולהגיע אלינו

נצ"מ מוטי שיף: אז כמו שאמרתי, קודם כול אנחנו יוצרים קשר עם משפחות

אפרת גרסיה: לא יצרו איתנו קשר

נצ"מ מוטי שיף: אז אתם כנראה בכמה אחוזים בודדים שזה יקרה ממש ביומיים הקרובים

נצ"מ מוטי שיף:  אני יכול להגיד לך שאנחנו כל סוף שבוע, ויעידו פה נציגי המשפחות, הנציגים שלכם מקבלים מאתנו פירוט מספרים עם כמה אנשים דיברנו

נצ"מ מוטי שיף:  ואנחנו גם מדווחים מהקבוצות של הווטסאפ, אם יש בעיה מסוימת אנשים פונים אלינו

אפרת גרסיה: אני רוצה להגיד לך שהייתה כתבה ביום שבת מהמיגונית של אריאל ששמענו משם דברים שלא שמענו

אפרת גרסיה:  עכשיו, יש למשטרה את המידע הזה

אפרת גרסיה:  אני לא צריכה להגיע לאנשים דרך הפייסבוק לנסות להגיע אליהם

אפרת גרסיה:  מישהו צריך להגיע אליי

נצ"מ מוטי שיף: אז אני גם אתייחס לפייסבוק

נצ"מ מוטי שיף:  קודם כול, אנחנו בשמחה יוזמים את הקשר עם המשפחות, מזמינים אותם אלינו ונראה להם

נצ"מ מוטי שיף:  אני יכול להגיד לכם שאנחנו יזמנו ואני שמח שיש פה פלטפורמה נכונה להראות את זה

נצ"מ מוטי שיף:  בגלל הסיפורים שאמרתם שהם מוכרים לנו וכואבים לנו

נצ"מ מוטי שיף:  אנשים שלא יכולים לצאת מהמיטות ולא להגיע ולא רוצים להגיע ולמסור עדות

נצ"מ מוטי שיף:  קודם כל אני יכול להגיד לכם שאנשים שלנו מסתובבים והיו בעשרות ומאות בתים ובתי חולים

נצ"מ מוטי שיף:  מי שיכול אנחנו מבקשים ממנו למסור עדות והוא אומר שהוא לא יכול להגיע למשטרה אנחנו מגיעים אליו

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו באמצעות הרבה מאוד חברות טובות, חברות טכנולוגיות שבמדינת ישראל התנדבו, פורום שנקרא מוקד ערבה

רחל רזילוב: מוטי, אפשר שאלה?      

נצ"מ מוטי שיף: רק אני אשלים את המשפט

נצ"מ מוטי שיף:  הקמנו פלטפורמה דיגיטלית שאנשים יכולים מרחוק להיכנס, להזדהות ולמסור את העדות שלהם שם, שהיא מגיעה אלינו, כדי שלא יצטרכו לבוא אלינו

נצ"מ מוטי שיף:  הנציגים שלכם מכירים

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו עכשיו מקימים מערכת חדשה בדיוק לסוגיות שאתם מעלים שכל מי שהשתתף במסיבה יוכל להיכנס ולהציב את עצמו על המפה בתוך האירוע ולהגיד אני הייתי נוכח באירוע הזה, בפינה הזאת

נצ"מ מוטי שיף:  ואני ראיתי את החלל הזה והזה או את השורד הזה והזה

נצ"מ מוטי שיף:  ואנחנו נוכל גם אנחנו להגיע אליו תוך כדי

נצ"מ מוטי שיף:  וגם המשפחות יוכלו

הילה אביר: ואנחנו מבקשים שאנשים שבאמת יש להם עדויות ייכנסו לפלטפורמה הזאת ויתנו את העדויות האלה

אסתר גל: במיגונית של אריאל נרצחו בסך הכול 11 וזה דיווח שלכם, של המשטרה, מתוך 40

אסתר גל:  אז יש המון ניצולים

נצ"מ מוטי שיף: נכון

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו, אני יכול להגיד לכם שגם המיגוניות זה אירוע שאנחנו מכירים

נצ"מ מוטי שיף:  יש הרבה מיגוניות שברחו אליהם ונרצחו שם

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו חוקרים את האירועים של המיגוניות

נצ"מ מוטי שיף:  עשרות משפחות

עמית אליעזר ליאור: צבעתם אותם נורא יפה, החבאתם את הגועל נפש

עמית אליעזר ליאור:  צבעתם אותם

הילה אביר: זה לא הם, עמית, די

עמית אליעזר ליאור: הפכתם את זה ליופי, יופי

עמית אליעזר ליאור:  יופי טופי

עמית אליעזר ליאור:  המדינה עשתה את זה

רחל רזילוב: אפשר להגיד משהו?     

צביקה פוגל: עמית, באמת, די

רחל רזילוב: ב-13 כשהקצינים דפקו בדלת, הם אמרו שעוד שבוע יבוא נציג להב וייתן לכם דוח

רחל רזילוב:  ואנחנו היינו צריכים לקחת עורך דין כדי שהוא ייתן לנו את הדוח

רחל רזילוב:  והדוח  – הוא כולו מבולבל, לא מובן מה ואיך

רחל רזילוב:  אני הייתי מאוד סבלנית, הרבה חודשים

רחל רזילוב:  אף אחד לא דפק בדלת שלי

רחל רזילוב:  לבוא להגיד לי למה, איך

רחל רזילוב:  אני מוכנה בתור אמא

רחל רזילוב:  גם ככה אני מתה כל יום מחדש

רחל רזילוב:  אני קמה מתה, אני הולכת לישון מתה

רחל רזילוב:  הנפש שלי גמורה

רחל רזילוב:  ואני רוצה, אני מוכנה לראות את התמונות

רחל רזילוב:  אני רוצה לדעת בוודאות

רחל רזילוב:  כי אחרת עד סוף ימיי אני אחיה ככה שאני, זה לא חיים

רחל רזילוב:  אני חיה מתה

רחל רזילוב:  אני רוצה לראות גם את התמונות וגם לקבל תשובות למה

רחל רזילוב:       עם טכנולוגיה הכי טובה שיש בעולם ויש לנו פה בארץ ישראל, למה אני צריכה לדרוש שוב ושוב איכון של טלפון שלא הגיע? למה? ואני מוכנה לקבל ולראות את הכול

רחל רזילוב:  כי זה שובר את היחסים שלי עם הבת היחידה שיש לי שהיא גם כן על הקוצים

רחל רזילוב:  זה מפרק אותנו כל יום מחדש במריבות

רחל רזילוב:  אני לא רוצה לחיות ככה באי ודאות

רחל רזילוב:  אני רוצה לדעת פרטים

רחל רזילוב:  כל דבר, איך, למה, תמונה

רחל רזילוב:  אני מוכנה לראות

צביקה פוגל: רחל, זה ברור

צביקה פוגל:  זה ברור

צביקה פוגל:  אני בטוח שהם הבינו בדיוק מה אמרת

רחל רזילוב: כל אחד מאלה שיושב פה, כל אחד, גם אתם הייתם רוצים לדעת מה קרה עם הילדים שלכם

רחל רזילוב:  הייתם משאירים אותם, נוטשים אותם? נטשו אותם בחיים, ננטוש אותם גם מתים? אני לא מוכנה לעשות את זה

רחל רזילוב:  אני אלחם את המלחמה

רחל רזילוב:  הוא הלך להילחם עבור המלחמה

רחל רזילוב:  אני אלחם עבור הבן שלי, ואני אהיה הפה שלו כדי להגיע לחקר האמת

צביקה פוגל: תודה רבה

רחל רזילוב: אני מבקשת מכם, אתם הייתם הגיבורים שלהם מתחילת המלחמה

רחל רזילוב:  עשיתם דברים שעם נשק ביד השוטרים הגנו בגופם, היו כמו הבן שלי, מגן חי

רחל רזילוב:  אני מעריכה אתכם

רחל רזילוב:  אז תנו לי להמשיך להעריך אתכם הלאה

רחל רזילוב:  תבואו עם תשובות

רחל רזילוב:  שמישהו ידפוק בדלת

רחל רזילוב:  לא צריך להגיד תודה

רחל רזילוב:  לפחות לתת לי תשובות, אני צמאה לתשובות

רחל רזילוב:  בבקשה מכם

צביקה פוגל: תודה רחל

צביקה פוגל:  מוטי, בבקשה

נצ"מ מוטי שיף: אני מבטיח שעוד השבוע תקבלי את כל התשובות, בהנחה שיש לנו

נצ"מ מוטי שיף:  אני באמת לא מכיר את המקרה ולא רוצה להגיד

נצ"מ מוטי שיף:       אז לסיכום, אני באמת רוצה להגיד שאני והאנשים שלי עושים את המקסימום

נצ"מ מוטי שיף:  ועוד פעם אני אומר, ישבו פה הרבה אנשים שישבו אצלי במשרד יותר מפעם אחת

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו מלווים את כל המשפחות

נצ"מ מוטי שיף:  זה אירוע לא פשוט גם לשוטרים

נצ"מ מוטי שיף:  מה שאני בטוח שכל מי שצפה בעדויות של האנשים

נצ"מ מוטי שיף:  יש לי אנשים שארבעה חודשים זה היום שלהם מ-7:00 עד 20:00, הטלפונים של החוקרים שלנו הם נמצאים בטלפונים ובזיכרון של כל אחד מכם, הטלפונים הפרטיים

נצ"מ מוטי שיף:  אנשים אצלנו, כולל כמובן אני, אבל גם המפקדים וגם השוטרים, מקבלים טלפונים בכל שעה בלילה

נצ"מ מוטי שיף:  הנה, יודעים, התכתבנו ב-5:00

נצ"מ מוטי שיף:  בשישי, בשבת, האנשים, אנחנו במשרדים בשישי שבת

נצ"מ מוטי שיף:  הכול בשביל עוד בדל ראיה ועוד פרט מידע

נצ"מ מוטי שיף:  והמסר הכי חשוב שאני רוצה להעביר מפה, שבאמת אין שום דבר שאנחנו יודעים, זו המדיניות של הפיקוד, של משטרת ישראל ושל להב 433 מהיום הראשון אין שום פרט מידע שאנחנו יודעים שהמשפחות לא יידעו

נצ"מ מוטי שיף:  אנחנו מסכימים, זו זכותכם לדעת ואנחנו רוצים שתדעו ואנחנו עושים את כל המאמץ שתדעו

נצ"מ מוטי שיף:  רק באמת לא תמיד אנחנו יודעים

הדס שמל: אז אולי יש דרכים נוספות לדעת מה שאתם לא יודעים? פשוט יש המון המון סרטונים שתקבלו מהם תשובות

הדס שמל:  ואת התשובות האלה תוכלו להעביר למשפחות, לאימהות האלה

צביקה פוגל: אמר מוטי, עם כל זה שגם לי קשה לשמוע, אבל הוא אמר שייקח לנו עוד חודשים עד שהם יעברו על כל המידע

צביקה פוגל:  אז אני אנסה לדאוג שזה לא ייקח כמה חודשים ולראות איך אנחנו תורמים לתמונת המצב

הילה אביר: הבעיה שחלק הולך לפרקליטות ולא יגיע אלינו

צביקה פוגל: אני יודע

צביקה פוגל:  תנו לנו לטפל בזה

צביקה פוגל:  העליתם לנו את העניין הזה

צביקה פוגל:  קארין אלהרר לקחה את זה באמת בצורה רצינית והקימה על זה דיון עכשיו

צביקה פוגל:  תנו לנו צ'אנס

הדס שמל: נותנים כבר ארבעה חודשים

הדס שמל:  אנחנו ניתן עוד צ'אנס, בשביל זה אנחנו פה, אנחנו נותנים צ'אנס

הדס שמל:  אנחנו חושבים קדימה, אנחנו רוצים לתת לכם לעזור לנו

רחל רזילוב: תודה לכם שנתתם לנו את הפלטפורמה הזאת, כי עד היום אף אחד לא הקשיב לנו

צביקה פוגל: זאת חובתנו, רחל

רחל רזילוב: תודה רבה

צביקה פוגל: זאת חובתנו

צביקה פוגל:  מוטי, עוד משהו? מישהו מאנשי המשטרה רוצה לומר משהו נוסף?      משרד ראש הממשלה

לירון הנץ: שלום

לירון הנץ:  זאת לא פעם ראשונה, לא שנייה ולא שלישית

לירון הנץ:  ועדיין, אני צריכה לאסוף את עצמי רגע מתוך זעקות השבר

לירון הנץ:  לירון הנץ, סמנכ"לית ממשל וחברה במשרד ראש הממשלה

לירון הנץ:  ובאמת, עם התקדמות המלחמה, ככה שבועות קדימה פנימה וגם על רקע זה שאנחנו יודעים, ואני עוברת רגע לדבר בשפה תהליכית, קצת מקצועית

לירון הנץ:  ביקשתם ללמוד על מה כן קורה

לירון הנץ:  אז ברשותכם אני אעבור לחלק הזה ואגיד שחוק נפגעי פעולות איבה, כמו שהביטוח הלאומי גם יפרטו אחר כך, עם המשפחות השכולות והנפגעים חונות תחת החוק הזה

לירון הנץ:  זאת אומרת הדרך של מדינת ישראל לנתב את המאמצים שלה, תקציביים, גם לרבות ליווי פסיכו-סוציאלי ואחר הוא דרך חוק נפגעי פעולות איבה

לירון הנץ:  נעשו תיקוני חקיקה תוך כדי הדרך

לירון הנץ:  שוב, אני אתן לשלומי להמשיך ולהרחיב

לירון הנץ:  אבל הדברים כל הזמן היו על השולחן ותחת טיפול כדי לנסות כל הזמן ולעקוב אחרי הצרכים

לירון הנץ:       ברור, אמרת אירוע רגיל, ואני יודעת שאת לא חושבת שאנחנו מתייחסים לזה כאירוע רגיל, אני יודעת את זה משיחות אחרות איתך

לירון הנץ:  כמו שאמר מוטי, כל משרתי הציבור שיושבים כאן ומאות ואלפים אחרים לא מרגישים שזה אירוע רגיל

לירון הנץ:  מביאים את כל מה שיש להם, גם רגשית ומקצועית, כדי לנסות ולעזור

לירון הנץ:  וזה חשוב לי גם כמסר

לירון הנץ:  הדבר הכי חשוב שתרגישו מבחינתי, שהוא גם האמת, שאנחנו אתכם

לירון הנץ:       יש אתגרים חקיקתיים, משפטיים, רגולטוריים, ארגוניים, מכאן ועד להודעה חדשה

לירון הנץ:  חלקים מאוד נרחבים מהבעיות האלה נפתרו

לירון הנץ:  עצם זה שמוטי ציין שמעל 95% מהמשפחות זכו לליווי אישי או לאיזה שהוא קשר מאז המפגש שערכנו עם רב פקד יהונתן, עם רב פקד מיקו, עם המשפחות בדצמבר, שבהם הנכחתם באומץ שלהן, לוחמות, הנכחתם את הבעיה

לירון הנץ:  את זה שאתם מרגישים שלא מקשיבים לכם, שלא יושבים אתכם, שלא מספקים לכם את מה שאפשר לספק

לירון הנץ:  ולקחו את זה כאן כעבודה

לירון הנץ:  וחשוב לי גם להנכיח את הדבר הזה

לירון הנץ:  אז זה הציר של עולמות הזיהוי והסיפור והאזורים הטרגיים באמת שאני מעדיפה להמשיך מהם הלאה לעולמות הארגוניים ולומר כזה דבר

לירון הנץ:       לי ברור עוד לפני שנרד לפרטים, שיש פערים

לירון הנץ:  אני גם כתבתי אותם אחרי המפגש שלנו, כמו שאתן מכירות

לירון הנץ:  אני רגע אגיד לטובת כולם שאנחנו יזמנו וערכנו מפגש של נציגי ומשרתי ציבור מהביטוח הלאומי, משטרת ישראל, משרד הרווחה, משרד הבריאות

לירון הנץ:  הגענו לשטח, פגשנו כ-100 חברי משפחות הנרצחים של מסיבות הדרום

לירון הנץ:  אני מזכירה שזה לא רק נובה, היה גם פסיידאק ומידברן

עמית אליעזר ליאור: והמצילים

לירון הנץ: ובתוך הסשן המאוד קשה הזה, מעבר לזה שאספנו פערים שלא היינו מודעים לעוצמתם לפני

לירון הנץ:  וגם כמו שאתן יודעות, גם נציגי הביטוח הלאומי והנציגים האחרים ישבו שעות על גבי שעות כדי לאסוף בעיות וצרכים פרטניים של כל משפחה ומשפחה, כדי לנסות ולעזור ולצמצם את הפער הזה

לירון הנץ:  זה מה שניסינו לעשות

לירון הנץ:  חשוב לי לציין שאחרי המפגש הזה ובסיכום גם שהוצאתי למחרת, זה גם היה מן צורך שלי להעלות על הכתב את הדברים, כי גם הבטחתי לכם שהדברים שעלו יובאו בפני מקבלי ההחלטות

לירון הנץ:  ובאמת הם גם עברו בכתב וגם נעשה דיון מעמיק בקרב פורום מנכ"לי משרדי הממשלה במהלך ינואר שבו נדונו האתגרים המרכזיים

לירון הנץ:       עכשיו יש כאן כמה אשכולות של אתגרים: יש אתגר חקיקתי

לירון הנץ:  מעגלי הכרה במעגלי פגיעה נוספים מאחים שכולים ויתומים מעל גיל 18, סבים, סבתות, גרושים וגרושות

לירון הנץ:  אנחנו מכירים את הבעיות או את הלקונות לכאורה של הסיטואציה הזאת

לירון הנץ:  הם אזורי חקיקה

לירון הנץ:  יש אשכול שלם שמדבר על הגברה של מיצוי זכויות

לירון הנץ:  הביטוח הלאומי עשו מהלכים מאוד מאוד מואצים, שגם עליהם יסופר עוד מעט, כדי לצמצם את הפער הזה, גם בתחושה

לירון הנץ:       ברור שלא היה מערך נפגעים, כמו שאני המלצתי גם בתוך המסמך הכתוב הזה, לייחד דיון על הקמה של מערך נפגעים אזרחי

לירון הנץ:  למרות שיש חקיקת ראי וכל הזכויות שניתנות בתוך מערכת הביטחון למשפחות שכולות של מערכת הביטחון, צריכות להינתן גם למשפחות השכולות האזרחיות

לירון הנץ:  ברור שמעטפת המענים ומה שנקרא מפתח הליווי הוא לא דומה

לירון הנץ:  והוא לא נמצא וצריך להקים אותו ולחזק אותו

לירון הנץ:  וגם על זה הביטוח הלאומי גם עובדים

לירון הנץ:       אז אני אומרת שדיברנו על מיצוי זכויות, דיברנו על הכרה במעגלי זכויות נוספים ועל הקשר האישי

לירון הנץ:  גם אני רוצה לציין שני דברים שנאמרו פה קודם

לירון הנץ:  אז לטובת הבקיאות של כולנו

לירון הנץ:  כשדיברתם על משפחות החטופים קודם

לירון הנץ:  יש מנהלת חטופים, העברנו החלטת ממשלה של הקמת מנהלת החטופים

עמית אליעזר ליאור: אז הכול טוב בעצם

לירון הנץ: לא, לא

עמית אליעזר ליאור: הכול טוב, כל מה שאנחנו אומרים זה שטויות

צביקה פוגל: עמית, די, נו

צביקה פוגל:  אתה רוצה שאני אוציא אותך? לשם אתה מוביל אותי?     

לירון הנץ: החלטת הממשלה הזאת היא בעצם מטמיעה את הפעילות של משל"ט מהלב פנימה

לירון הנץ:  זה לגבי משפחות החטופים וגם כאן היו תיקוני חקיקה

קארין אלהרר: המשל"ט שאתם רוצים לסגור?     

לירון הנץ: ואני כן אגיד שאנחנו עובדים ממש עכשיו וכבר הופץ משפטית בין משרדי הממשלה טיוטת החלטת ממשלה לטובת שורדי המסיבה

קארין אלהרר: לירון, לירון שנייה

לירון הנץ: רגע

צביקה פוגל: לא, יש פה חברת כנסת שרוצה לשאול

צביקה פוגל:  תודה

קארין אלהרר: אני רק שואלת אם זה אותו משל"ט שאתם רוצים לסגור?      

לירון הנץ: אז אני אסביר

לירון הנץ:  בתוך החלטת הממשלה כתוב שפעילות משל"ט, מי שלא מכיר זה היחידה הארגונית של פיקוד העורף שעסקה מהימים הראשונים בליווי ותמיכה למשפחות החטופים

לירון הנץ:  בהחלטת הממשלה הוחלט שהפעילות הזאת תוטמע לתוך המנהלת האזרחית שהקימו בהחלטת הממשלה

לירון הנץ:  אז זה רק ברמת הפרטים

לירון הנץ:  אז אני אומרת, טיוטת החלטת הממשלה שמתייחסת להרחבת מענים לשורדים

קארין אלהרר: לא הבנתי, אני מתנצלת

לירון הנץ: אני עונה, בבקשה

קארין אלהרר: אני לא הבנתי את הפרוצדורה

קארין אלהרר:  בסופו של דבר, אני לא יודעת, אני נסמכת רק על התקשורת, כי אני לא בתוך הממשלה

קארין אלהרר:  אבל נאמר שבעצם לא מוסיפים תקנים חדשים ולאט לאט מתחיל תהליך של סגירה של אותה מנהלת אזרחית

קארין אלהרר:  אז רק לחדד

צביקה פוגל: לירון, רגע, תקשיבי עד הסוף, לירון

צביקה פוגל:  תקשיבי עד הסוף רגע, באמת

לירון הנץ: אני מקשיבה, אבל יש החלטה

צביקה פוגל: לא, זה מינימום כבוד שנותנים פה לחבר כנסת

לירון הנץ: אין בעיה, אני מקשיבה

צביקה פוגל: בבקשה קארין

קארין אלהרר: הנקודה היא שיש עוד 136 חטופים, יש להם משפחות ועד כמה ניתן מענה גם בימים אלה נוכח העובדה שיש פחות אנשים בתוך המנהלת?     

צביקה פוגל: בבקשה לירון

לירון הנץ: אני מנסה למצוא את מספר ההחלטה, אני עוד מעט אעשה את זה

קארין אלהרר: לא, את ההחלטה אני מכירה

לירון הנץ: אבל אני לא אענה בשם מנהלת החטופים

לירון הנץ:  אגב, אם יש שאלות, באמת, אפשר לייצר אפילו דיון רק על הדבר הזה

לירון הנץ:  להגיע אליכם

קארין אלהרר: ניסינו, לירון, בעניין הזה אני רק רוצה להגיד, התקיימו ארבעה דיונים בראשות חה"כ קרויזר בוועדת חוקה

קארין אלהרר:  חייבת לומר, נותרנו עם יותר שאלות מאשר סימני קריאה

לירון הנץ: אז רגע לענייננו, כי ביקשתם שנתייחס לנושא הדיון

לירון הנץ:  אז אני אומר שהפערים עדיין קיימים

לירון הנץ:  יש התקדמות בלא מעט מהצירים

לירון הנץ:  האם צריך להקים ארגון שיתכלל את כלל ההיבטים לנוכח גם הנסיבות הייחודיות של טבח ה-7 באוקטובר? זו שאלה של מדיניות

לירון הנץ:  האם אנחנו ברמה המקצועית נתמוך עבודת מטה שתקדם את הדבר הזה? אני גם הצעתי לקדם עבודת מטה כזאת

לירון הנץ:  אז אנחנו נעשה מה שאפשר

לירון הנץ:  ואני באמת מציעה שהביטוח הלאומי יסקרו את כל מה שקרה

צביקה פוגל: תודה לירון

צביקה פוגל:  הסיפה של הדברים היה מאוד חשוב

צביקה פוגל:  שלומי, ביטוח לאומי

צביקה פוגל:  בבקשה

שלומי מור: שלום לכולם, שלומי מור מביטוח לאומי

שלומי מור:  אז בצד האספקט הביטחוני, שכמובן הביטוח הלאומי לא יעסוק בו, אנחנו מהיום הראשון עוסקים בחללים ובפצועים ובחטופים האזרחיים

שלומי מור:  הנושא של החטופים, כפי שאתם יודעים, באמת קיבל איזה שהוא מענה חקיקתי מיוחד והצרכים שלהם והמענים שניתנים להם הם דבר שבראש מעיננו עד הרגע הזה וממשיך ללוות אותנו

שלומי מור:  רק אתמול ממשלת ישראל קיבלה החלטה וקבעה שיינתן סיוע כספי נוסף גם בגין אובדן ההכנסה של החטופים, כיוון שניתן הרבה סיוע למשפחות, אבל בן אדם שהיה שכיר ועכשיו הוא חטוף לצערנו הרב, יש לו אובדן הכנסה, יורדת לו המשכנתה, יורדים לו חיובים

שלומי מור:  ולכן אתמול הממשלה החליטה שגם הדבר הזה יקבל מענה

שלומי מור:       זה אמור להיחתם בהסכם בין הביטוח הלאומי לאוצר והביטוח הלאומי יעביר את הסיוע הנוסף הזה

שלומי מור:  זאת אומרת, אנחנו כל הזמן קשובים והעבודה והליווי של המשפחות האלה בכל המעגלים, בין אם זה המשפטי ובין אם זה הסוציאלי ובין אם זה הגמלאות והסיוע שהביטוח הלאומי יכול להעניק, מוענק כל הזמן

שלומי מור:  ואני תקווה, יחד עם כל עם ישראל, שאת זה נעבור במהרה בעזרת השם

שלומי מור:       לגבי משפחות השכול: נאמר פה, חשוב לדעת, משפחות השכול זכאיות ומקבלות את כל מה שמקבלות משפחות השכול של חיילי צה"ל

שלומי מור:  כל דבר, כל זכות

שלומי מור:  אין פה שום הבחנה בשום דבר ועניין

שלומי מור:  כל הזכויות, החל מהכספיות וכלה בסיוע סוציאלי רפואי ואחר, זהה לחלוטין בין נפגעי פעולות איבה לבין חיילי צה"ל

הילה אביר: בעיית הנגשה חמורה מאוד

עמית אליעזר ליאור: חצי לא הגיעו לבקש כסף מכם ולא מסוגלים

צביקה פוגל: עמית, נו די, באמת, מספיק כבר

קריאה: לעניין ההנגשה אני אשמח להתייחס מטעם הסיוע המשפטי של משרד המשפטים אחר כך

שלומי מור: אני רק אומר שבניגוד למקרים אחרים בגלל שהיה ברור לביטוח הלאומי שפה מדובר במגה אירוע אחר שום משפחה לא נדרשה להגיש תביעה לביטוח הלאומי

שלומי מור:  הביטוח הלאומי פנה, הבין מה הפרטים והעביר את התגמולים ומיצה זכויות ושלח עובדים סוציאליים

אפרת גרסיה: זה נכון

אפרת גרסיה:  ואני רוצה להגיד שאמא שלי גידלה את אריאל, שהיא הסבתא שלו

אפרת גרסיה:  ולא היינו צריכים להגיע לבית משפט

אפרת גרסיה:  הם הכירו בה כאמא שכולה ובאמת בדיונים האלה בדרך כלל אומרים דברים שליליים

אפרת גרסיה:  ואני רוצה להגיד שזה משהו שהוא מעבר לזכויות, זה באמת להבין שהאישה הזאת גידלה אותו מגיל 6 והכירו בזה

אפרת גרסיה:  וזה באמת ייאמר לזכותכם שהיא לא הייתה צריכה לעבור דרך בתי משפט

צביקה פוגל: תודה

אפרת גרסיה: זאת האמת

שלומי מור: אז באמת אנחנו נתקלנו בסיטואציות משפחתיות מאוד מאוד מורכבות ונדרשנו להרבה יצירתיות

שלומי מור:  באמת מקרים שההרכב המשפחתי לא היה שגרתי והיינו צריכים לתת הכרות טיפה יותר רחבות ואני שמח שזה בא לידי ביטוי ועוזר

שלומי מור:       אבל ברור לנו שהליווי של המשפחות השכולות ימשיך מכאן ואילך והם יהיו חלק מהמשפחה שלנו

שלומי מור:  עכשיו גברתי, אני לא יכול להתמודד עם התחושות שלך וגם אין לי יכולת

שלומי מור:  אני מבין שחשובה לך ההכרה הצבאית ואני מכבד את זה

שלומי מור:  ואני לא יכול להתווכח עם זה ואני מאחל לך הצלחה

רחל רזילוב: תודה רבה

שלומי מור: אני רק אומר שתדעי, שמשפחת השכול האזרחית וחוק התגמולים נפגעי פעולות איבה ייתן לך את כל מה שהיית יכולה לקבל גם ממשרד הביטחון

שלומי מור:  אבל אני מבין שיש פה רגישות אחרת ואני מאחל לך הצלחה

רחל רזילוב: תודה

צביקה פוגל: רחל, אני איש צבא לשעבר ואני מבטיח לך שאחרי שאני אקרא את המכתב אני אבדוק בדיוק מה כן אפשר לעשות

רחל רזילוב: מהבמה הזאת אני רוצה להגיד שקודם כל תודה על זה שנפגשתם איתנו, נתתם לנו את הפלטפורמה

רחל רזילוב:  אני בן אדם אופטימי

רחל רזילוב:  אבל נאמר לי שבוע יביאו לי דוח

רחל רזילוב:  עברו ארבעה חודשים, שזה הבן שלי

רחל רזילוב:  הוא שמר על בתים של חברי כנסת

צביקה פוגל: אני יודע רחל, קראתי את הסיפור

רחל רזילוב: והוא מחכה מלמעלה שזה לא יהפוך ואין לי מצבה

רחל רזילוב:  אני רוצה להראות לכם

רחל רזילוב:  זה מה שיש לי, דגל על הרצפה שאני הולכת כל שבוע להדליק נרות, בלי לדעת מי שוכב שם בדיוק

צביקה פוגל: תודה רחל

רחל רזילוב: יכול להיות שזה שם חלקים של ילדים אחרים ואני רוצה לדעת, כן

רחל רזילוב:  ואני הולכת להדליק נרות

רחל רזילוב:  אני מודה לכם, ושזה לא יהיה, שלא יאכילו אותנו בהבטחות

רחל רזילוב:  אני סומכת עליכם, תודה לכם

צביקה פוגל: תודה

צביקה פוגל:  משרד המשפטים, בבקשה מילות סיום

שרון ניר: אני אשמח להשלים בנוגע לשירותים של הסיוע המשפטי

שרון ניר:  עלו פה מילות מפתח שהן באמת אור לרגלינו

שרון ניר:  שמי עו"ד בת שבע שרמן שני, סגנית ראש הסיוע המשפטי

שרון ניר:  דיברו פה על מיפוי צרכים, על צורך הוליסטי, על אמפתיה, על מתן מידע

שרון ניר:  ואנחנו רואים את התפקיד שלנו בדיוק לדברים האלה

שרון ניר:  בהתאם להחלטות ממשלה אנחנו מלווים משפחות שכול ואיבה ואת משפחות החטופים ואת החטופים השבים עצמם

שרון ניר:  ואנחנו פונים אליהם על פי רשימות שקיבלנו מביטוח לאומי ומשרד הביטחון

שרון ניר:  פונים למשפחה משפחה

שרון ניר:  אנחנו כרגע סיימנו סבב ראשון של משפחות אזרחים

שרון ניר:  אנחנו התחלנו כבר סבב שני של משפחות כוחות הביטחון

שרון ניר:  אנחנו נחזור לסבב שני של משפחות האזרחים, כי אנחנו מבינים שכאשר אנחנו פנינו לא כולם היו פנויים בכלל לדברים האלה ויכול להיות שהם עכשיו כן מתפנים לדברים האלה

שרון ניר:  ואנחנו מצמידים לכל משפחה עורך דין

שרון ניר:       המערך שלנו היה מערך של 20 עורכי דין

שרון ניר:  הגדלנו את המערך הזה בעוד 150 עורכי דין, בדיוק בשביל הדבר הזה

שרון ניר:  לתת את המידע

שרון ניר:  כדי שלא המשפחות יצטרכו לפנות לגורמים, אלא אנחנו, עורכי הדין שלנו, יגידו להם מה מגיע להם

שרון ניר:  שלב ראשון מיצוי זכויות

שרון ניר:  יושב איתם עורך דין או עורכת דין, תוך 24 שעות הוא צריך ליצור איתם קשר טלפוני, תוך 48 שעות להיפגש איתם ולהסביר להם כמו יועץ את כל מה שמגיע להם, את כל מה שהם יכולים לקבל מהמדינה

שרון ניר:  את מה שהם צריכים לעשות בשביל כך הוא עושה את זה בשבילם

שרון ניר:  ואם יש עניינים משפטיים שמתעוררים הוא גם מייצג אותם

שרון ניר:  אנחנו שמענו פה על כמה דוגמאות שעלו, אם זה פנייה לוועדת חריגים, אם זה בפנייה למיצוי זכויות

שרון ניר:  עורך הדין מטעמנו ייצג אותם וייעץ להם

שרון ניר:       אני לא חושבת שזה מענה

שרון ניר:  ברור לי שזה לא מה שהמענה השלם שמשפחה צריכה

שרון ניר:  אבל חשוב לנו שתרגישו שלא הופקרתם

שרון ניר:  שאנחנו שם בשבילכם

צביקה פוגל: אבל בדיוק בשביל זה התכנסנו כאן, כדי לראות מה המענה השלם שאנחנו כן יכולים לתת

צביקה פוגל:  תודה

צביקה פוגל:  מילות סיכום, בבקשה

הדר פיטוסי גולן: אני מוכרחה לומר שאף אחד פה לא דיבר על התמיכה הנפשית

הדר פיטוסי גולן:  כולם אומרים שזה מגה אירוע

הדר פיטוסי גולן:  שזה אירוע חריג

הדר פיטוסי גולן:  צריך גם עובדים סוציאליים או מטפלים

צביקה פוגל: אני מבטיח לך שאני אתייחס לזה בדברי הסיכום

הדר פיטוסי גולן: חריגים לאירוע הזה

הדר פיטוסי גולן:  למשפחות האלה

הדר פיטוסי גולן:  אנשים מתאבדים

הדר פיטוסי גולן:  אני בדרך לשם

הדר פיטוסי גולן:  תעצרו את זה

עמית אליעזר ליאור: את לא

עמית אליעזר ליאור:  את לא, אנחנו לא ניתן לך

הדר פיטוסי גולן: זה אירוע שיש לו אירוע משנה

הדר פיטוסי גולן:  אתם מבינים את זה?      

צביקה פוגל: בוודאי

הדר פיטוסי גולן: מיום ליום זה יותר קשה

הדר פיטוסי גולן:  מעבר לסיסמאות בטלוויזיה על תמיכת ער"ן

הדר פיטוסי גולן:  זה לא הכתובית הזאת בטלוויזיה

הדר פיטוסי גולן:  צריך מישהו שבאמת מבין

הדר פיטוסי גולן:  אתם טוענים פה שכולכם מבינים את דם ליבנו

הדר פיטוסי גולן:  קודם כל תמיכה נפשית

עמית אליעזר ליאור: מקצצים בתקציב בריאות הנפש ברגע זה

צביקה פוגל: תודה

צביקה פוגל:  בבקשה קארין

הדר פיטוסי גולן: עצוב מאוד

קארין אלהרר: קודם כל אדוני יושב-הראש, שמענו גם את נציגי המשפחות, גם את נציגי הרשות המבצעת

קארין אלהרר:  אין לי ספק שכל אחד בגזרתו עושה

קארין אלהרר:  אבל כרגיל הדבר שחסר זה ה-case manager, הדמות המתכללת

קארין אלהרר:  אני יודעת, כולם שונאים את המילה הזאת, תכלול

קארין אלהרר:  היא נאמרת הרבה יותר מידי פעמים בזמן האחרון, אבל זה המצב

קארין אלהרר:  ואני אומרת לכם שאם יש עורך דין מהסיוע המשפטי ויש את פקידת השיקום בביטוח לאומי ויש את נציג להב ויש את נציג משרד הרווחה, מה שצריך זה את מי שיתאם ביניהם ויהיה הבן אדם האחד, ה-one stop shop שעומד מול המשפחה

קארין אלהרר:  יש למעלה מ-1,000 משפחות שזקוקות לדמות הזאת

קארין אלהרר:  הדמות הזאת יכולה להיות מהרשות המקומית, היא יכולה להיות ממשרד הרווחה

קארין אלהרר:  מכל מקום שנחליט עליו, אבל היא חייבת להיות כזאת שיודעת להביע אמפתיה

קארין אלהרר:  היא חייבת להיות כזאת שנותנת מענה רגשי מסוים

קארין אלהרר:  והיא חייבת להיות כזאת שמכירה את המצב החוקי

קארין אלהרר:       כאשר מדברים על להב 433, האירוע הזה של נפגעי עבירה

קארין אלהרר:  היום נפגעי עבירה הם רק האנשים שחוו את העבירה, וצריך להרחיב את החוק

קארין אלהרר:  וביום ראשון תעלה לוועדת שרים הצעה כזאת, שאני מאוד מקווה שהממשלה תאמץ אותה

קארין אלהרר:  כי אנחנו חייבים את זה

קארין אלהרר:  אין לנו זמן, כי אנחנו לא רוצים עוד אבדות

קארין אלהרר:  ואני קוראת לך אדוני יושב-הראש, אתה חבר קואליציה, אני מוכנה לשתף פעולה בכל דבר

צביקה פוגל: אני יודע

קארין אלהרר: כדי שזה יקרה, ויקרה מהר, כי אני, וגם אתה, לא רוצים לשמוע את הדברים האלה

קארין אלהרר:  תודה רבה

צביקה פוגל: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר

צביקה פוגל:  תראו, יש פה אירוע ייחודי

צביקה פוגל:  נתנו מענה או ניסיון לתת מענה להרבה מאוד אירועים

צביקה פוגל:  הקמנו את תקומה ומישהו שמטפל אצלנו בחטופים

צביקה פוגל:  אבל הפסטיבלים לא נתנו מענה

צביקה פוגל:  ואני משוכנע עכשיו אחרי הדיון הזה שזה הדבר שצריך לעשות

צביקה פוגל:  אז כמו שקארין אמרה, לא יודע אם יקרו לזה מנהלת או כל דבר אחר, זה בטח לא יכול להיות עמותה

צביקה פוגל:  זה חייב להיות גורם רשמי של מדינת ישראל שיודע לקחת את כל הדברים האלה ולהראות כמו שאני מצפה במקרה הזה שלמדינה הזאת יש גם לב, לא רק כסף

צביקה פוגל:  וזה אחד הדברים הכי חשובים שנעשה אותם פה

צביקה פוגל:  אני מבטיח לכם שזו תהיה ההמלצה וההנחיה של הוועדה הזו בראשותי לממשלה, להקים גוף שייקח את זה על אחריותו ממחר בבוקר

צביקה פוגל:  כי מאתמול אי אפשר

צביקה פוגל:  הייתי מאוד רוצה שזה יקרה מאתמול

צביקה פוגל:  אבל זה יקרה ממחר בבוקר

צביקה פוגל:       אני כן רוצה להודות ללהב 433 כן על העבודה שאתם עושים

צביקה פוגל:  אני באמת חושב שאתם מתאמצים ואני גם מעורב בחלק מהתהליכים שלכם ואני יודע שלהעמיד לדין את הפושעים לא פחות חשוב

צביקה פוגל:  כי בסופו של דבר יש פה רצח עם או לפחות ניסיון לרצח עם

צביקה פוגל:  אני מאוד מודה לביטוח לאומי

צביקה פוגל:  אני חושב שלשם שינוי באיך שנוהגים להסתכל עליכם, היום אפשר להבין שהגוף הזה גם יודע לעבוד

צביקה פוגל:  לירון, אני חושב שאתם עושים דברים נפלאים שם, רק צריך לראות בדיוק כמו שרמזת לי, נצטרך לעשות משהו קצת שונה ולתת מענה לקבוצת הפסטיבלים, כי זה לא יישוב

צביקה פוגל:      ודרך אגב, רק לכם, משפחות הנרצחים, קרובת משפחה שלי מתה בתוך הממ"ד

צביקה פוגל:  ידעו מיהי, שני ילדיה היו לידה, ההורים שלה היו לידה, המשפחה שמה פתק על הגופה שלה כשהכניסו אותה לתוך זה ולקח עשרה ימים אחרי זה למצוא אותה ולזהות אותה

עמית אליעזר ליאור: כאוס

צביקה פוגל: כולנו היינו בשוק בימים האלה

צביקה פוגל:  אני מקווה שאנחנו נדע לצאת ממנו ולכבד את זכר הנופלים והחטופים

הדר פיטוסי גולן: אז אתה מסכים איתי שבתוך המשפחה אי אפשר להתנחם

צביקה פוגל: ברור

הדר פיטוסי גולן: אני לא יכולה להישען על הבת שלי

צביקה פוגל: ברור לי לחלוטין

הדר פיטוסי גולן: אני לא יכולה להישען על אחותי ולא על אמא שלי

הדר פיטוסי גולן:  כולנו אבלות

הדר פיטוסי גולן:  זה אותו מקרה, חייב להיות גורם חיצוני שיעטוף אותי, שישמע לי

הדר פיטוסי גולן:  שאני אניח את הראש שלי על הכתף שלו

הדר פיטוסי גולן:  וזה הכי נחוץ

צביקה פוגל: ובין הדברים היחידים החכמים שאמר עמית – הייתי חייב לעקוץ אותך בסוף – אז אנחנו לא ניתן לך, הדר, שזה יקרה

צביקה פוגל:  תודה רבה

רחל רזילוב: אפשר רק בקשה אחת?      

צביקה פוגל: כן, רחל

רחל רזילוב: אמרתם דברים ואני מסכימה וזה מחמם את הלב

רחל רזילוב:  הבקשה שלי שהגורמים שיהיו איתנו הם לא יהיו מולנו; הם יהיו לעזרתנו

צביקה פוגל: ברור, תודה רחל

צביקה פוגל:  הדיון הבא יתחיל ב-11:15