ועדת הבריאות, כנסת 25, פרוטוקול מספר 161, 2024-02-07 00:00

מירב בן ארי:   בוקר טוב

מירב בן ארי:  אני פותחת את ועדת הבריאות על סדר-היום: הצעת חוק שימוש בזרע של נפטר לשם הולדה

מירב בן ארי:       אני מתנצלת בשם קטי שמלווה ונמצאת איתי לאורך כל השיחות והפגישות והיא נעדרת בשל מצב רפואי

מירב בן ארי:  נאחל לה מפה החלמה מהירה

מירב בן ארי:       אני רוצה לעשות עדכון קצר על השבועיים האחרונים ולהגיד את האמת

מירב בן ארי:  לאחר מכן אגיד לכם מה יהיה בדיון ומה אני מצפה שיהיה בסוף

מירב בן ארי:  אני נמצאת באירוע הזה של החוק מהרגע שהוא עבר בקריאה טרומית ובאופן אינטנסיבי מואץ בשלושת החודשים האחרונים

מירב בן ארי:  העברתי בכנסת הזאת, בכנסת ה-20, עשרות חוקים ומעולם לא היה כזה חוק שהוגש אלי שמעבר להתשה הנפשית, אני מרגישה שכל מי שהוא לא משפחה שכולה, פשוט מנסה לתקוע לו מקלות בגלגלים

מירב בן ארי:  אין לי מילה אחרת לזה

מירב בן ארי:       אני רוצה שיהיה ברור

מירב בן ארי:  אני באירוע הזה רק בגלל המשפחות השכולות ושום דבר אחר לא מעניין אותי, לא מעניין אותי

מירב בן ארי:  אני חברת כנסת מהאופוזיציה ולא מהקואליציה, הכי פשוט לי לקום וללכת

מירב בן ארי:  אני לא עושה את זה בגלל המשפחות

מירב בן ארי:  החוק מבושל לקריאה ראשונה

מירב בן ארי:  כן, יש כמה סוגיות שהן לא פתירות ובשביל זה יש קריאה שנייה ושלישית

מירב בן ארי:  חוק הרבה יותר גרוע, תסלחו לי, עבר כאן בכנסת הקודמת בקריאה ראשונה

מירב בן ארי:  החוק הזה הוא 80% מבושל

מירב בן ארי:  כן, יש סוגיות, אבל אפשר להצביע עליו מחר לקריאה ראשונה

מירב בן ארי:  מחר באופן ספציפי אין מליאה אז ביום שני

מירב בן ארי:       אני כרגע לא יכולה להביא אותו לקריאה ראשונה אך ורק בשל שיקולים דתיים

מירב בן ארי:  הנה, אני אומרת את זה

מירב בן ארי:  זאת הסיבה היחידה שהחוק לא מתקדם לקריאה ראשונה

מיכל מרים וולדיגר: אני חולקת עליך

מירב בן ארי: אז כשאת תדברי וגם אתם – הנה, על ראש הגנב בוער הכובע

מיכאל פואה: סליחה, אני לא גנב ומי שפה מתעקש - - -      

מיכל מרים וולדיגר: אני יושבת פה דיון אחרי דיון

מיכל מרים וולדיגר:  למה את אומרת את זה? זה לא מספיק נפיץ?      

רחל כהן: היא צודקת, היא צודקת

מיכל מרים וולדיגר: מה זה על ראש הגנב בוער הכובע? אני מבקשת ממך שתחזרי בך

מירב בן ארי: אני חוזרת בי מהאמרה הזאת, אבל מה לעשות, הדברים ברורים

יעל שבח: סליחה, אני רק רוצה לומר שיושבות פה שתי אלמנות - - -      

מירב בן ארי: לא, אני לא רוצה שתדברי

יעל שבח: אבל יושבות פה שתי אלמנות שאף פעם לא היה בדיון

יעל שבח:  אל תגידי שאת מדברת בשם המשפחות השכולות כי יש פה עוד משפחות שכולות

מירב בן ארי: סליחה

מירב בן ארי:  קודם כל, ברוכה הבאה

יעל שבח: ברוכה הנמצאת

מירב בן ארי: דבר שני, לא הכרנו

מירב בן ארי:  את יושבת כאן היום פעם ראשונה

מירב בן ארי:  אני אומרת לך מה אני עוברת כבר שלושה חודשים

מירב בן ארי:  אני אומרת את הדברים בצורה ברורה ואם את באה, אני אשמח שתדברי

מירב בן ארי:  לא הכרתי אותך בכלל

יעל שבח: אין בעיה

מירב בן ארי: חשבתי שאת באה ממקום אחר, אבל לא משנה

יעל שבח: את אמרת שאת באה בשם המשפחות השכולות

מירב בן ארי: לא, אני בשם המשפחות שהגיעו עד היום

מירב בן ארי:  מקובל עליך?     

מ יעל שבח: מקובל

מירב בן ארי: יש פה הרבה משפחות שנמצאות כאן שלושה חודשים

מירב בן ארי:  טוב שהגעת, אבל מה לעשות, יש כאלה שנמצאים באירוע הזה הרבה יותר זמן ממך וממני

מירב בן ארי:       לכן, הנה אני אומרת בצורה מאוד ברורה ולא בשביל אף אחד: אני אמשיך שוב מול הרב הראשי בלבד והרב הראשי יפסוק

מירב בן ארי:  אני מאוד מקווה שהוא יפסוק בנושא הזה, הנושא שהוא הכי חשוב לנו, שזה לגבי בנות הזוג

מירב בן ארי:  זה הדבר שאנחנו מצפים

מירב בן ארי:  ברגע שהוא יפסוק על זה, החוק יתקדם

מירב בן ארי:  אם המצב יוחמר, אני לא אקח חלק בחוק הזה

מירב בן ארי:  הנה אני אומרת את זה

מירב בן ארי:       למען הסר ספק, למי שהדברים שלי לא ברורים

מירב בן ארי:  הכול די סגור

מירב בן ארי:  צריך לומר, אנשי דת מבקשים שברגע הנטילה - אחרי החוק, לא מי שנכנס בתוך החוק

מירב בן ארי:  ברגע שאותו אדם נהרג, חס וחלילה, בעצם מבקשים שלבת הזוג יהיה טופס שמאשר את הנטילה

מירב בן ארי:  זה האירוע

מיכאל פואה: זה לא אירוע דתי, זה אירוע של זכויות אדם

מירב בן ארי: בסדר

מיכאל פואה: זה לא אירוע דתי

מירב בן ארי: אז אני אומרת לך

מירב בן ארי:  אני אדם שמאוד פעיל למען זכויות אדם

מירב בן ארי:  היה כאן דיון עמוק מאוד עם אליקים רובינשטיין, היועץ המשפטי שכתב את ההנחיות

מירב בן ארי:  גם הוא אמר שזה עניין מוסרי אנושי

מירב בן ארי:  אבל עזוב, אתה מסכים איתי שזה שהאירוע כרגע?     

מיכאל פואה: זה האירוע אבל זה עניין של זכויות אדם

מיכאל פואה:  אם את זה היית פותרת מהתחלה, אז החוק היה  עובר

מירב בן ארי: אבל מה לעשות - - -      

יעל שבח: אפשר לעשות הצגה שנייה?     

מירב בן ארי: לא

יעל שבח: אני חושבת שאת פשוט תייגת אותי בגלל המטפחת שלי

מירב בן ארי: לא תייגתי אותך, בכלל לא ידעתי מי את

יעל שבח: אבל זה הדבר הראשון שאמרת כשהסתכלת עלי

מיכל מרים וולדיגר: יעל, לא נעים לך, אבל אני גם מתוייגת כאן כל הזמן

מיכל מרים וולדיגר:  אני לא אנושית, אני דתיה

מיכל מרים וולדיגר:  באמת מירב, השיח הזה הוא כל-כך מיותר

יעל שבח: מה קשור לדת? אני כאן לא ממקום דתי

יעל שבח:  מיכל יושבת כאן, היא לא דתיה

רחל כהן: כל הוויכוחים האלה זה מיותר, תמשיכי להסביר

מיכל מרים וולדיגר: כמה פעמים אמרה פה אביטל היועצת משפטי שהוויכוח כאן הוא ויכוח מוסרי ולא דתי בכלל

מירב בן ארי: אני מסבירה אחת ולתמיד

רחל כהן: עזבי, אל תסבירי

מירב בן ארי: רחל, אני מסתדרת

מירב בן ארי:  המצב היום במדינת ישראל מאפשר לבת זוג לקיים את ההליך גם בלי אישור של הנפטר

מיכאל פואה: גם זה לא נכון, זאת עבירה על חוק האנטומיה

מירב בן ארי: אני מדברת על בת זוג נשואה

מיכאל פואה: מירב, גם זה לא נכון, זאת עבירה על חוק האנטומיה

מירב בן ארי: אחלה, אבל הנה אני אומרת את המצב

מירב בן ארי:  המצב הוא כרגע שאם אני אחוקק את החוק עם בקשה מבת הזוג להביא טופס, אני מחמירה את המצב של בנות הזוג

מיכל מרים וולדיגר: את מיטיבה איתן

מיכל מרים וולדיגר:  אני יכולה לדבר?     

רחל כהן: רגע, אבל מה קורה אם אין חברה?     

מירב בן ארי: אני אתן לך לדבר כשאתן לך לדבר

רחל כהן: מירב, מה קורה כשאין חברה? אני רוצה להבין

מירב בן ארי: אני לא שם, אני בבת זוג

מירב בן ארי:  נשואה שבסוף רוצים ממנה טופס אישור, מה שכיום אין

מירב בן ארי:  את מסכימה איתי?     

רחל כהן: כן, אבל רק רציתי לדעת - - -      

מירב בן ארי: אז איך אני יכולה לעשות חוק כזה שמחמיר מצב של אלמנה

רחל כהן: הבנתי אותך אבל רציתי לדעת מה עושים אם אין חברה?      

מירב בן ארי: אני לא בחברה, אני בבת זוג

רחל כהן: נגיע לזה?     

מירב בן ארי: נגיע לזה

מירב בן ארי:  מי זה לידך?     

רחל כהן: סטודנט

מירב בן ארי: אה, חשבתי שהוא קשור אליך

מירב בן ארי:       אני לא אוציא מהבית הזה, כשאני על החוק הזה, החמרה לבנות זוג

מירב בן ארי:  לכן, עם כל הכבוד לכולם, הרב הראשי יפסוק וכולנו נקבל את הפסיקה שלו

מירב בן ארי:  זה לעניין של בת הזוג ושל הנטילה

מירב בן ארי:  יש שיטענו שזה עניין מוסרי, יש שיטענו שזה עניין אנושי

מירב בן ארי:  אני יכולה להגיד לכם שהיה פה דיון ארוך מאוד עם אליקים רובינשטיין והרבה מהמשתתפים פה היו נוכחים

מירב בן ארי:  בסוף מדובר כאן בעניין מוסרי אנושי

מירב בן ארי:  עד כאן לעניין הזה

מירב בן ארי:       לפני הכל אני רוצה דיווח של הצבא לעניין הנושא של קצירת זרע

מיכל מרים וולדיגר: אני מבקשת שתי דקות של דיבור

מירב בן ארי: אני מנהלת את הדיון

מירב בן ארי:  ביקשתי לקבל קודם כל את המספר

מיכל מרים וולדיגר: חבל שזה השיח, עד עכשיו זה לא היה ככה

מיכל מרים וולדיגר:  לא התעמתנו ולו פעם אחת

נטלי ברדה: בוקר טוב

נטלי ברדה:  אני ממערך הנפגעים

נטלי ברדה:  בהמשך לבקשתך, עד כה בוצעו 91 נטילות זרע

מירב בן ארי: אני מניחה שמבחינת משרד הבריאות ואזרחים אין שינוי, נכון?     

טליה אלדר-גבע: אנחנו, כאמור, סופרים מה-7 לאוקטובר

טליה אלדר-גבע:  סך הכול היו 120 מקרים של הצלחה לשמר זרע, מתוכם 110 חיילים

טליה אלדר-גבע:  מתוכם, 82 לבקשת ההורים

מירב בן ארי: את יודעת כמה לבנות זוג?     

טליה אלדר-גבע: 28 מקרים

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת מיכל וולדיגר

מיכל מרים וולדיגר: הערה בעקבות הפתיח

מיכל מרים וולדיגר:  מירב, קודם כל, אני רוצה לומר בצורה חד משמעית שאני מאוד מעריכה את הדיונים שנעשים פה, מאוד מעריכה את העבודה שלך, את היסודיות, את הפנייה גם לרבנים וגם לאנשי המקצוע

מיכל מרים וולדיגר:  את שומעת את כולם

מיכל מרים וולדיגר:  על-כך תודתי ואני מאוד מעריכה את זה

מיכל מרים וולדיגר:       הצטרפתי לדיונים פה אחרי שחזרתי מסגנות במשרד האוצר

מיכל מרים וולדיגר:  נכנסתי באמצע אבל באמת מצאתי פה דיון פתוח ורחב

מיכל מרים וולדיגר:  הדיון לא התמקד רק בצד ההלכתי

מיכל מרים וולדיגר:  הוא התמקד בצדדים נוספים של מוסר, כי המוסר שלך הוא לא בהכרח המוסר שלי והראייה שלך היא לא בהכרח הראייה שלי

מיכל מרים וולדיגר:  המשפחות השכולות הן בראש מעייניי

מיכל מרים וולדיגר:  הן חשובות לי

מיכל מרים וולדיגר:  אני חושבת שהן חשובות לי לא פחות ממה שהן חשובות לך

מיכל מרים וולדיגר:  כשאנחנו אומרות משפחות שכולות זה כולל הורים, בני ובנות זוג ואת היתומים שנשארו

מיכל מרים וולדיגר:  זה כולל את כולם ואני רוצה להאמין שכולם נמצאים פה סביב השולחן, גם אם הם לא נמצאים פיזית

מיכל מרים וולדיגר:       זאת אומרת, האמירה שלך ליעל ולמיכל, שהן אלמנות, שאת מייצגת את המשפחות שהיו בשולחן פיזית יש כאן - - -      

מירב בן ארי: פעם ראשונה שהן באות, לא ראיתי אותן

מיכל מרים וולדיגר: רגע, רגע

מיכל מרים וולדיגר:  יש כאן מן הפסול, לדעתי

מיכל מרים וולדיגר:  הרצון שלך ושלי כמחוקקים הוא לייצג את כולם

מיכל מרים וולדיגר:  כולם נמצאים פה סביב השולחן, גם מי שלא נוכח פיזית

מיכל מרים וולדיגר:  זה לייצג גם את האינטרסים של ההורים השכולים, גם את האינטרסים של בני ובנות הזוג השכולים וגם את האינטרסים של הילדים העתידיים שאמורים להיוולד כתוצאה מהחוק

מיכל מרים וולדיגר:  כולם צריכים להיות פה על השולחן ואנחנו לא יכולים להתעלם מכולם, בין אם אלה יותר חזקים או פחות חזקים

מיכל מרים וולדיגר:  אני מתייחסת לכולם כי כולם חשובים לי

מיכל מרים וולדיגר:       אני רוצה לומר נקודה נוספת

מיכל מרים וולדיגר:  אמנם את בעלת ניסיון גדול משלי, אבל גם אני נמצאת פה לא מעט

מיכל מרים וולדיגר:  בעיניי החוק עוד לא מוכן במובן הזה כי יש כאן נקודות שהן לאו דווקא הלכתיות

מיכל מרים וולדיגר:  אני לא חושבת שזה נמצא בידי הרב הראשי, כבודו במקומו מונח, הוא מאוד חשוב

מיכל מרים וולדיגר:       מה שעומד אצלי, גם בצד ההלכתי, אבל גם בצד המוסרי והערכי, זה הסכמת הנפטר

מיכל מרים וולדיגר:  אני לא מדברת על העבר אלא מכאן ואילך

מיכל מרים וולדיגר:  ברגע שהחוק יחוקק מכאן ואילך, ההסכמה של הנפטר, בעיניי, היא משמעותית ומהותית

מיכל מרים וולדיגר:  האם אני מסכים לפני מותי שייוולד לי ילד לאחר מותי? כלומר, ישתמשו בזרע שלי אחרי שהסתלקתי מהעולם ויהיה לי ילד אחרי שאני לא אהיה פה

מיכל מרים וולדיגר:       אם הוא מסכים לכך, בעיניי החוק הזה עובר

מיכל מרים וולדיגר:  אין לי שום בעיה אם יש הסכמה

מירב בן ארי: הוא לא אישר

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מדברת על העבר, אני מדברת על העתיד

מירב בן ארי: אם הוא לא השאיר לבת הזוג שלו את הטופס

מיכל מרים וולדיגר: אני נותנת את הדוגמה

מירב בן ארי: זה האירוע, חברים

מיכל מרים וולדיגר: מאחר ואנחנו קובעים נורמה אני רוצה לתת דוגמה שנתתי כמה פעמים

מיכל מרים וולדיגר:  בואו ניקח צוואה

מיכל מרים וולדיגר:  בני זוג התחתנו ויש להם ילד בן שנה

מיכל מרים וולדיגר:  בעיניי, הם חייבים לעשות צוואה כי אם הם לא יעשו, מחצית הרכוש של הנפטר יעבור לילד בן השנה

מיכל מרים וולדיגר:  אם זה בית, לצורך העניין, האלמנה לא תוכל למכור אותו בקלות ולהתקדם עם חייה

מיכל מרים וולדיגר:  היא תצטרך לפנות לבית המשפט כי יש כאן קטין

מיכל מרים וולדיגר:  לכן אני ממליצה תמיד להורים צעירים כן לעשות צוואה

מיכל מרים וולדיגר:  זה מפחיד, הם צעירים, מה פתאום שהם יחשבו על מוות – הם צריכים לעשות

מיכל מרים וולדיגר:  אם לא עשו צוואה, הולכים על-פי החוק

מיכל מרים וולדיגר:  זה אומר, חלוקה כמו שאמרתי

מיכל מרים וולדיגר:       גם פה אני רוצה שייכנס לתודעה

מיכל מרים וולדיגר:  לא משנה אם בני הזוג הם חיילים או לא כי הרי החוק הזה גם מתייחס לאזרחים

מיכל מרים וולדיגר:  הם כן צריכים לשבת אחרי שהם מתחתנים ולומר: רגע, אנחנו רוצים ילד אחרי שאחד מאיתנו יילך? כן או לא? יגידו כן, מצוין

מיכל מרים וולדיגר:  הוא יחתום על טופס והוא יהיה כמו צוואה

מיכל מרים וולדיגר:  בעיניי, זה עניין מוסרי וערכי גם לבת הזוג כך שלא ישאיר אותה באיזה ערפל ולחץ והיא לא תוכל להתקדם בחיים ותצטרך להחליט אם היא כן תקצור או לא תקצור

מיכל מרים וולדיגר:  אנחנו צריכים לתת גם לה את הסופיות, כי אנחנו רוצים שהיא תתקדם בחיים, תתחתן ותוליד ילדים

מיכל מרים וולדיגר:  זה גם נכון לנפטר עצמו – רציתי או לא רציתי

מיכל מרים וולדיגר:        זה נכון גם לילד העתידי שיגדל יתום

מיכל מרים וולדיגר:  הרי אנחנו מדברים על זה שבעצם זה שימור ההמשכיות שלו ולכן הילד יידע שהיה לו אבא שרצה אותו למרות שהוא נפטר

מיכל מרים וולדיגר:  בעיניי זה חשוב גם לגדילתו של הילד

מירב בן ארי: אנחנו עוברים לחוק

מירב בן ארי:  אנחנו עוברים לטופס החדש

מירב בן ארי:  יש לכם את הנוסח של הטופס

מירב בן ארי:  אנחנו בכל מקרה נתכוונן על הטופס כי יהיה טופס חדש לאחר החוק

מירב בן ארי:       בבקשה, אפשר לקרוא אותו?     

יעל סלנט: עמוד 22 למטה, הנחיות לעניין נטילת זרע ושימוש בו לאחר הפטירה

יעל סלנט:       "הנחיות לשימוש בזרע ושימוש בו לאחר הפטירה     עליך להכין את ההנחיות בשלושה עותקים ולהפקיד עותק מהן אצל בת הזוג או ההורה שיוכל לפעול לפיהן במקרה של פטירה או למוסרן לגורם שיוכל למסור להם את ההנחיות מיידית במקרה של פטירה

יעל סלנט:      בחירה א' – התנגדות     התנגדות לשימוש בזרע לאחר הפטירה:     אני הח"מ ______________ מספר זהות ________________ מתנגד לשימוש בזרע שיינטל ממני לשם הולדה לאחר פטירתי (סמן בחירה זו ומלא את הפרטים לגביה רק אם אתה מתנגד לשימוש בזרעך לאחר הפטירה)

יעל סלנט: "     

מיכאל פואה: למה אין התנגדות לעצם נטילת הזרע?     

מירב בן ארי: לא להפריע, תמשיכי לקרוא

מירב בן ארי:  כל ההערות בסוף

יעל סלנט: "בחירה ב' – הבעת רצון     הבעת רצון לעניין נטילת זרע ושימוש בזרע לשם הולדה בידי מי שלא הפקיד זרע בבנק הזרע

יעל סלנט:      הנחיות אלה מאפשרות לך להביע את רצונך לעשות שימוש בזרע שיינטל ממך לאחר פטירתך לשם הולדת ילד

יעל סלנט:  אם אתה רוצה שבמקרה שלא יהיו לך ילדים, הוריך יוכלו לבקש נטילת זרע ממך לאחר פטירתך ולעשות, באישור בית המשפט, שימוש בזרע לשם הולדה אחרי מותך של ילד באמצעות אם עתידית שתלד את הילד ותגדל אותו, עליך לתת הנחיות מפורשות לכך בטופס זה

יעל סלנט:       אם לא תיתן הנחיות מפורשות בטופס זה, הוריך לא יוכלו לעשות שימוש בזרע;  מי שתהיה בת זוגך בעת הפטירה (אשתך או בת זוגך הקבועה)  תוכל לעשות שימוש בזרע לשם הולדה אחרי מותך אף אם לא תיתן הנחייה מפורשת לכך בטופס זה ואף אם יהיו לך ילדים בעת הפטירה

יעל סלנט:      ילד שייוולד משימוש בזרעך יירשם במרשם האוכלוסין כילדך והוא יישא  לפחות את שם המשפחה שלך

יעל סלנט:  ילד כאמור יהיה כשיר לפי דין לרשת אותך,  אם במועד לידתו טרם חולק העיזבון או שייוולד בתוך ארבע שנים לאחר הפטירה,  אלא אם כן תקבע אחרת בצוואה

יעל סלנט:      דע לך כי השימוש בזרע לשם הולדה לפי הנחייתך זו תלוי בין השאר בבקשת בת הזוג או ההורים ליטול את הזרע ובאפשרות הרפואית לבצע את הנטילה,  וכן ברצונה ובהסכמתה החופשית של אישה לעשות שימוש בזרע להולדת ילד,  ואם בהנחייתך זו אתה ממנה את ההורים שלך או אחד מהם לעשות שימוש בזרע –  רק אם אותו הורה יהיה מעוניין לעשות שימוש כאמור

יעל סלנט:      אני הח"מ ______________ מספר זהות ________________ נותן בזה     נותן בזה הנחיות בנושא שימוש בזרעי לאחר מותי:     אני מסכים כי יינטל ממני זרע לאחר מותי אם תהיה לכך היתכנות רפואית; ידוע לי כי לא ניתן להבטיח שיימצא זרע שניתן להשתמש בו לשם הולדה בהליך של נטילת זרע לאחר המוות, וכי נטילה כאמור כרוכה בדרך כלל בפעולה כירורגית ולעיתים גם בכריתה של האשך, ואני מסכים לביצועה

יעל סלנט:  אני רוצה שייעשה בזרע שימוש לאחר מותי לשם הולדת ילד, על ידי בת זוגי      (שם בת הזוג: ___________ ת

יעל סלנט: ז

יעל סלנט:  __________ טלפון_____________  כתובת דואר/ דואר אלקטרוני___________ (או בת הזוג שתהיה לי במועד פטירתי, שתהיה אימו של הילד ותגדל אותו)

יעל סלנט:       אני מסכים כי בת זוגי תוכל, אם יעלה צורך רפואי בכך,  לעשות שימוש בזרעי לאחר פטירתי גם להפריית ביצית מתרומת ביצית,  ובכלל זה מתרומת ביצית מחו"ל, ובלבד שהיא תישא את ההיריון

יעל סלנט:      ההורים שלי / אחד מההורים שלי כמפורט להלן,  שיתקשרו בהסכם עם אישה שתלד את הילד, תהיה אמו של הילד ותגדל אותו  ואני מבקש שיוכלו לעשות שימוש כאמור גם אם תהיה לי בת זוג בעת פטירתי,  ובלבד שהיא אינה מעוניינת לעשות בו שימוש בעצמה:"     כאן באים השמות של ההורים, ת"ז, טלפון וכתובת דואר אלקטרוני (י

יעל סלנט: ס)     "שם: ___________ ת

יעל סלנט: ז

יעל סלנט:  __________ טלפון_____________ כתובת דואר/ דואר אלקטרוני___________ – אם/אב; שם: ___________ ת

יעל סלנט: ז

יעל סלנט:  __________ טלפון_____________ כתובת דואר/ דואר אלקטרוני___________– אם/אב

יעל סלנט:      אישור אני מאשר כי אני נותן הנחיות אלו מרצוני החופשי ובדעה צלולה לאחר שהבנתי את משמעות ההנחיות ואת תוצאותיהן כפי שמפורטות בטופס זה

יעל סלנט:      תאריך: __________ שם:________________ חתימה: ___________"     יש אימות חתימה בידי עורך-דן עם מספר הרישיון, שהוא מאשר שהופיעו בפניו האדם שחתום על הטופס

יעל סלנט:  הוא זיהה אותו והוא חתם בפניו על ההנחיות בהסכמה חופשית ובהבינו את משמעות ההנחיות ואת תוצאותיהם וחתימה של העורך-דין עם תאריך ושם

יעל סלנט:  זה החלק של מי שנוטלים ממנו זרע לאחר מותו

יעל סלנט:  (י

יעל סלנט: ס)     אימות חתימה בידי עורך דין     אני הח"מ עורך דין/שופט ____________ מספר רישיון __________ מאשר כי ביום ______________ הופיע בפני מר ________________שזיהיתי אותו לפי מספר זהות _______________, והוא חתם בפניי על הנחיות אלו בהסכמה חופשית ובהבינו את משמעות ההנחיות ותוצאותיהן

יעל סלנט:  תאריך: __________ שם: ___________ מספר רישיון: __________ חתימה וחותמת: ___________

יעל סלנט: "         	החלק השני עוסק במי שהפקיד את הזרע לפני מותו – י

יעל סלנט: ס

יעל סלנט:       "חלק ב' הנחיות לעניין שימוש בזרע בידי מי שמפקיד זרע בבנק הזרע     בחירה א' –התנגדות     התנגדות לשימוש בזרע לאחר הפטירה:     אני הח"מ ______________ מספר זהות _______________ שהפקדתי זרע לשימושי בבנק זרע או במחלקה מוכרת, מודיע בזה כי אני מתנגד לשימוש בזרעי לשם הולדה לאחר מותי;     בחירה ב' – הבעת רצון     הבעת רצון לעניין שימוש בזרע לשם הולדה לאחר הפטירה למפקיד הזרע

יעל סלנט:      הנחיות אלה מאפשרות לך להביע את רצונך לעניין שימוש לאחר פטירתך בזרע שהפקדת בבנק הזרע או במחלקה המוכרת, לשם הולדת ילד

יעל סלנט:  אם אתה רוצה שבמקרה שלא יהיו לך ילדים הוריך יוכלו, באישור בית המשפט, לעשות שימוש בזרע לשם הולדה אחרי מותך של ילד באמצעות אם עתידית שתלד את הילד ותגדל אותו, עליך לתת הנחיות מפורשות לכך בטופס זה; אם לא תיתן הנחיות מפורשות בטופס זה, הוריך לא יוכלו לעשות שימוש בזרע; מי שתהיה בת זוגך בעת הפטירה (אשתך או בת זוגך הקבועה) תוכל לעשות שימוש בזרע לשם הולדה אחרי מותך אף אם לא תיתן הנחייה מפורשת לכך בטופס זה ואף אם יהיו לך ילדים בעת הפטירה

יעל סלנט:      ילד שייוולד משימוש בזרעך יירשם במרשם האוכלוסין כילדך והוא יישא לפחות את שם המשפחה שלך

יעל סלנט:  ילד כאמור יהיה כשיר לפי דין לרשת אותך, אם במועד לידתו טרם חולק העיזבון או שייוולד בתוך ארבע שנים לאחר הפטירה, אלא אם כן תקבע אחרת בצוואה

יעל סלנט:      דע לך כי השימוש בזרע לשם הולדה לפי הנחייתך זו תלוי בין השאר, ברצונה ובהסכמתה החופשית של אישה לעשות שימוש בזרע להולדת ילד, ואם בהנחייתך זו אתה ממנה את ההורים שלך או אחד מהם לעשות שימוש בזרע – רק אם אותו הורה יהיה מעוניין לעשות שימוש כאמור

יעל סלנט:      אני הח"מ ______________ מספר זהות ________________ נותן בזה         נותן הנחיות בנושא שימוש בזרעי לאחר מותי:     הפקדתי זרע לשימושי בבנק זרע או במחלקה מוכרת, ואני רוצה שייעשה בזרע שימוש לאחר מותי, לשם הולדת ילד, על ידי בת זוגי (שם בת הזוג: ___________ ת

יעל סלנט: ז

יעל סלנט:  __________ טלפון_____________ כתובת דואר/ דואר אלקטרוני___________  (או בת הזוג שתהיה לי במועד פטירתי, שתהיה אימו של הילד ותגדל אותו

יעל סלנט:       אני מסכים כי בת זוגי תוכל, אם יעלה צורך רפואי בכך, לעשות שימוש בזרעי לאחר פטירתי גם להפריית ביצית מתרומת ביצית, ובכלל זה מתרומת ביצית מחו"ל, ובלבד שהיא תישא את ההיריון

יעל סלנט:      ההורים שלי / אחד מההורים שלי כמפורט להלן,  שיתקשרו בהסכם עם אישה שתלד את הילד, תהיה אמו של הילד ותגדל אותו ואני מבקש שיוכלו לעשות שימוש כאמור גם אם תהיה לי בת זוג בעת פטירתי,  ובלבד שהיא אינה מעוניינת לעשות בו שימוש בעצמה:"     שם: ___________ ת

יעל סלנט: ז

יעל סלנט:  __________ טלפון_____________ כתובת דואר/ דואר אלקטרוני___________– אם/אב שם: ___________ ת

יעל סלנט: ז

יעל סלנט:  __________ טלפון_____________ כתובת דואר/ דואר אלקטרוני___________– אם/אב"     הוא מאשר שהוא נותן את ההנחיות מרצונו החופשי ובדעה צלולה – י

יעל סלנט: ס

יעל סלנט:      "אישור     "אני מאשר כי אני נותן הנחיות אלו מרצוני החופשי ובדעה צלולה לאחר שהבנתי את משמעות ההנחיות ואת תוצאותיהן כפי שמפורטות בטופס זה

יעל סלנט:  תאריך: __________ שם:________________ חתימה: ___________"     פה אישור החתימה הוא בפני מנהל בנק הזרע או המחלקה המוכרת, שם מופקד הזרע – י

יעל סלנט: ס

יעל סלנט:       "אישור חתימה בפני מנהל בנק הזרע או המחלקה המוכרת או רופא בהם הריני מאשר כי ביום _____ מר ________________ מספר זהות _______________, חתם בפניי על הנחיות אלו בהסכמה חופשית, לאחר שהסברתי לו את משמעות ההנחיות ותוצאותיהן

יעל סלנט:  תאריך: __________ שם: ___________ תפקיד: __________ חתימה וחותמת: ___________

יעל סלנט: "     

נעה בן שבת: דרך אגב, החתימה ואישור מנהל בנק הזרע, היה צריך לכתוב בסוף: כפי שמפורטות בטופס זה, אולי רק שם

נעה בן שבת:  מנהל בנק הזרע יאשר

מירב בן ארי: בסדר

מירב בן ארי:  כמו שאתם רואים, פישטנו את הטופס

מירב בן ארי:  הוא ברור, הוא מסביר במפורש מה הולך להיות, אם זה בת זוג או הורים אבל קיצרנו

מירב בן ארי:  אני שוב אגיד שכרגע אין מאגר שבו יהיו הטפסים

מירב בן ארי:  הטופס הזה יישאר אצל עורך-הדין או בבית אצל המשפחה או אצל בת הזוג

מירב בן ארי:       היו לנו פגישות עם צביקה האוזר

מירב בן ארי:  צביקה לא כאן אבל הוא איתי בקשר מתמיד ואני גם מתייעצת איתו על הכול

מירב בן ארי:  הוא נמצא בזום

מירב בן ארי:  אני מתייעצת איתו בהרבה דברים

מירב בן ארי:  צביקה הציע שאולי הוא יקים עמותה שלה יהיה את הקשר

מירב בן ארי:  הרבה פעמים מתחילים את החוק ואז לאט לאט מצטרפת עמותה

מירב בן ארי:  נהיה בקשר עם משרד הבריאות ונמצא לזה פתרון

מירב בן ארי:  לכן כרגע בכל מקרה אנחנו מתקדמים

מירב בן ארי:  לפחות יש את הטופס של ההסכמה

מירב בן ארי:  כמובן שזה רלוונטי לכאלה שחלילה יהיו אחרי החוק

מירב בן ארי:       נתחיל עם הערות של משרדי ממשלה

נעה בן שבת: יש לי הבהרה

נעה בן שבת:  אני רוצה לומר משהו על הפישוט של הטופס

נעה בן שבת:   חלק מהמורכבות של הטופס - - -      

מיכל מרים וולדיגר: אני לא רואה בזה פישוט, הוא ארוך

נעה בן שבת: הוא ארוך, אין מה לעשות

נעה בן שבת:  אי-אפשר שהטופס יהיה קצר כי הוא צריך למסור גם את המידע הרלוונטי כי זה נושא מורכב ויש בו הרבה זכויות ואנחנו כן רוצים שהוא יידע את הזכויות

נעה בן שבת:  יש כמה מקומות שבהם היתה בחירה

נעה בן שבת:  למשל, הנושא של תרומת ביציות מחו"ל

נעה בן שבת:  כיוון שעלתה פה טענה שיכול להיות שזה מורכב ואולי הוא לא רוצה

נעה בן שבת:       זאת היתה הערה שלך, חברת הכנסת וולדיגר

נעה בן שבת:  לכן דווקא היתה שם בחירה

נעה בן שבת:  האם גם כשתהיה בת זוג ההורים יוכלו לעשות שימוש? גם שם יש בחירה אם רוצים בזה

נעה בן שבת:       צריך לסמן את - - -      

מיכל מרים וולדיגר: מדובר על ילד בן 18, אם אנחנו מדברים על החיילים

מיכל מרים וולדיגר:  האם את חושבת שהוא מבין מה הכוונה ביציות מחו"ל ולא מחו"ל?      

נעה בן שבת: בואו נוריד את זה, זאת היתה בקשה שלך להוסיף את זה כי חשבת שיכול להיות שאותו אדם לא יסכים לתרומת ביציות מחו"ל כי אולי זה מאישה לא יהודייה

מיכל מרים וולדיגר: מה זה אני חשבתי? אני חושבת שהמדינה חשבה

מיכל מרים וולדיגר:  חברים, אתם הופכים את זה כאילו יש כאן איזה מאבק ביני לבין מירב או איזה משהו אישי

מיכל מרים וולדיגר:  אין דבר כזה

מיכל מרים וולדיגר:  אני מעריכה, מעריצה מאוד

מיכל מרים וולדיגר:  הרצון של כולנו פה סביב השולחן לעשות טוב

מירב בן ארי: את העלית את זה ולכן כתבנו

מירב בן ארי:  אין לי בעיה להוריד את זה

רחל כהן: למה להוריד?     

מיכל מרים וולדיגר: אני לא רוצה להוריד את זה

מירב בן ארי: שנייה

מירב בן ארי:  זאת לא שיחה בין מירב למיכל

מירב בן ארי:  אנחנו יושבים בדיון על הטופס

מירב בן ארי:  התקבלו הערות שהטופס ארוך מידי אז קיצרנו

מירב בן ארי:  חלק אמרו שהוא לא מסביר, אז הסברנו

מירב בן ארי:  היתה הערה שלך לגבי הביצית

מירב בן ארי:  אין ויכוח, זה מה שאמרת ולכן הוספתי

מירב בן ארי:  לי זה לא כזה משנה

מירב בן ארי:  את צודקת, אבל מכיוון שישבת והערת אז לקחנו את זה לתשומת ליבנו

מירב בן ארי:  אם את חושבת שזה יותר מידי, אפשר להוריד את זה

מיכל מרים וולדיגר: אני לא חושבת שזה יותר מידי

מיכל מרים וולדיגר:  הטופס ארוך, אבל אני משאירה את זה רגע בצד

מיכל מרים וולדיגר:  את נותנת לו את התשובה: "ובכלל זה תרומת ביצית מחו"ל"

נעה בן שבת: הוא יכול להגיד שהוא לא מעוניין

נעה בן שבת:  תיראו, אני חושבת שילדים בני 18 - - גם אם הוא חותם על זה בגיל 30, הוא צריך להגיע לעורך-דין ולחתום בפניו והוא יסביר לו

נעה בן שבת:  יש לך בחירה

נעה בן שבת:  אולי צריך להסביר שכל רובריקה כזאת מסמנת בחירה ואתה לא חייב לבחור בה

נעה בן שבת:  במקום אחד ציינו את זה ואולי צריך לציין את זה בעוד מקומות

נעה בן שבת:  הרעיון היה לפשט

נעה בן שבת:  לכן גם פיצלנו - - -      

רחל כהן: זה חייב להיות שהחייל מחליט

מיכל מרים וולדיגר: אני אגיד משפט אחד

מירב בן ארי: זה מה שאנחנו עושים

רחל כהן: בדיוק

רחל כהן:  רק היא מדברת ואין אחרים

מירב בן ארי: היא חברת כנסת

רחל כהן: אני רוצה לדעת באיזה שלב החייל מקבל את הטופס הזה?  באיזה שלב הוא מקבל את הטפסים?     

מירב בן ארי: אני אענה לך, בבקשה לנשום

מירב בן ארי:  לכולנו יש מטרה אחת

מירב בן ארי:  לטופס הזה יש שתי אופציות

מירב בן ארי:  באתר של מיט"ב כשהוא מתגייס יש לו לינק לטופס הזה שיושב במאגר הטפסים הממשלתי

מירב בן ארי:  יש מאגר טפסים ממשלתיים בגוגל

מירב בן ארי:  הוא יכול לחפש בגוגל: שימוש בזרע של נפטר וייכנס לאתר

מירב בן ארי:  זה לאו דווקא חייל, גם אזרח צעיר

רחל כהן: תהיה לו מודעות לזה?     

מירב בן ארי: אנחנו נעלה את המודעות

מירב בן ארי:  נפרסם והצבא ישלח מסרון לחייל ויגיד לו שיש לו אפשרות

מירב בן ארי:  נעשה, נעלה מודעות

מירב בן ארי:  אני מקווה שגם תיכנס עמותה שגם תעשה מודעות

מירב בן ארי:  הטופס הזה יישלח במסרון עם לינק לאתר, אזרחים יוכלו להיכנס באתר הטפסים ונעלה את המודעות

מירב בן ארי:       תיראי, יש הרבה זכויות לאזרחים שלא כולם יודעים עליהם

מירב בן ארי:  לאזרח יש גם אחריות

מירב בן ארי:  התהודה של החוק בתקשורת כבר יוצאת מודעות אצל אנשים

מירב בן ארי:  לכן יש אחריות גם של האזרח

מירב בן ארי:  עניתי לך על הכול?     אני אתן למיכל לסיים ואני רוצה לשמוע הערות של משרדי הממשלה על הטופס

מירב בן ארי:  אנחנו צריכים הערות מקצועיות כדי לסיים את הטופס הזה

מיכל מרים וולדיגר: הטופס הוא ארוך וכל מי שיחתום עליו, בין אם הוא חייל בן 18 ובין אם הוא אדם בן 42, הוא יצטרך שמישהו יסביר לו

מיכל מרים וולדיגר:  אני רק אומרת שבעיניי, הטופס היה יכול להתקצר לאין ערוך אם באמת יהיה מאגר ואם צביקה יצליח או לא

מיכל מרים וולדיגר:       בנוסף

מיכל מרים וולדיגר:  אני קוראת את התיקון שעשיתם בסעיף 3ג ובעצם אני לא צריכה את הטופס

נעה בן שבת: את מתכוונת לנושא הנטילה

נעה בן שבת:  3ג הוא שלב הנטילה והטופס מדבר על שימוש

מירב בן ארי: שימוש, תבדילי

נעה בן שבת: זה בתשובה להערה שנאמרה קודם, למה אין התנגדות לנטילה

נעה בן שבת:  למעשה חלק מהקיצור והחשיבה מחדש על הצורך בפישוט הטופס עלה מפני שאין באמת שני שלבים

נעה בן שבת:  אין טעם שאדם יגיד שהוא מסכים לנטילה בלי שיהיה שימוש ואני מסכים לשימוש - - -      

מיכל מרים וולדיגר: זה העניין המהותי

מיכל מרים וולדיגר:   מירב, את הזכרת את העניין ההלכתי

מיכל מרים וולדיגר:  הקטע הנפיץ ביותר היה בעניין הנטילה

מיכל מרים וולדיגר:  בעצם בסעיף 3ג אין שום עיגון להסכמה

מיכל מרים וולדיגר:  אני קוראת את מה שתיקנו, שבת הזוג לא צריכה, היא רק מביעה איזה רצון

מיכל מרים וולדיגר:  ההורים  לא צריכים

מיכל מרים וולדיגר:       שוב, אני רוצה להגיד רגע להורים

מיכל מרים וולדיגר:  הטופס צריך להיות, האם אני מסכים לנטילה או לא? אם אני לא מסכים נגמר האירוע

נעה בן שבת: נכון

אירית שחר: לכן אמרתי שצריך להיות טופס של מי שמתנגד

מירב בן ארי: אירית, שנייה

נעה בן שבת: אני אגיד למיכל

נעה בן שבת:   העניין של הנטילה לאחר שיוכרע תהיה לזה משמעות בתוך הטופס

נעה בן שבת: הנטילה לא תעשה לעצמה

נעה בן שבת:  הנטילה נעשית לצורך שימוש

נעה בן שבת:  בוודאי כשזה בא מצד אדם שנותן את הסכמתו

נעה בן שבת:  אין טעם שימסור הסכמה לנטילה בלי שימסור הסכמה לשימוש

נעה בן שבת:  הוא נותן הסכמה

נעה בן שבת:  הוא מבין, אבל הוא צריך לדעת את המורכבות הרפואית

נעה בן שבת:  לכן היה חשוב ומשרד הבריאות עמד על זה, שיהיה ברור שלא ניתן להבטיח שיימצא זרע,  שזה כרוך בפעולה כירורגית, לעיתים גם בכריתה של אשך

מירב בן ארי: כתוב, כתוב, הטופס ברור

נעה בן שבת: במיוחד בשביל הדבר הזה, הדברים נכתבו במפורש

מירב בן ארי: הטופס ברור והוא גם לא כזה ארוך

מירב בן ארי:  הוא דווקא מבין

מירב בן ארי:  הוא צריך להבין את ההשלכות

מירב בן ארי:       משרד המשפטים, יש לכם הערות על הטופס?     

מצדה מצלאוי: אני ממשרד המשפטים

מצדה מצלאוי:       נעה, לגבי הנוסח של הטופס הראשון

מצדה מצלאוי:  יש פה קצת בעיה בנוסח בגלל שרשום פה: אני מתנגד לשימוש בזרע שיינטל ממני לשם הולדה לאחר פטירתי

מצדה מצלאוי:  אם הוא מתנגד לא צריך ליטול ממנו

נעה בן שבת: נכון

מצדה מצלאוי: אם הוא מתנגד לנטילה – אני חושבת שזה מה שחברת הכנסת וולדיגר התכוונה

נעה בן שבת: אם אני מתנגד, זה אומר שאני גם מתנגד לנטילה

מצדה מצלאוי: אפשר פשוט לכתוב את זה בצורה - - -      

מיכאל פואה: צריך להיות כתוב התנגדות לנטילה

נעה בן שבת: אני רק אומרת - - -      

מיכאל פואה: בהתנגדות צריך לשנות את הנוסח, זה הכול

מירב בן ארי: שנייה, הבנו

מירב בן ארי:  עצרי רגע בבקשה

מירב בן ארי:  " אני החתום מטה, מספר זהות, מתנגד ליטול ממני את הזרע"

מיכאל פואה: גם בכותרת, מירב

נעה בן שבת: זה באותו טופס, באותה התנגדות והמשמעות היא שאני גם מתנגד לשימוש

מיכל מרים וולדיגר: אם אין נטילה, איזה שימוש יעשו? זה ברור

מיכאל פואה: הכותרת צריכה להיות: התנגדות לנטילת זרע

מירב בן ארי: רגע, הבנתי

מירב בן ארי:  אתה יודע שבסוף אני מבינה

מיכאל פואה: אני מסכים לגמרי

מירב בן ארי: אין טעם בכלל, כשהוא מתנגד, שיטלו ממנו זרע, נקודה

נעה בן שבת: אבל זאת לא נקודה

נעה בן שבת:  ברגע שלא יטלו ממנו – אם לא יטלו, גם לא יעשו שימוש

מיכל מרים וולדיגר: ברור, נעה

מיכל מרים וולדיגר:  איך יעשו שימוש?     

מירב בן ארי: הערה נכונה

מירב בן ארי:  נחתוך את זה בצורה ברורה

מירב בן ארי:  ברור שאם הוא לא רוצה שייטלו - - -      

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק מה שאמרתי

מיכל מרים וולדיגר:  תודה, מצדה, כנראה הייתי צריכה פרשנות

מיכאל פואה: יכול להיות מצב שייטלו בלי שידעו

מיכאל פואה:  לכן צריכים להיות שני התנאים, דהיינו, גם לא ייטלו ואם ייטלו שלא ישתמשו

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו רוצים שלא ייטלו

מיכל מרים וולדיגר:  אם הוא לא מסכים לא נוטלים

מיכאל פואה: יכול להיות שלא ימצאו את הטופס וכבר ייטלו לכן צריך את שני התנאים

מירב בן ארי: 	אם הוא אומר שהוא לא רוצה - - -      

רחל כהן: למה, הטופס הזה לא במאגר שלו?     

מירב בן ארי: רחל, בבקשה

מירב בן ארי:       משרד המשפטים, עוד הערות בבקשה

רחל כהן: אין בתיק שלו? אין במסמכים שלו? הצבא חייב לשמור את זה

מירב בן ארי: רחל, זה מפריע לי

רחל כהן: מירב, באמת סליחה ומחילה אבל יש משהו שאני ממש לא מבינה

רחל כהן:  אני רוצה לדעת אם הטפסים יהיו במאגר של הצבא? האם הצבא יודע? יש איזה סימן?     

מירב בן ארי: אמרתי לך לפני דקה

מירב בן ארי:  אני יודעת בדיוק מה הצבא עושה כי סיכמנו את זה

מירב בן ארי:  הצבא שולח את ההודעה למלש"ב, לאותו בחור שמתגייס, עם הפנייה לטופס

מירב בן ארי:  מהרגע שהוא לוקח את הטופס זה באחריותו לכתוב

רחל כהן: הצבא לא יידע אם כן או לא?     

מירב בן ארי: לא, לא

מירב בן ארי:  הוא לא אחראי

מירב בן ארי:  מהרגע שהורדנו את הטופס אותו החייל ממלא

אירית שחר: רחל, הצבא מתנער מכל הסיפור

רחל כהן: אני יודעת, זה לא בסדר

רחל כהן:  מירב, חיים שלי

רחל כהן:  שלוש שנים החייל הוא רכוש של הצבא

רחל כהן:  הבנתם?     

שחר: רק כשהוא חי

רחל כהן: רק כשהוא חי

רחל כהן:  ברגע שהוא מת למה אתם עוזבים אותו?     

מירב בן ארי: די

מירב בן ארי:  אני מתחננת

מירב בן ארי:  את רוצה חוק?     

רחל כהן: מירב, אני מבינה אותך שאת רוצה כמה שיותר ללכת אחרי החוק ולעשות את זה

רחל כהן:  אני מאוד מעריכה אותם

רחל כהן:  את היחידה בשבילי וחברת הכנסת שטרית, שבאמת הרמתם את הכפפה

מירב בן ארי: רחל, הכול בסדר

מירב בן ארי:  חבל לבזבז את הזמן

רחל כהן: לא, לא, זה לא בסדר

מירב בן ארי: אני יודעת מה את חושבת

רחל כהן: כולם יושבים פה

רחל כהן:  באמת יש לי כבוד לכולם ואני לא מאחלת לאף אחד, אבל חלק גדול לא יודע מה זה אבדן בכלל

רחל כהן:  הם יושבים ומדברים כאילו יש איזו בובה מולכם ואתם עם הבובה מסתכלים

רחל כהן:  לא מפעילים את הנפש שלכם

רחל כהן:  תפעילו את הנפש

מירב בן ארי: רחל, בבקשה

מירב בן ארי:  הרבה זמן לא היית בדיונים

רחל כהן: לא, שבועיים הייתי חולה

מירב בן ארי: חסרונך הורגש, זה קודם כל שתדעי

מירב בן ארי:  יש כאן משפחות שכולות שמחכות

רחל כהן: את רוצה להגיד לי?     

מירב בן ארי: אז רחל, די, תני לי להתקדם עם הטופס

רחל כהן: מה די, חיים שלי? שלוש שנים החייל הוא רכוש של הצבא אז פתאום כשהוא נפטר אתם מוציאים אותו?     

מירב בן ארי: אני לא מוציאה אותו

מירב בן ארי:  הצבא ייתן באמת את הדרך לחיילים למלא את הטופס

רחל כהן: נכון, אבל מה הבעיה שבצבא ישימו וי ואיקס?     

מירב בן ארי: בבקשה חכי

מירב בן ארי:  תני לי שנייה להבין

מירב בן ארי:  האם יש לכם עוד הערות על הטופס?     מה קורה היום? לא חייבים לעשות את החוק וזהו

מירב בן ארי:  די, מספיק

רחל כהן: שכל אחד ישים את הילדים שלנו מול העיניים שלו

מירב בן ארי: די, רחל

יעל שבח: אנחנו מארגון אלמנות ויתומי צה"ל

מירב בן ארי: רק מצדה ממשרד המשפטים

יעל שבח: אפשר להעיר הערות על הטופס?     

מירב בן ארי: מי זה מדבר? לא, אי-אפשר

מצדה מצלאוי: אין לנו הערות לנוסח

מצדה מצלאוי:  אני רק רוצה להגיד שהטופס נראה הרבה יותר טוב

מצדה מצלאוי:  אני רוצה להודות לנעה ויעל כי הן עשו עבודה מאוד משמעותית וקיצרו את הטופס

מצדה מצלאוי:  אני חושבת שהיום הם מאוזנים ונותנים את המידע מצד אחד ומצד שני, גם מנוסחים בצורה שאפשר להבין

מצדה מצלאוי:  אני חושבת שבסך-הכול אפשר להיות רגועים לגבי הטפסים, לפחות בקריאה הראשונה

מירב בן ארי: יופי

מירב בן ארי:  משרד הרווחה, יש לכם הערות על הטופס? משרד הביטחון יש לכם הערות על הטופס? הסיוע המשפטי, בבקשה

מירב בן ארי:  משרד הבריאות, יש לכם הערות לטופס?     

טל פוקס: דברים שאפשר להוסיף אחרי קריאה ראשונה

מירב בן ארי: תודה רבה שמישהו מקל קצת

נעה בן שבת: נכון

קריאה: אני מצטרף לדברים שמצדה אמרה על הטופס

קריאה:  הוא הרבה יותר פשוט והרבה יותר מובן

קריאה:  אני מסתכל על זה בראייה של האנשים שאנחנו נייצג ואיך הם ימלאו את הטופס

קריאה:       קודם כל, למה בפני שופט? הרי אנחנו לא הסדרנו את הנושא

קריאה:  אלא אם כן אתם מתקנים

מירב בן ארי: זה לא רלוונטי

מירב בן ארי:  הערה חשובה, לא רלוונטי

דניאל עטר: דבר שני

דניאל עטר:  אני רוצה להבין

דניאל עטר:  הרי אם ממילא אנחנו מיידעים את החייל שאם הוא לא יכתוב כלום, האלמנה תוכל להשתמש בזה

דניאל עטר:  אז בשביל מה יש את הטופס שהוא נותן לאלמנה ממילא?     ברירת המחדל היא, שאם אתה לא תעשה כלום או לא תכתוב, אז האלמנה תוכל להשתמש בזרע, זה מה שאנחנו כותבים

דניאל עטר:  אז למה בטופס כתוב: אני מאפשר לאלמנה?     זה יבלבל אותו

דניאל עטר:  הוא יגיד: הרגע כתבתם לי שאם לא משתמשים היא יכולה להשתמש ואחרי זה אתם אומרים שאני בכל זאת צריך לתת להם הסמכה, אז מה ההיגיון?     

נעה בן שבת: אני חושבת שהדבר הזה מאפשר לו להביע

נעה בן שבת:  המטרה של הטופס הזה היא לתת לו להביע את רצונו

מיכל מרים וולדיגר: אבל הוא כל-כך צודק

מיכל מרים וולדיגר:  אם כותבים בחוק שבלי הסכמה אי-אפשר, אז את צודקת, את הטופס צריך למלא כמו שהוא

מיכל מרים וולדיגר:  אבל אם את נותנת לאלמנה בכל מקרה אפשרות לעשות את זה - - -      

מירב בן ארי: נתנו לה פתח לבית המשפט

נעה בן שבת: בן אדם אומר: אומרים לי תביע את רצונך ויכול להיות שאתה אומר לא מוחלט

נעה בן שבת:  יכול להיות שאתה אומר רק בת הזוג

נעה בן שבת:  יכול להיות שאני אגיד רק בת הזוג ולא ההורים

נעה בן שבת:  למה שאני אעדיף שהוא לא ימלא טופס ולא יגיד שהוא רצה? הטופס גם מאותת למשפחה משהו

מירב בן ארי: רגע נעה

מירב בן ארי:  אם הוא לא רצה והוא התנגד, אני לא מוכן ליטול את הזרע, נגמר האירוע

דניאל עטר: הוא לא נגמר כי זה לא תלוי בו

דניאל עטר:  זה הופקד אצל בת הזוג, זה לא תלוי בו

מירב בן ארי: החוק ייתן פתח לבת זוג למקרה שאין טופס או שהוא הביע התנגדות, לצורך העניין

מירב בן ארי:  אבל כן, אנחנו רוצים לתת פתח לבית המשפט, שבעצם הוא יוכל לתת לה אפשרות אם אין טופס והוא לא הביע התנגדות

אירית שחר: נכון, זה חשוב

אירית שחר:  אם נשארת אלמנה עם ילד אחד והיא רוצה עוד ילד מבעלה

מירב בן ארי: ברור, זה האירוע עכשיו

אירית שחר: זה חשוב מאוד

מירב בן ארי: הבנת דניאל?     

דניאל עטר: הבנתי שזה לתת לגיטימציה לרצון שלו

דניאל עטר:  אני פשוט מסתכל על זה בראייה, אם יבואו אלי ויכול שיגיעו אלי

דניאל עטר:  אומרים לי שאם אני לא אומר כלום אז זאת האלמנה

דניאל עטר:  אז בשביל מה אני צריך פטור כשממילא האלמנה יכולה

נעה בן שבת: אולי הוא רוצה להגיד במפורש: אני רוצה את בת זוגי ולנקוב בשמה

נעה בן שבת:  זאת לא רק בת זוג שתהיה בעת פטירתי

נעה בן שבת:  זה חלק מהבעת הרצון שלו

נעה בן שבת:  יכול להיות שהוא יגיד כן או לא הורים ויכול להיות שהוא יגיד גם בת הזוג וגם ההורים

נעה בן שבת:  יכול להיות שהיא תעשה שימוש ואם היא לא מעוניינת ההורים יעשו שימוש

שחר: אני חושבת שיש פה התקדמות עצומה וכדאי שנמשיך

מירב בן ארי: רגע, אשר

רחל כהן: אבל אשר, אנחנו תקועים במקום אחד

רחל כהן:  מה עם הצבא?     

מירב בן ארי: בבקשה, ארגון האלמנות ויתומי צה"ל

שחר: בצבא נטפל בהמשך

שחר:  קודם כל, בואו נביא ילדים

רחל כהן: אבוד הצבא, עזבי

שחר: שום דבר לא אבוד

מיכל קסטן קידר: אם אפשר, שגם לאלמנות תהיה מילה

מירב בן ארי: עכשיו אני נותנת

מירב בן ארי:  קודם משרדי ממשלה

מירב בן ארי:  אתן יחד? גם את רצית לדבר

מיכל קסטן קידר: יש לי גם הערות ספציפיות לגבי הטופס

מירב בן ארי: רק על הטופס עכשיו

מירב בן ארי:  תציגי את עצמך, בבקשה

מיכל קסטן קידר: אני אלמנתו של דולב קידר שנהרג ב"צוק איתן"

מירב בן ארי: אני לא רואה טוב, אז עכשיו אני יודעת מי את

מירב בן ארי:  בבקשה, מיכל

מיכל קסטן קידר: סגן אלוף דולב קידר, תודה

מיכל קסטן קידר:       הערות של ארגון אלמנות ויתומי צה"ל לגבי הטופס הן, שהטופס מציג ארבע אפשרויות: התנגדות לשימוש בזרע; שימוש בזרע על-ידי מי שתהיה בת הזוג במועד הפטירה; מינוי הוריו של הנפטר להחליט על שימוש בזרע כל עוד לא היתה בת זוג; למנות את ההורים להחליט גם אם יש בת זוג במועד הפטירה

מירב בן ארי: לא, זה לא ככה

נעה בן שבת: יש את האפשרות באחת הרובריקות להגיד, שההנחיה הזאת תהיה, או המינוי הזה יחול, גם אם יש בת זוג בעת הפטירה

יעל שבח: שההורים יוכלו לקבל החלטה גם אם בת הזוג מחליטה אחרת

נעה בן שבת: נכון

מירב בן ארי: מה זאת אומרת?     

יעל שבח: אם בת הזוג מתנגדת, מותר להורים לקבל החלטה

מירב בן ארי: רק אם היא מתנגדת

מירב בן ארי:  שנייה, קודם כל בת הזוג מחליטה

מירב בן ארי:  אם היא מתנגדת? זה האירוע עכשיו?     

מיכל קסטן קידר: כן

מירב בן ארי: מתנגדת שההורים יעשו שימוש

נעה בן שבת: למעשה, הטופס לא מאפשר לה להתנגד כרגע אלא הוא אומר רק אם היא לא מעוניינת לעשות בעצמה

נעה בן שבת:  לה יש את הקדימות

מיכל קסטן קידר: נכון

מיכל קסטן קידר:       אנחנו חושבים שארבע האפשרויות האלה לא מספיק ברורות ובעיקר שדברי ההסבר - - -      

מירב בן ארי: איזה דברי הסבר?     

מיכל קסטן קידר: 	ההסבר למפקיד הזרע

מיכל קסטן קידר:  "הנחיותינו מאפשרות לך להביע את רצונך" וכדומה

מיכל קסטן קידר:       	הן מתמקדות ומנמקות בעיקר את אפשרויות 3 ו-4 וכך נוצרת הכוונה בלתי מכוונת של נותן ההנחיות

נעה בן שבת: מה היית מציעה שיהיה?     

מירב בן ארי: מה את מציעה?     

מיכל קסטן קידר: קודם כל, את ההסבר שהילד שייוולד, אחרי זה את ה"דע לך" ורק אחר-כך, אם אתה רוצה "במקרה ש"

מירב בן ארי: מיכל ויעל שבח

מירב בן ארי:  קודם כל, ברוכות הבאות

מירב בן ארי:  את האירוע הזה אנחנו מגלגלים כבר שלושה חודשים כמעט כל שבוע

מירב בן ארי:  בואו נעשה דבר כזה: אני אשב איתכן בנפרד יחד עם צוות הוועדה

מירב בן ארי:  אי-אפשר, אני מתנצלת

מירב בן ארי:  אם יש הערות, כמובן נוציא אבל לגבי הטופס עצמו בואו נשב בנפרד ונדבר

מירב בן ארי:       ככה עכשיו לבוא – אנחנו כבר ממש בשלבי הסיום

מירב בן ארי:  אני לא אומרת שאני לא אקבל את ההערות

מירב בן ארי:  אני מוכנה לשבת איתכן ולראות מה אפשר להכניס

יעל שבח: אני רוצה רק להעיר

מירב בן ארי: את יכולה להגיד מה שאת רוצה

יעל שבח: זאת כנראה גם פדיחה שלי

יעל שבח:  זאת שאלה שהיתה צריכה לעלות פה

יעל שבח:  איך יתכן שהדיון הזה מתקיים כשלא יושבת פה אלמנות?     

מירב בן ארי: זאת לא אחריות שלי - - -      

אירית שחר: הביקורת היא לא אליך

מירב בן ארי: המשפחות השכולות מגיעות כל שבוע מצפון ומדרום

מירב בן ארי:  והוזמנתם כל הזמן

רחל כהן: אבל רגע, מה קשור לאלמנות?     

אירית שחר: אבל האלמנות מקבלות באופן אוטומטי את הזכות להחליט אם כן לא

רחל כהן: כן או לא

רחל כהן:  מה הם עושות פה? יש להן את הזכויות משלהן שזה הרבה יותר מסודר

מירב בן ארי: רגע, שנייה

אירית שחר: אני לא מתווכחת

אירית שחר:  בשנים שעברו, כשאני בתוך אימא הייתי צריכה לקבל איזה אות משמים ולקבל את הזרע של הבן שלי כי צה"ל לא אמר לי שיש לי את האפשרות – וזה קרה

אירית שחר:  אם היתה לו אלמנה היו באים אליה והיו אומרים לה שיש לה אפשרות - - -      

יעל שבח: אבל לא אמרתי שום דבר כזה

רחל כהן: אירית, ממי, החוק שלהם מסודר

רחל כהן:  אני לא מבינה מה אתם עושים, אתם מסודרים לגמרי

אירית שחר: האלמנות מסודרות לגמרי

מיכל מרים וולדיגר: למה לתקוף אותן?     

רחל כהן: למה אתן באות לכאן? זה של משפחות שכולות, של חללים, לא נשואים

מיכל מרים וולדיגר: לא, יקירה אבל החוק חל גם על נשואים

מיכל מרים וולדיגר:  למה להתקיף אחד את השני

מירב בן ארי: רחל, בבקשה

מירב בן ארי:  הדבר האחרון שחסר לי זה שאלמנות יהיו עכשיו בוויכוחים עם ההורים

רחל כהן: זה מה שאני לא מבינה

מירב בן ארי: ממש לא

רחל כהן: האלמנות יכולות להביא כמה ילדים שהן רוצות והן יכולות להקפיא זרע

מירב בן ארי: שנייה

מירב בן ארי:  לא

רחל כהן: אין ויכוח, הן מועדפות

מירב בן ארי: סליחה, די, די

מירב בן ארי:  יש כאן אנשים שיושבים פה כל שבוע, כל שבוע

מירב בן ארי:  מביאים את ההערות, קשובים לשינוי בנוסחים

מירב בן ארי:  סליחה, אני לא פותחת עכשיו את כל החוק, ממש לא

רחל כהן: בדיוק

מירב בן ארי: לפני הכול ולמען הסר ספק

מירב בן ארי:  אמרתי את זה לאורך כל הדיונים, הראשונה שמחליטה מה יקרה ומה יהיה זאת האלמנה

מיכל קסטן קידר: אם אפשר, בבקשה

מירב בן ארי: לא, אני מתנצלת

מירב בן ארי:  אני אתן לכן שנייה

מירב בן ארי:  אני רק רוצה להגיד לכן משהו ואז תדברו

מירב בן ארי:  אני לא נכנסת עכשיו להערות שלכן על החוק, ממש לא, על זה הבטחתי שנשב

מירב בן ארי:  מכיוון שמגיע לכן הכול, אני אשב איתכן אבל אי-אפשר עכשיו לפתוח את כל האירוע מחדש

מירב בן ארי:       גם כשלא הייתן כאן פיזית בחדר, הזכות של האלמנות תמיד תמיד נשמרה

מירב בן ארי:  בבקשה הערה ואחרי זה אנחנו חוזרים לטופס

מיכל קסטן קידר: זה ייקח כמה דקות

מיכל קסטן קידר:  קודם כל, תודה לוועדה

מיכל קסטן קידר:  סליחה, כשאני מדברת אני תמיד בוכה, זה תמיד וזה לא מעיד על שום דבר, חוץ מזה שאני לא יודעת לדבר בלי לבכות

מיכל קסטן קידר:       תודה רבה לוועדה שנותנת לנו להגיע למרות שאנחנו באמת מצטרפים בשלב מאוד מאוחר

מיכל קסטן קידר:  אני רק אציין שהיינו הרבה פחות ערות להתקדמות של החוק הזה

מיכל קסטן קידר:  הורים באופן טבעי מלווים אותו כי הוא מאוד מאוד נוגע להם ודחוף להם

מיכל קסטן קידר:  אני נהייתי מודעת לחוק, לדיונים ולסעיפים מבעיות שהתחילו לצוץ בשטח

מיכל קסטן קידר:  שמעתי מאלמנות צעירות שמתחילות לקבל ריקושטים ולחצים

מיכל קסטן קידר:  לכן הבנתי שאני צריכה להגיע לפה

מיכל קסטן קידר:       אני יודעת, צפיתי בכל הדיונים שהיו

מיכל קסטן קידר:  אני יודעת בדיוק איזה שינויים נעשו

מיכל קסטן קידר:  אני גם יודעת מי הכניס כל שינוי לטובת האלמנות ואני מודה על זה

מיכל קסטן קידר:  אבל יש דברים שרק אלמנה יכולה לדעת שהחוק הזה פוגע בה

מיכל קסטן קידר:  גם אם אתם חושבים שאתם הולכים לקראת האלמנה, לא תמיד אתם באמת הולכים לקראת האלמנה

מיכל קסטן קידר:       אני יודעת שההורים קיבלו פה הרבה מקום להגיד קריאה אישית

מיכל קסטן קידר:  גם אם לא ניגע כרגע בכל הסעיפים, אני מבקשת לעשות את זה

מיכל קסטן קידר:       שוב, שמי מיכל קסטן קידר ואני אלמנתו של סגן אלוף דולב קידר שנהרג ב"צוק איתן"

מיכל קסטן קידר:  לפני כמה  שנים הבת שלי שמעה דיבורים על גלגול קודם של החוק הזה והתגובה המיידית שלה היתה: אוי ואבוי אימא, הם הולכים להוליד יתום

מיכל קסטן קידר:  אני הבטחתי לה אז שבמידה והחוק באמת יגיע לכנסת, אני אגיע להשמיע גם את קולה

רחל כהן: הבנת?     

מיכל קסטן קידר: גם אני וגם יעל - - -      

רחל כהן: אני קולטת יותר מהר

מיכל קסטן קידר: אם אפשר לדבר

מירב בן ארי: רחל, די

מירב בן ארי:  תני לה לדבר, בבקשה

רחל כהן: לא, אני מבינה מה היא רוצה להגיד- - -      

מירב בן ארי: די, נשמה, אני פונה אל הלב שלך

רחל כהן: כבר יש לה יתומים

יעל שבח: איזה זכות, יש לה יתומים

יעל שבח:  זה לא כזה דבר טוב, את יודעת

יעל שבח:  זה בדיוק מה שהיא באה לומר

רחל כהן: יותר גרוע אם שכולה, תאמיני לי

מיכל מרים וולדיגר: חס וחלילה, אל תריבו למי כואב יותר

יעל שבח: לא קיבלתי בזכות את היתומים שלי

מיכל קסטן קידר: אנחנו לא נעשה כאן תחרות מה יותר כואב ובטח - - -      

רחל כהן: - - -     

רחל כהן: אל תגידי - - -      

מיכל מרים וולדיגר: אבל מותר לה להגיד? למה שלא תגיד? רחל, מותר לה להגיד כמו שלך מותר

רחל כהן: - -  כל המלחמות הקודמות

מיכל קסטן קידר: רחל, מותר לי לדבר?     

רחל כהן: היא חתומה מה נכנסת בפנים? בחייכם, די

רחל כהן:  בכוונה משרד הביטחון הביאו אותם בשביל להרוס

מירב בן ארי: לא, לא, רחל, די, באמת

מירב בן ארי:  את יודעת שאני תמיד נותנת - - -      

רחל כהן: אני יודעת שאת נשמה טובה אבל - - -      

מירב בן ארי: שנייה, בואי נכבד

אירית שחר: תסתכלי לכל ההורים השכולים - - -      

מירב בן ארי: די, מה קורה? מה קורה?     

מיכאל פואה: זאת חוצפה מה שאמרת, חוצפה

מיכל קסטן קידר: אפשר בבקשה לדבר?     

מירב בן ארי: רק מיכל

מיכל קסטן קידר: לא באנו לעשות בלגאן, לא באנו לעשות ריבים

מירב בן ארי: מיכל, את עכשיו בזכות דיבור

מירב בן ארי:  אני הבטחתי ליעל מרגע שהיא נכנסה שאתן תדברו ואני אשמור על הזכות שלכן לדבר

מיכל קסטן קידר: גם אני וגם יעל נמצאות פה בשני תפקידים, גם כאימהות ליתומים וגם לדבר את קולן של האלמנות ובנות הזוג השכולות

מיכל קסטן קידר:       אני יודעת שמאוד נזהרתם והחוק מאוד מנסה לשמור על הזכויות של האלמנות אבל הוא פוגע פגיעה מאוד קשה באלמנות בכמה סעיפים שבו

מירב בן ארי: תני לי דוגמה

מירב בן ארי:  אני מקשיבה לכן לחלוטין

מירב בן ארי:  תני לי דוגמה איפה אתן רואות פגיעה

מיכל קסטן קידר: אני מדברת על סעיף 29

מיכל קסטן קידר:  האמת שזה מופיע גם בסעיף 9 אבל בסעיף 9 ב' או 2 זה מגובה בהנחיות בכתב של אותו ילד זב חוטם בן ה-18 שאומר שהוא רוצה – אוקי, יש כאן איזה איזון

מיכל קסטן קידר:       בסעיף 29 בהוראת המעבר החוק בעצם מייצר שתי אפשרויות: או שהאלמנה רוצה להשתמש בזרע

מיכל קסטן קידר:  כן, זה נכון, היא קיבלה את הקדימות

מיכל קסטן קידר:  או, שהאלמנה לא רוצה להשתמש בזרע אבל אז ההורים ישתמשו בזרע

מיכל קסטן קידר:       זאת אומרת, את אומרת לאלמנה צעירה בת 22 או בת 21, שהרגע נפל עליה כל עולמה, או שאת עכשיו תולידי ותגדלי יתום ותפגעי לעצמך גם באפשרויות השיקום, או שאת תדעי שאישה אחרת עושה עכשיו ילד עם הבעל שלך

מיכל קסטן קידר:  יסתובב בעולם ילד של בעלך המת, שהוא לא ממך

מיכל קסטן קידר:       אני יודעת שזה קשה עכשיו לבוא ולהגיד להורים שלא יהיה ילד

מיכל קסטן קידר:  למרות שהיא לא רוצה לעשות ילד, היא גם לא רוצה שאתם תעשו ילד

מיכל קסטן קידר:  אבל הוא בעלה

מיכל קסטן קידר:  הוא בעלי, הוא בחר בי להקים איתו משפחה

מיכל קסטן קידר:  גם העולם שלי נקרע

מיכל קסטן קידר:  גם הרצפה שלי קרסה, גם אני צריכה להתחיל להשתקם ולמצוא את מקומי בעולם

מיכל קסטן קידר:  זה קשה גם כך

מיכל קסטן קידר:  לעשות את זה תוך כדי זה שאני יודעת - - -      

מירב בן ארי: מה את בעצם רוצה שיהיה? שלאלמנה תהיה זכות וטו על האירוע?     

מיכל מרים וולדיגר: לנפטר תהיה זכות וטו

מירב בן ארי: סליחה, אל תפריעו לי

מירב בן ארי:  אני מדברת עכשיו עם האלמנות

מירב בן ארי:  אתם דיברתם מלא

מירב בן ארי:       מה את רוצה? שתהיה להן זכות וטו? שהיא תגיד רק דרכי? אני באמת מנסה להבין

מירב בן ארי:  תרגישו בנוח

מיכל קסטן קידר: אני רוצה שבסעיף 29 יהיה סייג שאומר שיש לה זכות עמידה בבית משפט להתנגד

מירב בן ארי: אבל זה בחוק

רחל כהן: להתנגד למה? לא הבנתי

אירית שחר: אלמנה בת 22 – יש לבן שלי אלמנה

אירית שחר:  יש לבן שלי אלמנה והיא לא רצתה אבל היא לא עמדה בדרכי

אירית שחר:  להיפך, היא תומכת ומחזיקה לי את היד

יעל שבח: אבל זה לא כל המקרים

אירית שחר: אלמנה בת 22 לא תקבע אם ילד ילך לעולמו ערירי ולא ישאיר אחריו זכר

אירית שחר:  אני מאוד מצטערת, להורים יש קדימות

אירית שחר:  עם כל הכבוד שהוא בחר בך, ההורים גידלו, הניקו, לא ישנו בלילות

אירית שחר:  אני לא מבינה את זה

מיכל מרים וולדיגר: לכן חוזרים להסכמה

מיכל מרים וולדיגר:  לכן הנפטר הוא זה שקובע

אירית שחר: היא לא תקבע שהילד ילך ערירי מהעולם      

מיכל מרים וולדיגר: לכן צריך הסכמה והנפטר קובע

מיכל מרים וולדיגר:  תסכימו איתו האלמנות

מיכל מרים וולדיגר:  האלמנות, מה אתן אומרות?     

מירב בן ארי: רגע, שנייה

מירב בן ארי:  זה מפריע לי

אירית שחר: חבל מאוד שאנחנו מתווכחים עם אלמנות

אירית שחר:  האלמנה של הבן שלי יקרה לי מאוד

מירב בן ארי: שנייה

מירב בן ארי:  מיכל ויעל, הרי אחרי החוק אמור להיות טופס

מירב בן ארי:  שנייה, אני רוצה לפשט את האירוע כדי שתבינו אותי

מירב בן ארי:  אמור להיות טופס שבו הוא יגיד שהוא מתנגד ואז נגמר האירוע

מירב בן ארי:  או שהוא אומר בטופס שהוא מוכן

מירב בן ארי:  כתבנו שחור על גבי לבן, אם יש לי בת זוג או הורים

מירב בן ארי:  כתוב את זה

יעל שבח: אבל את נותנת את הקדימות ואת לא מבינה שהחוק עצמו - - -      

מירב בן ארי: אני נותנת קדימות לבת הזוג

מירב בן ארי:  מה לא הבנת?     

יעל שבח: הוא לא מדייק

מירב בן ארי: אבל דייקנו בטופס

יעל שבח: שנייה

יעל שבח:  בסופו של דבר הוא לא נותן זכות וטו

יעל שבח:  זה לא בדיוק זכות וטו, זה יותר את האפשרות של האלמנה לעמוד על שלה ולהתנגד

מירב בן ארי: עד 5 שנים נתתי לה להתנגד

מירב בן ארי:  תגידו, לא קראתם את החוק?     

מיכאל פואה: אבל אז היא צריכה לעמוד מול ההורים

יעל שבח: אבל אז מה? היא מתנגדת מול ההורים

יעל שבח:  את באמת חושבת שזה מה שצריך להיות?     

רחל כהן: נכון, שלא תתנגד מול ההורים, חרב עליהם עולמם

מירב בן ארי: שנייה, רגע

מירב בן ארי:  יש לה 5 שנים?     

מיכאל פואה: אבל את מעמידה אותה מול ההורים

מירב בן ארי: מה זאת אומרת מעמידה? יש פה הורים - - -      

מיכאל פואה: היא עכשיו הסיכוי היחיד מול ההורים

מיכאל פואה:  את יודעת איזה לחץ זה? את מבינה מה את עושה?     

מירב בן ארי: אבל יש לי טופס

מיכאל פואה: אבל מה זה טופס? אם הוא לא חתם אז היחידה שיכולה לאפשר את זה ואת מעמידה את ההורים מולה

מיכאל פואה:  היא לא רוצה - - -      

מירב בן ארי: מה זאת אומרת? הם בכל מקרה מולה

מירב בן ארי:  הם מתנגדים להורים?     

יעל שבח: זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לשנות

מיכאל פואה: לא, אם יש הסכמה מראש, ההורים לא מולה

מירב בן ארי: אבל אין הסכמה

מיכל מרים וולדיגר: כשאין הסכמה אז אין הסכמה

מיכאל פואה: כשאין הסכמה, את מעמידה את ההורים מול האלמנה, זה הכול

יעל שבח: הרעיון הוא שצריכה להיות הסכמה מראש

יעל שבח:  אני מסכימה למה שהוא אומר

יעל שבח:  אני מדברת בדיוק על הנקודה הזאת

יעל שבח:  אלמנה לא יכולה לעמוד מול הורים

יעל שבח:  התנגדות שלה מול ההורים, זה לא הוגן לעשות דבר כזה

יעל שבח:  הדבר הזה צריך לקרות כשאין בני זוג

יעל שבח:  היא צריכה להיות חלק מקבלת ההחלטה מראש

יעל שבח:      ילד שאין לו בן זוג זה משהו אחד

יעל שבח:  במעמד חתימת הטופס, גם הוא וגם היא חותמים על הטופס הזה

יעל שבח:  זה לא רק הוא

יעל שבח:  ברגע שהוא נשוי הזכות שלו להקמת משפחה הוא ביחד איתה כי הוא נשוי לה

יעל שבח:       אנחנו מדברים על הסכמה, שבמעמד החתימה של הטופס הזה, היא תצטרך לחתום גם כבת זוג וכאשתו, כמי שחתומה על גידול ילדיו

רחל כהן: אבל היא לא נשואה לו כשהוא חתם

רחל כהן:  ברגע שהיא תתחתן, היא תבקש ממנו למשוך את הטופס

יעל שבח: היא התחתנה ועכשיו יש לה בן זוג שקיבל איזה טופס שהוא אינדיבידואלי אליו

יעל שבח:  זה לא הוגן

יעל שבח:  הוא לא הרכוש של עצמו, הוא התחתן איתה

יעל שבח:  היא צריכה להיות במעמד האירוע הזה כשהוא חי, להיות מוכרת לחתימה כדי שכשהוא ימות היא לא תצטרך לעמוד מול ההורים

עדי חן: ברשותכם, חשוב לי מאוד לענות

מירב בן ארי: מה הקושי שלך?     תפסיקי להפריע

מירב בן ארי:  מי שמדבר עכשיו זה רק המשפחות השכולות וארגון האלמנות

עדי חן: אבל חשוב לי לענות להן מבחינה משפטית

מירב בן ארי: לא, את לא מדברת עכשיו בכלל

מירב בן ארי:  רק הן מדברות

מירב בן ארי:       אני רוצה שנייה להסביר את האירוע

מירב בן ארי:  כשהוא חתם בגיל 18 הוא לא היה נשוי לה, הוא היה רק הבן שלהם

מירב בן ארי:  במהלך השנים הם התחתנו

מירב בן ארי:  הביאו או לא הביאו ילדים, לא משנה

מירב בן ארי:  יש להם משק בית משותף, הם זוג והם התחתנו

מירב בן ארי:       יש שתי אפשרויות: אחת, הוא יכול להגיד לה שבגיל 20 חתמתי ותדעי

מירב בן ארי:  אז בעצם היא יודעת על המצב והם יכולים לקיים על זה שיח ביניהם

מירב בן ארי:  מה את רוצה שיהיה אחרי מותי? הרי בסוף הוא חתם

מירב בן ארי:  לא יהיו הרבה אנשים שיחתמו

מירב בן ארי:  זה כנראה אנשים שמודעים

מירב בן ארי:       חס וחלילה, בואו נלך לאירוע אחר שלא קשור לצבא

מירב בן ארי:  הוא עכשיו, חלילה, חולה סרטן והוא ואשתו ביחד

מירב בן ארי:  הוא אומר לה שהוא רוצה שאחרי מותו היא תמשיך את הזרע שלו

מירב בן ארי:  את האימא והילדים יהיו שלנו בכל מקרה

מירב בן ארי:  היא תגיד שהיא לא רוצה, יש לנו כבר 3 ילדים

מירב בן ארי:  אז הוא צריך להגיד: תדעי לך שאם את לא רוצה, אני רוצה לאפשר להורים שלי את זה

יעל שבח: זה מה שאני אומרת

יעל שבח:  אין בעיה, זה יכול להיות כתוב בטופס, אבל כשהיא חתומה עליו

יעל שבח:  זאת אומרת שעוד בחייו היא ידעה שיש סיכוי

רחל כהן: שימשוך את הטופס, מה הבעיה?     

מירב בן ארי: אני אסביר לך את האירוע

מירב בן ארי:  בהנחה שהוא חולה, הם גם יכולים ללכת לעורך-דין ולשנות את זה

מירב בן ארי:  אבל כל עוד הוא בן 18 והוא עוד לא נשוי לה, מבחינתנו אנחנו רואים בו כאישיות משפטית נפרדת

מירב בן ארי:  הוא עוד לא התחתן, מה שבטוח הוא ההורים של הבן שלו

מיכל מרים וולדיגר: גם אחרי החתונה הוא הבן של ההורים שלו

מירב בן ארי: גם נכון

יעל שבח: צריך להוסיף סעיף שאחרי שהוא מתחתן, הטופס הזה צריך לקבל עדכון

קריאה: לא, לא, לשכת עורכי הדין מתנגדת

מירב בן ארי: לא, לא, את לא מפריעה

מירב בן ארי:  יש לנו פה שיח

מירב בן ארי:  אפשר להוסיף לתוך הטופס שבמידה והוא מתחתן - - -      

יעל שבח: הטופס חייב לקבל עדכון

מירב בן ארי: יפה, הטופס חייב לקבל עדכון

מירב בן ארי:  מקובל עלי

נעה בן שבת: רגע

נעה בן שבת:  זה לאנשים שנישאים אבל לפעמים אנשים עוברים לגור יחד

מירב בן ארי: אני לא יכולה להיכנס לעומק הזוגיות שלהם

נעה בן שבת: זאת אומרת שיש אירוע של חתונה

מירב בן ארי: בטח כשיש אירוע של חתונה, הרי שבת הזוג – אני רוצה להגיד לכם משהו כי כל היום אני פוגשת משפחות שכולות וגם אלמנות

יעל שבח: הן שכולות

יעל שבח:  את אומרת משפחות שכולות וגם אלמנות

מירב בן ארי: אני פוגשת משפחות של ההורים וגם אלמנות

מירב בן ארי:  הרבה פעמים יש לי שיח נפרד עם האלמנה, עם החברה ועם בת הזוג

מירב בן ארי:  אני יכולה להגיד לכם שצריך גם את החיים עצמם

מירב בן ארי:  בחיים עצמם, נתנו לבת הזוג מספיק זמן לתת לעצב לחלחל, לקבל החלטה

מירב בן ארי:  נתנו לה מספיק זמן אם היא רוצה לחשוב על הדברים, אולי להקים בית חדש יום אחד

מירב בן ארי:  בכל זאת, מדובר בבחורות צעירות

מירב בן ארי:       עם זאת, בחיים עצמם, ויגידו גם כל ההורים שפגשתי בבית שלהם – זה הקצה של הקצה שבת הזוג תגיד להורים שהיא לא מסכימה

מיכאל פואה: יש פסיקה של בג"ץ על זה

אירית שחר: א"מ, התיק שהגיע לעליון

אירית שחר:  זאת טרגדיה

מירב בן ארי: זה הקצה של הקצה

מיכל קסטן קידר: מירב, זה גם מה שאני אומרת

מיכל קסטן קידר:  כרגע זה מוצג כאישה מאוד רעה

מיכל קסטן קידר:  מי את מכשפה שיוצאת נגד ההורים?     

רחל כהן: הנה, יש לנו דוגמה

מיכל קסטן קידר: אני אומרת שאתם מציבים אותה - - -      

יעל שבח: למה להביא את זה בכלל?     

מירב בן ארי: קיבלתי את ההערה הנכונה שלכם, שהיא חשובה פה מבחינת הטופס ומבחינת הנוכחות של בת הזוג

מירב בן ארי:  קיבלתי את זה

עדי חן: תאפשרו לנו להעיר, זה מעביר אותנו - - -      

מירב בן ארי: אבל אני לא מצליחה להבין

מירב בן ארי:  פעם שללתי את זכותך לדבר? תני לי שנייה לשמוע אם יש עוד משפחות שכולות שיש להן הערות לטופס

מירב בן ארי:       אתה רוצה להגיד משהו?                 

דודי סעידי: לא על הטופס, על סעיף 29

דודי סעידי:  אם זה יהיה בהמשך, אני אדבר

מירב בן ארי: לגבי סעיף 29 מירב דיברה איתי

מירב בן ארי:  הבטחתי שנהיה בשיח עם משרד המשפטים

מירב בן ארי:  קיימנו השבוע פגישה של שעה וחצי

מירב בן ארי:  אנחנו מנסים למצוא לזה פתרון

דודי סעידי: הנוסח הקיים, מבחינתנו הוא הליכה 5 צעדים אחורה מהנוסחים הקודמים

דודי סעידי:  אם נוכל לדבר על זה בדיון, אני אשמח לדבר

נעה בן שבת: בסעיף 29 אין הליכה אחורה מהנוסח שהיה בדיון הקודם, אין שינוי

דודי סעידי: בנוסח הקודם היו הצעות בקו אדום והן ירדו מהפרק

מירב בן ארי: הן לא ירדו

דודי סעידי: אני לא יודע, אבל הן לא רשומות

דודי סעידי:  אנחנו מאמינים למה שכתוב, לא למה שנאמר בעל-פה

נעה בן שבת: - - -     

מירב בן ארי: לקריאה הראשונה השארנו את זה אבל השארנו את זה לצריך עיון בקריאה שנייה ושלישית

דודי סעידי: זה גרוע מאוד הנוסח הזה

דודי סעידי:  הנוסח בסעיף 29  לא דיברת על האפליה שדיברת עליה

דודי סעידי:       אני אב שכול

דודי סעידי:  הייתי בכמה ישיבות

מירב בן ארי: הוא נמצא כאן הרבה

דודי סעידי: דיברתי איתך

דודי סעידי:  אני לא אציג את עצמי כל פעם מחדש

מירב בן ארי: אב שכול מה"נובה"

דודי סעידי: אנחנו באים לוועדה מידי שבוע או שבועיים, מתי שאתם מתכנסים ואנחנו גם בקשר

דודי סעידי:       הנוסח של סעיף 29 כיום אומר שאנחנו צריכים ללכת לבית משפט ולשכנע את בית המשפט שהילד שלנו רצה המשכיות אחרי מותו

דודי סעידי:  אתם כותבים את זה בסעיף

דודי סעידי:  איך אני יכול לשכנע בית משפט, כשתעמוד מולי הפרקליטות, והיא עושה את זה, ותגיד: מי אמר שהוא רוצה? באמת מי אמר שהוא רוצה?      הנוסח הזה צריך להיות היפוך הראיה

דודי סעידי:  אלא אם כן הילד לא רצה המשכיות, שהפרקליטות תוכיח שהוא לא רצה המשכיות

דודי סעידי:  הטבע אומר שילד רוצה המשכיות

דודי סעידי:  הילד לא חשוב שהוא ימות

דודי סעידי:       דבר נוסף, זה מפלה את הילדים שלנו מול הילדים החדשים שיתגייסו

דודי סעידי:  הילדים החדשים שיתגייסו הם יחתמו

דודי סעידי:  אם לבן שלי היה מוצע לו טופס כזה כשהוא היה בן 18, הוא היה חותם עליו שהוא רוצה המשכיות

דודי סעידי:  בגלל שלא היה טופס והמדינה לא הציעה את זה, עכשיו אני צריך להתרוצץ בבית משפט, לעומת ילדים שמתגייסים והדרך פתוחה להם

דודי סעידי:  הם בכלל לא צריכים ללכת לבית משפט

דודי סעידי:  אחר-כך אני צריך לחפש אימא שתיגרר איתי לבתי משפט לקבל את כל הסיפור הזה

דודי סעידי:  לעומת ילדים אחרים זאת אפליה

דודי סעידי:  אני מבקש מכם שתייחסו לזה

דודי סעידי:       להבא, כשאתם אומרים לנו שאתם מתקדמים, אל תלכו החורה

נעה בן שבת: אני רק רוצה להגיד

נעה בן שבת:  היה לנו דיון על הסוגייה הזאת

נעה בן שבת:  היה דיון ארוך והבנתי שההחלטה היתה שכרגע נשארים עם הנוסח הנוכחי ולקריאה שנייה ושלישית יבחנו אותו מחדש

נעה בן שבת:  היום אנשים צריכים להגיע לבתי משפט ולהוכיח רצון משוער ברמה גבוהה

נעה בן שבת:  כמו שהסברנו, הנוסח הזה מדבר על משהו שהוא פחות מזה

נעה בן שבת:  הוא מדבר רק אם זה עולה בקנה אחד עם הרצון

נעה בן שבת:  זאת אומרת שהכיוון הוא נכון

דודי סעידי: אנחנו לא מקבלים את זה

דודי סעידי:  הבאנו את זה גם ליועצים משפטיים שלנו והם אמרו לנו שהנוסח הזה גרוע מאוד בשבילנו

מירב בן ארי: היתה לנו על זה שיחה עם צביקה כדי לרכך

מירב בן ארי:       מירב, בבקשה

רחל כהן: צריך בכלל להוריד

נעה בן שבת: גם רצינו להגיד שהחוק כולו מתבסס על זה שצריך רצון אחרת לא היינו דורשים הנחיות

דודי סעידי: לא התייחסת לאפליה שדיברתי עליה

נעה בן שבת: האפליה יכולה להיות בכיוון ההפוך אם פה לא נדרוש בכלל רצון - - -      

רחל כהן: מירב, כל הילדים בעולם רוצים להיות הורים

רחל כהן:  כמעט כל העולם - - -      

מירב בן ארי: כמעט זה - - -      

רחל כהן: מה זה כמעט? מה אני אגיד? באמת, זה ויכוח סתמי

מירב בן ארי: תמי למירב לדבר

מירב בן ארי:  את מכירה את מירב?     

רחל כהן: כן, בטח

מירב רם: הבן שלנו נרצח ב"נובה"

מירב רם:  הוא היה חבר של צורי ואביעד

מירב רם:       אני רוצה להקריא לכם את הסעיף מהחוק ולכן מה שנאמר פה על-ידי הייעוץ המשפטי נשמע לי קצת אחרת כשאני קוראת את החוק

מירב רם:  הוא אומר: "אף אם הנפטר לא הותיר הנחיות בכתב, ובכפוף ליתר הוראות חוק זה, והכול ובלבד שבית המשפט השתכנע כי הדבר עולה בקנה אחד עם רצון הנפטר"

מירב רם:       מה הדבר? הדבר הוא רצון הנפטר שתהיה לו המשכיות לאחר מותו

מירב רם:  לי אין מכתב כזה

מירב רם:  אני מזכירה לכם שבעלי סיפר את הסיפור ההיפותטי, על זה שלפני שעמרי הלך למסיבה הוא החתים אותו ואמר לו: עמרי תחתום כי אתה הולך למות אז תחתום לי"

מירב רם:  אין מכתב כזה

מירב רם:  יש ווטסאפים שהוא דיבר עם חברה שלו

מירב רם:  אגב, היא לא ידועה בציבור מבחינתנו

מירב רם:  היא חברה וחמודה, אבל היא לא היתה מספיק שנים להיות ידועה בציבור

מירב רם:       אל תבקשו מאיתנו משהו שאנחנו לא יכולים לעמוד בו

רחל כהן: נכון

מירב רם: המדינה לקחה לו את הגוף, המדינה לקחה לו את הנפש

מירב רם:  אל תיקחו לו את החלום להיות אבא

מירב רם:  המדינה לא יכולה לעשות את זה לילדים האלה

מירב רם:  מספיק היא לקחה אותם ולקחה גם אותנו יחד איתם בסדר? לכן כל הדיונים ההיפותטיים האלה - - -      

שחר: אני רוצה לעזור לך בסיפור הזה

שחר:  אני חושב שהפרקליטות מאוד עקביים לשים לנו מקלות בגלגלים וזה לא מהיום

שחר:  גם כשהולכים לבית משפט ומוכיחים את הרצון של הנפטר – זה מה שקרה למשפחת שחר

שחר:  במשך חמש שנים לקח לנו את הרצון

שחר:  החבר'ה של הפרקליטות יושבים פה ואני בכלל לא מבין למה הם יושבים פה

שחר:  אחרי שהוכחנו והשופטת קבעה שטוב לו לילד שייוולד למשפחת שחר והיא נתנה לנו אישור להביא ילדים לעולם, היא נתנה לנו אישור לקחת את הזרע מאסף הרופא

שחר:  גם אחרי מה שהם כתבו הם התנגדו והלכו לעליון ופסקו את פסק הדין

שחר:  בקיצור, הפרקליטות לא רוצים

שחר:  תמיד אמרתי ואת עכשיו הדלקת אותי עוד יותר

שחר:       תמיד אמרתי שגם צבא הגנה לישראל וגם הפרקליטות מעדיפים את החללים קבורה

מירב בן ארי: די, די

שחר: אני חייב להגיד את זה

שחר:  מעדיפים חללים קבורים מתחת לאדמה ללא המשכיות

שחר:  זאת עובדה

מירב בן ארי: אשר, די

שחר: מי שלא רוצה, שיראה את הסרט מדינת ישראל נגד אירית ואשר

שחר:  הוא מציין שם את כל התהליך שאנחנו עוברים עכשיו

מירב בן ארי: אשר, חבל על הזמן

מירב בן ארי:  אין לנו זמן, יסגרו לי ב-11

רחל כהן: אבל זה היה תהליך של התעללות

רחל כהן:  תבינו, התעללות קשה

מירב בן ארי: אבל אנחנו יודעים

רחל כהן: אני לא רוצה שעוד משפחות יעברו את זה

רחל כהן:  חראם, תאמיני לי, אני חולה מזה

מירב בן ארי: צביקה האוזר בזום והוא רוצה להתייחס

רחל כהן: הם התעללו בנו בצורה קשה

מירב בן ארי: אתם צודקים ואנחנו צריכים לשנות את הנוסח

מירב בן ארי:       צביקה, אתה שומע?     

צבי (צביקה) האוזר: (בזום)      שלוש הערות קצרות

צבי (צביקה) האוזר:  לעניין הטופס, אני גם רוצה להשאיר לי זכות להתייחס

צבי (צביקה) האוזר:  קיבלתי אותו רק עכשיו

מירב בן ארי: אתה יכול לשלוח לי בווטסאפ את ההערות שלך

צבי (צביקה) האוזר: אני רק רוצה להגיד לגבי הדיון שהיה קודם

צבי (צביקה) האוזר:  הטופס מסדיר במפורש את רצונו של המת בקשר לסיטואציה שבה האלמנה איננה רוצה ילד וההורים כן רוצים

צבי (צביקה) האוזר:  מי שממלא את הטופס אומר את דעתו מראש לפני כן ולכן אין מה להתלות את הטופס, להשהות את הטופס או לבטל את הטופס עם כניסה לנישואין

צבי (צביקה) האוזר:  זה דבר אחד

צבי (צביקה) האוזר:       הערה שנייה

צבי (צביקה) האוזר:  אני חוזר ואומר

צבי (צביקה) האוזר:  סעיף 29 כפי שמנוסח באשר למה שקראנו הערת המעבר

צבי (צביקה) האוזר:  הנוסח הנוכחי הוא בלתי סביר בעליל

צבי (צביקה) האוזר:  הוא בעצם מותיר את כל המשפחות שביצעו את הפרוצדורה מחוץ לעניין

צבי (צביקה) האוזר:  הוא כתוב כך כי ניסחתם את זה אבל אין לזה ראשית הסכמה

צבי (צביקה) האוזר:  כמו שאמרתי, אי-אפשר לגזור על אותן משפחות את ההוכחה שהנפטר רצה ילד לאחר מותו

צבי (צביקה) האוזר:  זאת קבוצה ריקה

צבי (צביקה) האוזר:  לכן ההסדר הנוכחי הוא בלתי הוגן ובלתי מוסרי

צבי (צביקה) האוזר:  אנחנו חייבים לשנות אותו

צבי (צביקה) האוזר:  את מכירה את דעתי

צבי (צביקה) האוזר:  אמרתי את זה ואני מציע לא להתייחס הנוסח הזה כאילו זה מה שהוחלט או זה מה שנשאר כי המשמעויות שלו מרחיקות לכת, כואבות ופוגעניות

צבי (צביקה) האוזר:       הוא לא עוד דבר מה נוסף

צבי (צביקה) האוזר:  זה לא עוד איזה סעיף עם ניסוח יותר מוצלח או פחות מוצלח

מירב בן ארי: בסדר גמור

מירב בן ארי:  אני חושבת שאת סעיף 29 צריך לתקן לפני קריאה שנייה ושלישית

דודי סעידי: למה לא לפני קריאה ראשונה?     

מירב בן ארי: לפני קריאה ראשונה, סליחה, טעות

מירב בן ארי:       מצדה, אני לא רוצה שתתייחס

מירב בן ארי:  רוח הדברים שלה לגבי סעיף 29 נאמרו

מירב בן ארי: מיכאל, בבקשה

מיכאל פואה: אני רוצה להתייחס לפער בין ההתנגדות לנטילת הזרע לפי התיקון לפי ההנחיות בהמשך לאחר שחותמים על כן רצון

מיכאל פואה:       כאשר אדם צריך להביע התנגדות לזה שיפגעו בו, זה כבר משהו הזוי

מיכאל פואה:  כלומר, אם היינו אומרים שאדם התנגד לזה שירוקנו את חשבון הבנק שלו, אף אחד לא היה מקבל את זה

מיכאל פואה:  לא יכול להיות שפוגעים בזכותו הבסיסית של אדם, שבמקרה הזה היא גם לשמור על ההלכה

מיכאל פואה:  זאת גם זכות יסוד של בני אדם

מיכאל פואה:       כל הדיונים פה דיברו על שאיבה

מיכאל פואה:  אנחנו יודעים מלפני שני דיונים שמדובר על נתיחה, על פגיעה בחוק האנטומיה, על פעולות שמנוגדות לחוק היום

מירב בן ארי: מה אתה רוצה שיהיה?     

מיכאל פואה: לא צריך לחתום על התנגדות

מיכאל פואה:  זה דבר מובן מאליו

מיכאל פואה:  צריך לחתום כאשר רוצים

מיכאל פואה:  הפירוט אחרי כן, על כל הרצון הזה, רק מראה עד כמה חשוב העניין הזה

מיכאל פואה:       אם יש משהו שאמרנו כבר בתחילת הדיונים שזה מה שיתקע את החוק וזה מה שיעצור לכל המשפחות השכולות פה

מיכאל פואה:  אנחנו מאוד בעד להקל בהוראות המעבר

מיכאל פואה:  מי שכבר בתוך האירוע, אנחנו מאוד בעד להקל

מיכאל פואה:  כתבנו את זה ואמרנו את זה

מיכאל פואה:  אבל מכאן ולהבא צריך להיות ברור שלא פוגעים בזכותו של אדם ורק מי שחתם מראש אז הוא באירוע

מיכאל פואה:  לא יכולים לחייב את כל הגברים במדינת ישראל לחתום מראש

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה עם יהודה

מיכל מרים וולדיגר:  זה גם יחסוך את המאבקים

מיכל מרים וולדיגר:  סליחה שאני קוטעת אותך, יהודה

מיכל מרים וולדיגר:  ראינו מאבקים בין אלמנות לבין רווקות

רחל כהן: מי שמתנגד שיחתום

מיכאל פואה: כל הדיונים פה היו מתייתרים

מיכל מרים וולדיגר: מירב, ההסכמה הזאת תחסוך את המאבק

מיכל מרים וולדיגר:  המאבק שראינו פה בין האלמנות לבין ההורים - - -      

מירב בן ארי: אני לא שומעת כלום

מיכאל פואה: בדיון הראשון אמרנו: תעשו את הכול בהסכמה מראש

מיכאל פואה:  עכשיו אנחנו יוצרים מצב חדש

מיכאל פואה:  אנחנו לא חוזרים אחורה

מיכאל פואה:  אנחנו יוצרים מצב חדש ובמצב החדש הזה צריך הסכמה מראש

מיכאל פואה:  אם יש הסכמה מראש, החוק הזה טס

מיכאל פואה:  הסעיף היחיד שאנחנו עוד עומדים עליו זה הנושא של החרגת המחבלים שהוא גם עניין של אג'נדה

מיכאל פואה:  שתי אג'נדות פה תוקעות את החוק וצריך להגיד את זה

מיכאל פואה:  זאת לא בעיה דתית

מיכאל פואה:  זאת אג'נדה אחת של להגיד שבת הזוג יכולה לעשות הכול - - -      

מירב בן ארי: די, אני מורידה את ההתנגדות מהטופס

מיכאל פואה: את מורידה את ההתנגדות, אז מצוין

מיכאל פואה:  רק מי שחתם הוא זה שיוכל

מירב בן ארי: 	אם למשפחה לא תהיה חתומה, ההורים ובת הזוג יוכלו ללכת לבית המשפט

מיכאל פואה: אז תחריגי את המחבלים והחוק יכול לעבור בקריאה שנייה ושלישית במכה

מיכאל פואה:  מירב, תוסיפי את החרגת המחבלים והחוק עובר עכשיו בקריאה שנייה ושלישית

מירב בן ארי: די, אמרתי לך שהערבים מתנגדים

מירב בן ארי:  הלוואי שזאת היתה הבעיה שלי

מיכאל פואה: יש להם 10 קולות

מיכאל פואה:  110 קולות מעבירים את החוק הזה כשזה בשני התנאים האלה

מירב בן ארי: מיכל, תקשיב לי

מירב בן ארי:  אין לך 110 קולות לחוק הזה וגם לא 100

מירב בן ארי:  תשאיר לי את העניינים הפוליטיים

מירב בן ארי:  מי שמתנגד לחוק הזה בינתיים, מה לעשות זה הערבים

מירב בן ארי:  קיבלתי את ההערה שלך על ההתנגדות

מירב בן ארי:  עוד משהו?     

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לחזק את מה שאמר מיכאל

מיכל מרים וולדיגר:  ראינו לפני כמה דקות את הוויכוחים שצבטו לכולנו בלב בין האלמנות לבין ההורים

מיכל מרים וולדיגר:  אני מבינה את שני הצדדים

מיכל מרים וולדיגר:  זה כאין וכאפס למה שיקרה חס וחלילה בבית משפט בחיים עצמם מכאן ואליו

מיכל מרים וולדיגר:  אנחנו צריכים למנוע את זה

מיכל מרים וולדיגר:  לכן אנחנו כמחוקקים, מירב, מאחר ואנחנו אומרים שהסכמה בכתב של הנפטר היא זאת שקובעת

מיכל מרים וולדיגר:  אם תהיה הסכמה, אפשר יהיה לעשות ואם לא תהיה הסכמה, אי-אפשר

מיכל מרים וולדיגר:  גם מנענו את הוויכוח ביניהם

מיכל מרים וולדיגר:  יש כאן את הנפטר והוא זה שיקבע אם אפשר לעשות בגופו את הקצירה וגם אם אפשר להשתמש

מיכל מרים וולדיגר:  הוא יגיד שאפשר, הוא יגיד שההורים, הוא יגיד שהאלמנה, הוא יגיד מה שיגיד לפי זה נלך

מיכל מרים וולדיגר:  אז פתרת את הבעיה גם מוויכוח אחר-כך

מיכל מרים וולדיגר:  אני לא רוצה לראות את רחל רבה אם מיכל

מיכל מרים וולדיגר:  אני לא רוצה לבדוק מי מסכן יותר ממי

רחל כהן: חס ושלום

רחל כהן:  אני מכבדת אותה, הכול טוב ויפה

מיכל מרים וולדיגר: אני יודעת

מיכל מרים וולדיגר:  אני אומר שבכל זאת לפעמים יש ניגוד אינטרסים

מיכל מרים וולדיגר:  אני מבינה את זה ולכן אנחנו צריכים למנוע את זה על-ידי הסכמה מראש

מירב בן ארי: אני אמרתי שאשב איתן בלי קשר

עדי חן: אני נציגת לשכת עורכי הדין וגם מרצה למשפטים בתחום

עדי חן:  אני רוצה להעיר שתי הערות

עדי חן:  אחת בתשובה ליעל והשנייה בתשובה לאימא של עמרי, זכרו לברכה

עדי חן:       קודם כל, לעניין הטופס

עדי חן:  אני רוצה להסב את תשומת ליבך

עדי חן:  מיכל פתחה את דבריה בכך שהיא הבטיח לבת הקטינה שלה שהיא תביא את דבריה, שהילד שייוולד לא יהיה יתום

עדי חן:  הבטחת לילדה קטינה שעוד לא רואה את כל העולם ולא מסתכלת מלמעלה על הדברים

עדי חן:  אני הייתי רוצה להפנות אותך לתיק של א"ד

עדי חן:  אני חיה מתיקי גירושין

עדי חן:  כשיש אש וגופרית במשפחה, בלי שום סיבה, נתנו לאלמנה זכות ראשונית, את תביאי את הילד

מיכל מרים וולדיגר: זאת לא זכות ראשונית

מיכל מרים וולדיגר:  אם היא לא רוצה, את לא נותנת לה זכות

מיכל מרים וולדיגר:  די, באמת, למה את נכנסת אליה?     

רחל כהן: את לא יודעת את הסיפור

עדי חן: תקראי את התיק של א"ד שהגיע עד לעליון

עדי חן:  זאת טרגדיה

עדי חן:  אותה אלמנה הביאה שני ילדים לעולם מגבר אחר

עדי חן:  היא המשיכה את דרכה והיא מנעה מההורים

מירב בן ארי: תודה, הבנתי

מירב בן ארי:  מה, את הולכת איתי לקצה של הקצה עכשיו?     

עדי חן: לא לקצה של הקצה

נעה בן שבת: אם יש שם - - -      

עדי חן: להחתים את בת הזוג על טופס זה לעבור למדינות חשוכות

מירב בן ארי: אבל שמעתי את זה וזה ולא מקובל עלי

נעה בן שבת: הטופס נשאר לגבי בת הזוג

עדי חן: אם בת הזוג תצטרף לטופס, אנחנו  - - -      

נעה בן שבת: לגבי בת זוג לא צריך טופס

רחל כהן: שהיא תשכנע אותו למשוך את הטופס

עדי חן: דבר נוסף

עדי חן:  לא צריך להקשות על המשפחות השכולות

עדי חן:  לא צריך להקשות את הרף

עדי חן:  צריך לצאת מתוך חזקה שאדם כן רוצה המשכיות

מירב בן ארי: נכון

מירב בן ארי:  בגלל זה אנחנו יושבים פה ימים ולילות

עדי חן: ואני איתכם

מירב בן ארי: רחל, רצית להעיר משהו? אם את שקטה זה גם בסדר

רחל כהן: נכון שהחייל מתגייס לצבא ויש לו ביטוח

רחל כהן:  הבן שלי לפני 21 שנה, היה מדובר על 65,000 שקלים

רחל כהן:  במשך כל ה-9 חודשים שהוא היה בצבא וגם ערן, שיהיה בריא, היה בגולני, אני בכלל לא ידעתי שיש דבר כזה

מירב בן ארי: מה לא ידעת?     

רחל כהן: שיש ביטוח על הילד שלי

רחל כהן:  עברו 21 שנה

רחל כהן:  למה אני מפנה את תשומת הלב לפה? כי אם יש טופס אצל חייל, יכולים להיות הרבה מקרים, הוא שוכח לתת את הטופס להורים

רחל כהן:  מבחינה נפשית, לבוא לתת את זה להורה, ההורה מרגיש שאוטוטו הוא הולך למות

רחל כהן:  מה עשינו פה? מירב, הבנת, נשמה שלי? את זה תיקחו לתשומת הלב שלכם

מירב בן ארי: אני מבינה

מירב בן ארי:       אירית, מה רצית?     

אירית שחר: מ-2012 אני בסיפור הזה

אירית שחר:  עברתי בתי משפט, עברתי עינויים

אירית שחר:  מ-2016 אני מסתובבת במסדרונות הכנסת ומנסה לקדם חוק

אירית שחר:  נפגשתי עם הרבה חברי כנסת שקודמו לשרים, אצל מי לא הייתי? זה שנים

אירית שחר:       כשבאתי להריץ את החוק הזה ולבקש שיהיה חוק, זה כדי לחסוך למשפחות את העינוי שאני עברתי ועוברת

אירית שחר:  אני רוצה לחסוך למשפחות, שלא יישבו בבתי משפט ויתעללו בהם

אירית שחר:  סליחה, גם השופטים, גם הפרקליטות שנאבקת בך כאילו אתה אחרון הפושעים

אירית שחר:  כשאני באתי לבית משפט,  היה כתוב: מדינת ישראל נגד אירית ואשר

אירית שחר:  המדינה נגד אירית ואשר? זה למות

אירית שחר:       פשוט התעללו בנו

אירית שחר:  באו איזה 6-7 פרקליטים מהפרקליטות לעמוד מולנו

אירית שחר:  אני אומרת: תסתכלו מה זה, אתם לא מגיעים לרוצחים ככה

אירית שחר:  אני עומדת ומרגישה שרוצחים לי את הילד פעם אחר פעם, פעם אחר פעם

אירית שחר:       אני אומרת שאם החוק הזה לא יחסוך מההורים השכולים את מה שאני עברתי, הוא לא שווה גרוש

מירב בן ארי: זאת המטרה

אירית שחר: לחסוך להם את העינוי הזה

מירב בן ארי: אירית, את צודקת

מירב בן ארי:  הרי הדבר הפשוט הוא לא לעשות חוק

מירב בן ארי:  אם לא נעשה חוק, כל אלה שכבר קצרו להם ילכו עכשיו לבית המשפט ואני מגלגלת את האחריות מהכנסת אל בית המשפט וזה לא התפקיד

מירב בן ארי:  לכן אני עדיין בתוך החוק הזה

מירב בן ארי:  כמו שאמרתי לכם בהתחלה, זה לא בגלל שזה קשה

מירב בן ארי:  אני לא מפחדת מאתגרים, זה בגלל שהרבה פעמים יש לי הרגשה שפשוט לא רוצים אותו

מירב בן ארי:  זה העניין

מירב בן ארי:  אבל אנחנו לא נוותר

מירב בן ארי:       אני רוצה לעשות סיכום של מה שקורה כאן

מירב בן ארי:  אחד, קיבלנו את ההערות לגבי הטופס של הסרת ההתנגדות ושל להכניס סעיף שבמידה ויש בת זוג – זה כבר נכנס היום

נעה בן שבת: כשמתחתנים אז הטופס מאבד את תוקפו

מירב בן ארי: לא, אנחנו נשב יחד

מירב בן ארי:       במקביל, אני אשב איתכן כבר היום כדי לקחת את כל ההערות שלכן על החוק

מירב בן ארי:  אתן חלק בלתי נפרד ותמיד הוזמנתן

מירב בן ארי:  אני לא יודעת מה קרה אבל ננסה לעשות מה שאפשר

שחר: בתנאי שלא תפגעו בהורים

מירב בן ארי: אל תדאג, אל תדאג

מירב בן ארי:  אני יודעת בדיוק מה - - -      

יעל שבח: אני רק רוצה לומר שגם אנחנו הורים

מירב בן ארי: יסגרו לי את הדיון ולא עשיתי סיכום

רחל כהן: ברור שאתן הורים, אתן יקרות מאוד

מירב בן ארי: אוי ואבוי לי אם נגיע פה לוויכוח

מירב בן ארי:       האירוע הדרמטי כרגע שבעצם מעכב את החוק, זה האירוע של הנטילה

מירב בן ארי:  האם צריך טופס או לא צריך? הדעות חלוקות

מירב בן ארי:  יש שיטענו שזה עניין דתי, עניין מוסרי, עניין חברתי, אני לא יודעת מה

מירב בן ארי:  זה האירוע שכרגע מעכב את החוק מלהתקדם לקריאה ראשונה

מירב בן ארי:       אני אישית חשבתי שאפשר להתקדם איתו ולהתחיל קריאה שנייה ושלישית, אבל יש התנגדויות ולכן אני מנסה כרגע לפצח בעיקר את נושא הנטילה

מירב בן ארי:  אני יכולה להגיד לכם שבכל השבועיים האלה כשלא היו דיונים, היו כאן הרבה מפגשים והרבה פגישות בזום ובכנסת, מתוך מטרה להוריד כמה שיותר התנגדויות

מירב בן ארי:  אבל, האירוע של הנטילה הוא דרמטי לפחות להרבה מהיושבים כאן בחדר

מירב בן ארי:  לכן אנחנו צריכים להגיע למשהו כדי שיהיו כאן חברי כנסת מהקואליציה וגם מהאופוזיציה שיצביעו על החוק הזה

מירב בן ארי:       נתתי גם לוחות זמנים, גם למשרד המשפטים, על סעיף 29, שחייבים למצוא משהו מרוכך יותר

מירב בן ארי:  אם לא מרככים אותו, אין טעם בכלל לעשות את החוק הזה

שחר: נכון

מירב בן ארי: אני יודעת את זה

שחר: אני גאה בך

מירב בן ארי: תודה, אשר

מירב בן ארי:  היום אני מקבלת חיזוקים, זה חשוב

רחל כהן: אני אחריך

מירב בן ארי: לסעיף 290 חייב לבוא נוסח מרוכך

מירב בן ארי:  אנחנו צריכים לסגור את עניין הנטילה

מירב בן ארי:  אני חושבת שהטופס הטוב וצריך להגיד תודה לצוות המשפטי שעשה עבודה טובה על הטופס הזה

מירב בן ארי:  הוא עבר ריכוך אבל עדיין זה טופס דרמטי כי הוא צריך להבין מה הוא חותם

מירב בן ארי:  לכן כתבנו גם את כל שאר הדברים

מירב בן ארי:       אני מאוד מקווה שנצליח לשבת

מירב בן ארי:  הצעתי שנשב כבר מחר או בתחילת שבוע הבא עם הרב הראשי, כדי שנוכל להביא את זה לקריאה ראשונה

מירב בן ארי:       זה האירוע, מכאן העיכוב

מירב בן ארי:  אני מאוד מקווה שנצליח לפתור את זה

מירב בן ארי:       מכיוון שנגמר לי הזמן, אני רוצה לומר משהו אחד

מירב בן ארי:  הזכות הזאת של להיות הורה, היא בעיניי הזכות הכי חשובה היום במדינת ישראל ובכלל בעולם

מירב בן ארי:  בראייה הזאת אני עובדת

מירב בן ארי:  גם אם על הדרך יש אנשים שאולי לוקחים את הדברים שלי בצורה יותר קשה, הזכות להיות הורה וזכות ההמשכיות היא הזכות הכי חשובה

מירב בן ארי:  בשביל זה אנחנו יושבים כאן

מירב בן ארי:       אני מאוד מאוד מקווה שנוכל לפתור את עניין הנטילה

מירב בן ארי:  מצדה והייעוץ המשפטי, לסעיף 29 אתם חייבים למצוא משהו אחר

מירב בן ארי:  אם זה יתקיים, אני לא רוצה להבטיח אבל אולי נוכל בשבוע הבא להצביע על הקריאה הראשונה

מירב בן ארי:       אני שוב מתנצלת בשם קטי

מירב בן ארי:  היא לגמרי בתוך האירוע הזה

מירב בן ארי:  נאחל לה איחולי החלמה מהירה

מירב בן ארי:  אני מודה לכולם, בעיקר למשפחות השכולות ולאלמנות שהגיעו לכאן

מירב בן ארי:       אנחנו נמשיך והישיבה נעולה