ועדת הבריאות, כנסת 25, פרוטוקול מספר 158, 2024-02-05 00:00

יונתן מישרקי: שלום לכולם

יונתן מישרקי:  אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה

יונתן מישרקי:  הנושא הבא על סדר-היום יהיה שכיחות מחלת הסרטן בישראל ואיתור מוקדם בזמן מלחמת חרבות ברזל – דיון לרגל יום הסרטן הבין-לאומי

יונתן מישרקי:  אתמול ציינו בעולם את יום הסרטן הבין-לאומי

יונתן מישרקי:  לפני שנצלול לנתונים, אני מבקש לאפשר את רשות הדיבור למשפחות החטופים שנמצאות איתנו

יונתן מישרקי:      קודם לכן, אני מבקש להציג סרטון של הגברת ליאורה ארגמני, אמא של נועה ארגמני שחטופה

יונתן מישרקי:  בבקשה

ליאור אדרי: (דבריה מתומללים מסרטון מוקלט)     שלום, אני ארגמני ליאורה, אמא של נועה שנחטפה ב-7 לאוקטובר

ליאור אדרי:  היא עדיין בעזה, אנחנו לא יודעים מה המצב שלה

ליאור אדרי:  מקווה שהכול בסדר, ושתהיי חזקה

ליאור אדרי:      אני חולה אונקולוגית, הרופאים לא יודעים מה המצב שלי, ומה יהיה המחר האחרון שלי, כמה אני לא יודעת

ליאור אדרי:  אני מקווה שאני אוכל לראות אותה לפני שאני –, לתת לה נשיקה אחרונה ולתת לה כמה עצות כמו אמא

ליאור אדרי:  אני מקווה שהיום הזה יבוא

ליאור אדרי:  (מוצגת תמונה של האם ובתה)

יונתן מישרקי: חגי לוין, בבקשה

חגי לוין: פרופ' חגי לוין, ראש מערך הבריאות של מטה משפחות החטופים, וגם יושב-ראש איגוד רופאי בריאות הציבור בישראל

חגי לוין:  ראינו את ליאורה, אמא של נועה, ובדיון הזה – אני רוצה, דווקא, לשים דגש על התקווה

חגי לוין:  אנחנו, שעוסקים במניעה ובטיפול בחולי סרטן, רואים את האתגרים העצומים שהם, וגם המשפחות שלהם, מתמודדים איתם

חגי לוין:  כמובן, תמיד טובה המניעה, ככל שניתן

חגי לוין:      אנחנו רואים את החשיבות של החוסן, של התקווה ושל התמיכה הקהילתית

חגי לוין:  אני רוצה להגיד את זה כאן, כמי שמלווה את המשפחות: קודם כול, הליווי שהמשפחות מקבלות מהציבור הרחב בישראל, וגם פה, בכנסת, הוא חשוב מאוד, מחזק ומשמר את התקווה

חגי לוין:  גם היום – ביום ה-122 – אנחנו מקווים, מתפללים ומאמינים, ופועלים כדי לשחרר את כולם בהקדם

חגי לוין:      גם בנושא שנדבר עליו היום – המניעה של מחלת הסרטן בזמן המלחמה – אנחנו רואים את המעגלים הרחבים: הבריאות של החטופים נפגעת בצורה קשה מאוד, והדרך היחידה להציל אותם היא לשחרר אותם מהר ככל האפשר; הבריאות של המשפחות שלהם נפגעת; הבריאות של הקהילות שהם באים מהן – של העקורים והמפונים – נפגעת, ואנחנו רואים איך זה משפיע על קבלת שירותי רפואה עבורם – בעיקר רפואה מונעת; וכל הציבור בישראל, כמובן, שפחות דואג לבריאות שלו

חגי לוין:      חשוב מאוד שאנחנו, כנבחרי ציבור, כרופאים או כמי שעוסקים בטיפול ובמניעה – ויושבים כאן כל השותפים שעוסקים בנושא הקדוש הזה של מניעה וטיפול בסרטן – צריכים להמשיך ביתר שאת, דווקא עכשיו, במלאכה החשובה הזו

חגי לוין:  מדובר לא רק באיתור מוקדם, אלא גם בהרגלי הבריאות, כמו עישון ותזונה

חגי לוין:  גם עכשיו – חובתנו היא לעזור לאנשים לשמור על הבריאות שלהם

חגי לוין:      כמי שעוסק הרבה בעישון, כרגע יש כוונה להעלות את המס על הטבק – שזה נכון – אבל לא על הסיגריות האלקטרוניות – שזו טעות

חגי לוין:  צריך לעשות גם את זה

חגי לוין:  מחר יהיה דיון פה, בבית הזה, על האזהרות הגרפיות על חפיסות הסיגריות

חגי לוין:  זה חשוב מאוד כדי להמחיש

חגי לוין:  כמו שאנחנו רואים את הפנים של החטופים בכל מקום וצריכים לחשוב עליהם כל הזמן – להבדיל, כך אנחנו צריכים לראות את הסכנות של הסיגריות, כדי למנוע אותן

חגי לוין:      אני מברך על הדיון החשוב הזה, ואנחנו צריכים לעשות הכל בשביל להחזיר את החטופים ובשביל להגן על בריאות הציבור בישראל

חגי לוין:  תודה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  יזהר, בבקשה

יזהר שי: קוראים לי יזהר ליפשיץ, ואני הבן של יוכי ועודד ליפשיץ

יזהר שי:  עודד, בן 83, עדיין נמצא בשבי החמאס

יזהר שי:  אינני יודע אם בבונקר, בהחזקה עילית, באיזה שהוא מקרר או זרוק באיזה בית קברות

יזהר שי:  אין לנו שום דבר שאנחנו יודעים מעבר לזה, כבר למעלה מ-100 יום

יזהר שי:      הייתי, קודם, בדיון בוועדה של פוגל – הוועדה לביטחון לאומי

יזהר שי:  דיברו שם על אלפי מעגלים שקשורים לנובה – מי ישיר ומי לא – וכולם מפתחים את הסרטן שלהם איפה שהוא, כנראה; יש כאלה שבחרו לשים קץ לחייהם בנפש שלהם; יש כאלה שישימו קץ בהמשך; ויש כאלה שהם מתים-חיים

יזהר שי:  הלחץ מכריע הרבה אנשים, כנראה

יזהר שי:  הוא מפתח מחלות; הוא מעלה בעיות נפשיות; יש הרבה אשפוזים

יזהר שי:       משפחת החטופים וכל המעגלים – הסוד הוא שיש 130 חטופים, שהם בני ערובה, ויש מדינה שלמה של חטופים, שנמצאת בלחץ

יזהר שי:  כל אחד יפתח את מה שהוא יפתח, לפי הגנטיקה שלו, והמחלות שהיו רדומות והתפרצו כתוצאה מהלחץ

יזהר שי:       אנחנו שומעים את זה גם במשפחת החטופים, ומעבר לסרטן – יש דיכאון וייאוש רב; אנשים שלא מסוגלים לקום; התפקוד יורד לאפס; בני נוער שלא רוצים לחיות

יזהר שי:  אני חושב שהאירוע הזה חייב להיות מטופל ברמה הנפשית, והליבה של כל האירוע הזה, כרגע, הן המשפחות – בין אם הן פונו מהצפון או מהדרום; בין אם הן מתוך משפחת החטופים או הנובה; בין אם הן מתוך מערכות הביטחון – אלמנות ואנשים

יזהר שי:       יש מצוקה כלכלית רבה אצל אנשים, שיוצרת לחץ נפשי רב

יזהר שי:  שמענו את זה גם בנובה – כל מיני אנשים שקשורים לאירועים ולא מתפקדים, שלא מקבלים שקל, או שעוד לא יודעים מה קורה להם

יזהר שי:  גם יש אנשים שמתפרקים כי לא מספרים להם מה עלה בגורל יקיריהם בשניות האחרונות שלהם – כי כנראה שהתעללו בהם ועשו להם כל מיני דברים, ולכן משתדלים שלא לספר להם

יזהר שי:  הם נשארים עם איזה שהוא בור, ואז אתה רואה אימהות בוכות – שכנראה גם הן יפתחו משהו מהדיכאון

יזהר שי:      אני מייצג את אבא שלי, שחטוף

יזהר שי:  קמנו הבוקר לעוד יום שבו אנחנו דנים אם יש עסקה או אין עסקה

יזהר שי:  חשוב לי להגיד את מה שהכי כואב לי, כרגע: הכאב הזה מסווה במהלכים פוליטיים של זה או אחר; במאבקים של אם להילחם חזק יותר או פחות; אם להשמיד או להוציא

יזהר שי:       יש פורום של חטופים, פורום תקווה, ימין, שמאל, קפלניסטים ומפלגות שהרוויחו איזה מנדט אם הן אמרו משהו – אבל כל המדינה חטופה

יזהר שי:  עד שהאירוע הזה לא יגמר – הרבה אנשים בדרך יפתחו סרטן; הרבה אנשים ימותו בבונקרים; הרבה אנשים לא ימצאו מנוח; הרבה אנשים ירגישו מושפלים

יזהר שי:      אנחנו רוצים לבקש שתבינו שהכאב, או שהטיפול בדבר הזה, הוא חלק ממחלה שלנו; מחלה אסטרטגית: איך נראה בעוד עשר שנים? איזה צבא יהיה לנו? איזה כוח נפשי יהיה לנו למלחמות שיהיו? ויהיו

יזהר שי:      כל ועדה שאנחנו באים אליה – ועברתי כבר שתיים עכשיו – מטפלת בחוסר היכולת של הוועדה לטפל במגה-אירוע בעזרת כלים סטנדרטיים ותקציבים סטנדרטיים, שקשורים ל-06 באוקטובר – בין אם מדובר במערכת הבריאות, במערכת הנפש, במשטרה או בצבא

יזהר שי:  כולם היו בחסר ב-06 באוקטובר, ומנסים להלביש מגה-אירוע על אותן המערכות, לעצום עיניים ולהגיד: "הם יטפלו לכם בדברים"

יזהר שי:       אתם מבינים בטבלאות, אבל אני רואה שזו מן החטאה כוללת, ודווקא אני בא מהמגזר של משפחות החטופים שמקבל קשב רב, כספים ואמצעים

יזהר שי:  יש לנו מטה חטופים אזרחי שמוציא לנו משלחות ועוזר לנו ברמה האישית, אבל כנראה שחוסר הטיפול במעגלי סבל רבים הוא אדיר, ומפוספס בהרבה מקומות

יזהר שי:       שכולם יחזרו בשלום; שהפוליטיקה תצא לנו, ושלא ירוויח מישהו עוד איזה מנדט או שניים כי הוא אלים יותר או פחות

יזהר שי:  כולנו נמצאים פה, בתוך הסירה הזו

יזהר שי:  שיימצא פתרון להחזיר את החטופים ולטפל בכל הנפגעים בכל המעגלים

יזהר שי:  אני חושב שכל שקל שישימו היום – הוא רפואה מונעת לאלפי מחלות שיתפרצו מחר

יזהר שי:       אנחנו אומרים את אותו הדבר כבר חודשיים; זה מה שקשה

יזהר שי:  אני זוכר שנאמתי פה לפני חודשיים, ואמרתי: "חבר'ה, תפנימו: יש פה מגה-אירוע

יזהר שי:  אתם לא יכולים לבוא עם אותו ארגז הכלים, שטיפל בחוסר במה שהיה לפני, ולהכיל איתו מגה-אירוע נפשי"

יזהר שי:       אנחנו נמצאים בהחטאה כוללת, ובסוף – זה ייפול עלינו ויפיל אותנו; תצטרך לשלם כל החיים, אחרי זה, למישהו שלא תפסת אותו בזמן והוא הפך לחולה סרטן, לחולה נפש או למאושפז, כשאולי עכשיו, בשנה של מתן מזור כלשהו לבעיה שלו – תציל אותו, והוא יהיה אזרח מתפקד ומייצר

יזהר שי:       על כל שקל שנשקיע פה – אולי נרוויח עשרה בהמשך, ועדיין – הוויכוחים הם פוליטיים: על כספים קואליציוניים; על כן לחתוך או לא לחתוך

יזהר שי:  הטיפול בכל המפונים ופגועי הנפש לא זוכה למקום הגדול שלו

יזהר שי:  הציניות הפוליטית והסקטוריאלית – זועקת

יזהר שי:  הלוואי וכולם יעבדו פה באיזו שהיא צורה מאוחדת, כדי להבין את האירוע הזה ולטפל בו

יזהר שי:  תודה רבה

יונתן מישרקי: תודה רבה, יזהר

יונתן מישרקי:  גיל, בבקשה

גיל דיקמן: יזהר אמר יפה שאנחנו אומרים ומספרים פה את אותם הסיפורים כבר חודשים, אבל בגלל נושא הוועדה – יש לי סיפור שעוד לא סיפרנו כאן

גיל דיקמן:  זו כרמל, בת דודה שלי

גיל דיקמן:  היא חטופה עכשיו בעזה

גיל דיקמן:  אני רוצה לקרוא פוסט שכתבה חברה שלה, נועה:     "כרמל נכנסה לחיים שלי ושל המשפחה שלנו ברגעים הכי קשים שלנו

גיל דיקמן:  בעלי, אורי, שלפני הרבה שנים היה בן הזוג של כרמל, היה בשלבים האחרונים של מחלת הסרטן

גיל דיקמן:  כרמל באה לבקר

גיל דיקמן:  בהתחלה היא באה לביקור קצר; אחר כך היא נשארה ליום, שהפך ליומיים, שהפכו לשלושה

גיל דיקמן:  אחרי שהוא נפטר – היא פשוט נשארה אצלנו כמה שבועות, עד הטיסה שלה להודו

גיל דיקמן:       "כך, ממש ברגע – כרמל נהיית הכי קרובה שיש

גיל דיקמן:  הנוכחות שלה הייתה כל כך טבעית, נעימה, מרפאה ונכונה עבור אורי, עבורי ועבור הילדים

גיל דיקמן:  כרמל, עם חיוך של לב, עם מבט עמוק ומבין, עם הומור שמצחיק אותי כל כך – הייתה מקור לכוח ונחמה

גיל דיקמן:  כרמל הייתה שותפה נהדרת לאבל ולאהבת החיים שיכולה לבוא איתו

גיל דיקמן:  חגגנו יחד את השמש של יוני ויולי, עם מוזיקה, אוכל, דמעות וצחוק

גיל דיקמן:      "אני דואגת עליה, חולמת עליה ומתגעגעת אליה כל כך הרבה פעמים ביום

גיל דיקמן:  בנוסף, אני כואבת על זה שאנחנו לא איתה ברגעים הכי קשים שלה, כמו שהיא הייתה בשבילנו, ובשביל כל כך הרבה חברות, חברים ומטופלים

גיל דיקמן:      "החרדה, הכאב והתסכול עולים, ומבקשים לצעוק את הצעקה של כרמל ושל כל כך הרבה חטופים נוספים, שמחכים כבר מה-07 באוקטובר שיבוא לעזור להם, להציל אותם, ועדיין מחכים

גיל דיקמן:  חייבים להציל אותם

גיל דיקמן:  הזמן אוזל

גיל דיקמן:  כרמלי, כל מבט בתמונה שלך מעלה געגוע ענק

גיל דיקמן:  הלב מתפלל לחזרה שלך

גיל דיקמן:  אנחנו מחכים לך

גיל דיקמן:  אני אוהבת אותך

גיל דיקמן:  תחזיקי שם מעמד"

גיל דיקמן:      כרמל היא מרפאה בעיסוק

גיל דיקמן:  היא בחרה – כמו עוד הרבה חטופים אחרים – במקצועות הבריאות; להיות שם בשביל אנשים ברגעים הכי קשים שלהם, וברגעים לא פשוטים בכלל

גיל דיקמן:  אני בטוח שהרבה מכן מבינות ומזדהות

גיל דיקמן:  אנחנו בתוך הסיוט הזה כבר 122 ימים, שבתוכו – כרמל נמצאת, פתאום, ברגעים הקשים שלה, ואנחנו לא שם בשבילה

גיל דיקמן:       גם כשאנחנו שומעים, ומקווים לשמוע בשורות טובות – לזה מצטרפת – כמו שאמר יזהר – פוליטיקה כואבת ומפלחת, שפוערת בנו פצע שקשה להעלות על הדעת

גיל דיקמן:  אלה לא האנשים שיושבים כאן, אבל יש פוליטיקאים שעושים הון פוליטי מהכאב שלנו; שהתחילו קמפיין על הגב שלנו

גיל דיקמן:       יש ערוצי תקשורת שהתחילו בקמפיין דומה, ושרק אתמול, במופע שאין דרך לתאר אותו, אמרו שיכול להיות שצריך להקריב את החטופים למען מטרה אחרת

גיל דיקמן:  זה לא יכול להיות, במקום שבו אנחנו מדברים על החיים ונאבקים על החיים

גיל דיקמן:  במדינה שמסמלת את החיים במאבק מול ארגון טרור שמייצג מוות – לא יכול להיות שאנחנו נקריב חיים; לא את החיים של כרמל, לא את החיים של עודד ולא את החיים של אף אחד מהחטופות ומהחטופים

גיל דיקמן:       לא יעזור כמה שנכריז "ניצחון" – גם על הסרטן אי-אפשר פשוט להכריז "ניצחון"

גיל דיקמן:  צריך לנצח, ולנצח, בשבילנו, זה לסיים את הסיוט שאנחנו חיים ברצף מאז ה-07 באוקטובר

גיל דיקמן:  בשבילנו – זה יום אחד ארוך שלא נגמר

גיל דיקמן:  הוא יגמר כשסוף כל סוף – החטופים יהיו כאן; כשנוכל לטפל בהם; כשנוכל להתפנות אל הכאבים שלנו

גיל דיקמן:       כשכרמל, שאיבדה את אמא שלה – וכנראה יודעת, כי היא ראתה את הגופה שלה בדרך לעזה – תוכל באמת להתאבל עליה

גיל דיקמן:  כשהיא תוכל לדעת שאבא שלה, שהאחים שלה, שגיסתה ושהאחיינית שלה – בחיים, ושכולנו פה בשבילה

גיל דיקמן:      הלוואי שנועה תזכה לפגוש את אמא שלה לפני שיהיה מאוחר מדי

גיל דיקמן:  הלוואי שכולנו נזכה לחבק את כל החטופות והחטופים שלנו, לפני שיהיה מאוחר מדי

גיל דיקמן:  תודה

יונתן מישרקי: תודה, גיל

יזהר שי: עוד מילה אחת קטנה

יונתן מישרקי: בבקשה

יזהר שי: אתמול קברתי מישהו מקיבוץ ניר עוז שהיה מחנך שלי

יזהר שי:  קוראים לו שלמה גולני

יזהר שי:  שלמה גולני מת מסרטן

יזהר שי:  היה לו סרטן עוד לפני ה-07 באוקטובר

יזהר שי:  הוא היה מטפל עם בובות, בילדים ומשפחות

יזהר שי:  הוא למד עבודה סוציאלית

יזהר שי:  בחור מדהים

יזהר שי:  ה-07 באוקטובר לקח את הקצב שבו הוא אמור היה למות ממחלת הסרטן והאיץ אותו עשרות מונים

יזהר שי:  אתמול קברנו אותו, כשיכול להיות שאפשר היה להיפרד ממנו בעוד שנה או שנתיים

יזהר שי:      המתח הנפשי מכריע; המתח הנפשי מזרז מחלות; ההזנחה שלנו, של לא לזהות איפה הוא קיים – תוציא מחלות

יזהר שי:  בחייו ובמותו, שלמה גולני עשה כדי לעזור, לחנך ולטפל בילדים עם בובות, בשיטה משלו שהוא המציא, בתוך הכאב שלו ובתוך האירוע המטורף הזה

יזהר שי:      אם אפשר להגיד לפוליטיקאים: אל תעשו הון פוליטי על הגב שלנו כדי לקבל עוד מנדט ולהצטייר כחזקים

יזהר שי:  אנחנו לא רוצים להקריב את כל היקירים שלנו מהבונקר על מגש הכסף כדי שתוכלו, אחר כך, לספר את האתוס שנלחמתם בזמן שהם היו בפנים, כי אתם לא תהיו יהודים; אתם חוטאים למשהו בסיסי ביהדות

יזהר שי:       איך נקים פה מדינה אם היא לא יהודית, בהמשך, כשיש לנו את היכולת למגר ולהכות, אבל שכחנו את האנשים בפנים? את אלה שנמקים; שנאנסים; שמסתכלים עם העיניים כלפי מעלה בבונקר ורוצים שיגידו להם: "אתם הולכים הביתה" – בין אם בחיים, פצוע או באלונקה, וכנראה שגם הרבה – בשקיות

יזהר שי:  תודה רבה

יונתן מישרקי: יהיה זכרו של שלמה ברוך

יונתן מישרקי:  תומר גני-לוין, בבקשה

תומר גני-לוין: יזהר הוא בן הקבוצה שלי

תומר גני-לוין:  שלמה גולני, שהוזכר כאן, הוא המחנך שלנו

תומר גני-לוין:  הרבה זיכרונות טובים

תומר גני-לוין:  גדלנו ביחד

תומר גני-לוין:  בתנועה הקיבוצית של פעם, היה מוסד חינוכי, חוץ מבית ספר, שנקרא "פנימייה"

תומר גני-לוין:  יזהרצ'וק ואני חלקנו את המוסד החינוכי מעלה הבשור; את אותה קבוצה שנקראת "קבוצת יסעור", ששלמה גולני הוביל

תומר גני-לוין:  הוא לימד אותנו כמה דברים ונתן לנו לטעות לא מעט

תומר גני-לוין:      אני בן קיבוץ נירים, ומאומץ על ידי משפחה

תומר גני-לוין:  הוריי עזבו אחרי שלוש שנים; בכיתה ז' החלטתי שאני נשאר בקיבוץ, והם המשיכו את דרכם – אבא, אמא ושני אחים צעירים

תומר גני-לוין:  זכיתי למשפחה מאמצת – יש לי הורים מאמצים ואחים מאמצים מנירים

תומר גני-לוין:       בשבת ההיא התבשרנו, קהילת בוגרי בית הספר מעלה הבשור – בית הספר המשותף הזה מיוחד, בארץ ישראל, כי הוא מאחד בתוכו גם את הקיבוצים של שלושת התנועות וגם את המושבים, לימים

תומר גני-לוין:  הוא הפך להיות "נופי הבשור" – שנחטפו לנו 102 יקירים ויקירות: הורים, מורים, מורות, ילדים וילדות של בני קבוצה, הורים של בני קבוצה, בני קיבוץ, חברים

תומר גני-לוין:  102

תומר גני-לוין:  כששואלים אותי, בכל מיני נסיבות, "לאיזו משפחה מהחטופים אתה שייך?" – איזו מה-102 אני אגיד?      זה לא עובר

תומר גני-לוין:  זה לא מצליח לעבור את המסך

תומר גני-לוין:  "אבל לאיזו משפחה מהחטופים אתה שייך?"

תומר גני-לוין:  אני מבקש אתכם, אותנו – אם אני מצליח לבטא, בקול שלי, את הכאב שאולי מתאר את העובדה שיזהרצ'וק הוא אח שלי, וששלמה גולני היה אבא שלי – אולי יפסיקו לשאול אותי לאיזו משפחה של חטופים אני שייך

תומר גני-לוין:  נמאס לי להתנצל ולהצטדק, או להסביר

תומר גני-לוין:  אני לא רוצה להסביר

תומר גני-לוין:       ראשית, אני רוצה להגיד לכם תודה על ההזדמנות שניתנה לי להגיד שנמאס לי להסביר את העובדה שאני בן קיבוץ נירים

תומר גני-לוין:  האם זה ברור, כשאני אומר שאני בן קיבוץ נירים, מיהי המשפחה שלי? אני מודה מאוד על ההקשבה הזו; זה מיוחד מאוד

תומר גני-לוין:      ב-07 לחודש – קרה מעשה נורא

תומר גני-לוין:  אם תקראו את הודעות הוואטסאפ שרצו בקבוצות המשותפות בשעות ההן – אחד המשפטים שחוזרים על עצמם, שוב ושוב, בכל מקום: "איפה המדינה? איפה צה"ל? מתי כבר יגיעו ויוציאו אותנו מפה? האם הדפיקות האלה בדלת של הממ"ד, עם הקול העמום שנשמע מעבר לדלת, זה שוב ערבית, או שאלה חיילים שבאו להציל אותנו?"

תומר גני-לוין:  עוד שעה ועוד שעה

תומר גני-לוין:      ננטשנו, אז, ולצערי הרב – אני מספר פה שוב את החוויה האישית שלי, הסובייקטיבית לחלוטין

תומר גני-לוין:  אני יושב פה בהיכל הזה כבר בדיון השני

תומר גני-לוין:  אני לא יודע כמה אספיק לשבת עד שיגידו לי שזמני כמלווה תם, ויבקשו ממני לצאת

תומר גני-לוין:  אני כמו נמצא ביקום מקביל

תומר גני-לוין:  אני לא ישן כבר ארבעה חודשים

תומר גני-לוין:  המקומות היחידים שבהם אני מצליח לישון הם כשאני נמצא מחוץ לבית, מתארח אצל אחת הבנות, אצל חבר או חברה

תומר גני-לוין:  במיטה שלי, עם זוגתי, מירב – אני לא מצליח לישון

תומר גני-לוין:      אני אדם שמחבק ומנשק

תומר גני-לוין:  אנחנו משפחה כזו; אבא היה יליד וולוס, וזה הגיע מיוון

תומר גני-לוין:  אחרי שלושה שבועות או חודש מאז השבת ההיא – פתאום שמתי לב שאני לא מנשק ולא מחבק את זוגתי

תומר גני-לוין:  ניסיתי להסביר לעצמי מאיפה זה מגיע, והגעתי לתשובה עם עצמי: אני לא יכול

תומר גני-לוין:  אני מרגיש רגשות אשם

תומר גני-לוין:  מירב ואני ביחד מאז שהיא הייתה בת 14 ואני הייתי בן 16, כשלא הבנתי מה קורה שם – ואני לא מסוגל לחבק אותה

תומר גני-לוין:       חזרנו להתחבק

תומר גני-לוין:  השלמתי עם עצמי

תומר גני-לוין:  לחשוב שלחבריי, יקיריי, אחיי – אין את האפשרות הזו לחבק

תומר גני-לוין:  פשוט לחבק

תומר גני-לוין:  להתכרבל

תומר גני-לוין:  הלב המפרפר שלהם נמצא מחוץ לגוף שלהם, זרוק איפה שהוא, שם, רחוק מאוד

תומר גני-לוין:  דרך אגב, זה קרוב מאוד

תומר גני-לוין:  אם תבואו לנירים או לניר עוז – אם עולים למעלה, באסם התבואה, רואים

תומר גני-לוין:  זה במרחק ראייה; ארבעה-חמישה קילומטרים ביום טוב

תומר גני-לוין:  הם שם, אבל אי-אפשר להגיע

תומר גני-לוין:       אי-אפשר, במשך 122 יום, להמשיך את החיים כמסלולם

תומר גני-לוין:  אתם כבר יודעים שהמשפחות שלי נמצאות פה; אני יכול לחבק אותן, אבל הלב – לא

תומר גני-לוין:  הוא שבור; אפרופו סרטן

תומר גני-לוין:  פתאום, בגיל 59, אני מבין את המושג שנקרא "לב שבור"

תומר גני-לוין:  כבר התחלתי לדאוג לעצמי – אני מרגיש פרפורים, פתאום, ואומר: "זה קורה"

תומר גני-לוין:  לב שבור

תומר גני-לוין:       אנא, במטותא – כשאתם קמים בבוקר – תשאלו את עצמכם: "מה אני הולך לעשות היום בשביל שהלבבות האלה יחזרו חזרה הביתה?"

תומר גני-לוין:  ובסוף היום, כשאתם חוזרים הביתה, בבקשה תשאלו את עצמכם: "האם עמדתי בזה, ועשיתי את המעשה הנדרש, המחויב, המצווה, בשביל שהם יחזרו הביתה?"

תומר גני-לוין:       זה בידינו; לא ביד אף אחד אחר

תומר גני-לוין:  אנחנו – הציבור; החברה; האזרחים; המדינה; העם שלנו – האחריות המלאה היא שלנו

תומר גני-לוין:  הסמכות והזכות לעשות את המעשה האמיץ – מעשה הגבורה – של לבחור לשלם מחיר – יקר מפז, כנראה – ולהחזיר אותם הביתה

תומר גני-לוין:      אנחנו עם חזק; אנחנו מוכיחים את זה לעצמנו

תומר גני-לוין:  אין לזה אח ורע בעולם, כרגע

תומר גני-לוין:  זה לא שאני מחפש סגולות, אבל אנחנו חזקים מאוד, אמיצים ואנשי רעות

תומר גני-לוין:  יש לנו חוסן גדול מאוד, ולכן אנחנו יכולים להכיל את מחיר הגבורה הנדרש בשביל להחזיר אותם הביתה, בהמשך הדרך – לדאוג שיהיה בית

תומר גני-לוין:      באנגלית יש "House" ויש "Home"

תומר גני-לוין:  בעברית – אנחנו שפה קצת ענייה, יש רק "בית"

תומר גני-לוין:  אנחנו מחויבים ל-House, אבל גם ל-Home, ולכן זה לא יסתיים בזה שנחזיר את יקירינו הביתה

תומר גני-לוין:  שלא יתפרש, חס וחלילה, ששם – המעשה שלנו נגמר, כמדינה

תומר גני-לוין:  הם צריכים לחזור הביתה, וצריך להשלים את כל מה שנדרש כדי שיקירינו יוכלו לחיות בביתם – בקיבוצים, במושבים, בערים שדרות, נתיבות ואופקים

תומר גני-לוין:       אני בן הנגב המערבי, שלימים נהפך להיות "עוטף עזה"

תומר גני-לוין:  צריך לדאוג לכך שאכן נוכל לחיות שם כמו שמצופה מאיתנו, כחברה

תומר גני-לוין:  יהיו מעשים עוצמתיים מאוד שנדרשים מאיתנו בשביל להשלים את המעשה, כדי שנוכל לחיות שם, כמו שאנחנו מתכוונים לעשות, כמדינה עצמאית ובעלת חירות – אך לא לפני שמחזירים אותם הביתה

תומר גני-לוין:  תודה רבה

יונתן מישרקי: 	תודה רבה, תומר

יונתן מישרקי:  אלקנה וייצן

אלקנה וייצן: שלום לכולם

אלקנה וייצן:  אני אח של עמיחי

אלקנה וייצן:  עמיחי היה חבר קיבוץ בכרם שלום, וחבר בכיתת הכוננות שם

אלקנה וייצן:  אחרי קרבות ארוכים מאוד בשמחת תורה, שבהם תשעה חברי כיתת כוננות נשארו שם לבד – שניים מהם נהרגו, אחד מהם יצא עם ארבעה חוסמי עורקים ואחד – עם שני חוסמי עורקים, אחרי שהם שכבו שם שעות

אלקנה וייצן:      אח שלי נהרג אחרי קרבות ארוכים, של שעות על גבי שעות

אלקנה וייצן:  בהיתקלות שבה הוא נהרג, משפחה התקשרה אליהם ודיווחה להם: "יש מחבלים בתוך הבית

אלקנה וייצן:  אנחנו נמצאים בתוך המקלט עם חמישה ילדים"

אלקנה וייצן:  אח שלי רץ והגיע לשם

אלקנה וייצן:  כבר יש חוליה בתוך הבית

אלקנה וייצן:  באיזה שהוא שלב הם שומעים פיצוץ, ומבינים שמפוצצים שם את הממ"ד, ושאם הם לא נכנסים עכשיו – המשפחה הזו נשחטת או נחטפת

אלקנה וייצן:  אני לא יודע מה יותר גרוע

אלקנה וייצן:      אח שלי, שעזב את אשתו ואת חמשת ילדיו, קופץ לבפנים ומנסה להציל אותם

אלקנה וייצן:  ברוך השם, הם ניצלים בסוף, אבל הוא שילם בחייו

אלקנה וייצן:  אני רוצה להגיד לכם שמאז ה-07 באוקטובר – הדבר היחיד שמחזיק אותי הוא ההבנה שכולנו פה ביחד; שאנחנו לא אנשים פרטיים

אלקנה וייצן:  יש מחיר יקר מאוד שצריך לשלם על זה שאנחנו פה במדינה

אלקנה וייצן:  את המחיר הזה – אנחנו מוכנים לשלם, אבל רק אם תהיה לו משמעות

אלקנה וייצן:      בעיניי – ואני חושב שזו גם הצוואה של אחי – המשמעות היא לנצח

אלקנה וייצן:  היא לבוא לעסקה – אני בעד עסקה – אחראית; שבאה מתוך מקום של גבורה; לא מתוך מקום של חולשה

אלקנה וייצן:  לא יכול להיות שאנחנו מחכים עד 19:00 כדי לדעת אם החמאס יתן לנו תשובה או לא

אלקנה וייצן:  אנחנו חיים בשכונה שבה מי שממצמץ, ומי שמפסיד בקרב עכשיו – הפסיד במערכה כולה

אלקנה וייצן:      זה לא סיפור אישי שלי; זה סיפור של מדינה

אלקנה וייצן:  בעיניי, זה לא סיפור של אנשים שחיים פה עכשיו – זה סיפור של דורות; זה סיפור של היסטוריה

אלקנה וייצן:  אנחנו צריכים להרים את המבט

אלקנה וייצן:  לנצח אומר שכל אויב שרק חושב לאיים עלינו, לפגוע בנו, לזנב בנו ולשחק בנו משחק פסיכולוגי – ירד על הברכיים ויבקש עסקה; ויבקש שלום

אלקנה וייצן:      אח שלי נהרג על ידי אנשים ששוחררו בעסקה הקודמת

אלקנה וייצן:  זה פשוט

אלקנה וייצן:  אני אומר את זה ודורש את זה

אלקנה וייצן:  אני חושב שאנחנו, כמדינה, לא יכולים לוותר על הקיום שלנו

אלקנה וייצן:  אנחנו במלחמה קיומית; כל האויבים שלנו מסביב רק רוצים לראות אם אנחנו מוותרים פה; אם אנחנו בעלי חוסן וגבורה, ומוכנים לשלם את המחיר ולנצח

אלקנה וייצן:       אנחנו לא יכולים לוותר על הניצחון

אלקנה וייצן:  זו לא פוליטיקה; זו המשמעות שלנו והקיום שלנו

אלקנה וייצן:  אני לא בן אדם פוליטי, והפוליטיקה לא מעניינת אותי

אלקנה וייצן:  אני רק רוצה לחזור למה שהיה פה ב-07 באוקטובר כדבר פשוט: אי-אפשר להתעסק ולדבר עם נאצים; עם רוצחים; עם רוע

אלקנה וייצן:  אי-אפשר להשלים עם זה שהם מכתיבים לנו משהו

אלקנה וייצן:  אנחנו חייבים לנצח

אלקנה וייצן:  אין לנו שום ברירה אחרת

אלקנה וייצן:      אני מבקש מכל יושבי הבית הזה: אני חושב שזו הבריאות הלאומית והאישית שלנו

אלקנה וייצן:  יש לנו משמעות אם יש לנו ערך, ואם יש לנו שייכות

אלקנה וייצן:  זה שאנחנו פה, במדינה שלנו, זה נס; סבא וסבתא שלי הגיעו מהשואה

אלקנה וייצן:  אני, שמשרת במילואים, ואח שלי, שיצא מהבית, מוכנים למסור הרבה ולשלם מחירים יקרים מאוד

אלקנה וייצן:       אח שלי הלך לגור בקיבוץ כרם שלום מתוך ציונות; מתוך אידיאולוגיה של התיישבות ושל שותפות

אלקנה וייצן:  הלוואי ונלמד קצת ממה שהם עשו שם – קהילה של דתיים וחילוניים שחיה באהבה, ושמשגשגת בזכות הדבר הזה

אלקנה וייצן:       אני רק מאחל לכולנו שהחטופים יחזרו הביתה; שנעשה את זה מתוך כוח ומתוך ניצחון; שלא נכנע ללחצים חיצוניים, ושנמשיך עד הסוף

אלקנה וייצן:  זו הדרך היחידה, בעיניי, להגיע לניצחון, לעסקה טובה, לכך שהחטופים שלנו יהיו פה, וגם לעתיד – כדי שלא נשלם את המחיר הזה עוד פעם

אלקנה וייצן:  אין לנו את הפריווילגיה לשלם את המחיר הזה עוד פעם

אלקנה וייצן:  תודה רבה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יזהר שי: אפשר להגיד מילה? זה היה מרגש לשמוע

יזהר שי:  כרם שלום היו יחד איתנו, חברי ניר עוז, במלון ים סוף, והתחברתי לכל מה שאמרת

יזהר שי:  חשוב לי להגיד מילה אחת קטנה: סינוואר שוחרר בתור גור של טרוריסט, וב-15 השנים האחרונות – גידלנו אותו

יזהר שי:  ב-07 באוקטובר, לצערי, גם פתחנו את השערים למפלצת, במידה מסוימת

יזהר שי:  כל מה שאמרת הוא נכון

יזהר שי:  אני חושב שעשינו טעות ב-15 השנים האחרונות - - -     

אלקנה וייצן: אני באמת חושב שעשינו טעות ב-15 השנים האחרונות

יזהר שי: אני לא מתווכח; אני לגמרי איתך

יזהר שי:  הגבורה של אח שלך היא הגבורה של כולנו, אבל כרגע – בואו נחזיר אותם, לא נגדל גורים וננסה להתחיל להשתקם

אלקנה וידן: אני חושב שזו הדרך היחידה

יזהר שי: ואני מכבד אותה

יונתן מישרקי: תודה רבה לכם

יונתן מישרקי:  הקדשנו הרבה מאוד זמן מזמן הוועדה לטובת העניין הזה, כי כמו שיזהר אמר מקודם, יש קשר ישיר בין הלחץ, המתח והדאגה – בין מה שאתם עוברים, ומה שעם ישראל עובר – לבין ההשלכות הבריאותיות על כל אחד ואחד מאיתנו, ובפרט על המשפחות היקרות

יונתן מישרקי:       עם הקושי הגדול הזה, ואחרי הדברים הכל-כך חשובים ששמענו, אנחנו נבקש לעבור לתוכן הנושא שעל סדר-היום

יונתן מישרקי:  אומנם הנתונים מופיעים בפניי, אבל אני אבקש מד"ר ברברה סילברמן ממשרד הבריאות להציג בפנינו את הנתונים, תוך התייחסות לטיפול המניעתי בתקופת המלחמה

ברברה סילברמן: שלום

ברברה סילברמן:  אני מתנצלת שאין לי את המילים להביע את הכאב; עד כמה זה קשה לשמוע את מה ששמענו, ואחר כך לחזור לשגרה של מספרים וסטטיסטיקה

ברברה סילברמן:  אני מקווה שגם אנחנו נתרום, בסוף, לבריאות של כולם, כי זה התפקיד שלנו

ברברה סילברמן:      (הצגת מצגת)     אני כאן כדי לדבר על התחלואה ועל התמותה מסרטן בישראל

ברברה סילברמן:  אני מציגה כאן את הנתונים של ה-International Agency for Research on Cancer, שמפרסמים נתונים שמשווים את התחלואה והתמותה ביותר מ-100 מדינות בעולם, כולל ישראל; אנחנו שולחים את הנתונים שלנו ל-IAR

ברברה סילברמן:       הנתונים האלה הם תוצאה של אקסטרפולציה על בסיס נתונים מהעבר, כי דווקא אצלנו – אין נתונים מ-2022; זה לוקח לנו – ולכל רישומי הסרטן בעולם – בערך שנתיים לאסוף נתונים על שנה קלנדרית

ברברה סילברמן:  לכן, ה-IAR משתמשים בשיטות סטטיסטיות, על מנת להגיע לניבוי של השינוי בתחלואה ובתמותה ב-2022

ברברה סילברמן:      קודם כול, אפשר לראות שהמצב שלנו – עכשיו אנחנו מסתכלים בגברים, ובשקף הבא נסתכל בנשים – הוא איפה שהייתי מצפה לראות מדינה מערבית: אנחנו לא הגבוהים ביותר בתחלואה בסרטן, ואפשר לראות, מצד שמאל, שהתמותה יחסית נמוכה ביחס לתחלואה

ברברה סילברמן:  זה אומר משהו על האבחון המוקדם ועל הטיפול הטוב שמקבלים כאן, בארץ

ברברה סילברמן:      בשקף של הנשים, אפשר לראות שאנחנו נמצאים קצת יותר למעלה בגלל סרטן השד

ברברה סילברמן:  אנחנו יודעים שיש סיבות גנטיות, חברתיות וכלליות שמשפיעות על התחלואה בסרטן השד, אבל הרמה של התמותה אצלנו היא טובה, יחסית, לעומת התחלואה

ברברה סילברמן:      בשקף הבא, אני רוצה להתייחס למשהו שגם ד"ר לוין התייחס אליו, והוא חשוב מאוד: גורמי הסיכון

ברברה סילברמן:  אנחנו עונים להמון טלפונים, ברישום הסרטן, על דברים שמדאיגים את הציבור – כל מיני שאלות על אנטנות סלולריות, קרינה אלקטרו-מגנטית ודברים אחרים שנכנסים לחדשות

ברברה סילברמן:       גורם הסיכון מספר אחת, באופן חד-משמעי, הוא עישון

ברברה סילברמן:  אם מחר היו מפסיקים לעשן בכל המדינה – זה היה לוקח זמן, כי לוקח לסרטן עשרות שנים להתפתח, אבל בתוך עשרות שנים היינו רואים ירידה דרמטית בתחלואה בסרטן

ברברה סילברמן:      הגורם מספר שתיים, לפי הגרף הזה, הוא השמנת יתר; מספר שלוש – תזונה; מספר ארבע – חוסר פעילות גופנית, וכך הלאה

ברברה סילברמן:  זה לא אומר שזיהום אוויר, תעסוקה ודברים אחרים לא משפיעים על הסיכון לסרטן; זה אומר שיש דברים פשוטים שאנחנו יכולים לעשות היום כדי להוריד את הסיכון לסרטן

ברברה סילברמן:  כל עוד יש חוקים ופעילויות חברתיות שמורידים את השימוש בסיגריות ואת האוכל שגבוה בסוכר ובשמנים – זה ישפר את המצב שלנו

ברברה סילברמן:      מי שרוצה לדעת משהו על התחלואה בסרטן בישראל – מוזמן להסתכל באתר האינטרנט של הרישום הלאומי לסרטן, וגם להתקשר אלינו

ברברה סילברמן:  מספר הטלפון שלנו נמצא בפורטל, ואנחנו עונים להמון בקשות למידע בכל שנה

ברברה סילברמן:  יש אפשרות לעשות פילוח לפי שנה, לפי קבוצות גיל, מין ולאום, וגם לפי סוגים מסוימים של סרטן

ברברה סילברמן:      לגבי בדיקות סקר בשקף הבא: יש דו"ח לשימוש בכל מיני פעילויות לשיפור בריאות הציבור, כולל בדיקות סקר לסרטן

ברברה סילברמן:  לצערי הרב, שואלים אותי אם אני יכולה להגיד משהו על השימוש בבדיקות סקר בחודשים האחרונים, והתשובה היא לא, כי לא מדווחים אליי על השימוש בבדיקות סקר; אני מקבלת את הבדיקות הפתולוגיות

ברברה סילברמן:  כפי שאמרתי, זה לוקח שנתיים לסגור שנה קלנדרית ברישום, אבל הנתונים על השימוש בבדיקות סקר קיימים אצל המטפלים ואצל הקופות

ברברה סילברמן:       בשקף הבא, אפשר לראות את השיפור בשימוש בבדיקות סקר מסוימות בשנים האחרונות

ברברה סילברמן:  אם מסתכלים מימין לשמאל – השנה הראשונה היא 2017 והשנה האחרונה היא 2021

ברברה סילברמן:  האמת היא שרק רואים את השנים האחרונות, אבל מי שעוקב אחרי המדדים הללו משנות ה-2000 המוקדמות – יכול להתרשם מהעלייה שראינו

ברברה סילברמן:       אני זוכרת שבאמצע שנות ה-2000, שימוש בממוגרפיה היה אולי ב-60%, וראינו את העלייה

ברברה סילברמן:  עכשיו, אנחנו נמצאים במצב יציב

ברברה סילברמן:  יכול להיות יותר טוב, אבל לפחות ראינו את השיפור בשימוש בבדיקות לגילוי מוקדם של סרטן המעי הגס והחלחולת

יונתן מישרקי: האחוזים שאנחנו רואים הם לפי שנים, נכון? מ-2017 ועד 2021?     

ברברה סילברמן: כן

ברברה סילברמן:  2017 נמצא בצד ימין ו-2021 – בשמאל

יונתן מישרקי: מה זו העלייה שאנחנו רואים באמצע?     

ברברה סילברמן: העלייה בשימוש בבדיקות סקר

ברברה סילברמן:  למטה – זה יכול להיות קצת מבלבל – זה שיעור הנשים בגילאים 30-54 שלא עשו בדיקות סקר לסרטן צוואר הרחם

יונתן מישרקי: זה הולך ויורד

ברברה סילברמן: כל עוד המספר הזה יורד – זה אומר שהמצב טוב יותר

ברברה סילברמן:  אנחנו רואים את השיפור וממשיכים

ברברה סילברמן:  הסיבה שאלה הם מדדי איכות, שהקופות חייבות לדווח למשרד, היא שזה דבר חשוב מאוד

ברברה סילברמן:  כל מי שנמצא בקבוצת גיל או בקבוצת יעד לאחד המדדים האלה – יודע עד כמה הקופות מתקשרות ומעודדות את השימוש בבדיקות האלה

ברברה סילברמן:       אני יודעת, כפי שכבר נאמר, לחשוב עכשיו על בדיקות סקר לסרטן זה אולי לא הדבר הכי קל או הכי טבעי לעשות, אבל אנחנו חייבים לא להזניח את עצמנו ואת המשפחה שלנו, ולהמשיך לעודד - - -     

יונתן מישרקי: האם הקופות מקבלות מהמשרד מבחן תמיכה ייעודי על מתן אינפורמציה למטופל כדי לדרבן אותו לבוא ולהיבדק? כלומר, האם המשרד מתקצב ומתמרץ את הקופות, באיזה שהוא אופן, כדי להביא את הנושא למודעות?     

ברברה סילברמן: העובדה שהקופות חייבות לדווח למשרד את הכמויות והאחוזים – בעצם, עמידה ביעדים – מעודדת את הקופות להמשיך ולשלוח גלויות לבדיקות ממוגרפיה לנשים שנמצאות בקבוצת יעד; לעודד את החולים לעשות בדיקת דם סמוי בצואה, או קולונוסקופיה

ברברה סילברמן:  יש השלכות לירידה - - -     

יונתן מישרקי: אתה רוצה להוסיף משהו בעניין?     

עידו וולף: אני פרופ' עידו וולף, ראש המועצה הלאומית למניעה, אבחון וטיפול במחלות ממאירות

עידו וולף:  לגבי מבחני הסקירה – הקופות לא מקבלות תמיכה, אבל זה מדד איכות שהקופות מקפידות עליו מאוד, כי זה חוסך להן הרבה כסף

עידו וולף:  ברגע שהן גילו חולה בשלב של פוליפ של מעי גס – זה חוסך כסף רב לעומת הסרטן

עידו וולף:       הקופות הגדולות – הכללית ומכבי – פתחו עכשיו מערכות אלקטרוניות מסודרות מאוד למעקב, כדי לעקוב ברמה הפרטנית – מי עושה את הבדיקה? ואם הבדיקה חיובית – מי הולך להמשך המעקב שלה? יש פה מהפכה יפה בשנים האחרונות בזכות הקופות

עידו וולף:  אני מקווה שיוכלו להציג אותן בוועדה באיזה שהוא יום

משה בר חיים: אני יכול להגיב לנושא הזה? משה בר חיים, מנכ"ל האגודה למלחמה בסרטן

משה בר חיים:  בין הקופות עצמן – יש פערים גדולים מאוד בבדיקות הסקר

משה בר חיים:  אני חושב שצריך להבחין כאן שמדובר על פערים של בין 10% ל-20% בגילאים השונים בין ארבעת הקופות

משה בר חיים:       אני חושב שזו חובה לעשות מבחן של עידוד לקופות, כי ככל שאנחנו מדברים על בדיקות סקר – יש כאן אוכלוסייה מסוימת שבדיקות הסקר הרבה פחות נעשות בה, ולעומת זאת, קופות אחרות שבהן רמת הבדיקות היא הרבה יותר משמעותית

משה בר חיים:  צריך לשנות את המצב, כי אנחנו בונים כאן את העתיד

יונתן מישרקי: במה אתה חושב שמבחן תמיכה יעודד את הקופות לעשות בדיקות? הרי, אם הקופה עלולה להפסיד כלכלית, בסופו של דבר, מכך שהלקוחות שלה לא נבדקו – זה לא מספיק מעודד לדעתך?     

משה בר חיים: הנושא הכלכלי תמיד מחולק לקצר טווח ולארוך טווח

משה בר חיים:  אנחנו, באגודה למלחמה בסרטן, התחלנו את הנושא של סרטן המעי הגס לפני 12-13 שנה

משה בר חיים:  עד אז, בדיקות הסקר היו מתחת ל-50%, והיום אנחנו ב-70%

משה בר חיים:  היה לנו מאבק גדול מאוד עם משרד האוצר, מפני שגם הוא השתתף

משה בר חיים:  ההסברים שתמיד נתתי לחשב של משרד האוצר היו: "מה שתשקיעו היום – אתם תחסכו בעתיד, בערך ביחס של 1:10"

משה בר חיים:       מה שקורה כרגע זה אותו הדבר; התשובה לשאלה שלך בדוקה – ככל שישקיעו היום יותר כספים קטנים לעידוד הקופות לעלייה בבדיקות הסקר – אנחנו נחסוך הרבה מאוד כסף, צער וסבל בעתיד

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  בבקשה, ד"ר ברברה, נמשיך הלאה

ברברה סילברמן: סיימתי

יונתן מישרקי: הבנתי

יונתן מישרקי:  את רוצה, אולי, להתייחס למה שאמר משה בר חיים בהקשר הזה? האם נכון, מבחינתכם, להשקיע במבחני תמיכה או בצורה אחרת מול הקופות, כדי לעודד אותן לעשות את מבחני הסקר הללו מול המטופלים?     

ברברה סילברמן: זה לא התחום שלי כמנהלת רישום סרטן

ברברה סילברמן:  אני חייבת להגיד שחייבת להיות איזו שהיא השלכה על הקופה

ברברה סילברמן:  אני לא יודעת אם תמיכה כספית היא התשובה, אבל גם העניין של ה-Performance הוא חשוב מאוד; אם זה מפורסם שבקופה אחת התפוקה טובה יותר מאשר בקופה אחרת – יש לכך השלכה על הקופה, וגם זה אמור להיות תמריץ לעשות יותר טוב

יונתן מישרקי: תודה רבה

חגי לוין: בתוך המלחמה – יש סכנה גדולה של פגיעה בדיוק בנושאים האלה של הרפואה המונעת

חגי לוין:  לכן, לא משנה מה התמריץ שנותנים כדי לשפר את התהליך; עכשיו, צריך השקעה ייעודית כדי לעודד את הציבור להיבדק – גם בתוך המלחמה, כשאנשים מפונים ודואגים מדברים אחרים

יונתן מישרקי: מאה אחוז

יונתן מישרקי:  קודם כול, הנקודה היא חשובה, וגם ביקשתי להתייחס לזה

יונתן מישרקי:  כפי ששמענו כאן, תוך כדי הדברים של ד"ר ברברה – כרגע אין נתונים

יונתן מישרקי:  זאת אומרת, אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שמה שאתה אומר הוא נכון – שלאנשים יש פחות קשב ומצב רוח להתעסק עם בדיקות למניעה – אבל אין לנו נתונים שלא

יונתן מישרקי:  בואו נשמע עוד, במהלך הדיון, וננסה להבין

יונתן מישרקי:      בבקשה, פרופ' עידו וולף, ראש המועצה הלאומית למחלות ממאירות

עידו וולף: אני רוצה להתחיל עם הדגשה של נתון אחד: 12,000 מתים בשנה

עידו וולף:  בואו נשים את זה על השולחן, ונזכור, כולנו, את המספר הזה: 12,000 איש מתים בכל שנה מסרטן בישראל

עידו וולף:  זה המוקד של הדיון, זה המספר, והוא נקודת ההתייחסות שלנו

עידו וולף:      אם נפעל נכון – נוכל להוריד את המספר הזה בכמה אלפים; לפחות ב-4,000, אם אנחנו מדברים על השליש שהראתה ברברה

עידו וולף:  4,000 מתים פחות בשנה

עידו וולף:  נוכל להאריך חיים; נוכל למנוע סבל; נוכל לשפר איכות חיים, וגם לשפר את הכלכלה של המשק

עידו וולף:  זו רק הכותרת למה שאני רוצה להגיד

עידו וולף:      נושא הדיון היה חרבות הברזל

עידו וולף:  אני אגיד כמה מילים על חרבות ברזל, ואחר כך על סרטן, באופן כללי

עידו וולף:  המכונים האונקולוגיים בישראל לא הפסיקו לעבוד, למעשה, אפילו ליום אחד

עידו וולף:  כולם

עידו וולף:  באשקלון – ואני ראש המערך באיכילוב; אנחנו קשורים לאשקלון ועובדים ביחד – לא טיפלו יום אחד אולי, ב-08 באוקטובר

עידו וולף:  לאחר מכן – עברו למקלט ממוגן, והמשיכו לתת טיפולים גם כשהאדמה רעדה

עידו וולף:       זה נורא חשוב: כל המכונים האונקולוגיים בארץ המשיכו טיפולים ברצף, בלי הפסקה; החולים הגיעו

עידו וולף:  ניתן מענה למפונים; זאת אומרת, כל מפונה שפנה לכל מכון אחר – גם בקבוצות הוואטסאפ – ידעו איך לנתב אותו

עידו וולף:  לא ביקשו טפסי 17, ניירת והכל, כך שהזמינות הייתה מלאה

עידו וולף:       באיכילוב – אף חולה לא ויתר על אף יום של כימותרפיה או קרינה

עידו וולף:  הכל נמשך כרגיל

עידו וולף:  לראות איך כולם קמים, עם הכימותרפיה והעמוד ביד, והולכים למרחב מוגן בזמן אזעקה – זה מחזה קצת סוריאליסטי, וזה קרה לנו כמה פעמים ביום באיכילוב

עידו וולף:      באילת הוקם מרכז טיפול למפונים, תחת קופת חולים כללית, אבל הם קיבלו מטופלים מכל הקופות

עידו וולף:  פרופ' שטיינר מבילינסון ניהל את הדבר הזה, והיה שם מרכז למפונים

עידו וולף:  כל מי שצריך כימותרפיה או טיפול – קיבל אותם שם

יונתן מישרקי: בשאר אזורי הפינוי – גם היה? בים המלח, למשל?     

עידו וולף: בים המלח עצמו – לא היה, אבל בתי החולים נתנו, וכל אחד שהיה צריך, או שפנה – קיבל

עידו וולף:  האם אני בטוח שלכל מפונה עם סרטן היה קשב להגיע? אני לא בטוח, אבל היכולת של המערכת לתת – ניתנה, כמובן

עידו וולף:      אחד הקיבוצים עבר עכשיו לתל אביב, לדוגמה, אז מיד כשהוא עבר, או לפני, היה קשר בין הצוות הרפואי של הקיבוץ לאיכילוב, ומיד – כולם חולקו: לאונקולוגיה, לפה ולשם

עידו וולף:  אם כך, יש מערכת מסודרת שמנסה לקלוט ולהכיל עד כמה שאפשר

עידו וולף:      לגבי סקירה: אנחנו לא יודעים, עדיין, מה קורה עם סקירה

עידו וולף:  אני חוזר לנתונים של ברברה – והנתונים שלה שיקפו גם את הקורונה

עידו וולף:  בזמן הסגר הראשון של הקורונה – אנשים לא יצאו מהבית, פחדו ולא הגיעו לסקירה, אבל בתוך חודשיים-שלושה – היה Catch-Up

עידו וולף:  אנחנו מקווים שגם כאן, כמו שכל החיים חוזרים למסלול והפקקים חזרו לתל אביב – גם בדיקות הסקירה יחזרו

עידו וולף:       אין ספק שפחות פנו לבדיקות סקירה בחודשיים-שלושה הראשונים; זה לא בקשב ובמודעות

עידו וולף:  יותר מכך – זה מעלה חרדה

עידו וולף:  לקרוא למישהו לעשות בדיקת סקירה לסרטן בזמן מלחמה זה לא הגיוני ולא סביר, אבל ככל שהדברים הולכים ונרגעים – אני מניח שיהיה Catch-Up על הדבר הזה

יונתן מישרקי: זאת אומרת, אנחנו אמורים לראות עלייה בסקר בשנת 2022-2023? כלומר, בתום תקופת הקורונה?     

עידו וולף: אנחנו אמורים לראות את התיקון ב-2024

עידו וולף:  לכך – אני מקווה

עידו וולף:  כמה דברים לגבי הסרטן באופן כללי: קודם כול, הנתונים של ישראל הם טובים, בסך הכול; אנחנו נמצאים במקום טוב

עידו וולף:  רואים המשך מגמות ירידה של תחלואה והמשך מגמת ירידה של תמותה, כמו במדינות מערביות אחרות

עידו וולף:      קוריוז קטן: ב-2021, שהייתה השנה לאחר חיסוני הקורונה, לא ראינו מגפת סרטן

עידו וולף:  להזכירכם, היה פחד מסרטן, ולא ראינו

עידו וולף:  זה דבר מעודד

עידו וולף:  אנחנו יכולים, וצריכים, לעשות הרבה יותר

עידו וולף:  הוזכר כאן הנושא של מניעה: חייבים לעבוד הרבה יותר על מניעה, והמסר העיקרי של מניעה, בסופו של דבר, מתחיל בבית הזה

עידו וולף:      אם כאן, בבית הזה, המסר הוא: "לא נורא; נוריד מיסים על סיגריות אלקטרוניות ועל משקאות ממותקים" – המסר שהציבור מקבל, בסוף, חשוב יותר מכל מה שכל אחד מאיתנו אומר

עידו וולף:  אם כנסת ישראל אומרת: "מיסים על משקאות ממותקים זה לא חשוב – תצרכו משקאות ממותקים וסיגריות אלקטרוניות" – זה מסר איום ונורא

עידו וולף:  זה מסר שההשפעה החינוכית שלו – לא רק הכספית; לא רק התקציב – הוא איום ונורא

עידו וולף:  כי מה שומעים כולם? "הכנסת מאפשרת"

עידו וולף:  אסור שזה יקרה

יונתן מישרקי: אני רק מקווה שכבודו ער למכתב של שר הבריאות בהקשר של המיסוי על המשקאות הממותקים – אולי גם תגיד לנו מה דעתך – שאומר למשרד האוצר, או למדינה, למעשה – "תמסו, אבל תשקיעו את הכסף הזה בהסברה, כי במה זה יעזור אם תצא מכאן קריאה למיסוי?"

יונתן מישרקי:  אתה מגבה?     

עידו וולף: לגמרי

יונתן מישרקי: אני מסכים לגמרי, כמובן, עם הגישה הזו של השר

עידו וולף: כראשי מועצות לאומיות, הוצאנו מכתב של כל ראשי המועצות הלאומיות שתומך גם בצד הזה וגם בצד של המלחמה בהפחתת העישון

עידו וולף:  בסוף, סיגריות אלקטרוניות הן הדרך הכי קלה לשווק מוצרי עישון לילדים ולנוער: זה טעים; זה קר; מוכרים את זה בפיצוציות; זה לא מסריח

עידו וולף:  זה השער להתמכרות

עידו וולף:       האמירה: "בואו נוריד על זה את המס", או "בואו נעשה פער מיסים" – עזוב את הכסף בצד – היא אמירה חינוכית נוראית

עידו וולף:  זה העניין

עידו וולף:  הפער הזה אומר: "טבק זה רע; לגלגל זה רע; אבל בואו ניקח את האלקטרוניות"

עידו וולף:  וזה ממכר

עידו וולף:  זה בנושא המניעה

עידו וולף:       נושא אחר הוא חיזוק האונקולוגיה, ההמטולוגיה והמטולוגיית ילדים; כראש מועצה – אני עוסק בכל התחומים

עידו וולף:  יש מחסור גדול מאוד של רופאים, אחיות ואנשים בתחום

עידו וולף:  לדוגמה: יש 250 אונקולוגים בכירים על כל מדינת ישראל

עידו וולף:  המצב הוא מורכב וקשה מאוד

עידו וולף:       החודש, לראשונה מאז קום המדינה, הוקמה ועדה רב-מקצועית של משרד הבריאות לתכנון שירותי האונקולוגיה והקרינה בישראל

עידו וולף:  אלה החדשות הטובות, ואני מקווה שנוכל להתקדם לפי זה

עידו וולף:  יש כמה דברים מחזקים נוספים שנעשו בשנה האחרונה

עידו וולף:  למשל: הוכר באחות מומחית באונקולוגיה – תפקיד שאמור לגבות את המחסור ברופאים – ובעוזרי רופא, ונעשו כמה צעדים נוספים שאמורים לעזור

עידו וולף:       מילה על סל הבריאות: בישראל, יש לנו סל בריאות

עידו וולף:  הוא טוב, אבל לא מצוין

עידו וולף:  זאת אומרת, בכל שנה, מתוך 30-40 טכנולוגיות של אונקולוגיה – תמיד נשארות בחוץ 10-20 טכנולוגיות

עידו וולף:  אלה שנשארות בחוץ – מה זה אומר? שאם אני יושב מול החולה שלי, לא כמנהל אלא כרופא – ואני עושה את בכל יום – אני אומר: "מצטער, התרופה לא בסל

עידו וולף:  לך תקנה"

עידו וולף:  כמה היא עולה? 20,000-30,000 שקלים בחודש

עידו וולף:  מי שיש לו ביטוח פרטי – בסדר

עידו וולף:  מי שאין לו – נמצא בבעיה

עידו וולף:       זו נקודה כואבת, כי הסל הפך להיות, למעשה, למענה למי שאין לו ביטוח פרטי

עידו וולף:  מי שיש לו ביטוח פרטי – לא צריך את הסל, אבל לאותה אוכלוסייה, שהיא יותר קשה וכבדה – שהכי נוגעת בנו – אין ביטוח פרטי

עידו וולף:  אין יום במרפאה – ויש כאן אונקולוגים נוספים – שבו אתה לא יושב ואומר לבן אדם: "לך תקנה תרופות במחיר כזה" – וזה קשה

עידו וולף:  לכן, אני אומר: הסל הוא טוב, אבל לא מצוין

עידו וולף:  יש לנו עוד מה לעשות עם זה

עידו וולף:       הנושא האחרון: למרבה המזל, בסופו של דבר, הרבה אנשים מחלימים מסרטן

עידו וולף:  אבל מה זה אומר "מחלימים מסרטן"? בואו נדמיין, רגע, חולת סרטן שד, בת 40, נשואה, ילדים, עובדת

עידו וולף:  היא הגיעה אלינו, קיבלה טיפולים, קיבלה כימותרפיות, קיבלה את הכול; נשר לה השיער, היא הרגישה קשה, קשה לה לנשום, כל הדברים האפשריים, ואז – היא באה אליי לפגישה האחרונה, ואני אומר לה: "זהו, נגמר, את בריאה

עידו וולף:  לכי"

עידו וולף:  ואז מה? היא נשארת כך ולא יודעת מה לעשות עם עצמה, כי אין לנו תוכנית שיקום מסודרת

עידו וולף:      צריך להחזיר אותה למעגל החיים

עידו וולף:  כמו שיש שיקום לחולי לב – צריך להחזיר חולים אונקולוגיים למעגל החיים

עידו וולף:  צריך להחזיר לפעילות גופנית; בניית שריר; ייעוץ פסיכולוגי; ייעוץ של מיניות; ייעוץ של עובדים סוציאליים

עידו וולף:  יש תוכנית שלמה שצריך לבנות

עידו וולף:       היה דיון בוועדה הזו על שיקום לפני כחמישה חודשים

עידו וולף:  מאז – הייתה מלחמה, ודברים קצת מתעכבים

עידו וולף:  נושא השיקום, שכל כך עלה עכשיו לחדשות בהקשר של המלחמה, נכון גם לכל חולה וחולה שמסיימים את הטיפולים ואומרים להם: "ביי, תסתדרו"

עידו וולף:  זה נושא קריטי שאנחנו חייבים לשים דגש עליו, במובן - - -     

יונתן מישרקי: הדיון הזה, שאתה מדבר עליו, הוא סל שיקום בוועדת העבודה והרווחה, או פה?     

שקלים: הוא מדבר על תוכנית בריאותית

עידו וולף: ועדת צעירים

יונתן מישרקי: אוקיי

יונתן מישרקי:  עוד מעט אנחנו נשמע את עמותת חלאסרטן

יונתן מישרקי:  אני רק רוצה להבין: המסגרת שעליה אתה מדבר – לא קיימת היום בכלל? אין היום סל שיקום?     

עידו וולף: היא לא קיימת

עידו וולף:  כמועצה לאומית, בנינו תוכנית שיקום מסודרת, הצגנו אותה למשרד ואנחנו מנסים להכניס את זה לסל, אבל התוכנית לא קיימת, למעשה

עידו וולף:  יש לזה רווח אדיר למדינה, כי אותו בן אדם שמסיים ומשתקם – גם חוזר לעבוד, תורם חברתית ופעיל

עידו וולף:  התרומה הכספית פה היא לא בעוד עשר שנים – היא תרומה מיידית

יונתן מישרקי: זאת אומרת, למחלים או למחלימה היום – אין ליווי?     

עידו וולף: אין

שקלים: זולת כמה המלצות של הרופא

קריאה: יש דרך העמותות

עידו וולף: יש באופן ספורדי מאוד: בבית לווינשטיין; אצלנו; כל מיני

עידו וולף:  מטבע הדברים, ככל שהמקומות חזקים יותר – יש בהם יותר אמצעים

עידו וולף:  נכון, למי שמגיע לאיכילוב, לשיבא או למרכז – יש יותר סיכוי

עידו וולף:  בפריפריה – פחות, כמובן

עידו וולף:  עם כל הכבוד לכולנו, ביוזמות הפרטיות שלנו - - -     

יונתן מישרקי: קיבלתם משוב מהמשרד על התוכנית הזו?     

עידו וולף: זה עדיין נמצא בדיונים

מיכל דיבנר כרמל: זה בגדר פיילוט כרגע

מירי כהן: זה נדון בוועדת הצעירים כאיזה שהוא פיילוט

מירי כהן:  כמו שפרופ' וולף אמר, זה עדיין לא משהו מובנה באופן מסודר, כמו שירותי שיקום אחרים; זה משהו שצריך למנף ולקדם אותו

מירי כהן:  ככל שאחוזי ההצלחה יהיו טובים יותר – זה יהיה יעיל יותר אחר כך; יותר אנשים יצטרכו לקבל אותו וזה יוכל לשפר את איכות החיים שלהם

מירי כהן:  זה חשוב מאוד

עידו וולף: זו לא יכולה להיות תוכנית של מרכזי מצוינות או של עמותות; זו צריכה להיות תוכנית לאומית, כחלק מהסל הרגיל

יונתן מישרקי: בסדר גמור

יונתן מישרקי:  אני מודה לך על כך שהעלית את הנקודה הזו

יונתן מישרקי:  אנחנו נתייחס לזה גם בדברי הסיכום

יונתן מישרקי:  אני חושב שזה מתבקש ושלא צריכים לשלם על גופים אזרחיים, בהקשר הזה

יונתן מישרקי:  תודה רבה

יונתן מישרקי:  ד"ר עבד אלגבאריה, בבקשה

עפו אגבאריה: תודה

עפו אגבאריה:  הפעם אני נציג של האיגוד האונקולוגי

עפו אגבאריה:  אני מנהל המכון האונקולוגי בבית החולים בני ציון

עפו אגבאריה:  המלחמה ישנה, לצערי, ועם כל הסבל שנגרם – הסרטן כאן, איתנו, וממשיך להיות בכל הזמן

עפו אגבאריה:  לרגע אחד אנחנו לא יכולים לשכוח שהמלחמה הזו היא המחלה הקטלנית ביותר, לצערנו

עפו אגבאריה:      למען האמת, אני רוצה לדבר קצת על האתגרים שחווינו בתקופה הזו, בתור מכונים אונקולוגיים, ואולי גם להתכונן הלאה, בעתיד, ולדעת איך להיות יותר מוכנים

עפו אגבאריה:  אחד האתגרים שפגשנו, קודם כול, הוא חרדה ופחד אצל הקהל הרחב – אצל החולים והמטופלים שלנו

עפו אגבאריה:       המטופלים האונקולוגיים, בדרך כלל, רוצים שישימו עליהם יד חמה; מישהו שיחבק אותם, שיבין אותם ושידבר איתם, אבל החרדה והפחד הכלליים האלה גרמו לחלק מהחולים להתכנס בתוך עצמם

עפו אגבאריה:  לכן, כבר על ההתחלה היה לנו חשוב – אצלי במכון, למשל – להתקשר לחולים, באופן יזום, ולעודד אותם להגיע

עפו אגבאריה:  הם הגיעו, כמו שעידו סיפר, דרך אגב

עפו אגבאריה:  לא היו חולים שהחסירו; להיפך –הם היו מגיעים, שואלים ומתקשרים על כל תלונה קטנה, בגלל הפחד והחרדה

עפו אגבאריה:      הנושא השני הוא הנושא של המפונים

עפו אגבאריה:  אני חושב שפעלנו נכון – כבר בתחילת המשבר, התכתבנו בינינו, מנהלי המכונים, ומצאנו איזה שהוא פורמט – מפה לאוזן, אחד-לאחד ובקבוצות הוואטסאפ – והקלנו על המפונים עד כמה שניתן

עפו אגבאריה:  אצלי, בחיפה, למשל, היו מפונים מאזור קריית שמונה והצפון, וקלטנו אותם בלי הרבה בירוקרטיה

עפו אגבאריה:  אונקולוג דיבר עם אונקולוג, והמשכנו באותו הפרוטוקול, מבלי להיכנס לכל הבלגן של קבלה חדשה

עפו אגבאריה:      אחד הנושאים החשובים והאסטרטגיים, שאנחנו צריכים לחשוב עליו בתור מדינה ובתור חברה – ואני התערבתי, בזמנו, בתור חבר בהר"י, ההסתדרות הרפואית, וגם פרופ' חגי ציון פעל בנושא – הוא הנושא של הצוותים הערביים בתוך מערכת הבריאות ובתוך בתי החולים

עפו אגבאריה:      לצערי, בשבוע-שבועיים הראשונים היה סוג של משבר וחוסר אמון

עפו אגבאריה:  זו הייתה תקופה קריטית מאוד, כי הרבה מהצוותים הרפואיים התגייסו למילואים, ומי שהשלימו את המלאכה – וחשוב מאוד שנלמד ושנדע את זה – היו הצוותים הערביים

עפו אגבאריה:       אני עדיין זוכר את המתמחים שעשו שתי תורנויות רצופות, וראיתי אותם עם עיניים אדומות אחרי יום

עפו אגבאריה:  למה? כי זו חובתנו המוסרית

עפו אגבאריה:  אני חושב שזה הזמן להגיד, למרות כל הבלגן שאנחנו נמצאים בו, שצריך לחשוב על הנושא הזה כנושא אסטרטגי למערכת הבריאות

עפו אגבאריה:  זה סופר-חשוב

עפו אגבאריה:       עבדנו על זה, ואני שמח שבתחילת המלחמה – גם שר הבריאות וגם המנכ"ל הוציאו מכתב בשתי השפות; בעברית ובערבית

עפו אגבאריה:  היה חשוב להדגיש את החשיבות של הצוותים הערביים ושצריך להגן אחד על השני, כי בסופו של דבר, כולנו באים לאותה מטרה – לשרת את אוכלוסיית המטופלות והמטופלים שלנו

עפו אגבאריה:      המכתב הזה היה כמו בלון שהתרוקן, ו-90% מהמתח שהיה בתוך המערכת – בתוך המסדרונות של בתי החולים – נרגע

עפו אגבאריה:  אני מדבר על מערכת הבריאות ככלל, אבל זה סופר-חשוב באונקולוגיה, כי החולה שמגיע אלינו, לאונקולוגיה, רוצה חיבוק; הוא רוצה להיות בטוח שמטפלים בו – יהודי וערבי, והצוותים מעורבים

עפו אגבאריה:      לכן, זו הזדמנות להגיד תודה לכל הצוותים – יהודים וערבים – שהמשיכו ועבדו קשה מאוד

עפו אגבאריה:  בתור איגוד, סיירנו בכמה בתי חולים בצפון וראינו מקרוב שלא החסרנו – החולים המשיכו להגיע, וזה חשוב

עפו אגבאריה:  תודה מיוחדת לצוותים הערביים שלנו, שאני גאה בהם מאוד

עפו אגבאריה:  אני מצטער שזה קורה בכל פעם מחדש, אבל הם חלק בלתי נפרד, מרכזי וחשוב מאוד ממערכת הבריאות במדינת ישראל

עפו אגבאריה:  ראינו את זה בקורונה וראינו את זה עכשיו, תוך כדי המלחמה

עפו אגבאריה:      לכן, זה הזמן לחשוב, באופן פרו-אקטיבי: בפעם הבאה שקורה דבר כזה – איך לא להיתקע ואיך לא לחכות לדקה ה-90 כדי להתחיל, ושאז משרד הבריאות ושר הבריאות יתייחסו לסוגייה החשובה - - -     

מירי כהן: אנחנו עושים כל הזמן

עפו אגבאריה: אני בטוח

יונתן מישרקי: ד"ר עבד, אני רוצה להגיד לך משהו בהקשר הזה

יונתן מישרקי:  קודם כול, אני מודה לך שהנחת את הנושא על שולחן הוועדה בצורה ממלכתית וראויה מאוד

יונתן מישרקי:  כמובן שזו לא הפעם הראשונה שזה עולה פה

יונתן מישרקי:  נתקלנו בזה הרבה מאוד בסיורים שקיימנו בבתי החולים, ואני רוצה להגיד לך שמלבד המכתב של השר ושל המנכ"ל בעניין הזה – יש מנהיגות מצוינת בבתי החולים

יונתן מישרקי:       מנכ"לי בתי החולים, מתוך אחריות, מבינים את גודל השעה, וגורמים – על ידי מעשים אקטיביים – לאיחוד השורות, מתוך ראייה כללית שהמטפלים, הרופאים והאחיות חולקים ראייה משותפת לגבי מערכת הבריאות הציבורית בישראל

יונתן מישרקי:  מגיע להם שאפו גדול על כך

יונתן מישרקי:  כמובן שאני לא מחסיר בערך של המכתבים של השר ושל המנכ"ל, אבל יחד עם זאת, חשוב לציין את המנהיגות של מנהלי בתי החולים

יונתן מישרקי:  הם עשו את זה למופת

יונתן מישרקי:  זו נקודה שעלתה כל הזמן

יונתן מישרקי:      הצורה שבה העלית את הדברים היא ראויה להערכה, כי אחרים העלו את זה בצורה מתריסה, שעלולה לצאת מנקודת הנחה, או מתחושה, שאנחנו נמצאים פה בתוך עימות

יונתן מישרקי:  התשובה היא לא; שיתוף הפעולה המלא והראייה המשותפת של שני המגזרים – הוכיחה את עצמה להפליא

יונתן מישרקי:  תודה רבה לך על הדברים

עפו אגבאריה: דרך אגב, אני מייצג ציבור שלם של רופאים ורופאות ערבים וערביות שחושבים בדיוק בצורה הזו

עפו אגבאריה:  אני לא חושב שזה עניין של עימות; העימותים צריכים להיות מחוץ לכותלי בתי החולים

עפו אגבאריה:  שמענו את השכיחות של הסרטן, וכשמדברים על עישון – מדברים לא רק על מחלות סרטן, אלא גם על מחלות לב וכלי דם

עפו אגבאריה:  לצערי, זו מגפה במגזר הערבי – כ-40% מהגברים הערביים מעשנים, ולכן זה משהו שצריך להשקיע בו מאמצים

יונתן מישרקי: בהקשר הזה – וקצת ראיתי גבה כשראיתי את זה – הנתונים שאנחנו רואים פה על המחלה לפי מגדר הם בין הגבוהים, גם אצל הנשים הערביות

עפו אגבאריה: לצערי, אצל הנשים – זה נמצא בעלייה

יונתן מישרקי: הם לא באים להיבדק?     

עפו אגבאריה: זה בגלל העישון

יונתן מישרקי: אבל למה הם נמוכים יותר מהמגזר היהודי? לכאורה, לפי מה שאתה אומר - - -     

עפו אגבאריה: אתה מתכוון לסקר?     

יונתן מישרקי: כן

יונתן מישרקי:  אני מסתכל על נתוני רישום הסרטן לשנת 2020

עפו אגבאריה: יש עדיין בעיות בהיענות, אבל אני חושב שבזכות עבודה של האגודה שנעשתה, במשך הרבה שנים, באזור נצרת – הגענו בשנים מסוימות, בסופו של דבר, לאותם המספרים של המגזר היהודי מבחינת ההיענות לבדיקות הסקר

עפו אגבאריה:       בשנים האחרונות, גם ההיענות לממוגרפיה די דומה לזו של המגזר היהודי

עפו אגבאריה:  יש לנו את הסקר החדש, של הריאות, אבל אני אשאיר את זה לשני, שתדבר עליו

עפו אגבאריה:  זו נקודה חשובה מאוד: עישון אצל גברים ערבים וסרטן ריאה הוא נושא חם מאוד, שצריך לקחת אותו בחשבון

יאסר חוג'יראת: לא רק אצל ערבים; גם אצל חרדים

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  משה בר חיים, מנכ"ל האגודה למלחמה בסרטן, בבקשה

משה בר חיים: תודה רבה

משה בר חיים:  קודם כול, אני רוצה להודות לחגי על כל הליווי של החטופים

משה בר חיים:  אני חושב שפרופ' חגי לוין מקדיש לזה המון, וקשה מאוד להמשיך בדברים אחרי השיחה הפותחת

משה בר חיים:  האגודה למלחמה בסרטן פעילה בתחום של הציבור הרחב כבר הרבה מאוד שנים, ובקידום יום הסרטן הבין-לאומי

משה בר חיים:       אנחנו פעילים בהרבה מאוד ימי מודעות, ויום הסרטן הבין-לאומי, מבחינתנו, הוא עוד יום מודעות אחד

משה בר חיים:  אנחנו מסתכלים על היום הזה כחודש או כשנה

משה בר חיים:  לכן, חשובה הרציפות של ההתייחסות לנושאים הללו

משה בר חיים:  במסגרת החודש הזה, אתם תשמעו ברדיו על סרטן השד; על קידום הפנייה לממוגרפיה

משה בר חיים:  בעוד שבועיים-שלושה אנחנו מתחילים את סרטן המעי הגס, וכמובן – כל נושא העישון

משה בר חיים:       לא רק שאנחנו פונים לציבור הרחב – אנחנו פונים גם לבתי הספר, יחד עם משרד החינוך, ובכל שנה, בחודש הזה, אנחנו מגיעים לכ-30 מרכזי אשכולות פיס ברחבי הארץ על מנת להעביר את המסר לילדים בשכבות הגיל של 14-18

משה בר חיים:  חלק מזה הוא בנושא של עישון, וחלק אחר – בנושא אורח חיים בריא

משה בר חיים:  בסוף התהליך, אנחנו מסתכלים על הסטטיסטיקה העולמית, שמדברת על יכולת להוריד עד 50% דרך בדיקות סקר, מניעת עישון ואורח חיים בריא

משה בר חיים:  זה הדבר המרכזי

משה בר חיים:      לגבי הדברים שנשמעו כאן: במהלך המלחמה אנחנו יצאנו, יחד עם מרכזים רפואיים שונים, בכל מיני פעילויות דיגיטליות, על מנת להבהיר לחולי הסרטן איך להתנהל בזמן הזה ואיך לקדם את עצמם, ולא כמו שקרה בקורונה – כשאנשים הפחיתו את הטיפולים בעצמם

משה בר חיים:      לגבי נושא קופות החולים: הציטוט שאני הבאתי קודם מגיע מאותה החוברת שברברה סילברמן דיברה עליה

משה בר חיים:  אני חושב שיש שם מקום גדול מאוד להתייחס – הן כלכלית והן כמדיניות

משה בר חיים:  אני מסכים עם מה שעידו אמר – שמכאן יוצאת הקריאה

משה בר חיים:  תראו את מה שקורה כאן עם הנושא של סוכר ועם הנושא של מוצרי עישון למיניהם – פעם מוסיפים מיסים ופעם מורידים מיסים; לפעמים אנחנו מתמודדים עם אזהרות גרפיות, כשחשבנו שסיימנו עם הנושא הזה; שחשבנו שכבר ברור לכולם שככל שאתה מראה תמונות יפות על סיגריות – כך השימוש יגדל

משה בר חיים:       התנודתיות בפעילות היא תנודתיות רעה, שבסוף התהליך – תעקר את הדרך שלנו לחנך, וזה מה שקורה כרגע

משה בר חיים:  חייבים לקחת קו אחד – והקו הוא ברור; של כל משרד הבריאות, הרופאים וכל מי שעוסק בבריאות הציבור

משה בר חיים:  זה קו שהוא בין-לאומי

משה בר חיים:      דיברנו כאן על כסף והשקעה

משה בר חיים:  בארצות הברית, ההשקעה בבריאות הציבור היא הגדולה ביותר בעולם, עם התוצאות הנמוכות ביותר בעולם: 1,000 דולר בשנה לבן אדם, כמעט ובלי תוצאות

משה בר חיים:  כסף הוא מוצר מסוים, אבל חינוך, הדרכה ומנהיגות – הם המוצר הבסיסי, ואני חושב שזה צריך לצאת מכאן

יאסר חוג'יראת: אני רוצה לשאול שאלה

יאסר חוג'יראת:  קודם כול, איך אתם עושים את בדיקות הסקר של BRCA1 ו-BRCA2? זו בדיקת מוטציה ספציפית, או שאתם סורקים את כל הגן, או Sequences של כל הגן?     

עידו וולף: מוטציות ספציפיות

עידו וולף:  זו הבדיקה שמאושרת כרגע

יאסר חוג'יראת: חמש-שש מוטציות? זה הכול?     

עידו וולף: לא; כבר 15, או משהו כזה

יאסר חוג'יראת: לדעתי, כגנטיקאי, הסקר צריך לעשות Sequence מסוים, והעלויות של ה-Sequences הן זולות

יאסר חוג'יראת:  כשאתה עושה Sequencing – אתה מכסה את כל הגן באופן כמעט בטוח, כי המוטציות שאתם בודקים – גם אני בדקתי ולמדתי אותן – לא מכסות את ה-100%; בחלק מהאוכלוסייה, אולי, זה 80%, ובחלק – 90%

יאסר חוג'יראת:       לכן, זוהי ההמלצה שלי למערכת הבריאות: אנחנו יודעים שהעלויות של ה-Sequencing הן זולות, היום, ושאפשר לשלוח את זה לכל מיני מקומות

יאסר חוג'יראת:  הסקר הכי טוב הוא לעשות Sequencing של שני הגנים

יאסר חוג'יראת:  אני לא רוצה תשובה

יאסר חוג'יראת:       המלצתי הגדולה יותר – זה ברמת משרד הבריאות, אולי, או ברמת המכונים – היא להקים בדיקה אחת, של שבב גנטי – אם זה מדבר על מוטציות – שיכניסו בתוכה את כל המוטציות שגורמות לסרטן ואת כל סוגי הסרטן

יאסר חוג'יראת:  אז – אתה עושה בדיקה אחת ומכסה את עצמך מכל סוגי הבדיקות, ואם יסכימו ויעשו Sequencing לכולם – עוד יותר טוב

יאסר חוג'יראת:      אני מסתכל על הנתונים של כמות בדיקות הסקר שנעשו בכללית מתחילת השנה ועד עכשיו, ב-2022 – כ-20,000 בדיקות – ובמכבי – 29,000 בדיקות

יאסר חוג'יראת:  מבחינת הייצוג באוכלוסייה – כללית היא הרבה יותר גבוהה; אחוז המבוטחים בכללית הוא גבוה יותר ממכבי

יאסר חוג'יראת:  איך זה שבמכבי יש 29,000, ובכללית – 20,000?     

יונתן מישרקי: אנחנו נשמע את הקופות עוד מעט

יונתן מישרקי:  אפרת ליכטמן, מנכ"לית עמותת "גדולים מהחיים", בבקשה

אפרת רייטן: שלום לכל הנוכחים

אפרת רייטן:  יש לי כמה נקודות שאשמח להתייחס אליהן, אבל אני לא יכולה להתעלם מהפתיחה שוברת הלב והכואבת מאוד שהייתה פה בהתחלה

אפרת רייטן:  קודם כול, אנחנו, גדולים מהחיים – וגם כל אחת מהצוות שנמצאת פה באופן אישי – תומכים במשפחות בצורה בלתי מסויגת, ושולחים תפילה לכך שכולם יחזרו מהר

אפרת רייטן:      במידה מסוימת, הישיבה הזו היא ראי למה שעובר עלינו – זה איזה שהוא מיקרו-קוסמוס לנו, כחברה, על מה שקורה עכשיו בארץ, ואולי גם בעולם

אפרת רייטן:  פה גם טמון אתגר גדול מאוד, שהוא רלוונטי מאוד לישיבה הזו – איך אנחנו מחזיקים? כי אני חושבת שכולם פה שותפים להרגשה שכשאנחנו באים לדבר על מה שאנחנו מדברים היום – יש תחושה שהדברים קצת מתגמדים, לצד הפתיחה שהייתה פה; שיש פה משהו שהוא בקנה מידה כל כך קולוסלי, כואב, טרגי וגדול, אז איך אנחנו ממשיכים לדבר על הנושא שלשמו באנו לדבר?     הדבר הזה מלווה אותנו בחודשים האחרונים

אפרת רייטן:  כמי שמייצגת מגזר שלישי – הקשב בפילנתרופיה בישראל ובעולם מופנה עכשיו לצורך הגדול כל כך של מלחמה וחטופים עד שהעמותות נפגעות מזה, כמובן, ואז היכולת הישירה שלנו לתת מענה למשפחות שאותן אנחנו מלווים – הולכת ופוחתת

אפרת רייטן:      אני חושבת שצריך לקחת בחשבון שמה שקרה כאן – קורה עכשיו גם ברמה הרחבה

אפרת רייטן:  אני חושבת שהאתגר שלנו – כעם וכמגזר שלישי, וגם שלכם, נבחרי הציבור – הוא להחזיק את הצורך הגדול כל כך של מלחמה, חטופים ונתינת מענה לצרכים האלה, לצד הצרכים האזרחיים – שגם הם, בסוף, עולים בחיי אדם, ושחייבים להמשיך ולהיות מטופלים

אפרת רייטן:       כולם פה יודעים שהסרטן לא עוצר, וממשיך להיות משהו שמלווה

אפרת רייטן:  עבור משפחות שמתמודדות עכשיו גם עם המלחמה ועם כל מה שהיא מביאה איתה – יש לנו משפחות עם חטופים; יש לנו משפחות של נפגעי עוטף; יש לנו משפחות מפונות – וגם עם הסרטן – האתגר הוא הרבה יותר קשה ודרמטי

אפרת רייטן:      אני רוצה להגיד מילה על מה שאנחנו, גדולים מהחיים, עושים החל משפרצה המלחמה, ולייחס את זה לכמה דברים

אפרת רייטן:  קודם כול, תודה על הדיון הזה; הוא משמעותי מאוד, ואני מקווה שהוא גם יהפוך לצעדים פרקטיים שבאמת מקדמים את הנושא

אפרת רייטן:      מפרוץ המלחמה, פתחנו חמ"ל וגם קו חם, כדי לתת מענה ישיר לכל המשפחות

אפרת רייטן:  גדולים מהחיים מתמקדת בליווי של משפחות של ילדים

אפרת רייטן:  כלומר, אנחנו מדברים על סרטן של ילדים, בני נוער ובוגרים צעירים, שיש לו מאפיינים אחרים מסוגי סרטן של מבוגרים

אפרת רייטן:       נתנו מענה בסיוע כלכלי, שהצורך בו עלה מאוד בתקופת המלחמה; בסיוע רגשי לילדים וגם למשפחות שלהם – להורים ולאחים; בהסעות – סייענו למשפחות שלנו שהיו מפונות באילת או בים המלח, או למשפחות מהצפון שמפונות, להגיע לטיפולים ולהמשיך רצף טיפולי; בתוכניות תמיכה ובקבוצות תמיכה

אפרת רייטן:      אני רוצה להגיד, בקצרה, נקודות שאנחנו רואים שמשפיעות מאוד על המשפחות בתקופת המלחמה, ולחזק משהו שעלה פה: א', אנחנו שומעים על עליית מחירים של טיפולים פארא-רפואיים, כחלק מיוקר המחיה; זה דבר שמשפיע מאוד על המשפחות, עוד יותר עכשיו, בתקופת המלחמה

אפרת רייטן:      הוזכר פה הנושא של הרפואה האונקולוגית והעתודה של הרופאים האונקולוגיים

אפרת רייטן:  זה משהו שאנחנו פוגשים אותו גם במחלקות, עם האונקולוגים של הילדים: למעשה, זה משהו שצריך לתת עליו פתרון מערכתי, שנים קדימה, של עתודה רפואית – גם בקרב הילדים

אפרת רייטן:      הנושא של שיקום, שהוזכר פה בקרב האוכלוסייה הבוגרת, רלוונטי על אחת כמה וכמה בקרב ילדים

אפרת רייטן:  אנחנו מדברים על ילדים בתקופת ההתפתחות שלהם, ועל כל מה שקשור בשיקום נוירו-פסיכולוגי, מוטורי ורגשי, שלא כולל רק את הילד; הרבה מההורים, שחוו התמודדות עם סרטן בקרב הילד, מתקשים גם הם לחזור לשגרה

אפרת רייטן:  כשילד מסיים סרטן ואמור לחזור לחיי שגרה – אף אחד מבני המשפחה לא חוזר לשגרה, וזה דבר שיש עליו מעט מאוד מענה

אפרת רייטן:      לגבי הזמינות והבדיקות בתקופת המלחמה: זה נכון שכל המכונים האונקולוגיים המשיכו לעבוד כרגיל – אנחנו שותפים לראייה הזו גם בקרב המשפחות שלנו – אבל אחד הדברים שאנחנו שומעים עליהם, מהרבה מאוד הורים, היא שהזמינות של התורים נמוכה בתקופת המלחמה, ושתוצאות של בדיקות מתעכבות הרבה פעמים

אפרת רייטן:      לסיום, אחד הדברים שאני חושבת שהמדינה צריכה לקחת בהם חלק הוא הנושא של סיוע למגזר השלישי

אפרת רייטן:  היום, יש קשר אדוק בין עמותות שמסייעות בתחום הזה לבין המחלקות

אפרת רייטן:  היום, הרפואה הציבורית כמעט ולא יכולה לתמוך במשפחות ללא העמותות, והפוך; יש קשר משמעותי מאוד

אפרת רייטן:  אני חושבת שהמדינה צריכה לבוא ולסייע פה יותר

אפרת רייטן:       היום, גם במקום שבו העמותות מאבדות הרבה מההכנסות שלהן בגלל שהקשב הולך לטובת מלחמה – אנחנו עדיין משלמים מס שכר על כל השכר של העובדים, מה שמקשה מאוד

אפרת רייטן:  לאורך זמן, היכולת שלנו לתמוך במשפחות ולתת מענה ישיר – תלך ותרד

אפרת רייטן:  פה – אנחנו זקוקים לעזרת המדינה, שתטביע את חותמה יותר

יונתן מישרקי: אתם נתמכים היום על ידי משרד הבריאות?     

אפרת רייטן: אנחנו נתמכים באחוז מזערי על ידי משרד הבריאות

אפרת רייטן:  אנחנו מפעילים שני גני ילדים סטריליים לילדים חולי סרטן

אפרת רייטן:  הם לא היו יכולים להיות בגן בקהילה, ולכן גן סטרילי משרת אותם; יש לנו אחד בבאר שבע ואחד בכפר אז"ר, ואנחנו בונים עכשיו את השלישי

אפרת רייטן:  שם – יש לנו תמיכה והקצאה של משרד החינוך ושל משרד הרווחה

אפרת רייטן:  עם זאת, בכל מה שקשור לליווי של המשפחות בשוטף – כבר יש מעל 200 ילדים חדשים שאובחנו מאז אוקטובר; אנחנו מלווים כ-1,500 משפחות בכל שנה, ולכן התקציב של משרד הבריאות הוא משמעותי

אפרת רייטן:  תודה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  מיכל בר-דורון, סמנכ"לית "חלאסרטן", בבקשה

מיכל בר-דורון: קודם כול, אני רוצה להגיד שאני מתחברת מאוד לסוף שלך ולסיפור השיקום, כמובן

מיכל בר-דורון:  מירי כהן אמרה נכון – אנחנו מריצים פיילוט, היום, של מרפאת מחלימים צעירים ממכבי מחוז מרכז

מיכל בר-דורון:  ניפגש לקראת סוף 2024 עם ממצאי הפיילוט ונוכל לדבר על הרחבה שלו

מיכל בר-דורון:      אני רוצה לדבר על הסיפור של רפואה מונעת

מיכל בר-דורון:  לא נאמרה פה, עד עכשיו, המילה "גילוי מוקדם"

מיכל בר-דורון:  פרופ' וולף יסכים איתי שההבדל בין מטופל שמגיע אליו בשלב 4 או בשלב 1 – הוא שמיים וארץ; חיים ומוות

מיכל בר-דורון:      בזה – אנחנו מתעסקים

מיכל בר-דורון:  השנה, אחרי שנה מאומצת מאוד, הבנו שצריך לשבור את הקונספציה של רופאים – בעיקר רופאי משפחה, אבל רופאים שפוגשים את החבר'ה הצעירים שחולים, כשהם מגיעים עם תסמינים ואומרים לעצמם: "זה לא יכול להיות סרטן; זו בחורה בת 27 עם שני ילדים בבית

מיכל בר-דורון:  כנראה שההמוגלובין שלה נמוך כי היא עייפה מאוד; כנראה שזה בגלל התזונה שלה – היא לא אוכלת, היא רק מיניקה, היא לא שותה"

מיכל בר-דורון:  בסוף היא מאובחנת עם סרטן המעי הגס בשלב 3, כי בסוף גם היה דם בצואה – שנתיים אחר כך

מיכל בר-דורון:       הסיפורים הם אמיתיים; אני מספרת על עדויות שאני ראיינתי בעצמי עבור הספר הזה

מיכל בר-דורון:  יצאנו עם הספר הזה מתוך איזו שהיא אמונה שאם נחנך את דור הרופאים הנוכחי והבא על סרטן – מהו, איך הוא נראה ואיך התסמינים שלו נראים – נוכל להביא לשינוי בגילוי מוקדם

מיכל בר-דורון:       אם נצליח – גם הכלכלה תרוויח מאוד, כנראה, וגם המשק

מיכל בר-דורון:  פרופ' וולף אמר נכון: זה לא רק שהם חוזרים לעבוד – הם גם פחות נתמכים בקצבאות

מיכל בר-דורון:  מי שחולה בסרטן, ככל שהוא חולה יותר זמן – נתמך בקצבאות

מיכל בר-דורון:  הוא גם לא מכניס למשק וגם לוקח מהמשק

מיכל בר-דורון:  זו האמונה שלנו, וזו הבשורה שאנחנו מביאים

מיכל בר-דורון:       לשמחתי, ביום חמישי האחרון הענקנו את הספר לכבוד השר, חבר הכנסת בוסו

מיכל בר-דורון:  הוא מאמין בו, ומאמין שזה הדבר הנכון לעשות

מיכל בר-דורון:  גילוי מוקדם מציל חיים

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  ד"ר שני שילה

שני שילה: תודה רבה, חבר הכנסת מישרקי

שני שילה:  אני הקמתי ומנהלת את העמותה הישראלית לסרטן ריאה

שני שילה:  יש לי כמה כובעים: למדתי רפואת שיניים, עבדתי במחקר ועשיתי דוקטורט בביוכימיה, ובעלי חלה בסרטן ריאה גרורתי ב-2011, בגיל 43

שני שילה:  אגב, לגבי מה שמיכל אמרה: כשבעלי התלונן לרופאה שהוא משתעל, במשך חודשיים וחצי, היא אמרה: "אלרגיה"

שני שילה:  לקח חודשיים וחצי עד שעשו לו צילום חזה

שני שילה:       בעלי אובחן עם סרטן גרורתי

שני שילה:  הוא מה-20% שלא עישנו; 80% מחולי סרטן ריאה הם מעשנים או מעשנים לשעבר

שני שילה:  לכן, מה שאמרו פה על העישון הוא חשוב מאוד

שני שילה:  בעלי נפטר לפני קצת יותר משנה, ולכן אני יודעת מה זה אומר להיות אשתו של חולה סרטן קשה במשך שנים, עם גרורות מוחיות, ולהיות בבתי חולים

שני שילה:      היה לנו אונקולוג שעבר בין הרבה בתי חולים

שני שילה:  חוויתי הרבה בתי חולים בישראל – שיבא, בילינסון, סורוקה, שערי צדק ואסף הרופא

שני שילה:  אני יודעת מה זה לעמוד שעות בתור; אני יודעת מה זה לבכות; אני יודעת מה זה להתחנן לתרופה שלא בסל; אני יודעת מה זה לחכות חודשים ושנים לשיקום; ואני יודעת מה זה כשחולים מאריכים חיים, היום, ואנחנו חייבים לטפל בהם ולעזור להם

שני שילה:  אני התחברתי מאוד למה שכל הבכירים אמרו פה – פרופ' וולף, האגודה למלחמה בסרטן, ד"ר אלגבאריה וכולם

שני שילה:       כשיש חולה כזה, זה לא רק החולה – זה החולה; בן זוגו או בת זוגו; הילדים בבית

שני שילה:  ההשפעה היא הרבה יותר רחבה

שני שילה:  לכן, כל מה שאנחנו עושים פה הוא חשוב מאוד

שני שילה:  במלחמה, ראינו איזו מערכת בריאות מדהימה יש לנו

שני שילה:  ראינו איך מערכת הבריאות עבדה, כששום דבר אחר עוד לא עבד

שני שילה:  לכן, אני לא מבינה, מאז שהכל התחיל, איך לא מפמפמים כסף; איך לא מבינים עד כמה הדבר הזה טוב; עד כמה צריך לשמור עליו ולחזק אותו; עד כמה אנחנו רבים שוב, בכל פעם, על כך שיהיה כסף למערכת הבריאות

שני שילה:      אני חושבת שמשרד הבריאות מנסה לחסוך כסף, אז יוצאות, בזמן המלחמה, כל מיני החלטות וחוזרים, שבהם מנסים לחסוך בדברים על חשבון החולים בנושא של תרופות

שני שילה:  העישון שקורה בזמן המלחמה; העישון שעולה בכל המגזרים – אצל הנוער ואצל מבוגרים – כי כולנו מרגישים שמחר אנחנו יכולים למות, ואנחנו נראה את הנזקים של זה

שני שילה:      יש את המשפחות שיסתדרו

שני שילה:  אני חושבת שרוב האנשים שיושבים פה, בשולחן, הם אנשים שיש להם ביטוחים פרטיים, אבל אם תלך לעוזרים, ולמי שמחלק את הקפה, ותשאל אותו אם לו, לאבא שלו או לאמא שלו יש ביטוח פרטי – אין להם

שני שילה:  אלה האנשים שאנחנו חייבים לדאוג להם; במיוחד בסרטן ריאה

שני שילה:  מדובר באוכלוסייה מעשנת, מפריפריה גיאוגרפית וחברתית

שני שילה:  זה העם שלנו

עידו וולף: מיוצגים

עידו וולף:  יש שם - - -     

שני שילה: מי נמצא שם?     

עידו וולף: ראש הוועדה הוא פרופ' יהונתן הלוי, והמשרד מארגן את זה

עידו וולף:  עד כמה שזכור לי – ביקשנו גם ארגוני חולים

שני שילה: נשמח לשמוע ונשמח להיות שם

יונתן מישרקי: אני רואה שמשה בר חיים מופיע כאן

שני שילה: ומה עם ארגוני החולים האחרים? האגודה למלחמה בסרטן מיוצגת במשך שנים – גם במועצה הלאומית לאונקולוגיה

שני שילה:  היום, יש הרבה מאוד עמותות חולים

שני שילה:  אנחנו לא נמצאים לפני 30 שנה; אני מעריכה את האגודה, אבל אין כאן מונופול

שני שילה:  יש פה עמותות חולים שעושות הרבה מאוד דברים

יונתן מישרקי: בסדר גמור, הערה נכונה

יונתן מישרקי:  נכניס את זה למסקנות

יונתן מישרקי:  תודה רבה לך

יונתן מישרקי:  ד"ר שני שילה, אני גם מבקש להשתתף בצערך על פטירת בעלך

יונתן מישרקי:  דינה להב, בבקשה

יונה יהב: שלום

יונה יהב:  אני דינה להב, נשאית BRCA

יונה יהב:  אני וקרין מנהלות את עמותת "גנים טובים", שתומכת ומלווה נשים נשאיות BRCA

יונה יהב:  אם נאסוף את כל הסיפורים שסיפרו – אני בת 40

יונה יהב:  חליתי בסרטן שד בגיל 36, בשבוע ה-23 של ההיריון שלי

יונה יהב:  לא ידעתי שאני נשאית

יונה יהב:  אגב, יש סקר ל-BRCA

יונה יהב:  הוא לא נמצא במדדי האיכות של משרד הבריאות, ולכן האחוזים שבהם הוא נעשה הם הרבה יותר נמוכים, כנראה

יונה יהב:  אין איזה שהוא לחץ של הקופות על נשים ללכת להיבדק

יונה יהב:       עברתי את כל המסכת במהלך ההיריון שלי

יונה יהב:  לאט-לאט הכרתי יותר ויותר נשאיות חדשות שנכנסות לתוך המעגל הזה, והבנו שאין להן תמיכה; אין חשיבה על איכות חיים

יונה יהב:  נשאיות שנמצאות בקרוב ל-80% סיכוי לחלות בסרטן שד אגרסיבי, או בקרוב ל-50% סיכוי לחלות בסרטן שחלות – כל אחת לפי המוטציה שלה – נמצאות במעקב, החל מגיל 25

יונה יהב:      יש 14 מרפאיות נשאיות בארץ, ואין מקום כמעט באף אחת מהן

יונה יהב:  כל אישה נשאית חדשה שנכנסת לתוך "השוק" – לתוך המשפחה – צריכה לעשות כיתות רגליים לכל מרפאה בארץ, ויש מאות שנמצאות ברשימות ההמתנה

יונה יהב:  אם לא נכנסת למרפאת נשאיות – את תצטרכי לעשות את כל המעקב שלך בקופת חולים, אצל רופאים שלא תמיד מבינים - - -     

יונתן מישרקי: אלה מרפאות פרטיות?     

יונה יהב: אלה מרפאות שנמצאות בתוך בתי החולים, והן כמו One-Stop Shop

יונה יהב:  את מגיעה, עושה בדיקת כירורג, MRI, בדיקת גניקולוג – כל מה שאת צריכה, וחוזר חלילה פעמיים בשנה

יאסר חוג'יראת: כמה מרפאות כאלה יש לנו בארץ?     

יונה יהב: 14

יונה יהב:  כולן מלאות, עוד לפני תקופת בדיקת הסקר

יונה יהב:  את צריכה לדייק מאוד בחצי השנה הזו; לכן יש פה חשיבות למרפאות

יונה יהב:  עשינו סקר גדול מאוד בקבוצה, עם פרופ' לנה שגיא-דאין, של קרוב ל-700 נשים, שהשווה בין קופות החולים והמרפאות, שהראה שמעקב במרפאות נשאיות הוא הרבה יותר טוב

יונה יהב:  נשים שנמצאות במעקב בקופת חולים מפספסות – חודש פה; חודשיים שם

יונה יהב:      עכשיו, במלחמה, עשינו סקר קטן שלנו – יש לנו קבוצת פייסבוק שמונה כ-3,000 נשאיות – שענו עליו 519 נשים

יונה יהב:  הן הראו שעכשיו, בתקופת המלחמה, כ-25% דחו את המעקב שלהן מיוזמתן – בגלל שהן מפונות או מכל מיני סיבות שונות – או שהמרפאה – זה יכול להיות רופא נשים, כירורג שד וכן הלאה – ביטלה את המעקב

יונה יהב:      אני יכולה להגיד גם על עצמי: רופא הנשים שלי נמצא במילואים, והמעקב שלי נדחה ל-3 חודשים קדימה

יונה יהב:  כל דחייה כזו משמעותה, אולי, לגלות גידול בשלב מאוחר

יונה יהב:  הגידולים שלנו נוטים להגיע בגילאים צעירים, והם אגרסיביים מאוד

יונה יהב:  זה כולל טיפולים כימותרפיים

יונה יהב:  יש נשים שבוחרות לעשות כריתות שד או כריתות שחלות מניעתיות – גם ניתוחים כאלה בוטלו בתקופה הזו; לא הרבה, אבל זה קרה

יונה יהב:  אין גילוי מוקדם לסרטן שחלות, ולכן זו הדרך היחידה למנוע מחלה

יונה יהב:       אנחנו קוראות לוועדה ולמשרד הבריאות לקחת את נושא הנשאות של BRCA, החל מבדיקת הסקר

יונה יהב:  אגב, שאלתם על כללית, ולמה: בכללית, יש איזה שהוא חסם שלפיו רק אחות ייעוץ גנטי יכולה לעשות את זה, ובאזור הפריפריה – אין אחות כזו

יונה יהב:  במכבי, לצורך העניין, אפשר פשוט להגיע למעבדה ולעשות את הבדיקה

יאסר חוג'יראת: בלי ייעוץ? בלי הסבר מוקדם?     

יונה יהב: יש איזה שהוא דף הסבר שנותנים

יונה יהב:  אני לא חושבת שזה עוזר מאוד, כי אני פוגשת את הבנות בצד השני, שלא הבינו מה הן עשו

יאסר חוג'יראת: לדעתי, על פי הקריטריון של משרד הבריאות – צריך לתת הסבר, לפחות, לפני כל בדיקת סקר שצריך לעשות; לא ייעוץ, אבל הסבר

יונה יהב: אני יודעת שבמכבי – נותנים דף הסבר שכתוב בו, אבל זה קורה בנסיבות לא מושלמות

יונה יהב:  אגב, התוצאה מתקבלת טלפונית

יונה יהב:  אני לא יודעת אם כל אחד מכם היה רוצה לקבל טלפון, באמצע הישיבה הזו, שאומר לו שיש לו סיכוי של 80% לחלות; באמצע הישיבה, העבודה או הטיפול בילדים

יונה יהב:  עד שתפגשי את הייעוץ הגנטי – כי יש מחסור ביועצים גנטיים בארץ – זה יקח כמה חודשים, כנראה, שבהם תצטרכי להסתובב עם המידע הזה

קארין אלהרר: אני קרין אהרון מעמותת גנים טובים, יחד עם דינה

קארין אלהרר:  אני רוצה להבהיר: בכללית, צריך לתאם תור מראש לבדיקת הסקר אצל אחות בדיקה גנטית

קארין אלהרר:  זה מקשה, כי אין את התורים האלה בפריפריה

קארין אלהרר:  במכבי – אפשר לקבוע תורים בקלות

קארין אלהרר:  אנחנו היינו רוצות מאוד שיהיה קל לבצע את בדיקת הסקר, כי לגרום לנשים לעשות את הבדיקה הזו זה תהליך קשה מאוד גם כך

קארין אלהרר:  צריך להקל עליהן

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  ענבל כהן תובל

ענבל כהן תובל: שלום, תודה רבה

ענבל כהן תובל:  אני ענבל כהן תובל, מנכ"לית העמותה הישראלית לסרטן העור

ענבל כהן תובל:  אני רוצה לפתוח במשהו שאני חושבת שרוב החברות והחברים שלי פה, מעמותות אחרות, יסכימו איתו: אנחנו, כעמותות, מתעסקים הרבה מאוד במניעה ובגילוי מוקדם – זה משהו שהוא בדמנו

ענבל כהן תובל:  בניגוד לחברות במשק – אנחנו לא מחפשים להתרחב

ענבל כהן תובל:  להיפך; אם לא יהיה בנו צורך יותר – אנחנו נשמח

ענבל כהן תובל:  זה משהו שהיה לי חשוב מאוד לשים על השולחן, ומכאן – לצאת לכל הנושא של מניעה

ענבל כהן תובל:       חינוך והסברה זה א'-ב' במניעה

ענבל כהן תובל:  ראינו את זה, והמדינה ידעה לקחת את זה באופן מצוין עם דברים כמו חגורה מאחור, למשל, ודברים נוספים שהמדינה לקחה והריצה הלאה

ענבל כהן תובל:  אני חושבת שהמדינה צריכה לחבור אלינו בכל מה שקשור בסרטן

ענבל כהן תובל:  אנחנו צריכים לעבוד עליו ביחד, ולא רק אנחנו, כעמותות, עם המשאבים המצומצמים שלנו

ענבל כהן תובל:      עכשיו אני אתייחס אלינו, לסרטן העור

ענבל כהן תובל:  מתוך 100% חולות וחולים בסרטן העור – שזו מחלת הסרטן השכיחה ביותר – 90% חולים בגלל חשיפה לא מבוקרת לשמש, שזו מילה מכובסת לשיזוף בשמש

ענבל כהן תובל:  זה משהו שבכלל לא הופיע בנתונים בתור גורם סיכון; זה לא נמדד; זה אפילו לא מספר

ענבל כהן תובל:  זה איום ונורא, וזה משהו שקל מאוד להימנע ממנו, עולמית

ענבל כהן תובל:       דבר נוסף: סרטן עור לא נבדק בכלל בבדיקת סקר

ענבל כהן תובל:  יש ארבעה סוגי סרטן עור – מלנומה הוא הכי ידוע ומוכר ביניהם, אבל הוא לא הכי שכיח; Basal Cell Carcinoma ו-Squamous Cell Carcinoma הם היותר שכיחים, והם אפילו לא מופיעים ברשם הסרטן

ענבל כהן תובל:      זאת אומרת, יש 1,000 חולות וחולים חדשים בסרטן עור בישראל מדי חודש; רק 200 מהם מופיעים ברישום, ולגבי 800 האחרים – אנחנו מנחשים שמדובר ב-800, כי הייתה בדיקה לפני שמונה שנים, לדעתי – אנחנו לא באמת יודעים מי הם ובמה מדובר, בחלקם; בחולים אונקולוגיים שמקבלים טיפולים אונקולוגיים

ענבל כהן תובל:      ישבתי עם פרופ' וולף לפני כמה חודשים וראינו שהנתונים המספריים הם זהים, אם לא גבוהים יותר, מחולי המלנומה

ענבל כהן תובל:  זה משהו שלא נמדד ושלא נרשם במדינת ישראל, ולכן – ההתייחסות היא בהתאם, כמובן

יונתן מישרקי: למה? בבקשה, ד"ר ברברה

ברברה סילברמן: יש כלל בין-לאומי, שלפיו רוב רישומי הסרטן בעולם לא אוספים נתונים על Basal Cell Carcinoma או על Squamous Cell Carcinoma

ברברה סילברמן:  יש כמה סיבות לכך: א', בטוח שיהיה תת-דיווח, כי לא שולחים לפתולוגיה כל דבר שמוציאים מהעור

ברברה סילברמן:  אנחנו יודעים שאם אנחנו רק רואים את מה שנשלח לפתולוגיה, ולא את כל הדברים האחרים שטופלו בדרכים אחרות – אנחנו נפספס מספר גדול של מקרים

ברברה סילברמן:      ב', נכון שיש אחוז מסוים של חולי סרטן עור מסוג Squamous Cell Carcinoma שעוברים תהליכים קשים, אבל לרוב – לא מדובר במחלה כמו רוב מחלות הסרטן שאנחנו עוקבים אחריהן ברישום הלאומי לסרטן

ברברה סילברמן:      ג', קשה לי להגיד את זה אבל זו האמת – ידוע שמספר ה- Basal Cell Carcinoma וה-Squamous Cell Carcinoma לעור הם גבוהים יותר ממספר המלנומה, ומכל מיני סוגים אחרים של סרטן, אבל אי-אפשר לטפל בהם עם הצוות הקיים ברוב רישומי הסרטן בעולם

ברברה סילברמן:  אם היינו מטפלים ב- Basal Cell Carcinoma וב-Squamous Cell Carcinoma לעור – לא היינו יכולים לעקוב אחרי סוגי הסרטן שלהם, בדרך כלל, יש השלכות יותר חמורות

ענבל כהן תובל: אני רוצה להתייחס לנושא העולמי

ענבל כהן תובל:  אני חברה בשתי קואליציות בין-לאומיות של עמותות סרטן, ובאחת מהן – אני יושבת ב-Board

ענבל כהן תובל:  זה משהו שהולך ונכנס לרישום בעולם כולו; עובדים על זה בכמה ובכמה מדינות, ויש הרבה מדינות שכבר הכניסו

ענבל כהן תובל:  גם במלנומה יודעים לעשות את ההפרדה, ולספור לבד את המלנומה In Situ – שזה השטחי ביותר – ואת המלנומות המעמיקות יותר

ענבל כהן תובל:  גם כאן – אפשר להחליט מה סופרים ומה לא

ענבל כהן תובל:  בסופו של דבר, יש כאן כמות גדולה מאוד של חולים שנמצאים מתחת לרדאר, ולכן הם גם לא מקבלים את ההתייחסות הרלוונטית

ענבל כהן תובל:       הייתה כאן שאלה שאתה שאלת, כבוד היושב-ראש: האם הקופה מפסידה כלכלית מכך שהמטופלים לא מאובחנים בזמן? בוודאי

ענבל כהן תובל:  היום, אנחנו עומדים בחזית של הטיפולים בסרטן העור

ענבל כהן תובל:  הטיפולים שלנו הם טיפולים מונותרפיים, שהם טיפולים לא זולים

ענבל כהן תובל:  ברור שבן אדם שיאבחנו אותו בזמן – שיודעים לסווג אותו בתור אוכלוסייה בסיכון; שכדאי לעשות עליו מעקב שהוא קצת יותר צמוד ואדוק – לא יגיע לטיפולים כאלה, ולשם – אנחנו רוצים להגיע

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  יש פה עוד דוברים, אבל אני רוצה לשמוע את נציגי קופות החולים

יונתן מישרקי:  אחר כך – אני אחזור לשאר הדוברים

יונתן מישרקי:  נמצאת איתנו בזום אורלי צור, מקופת חולים כללית

יונתן מישרקי:  שלום וברכה

אורי אור: שלום

אורי אור:  קודם כול, אני רוצה לציין שהרבה מאוד מהפערים בנתונים שהוצגו כאן הם פחות מותאמים למציאות

אורי אור:  אני מייצגת את הנושא של איכות בקהילה במסגרת קופת חולים כללית

אורי אור:  אנחנו עושים הרבה מאוד פעולות סקר ומניעה, ומשקיעים בזה הרבה מאוד זמן ומשאב אנושי

אורי אור:  יש עדיין אוכלוסיות מאתגרות מאוד, במקומות שונים בארץ, שאנחנו צריכים להתמודד איתן – זה נכון – אבל אנחנו בהחלט עושים שם פעילות גדולה מאוד

אורי אור:      אחד הגורמים לסרטן שד"ר סילברמן ציינה כאן הוא העישון

אורי אור:  אני חושבת שאם ענייננו הוא חרבות ברזל – אנחנו יכולים לראות שהרבה מאוד אנשים חזרו לעשן, ואת התוצאות של הדבר הזה – אנחנו נראה, כנראה, בתקופה הקרובה והרחוקה גם יחד

אורי אור:  צריך לתת לזה את הדעת

אורי אור:      אנחנו עושים הרבה מאוד עבודה גם בנושא הזה – סדנאות, תשאול עישון ואיסוף נתונים – ועדיין, אנחנו יכולים להעיד שיותר ויותר אנשים חזרו לעשן

אורי אור:  לקחנו את זה לתשומת לבנו מבחינת הפעילויות שאנחנו עושים

יונתן מישרקי: מקודם עלתה פה שאלה, על ידי חבר הכנסת חוג'יראת, לגבי הנתונים על המספרים של הסקר שאתם עושים, שנמוכים משמעותית מקופות אחרות, באחוזים, באופן יחסי לגודל הקופה

יונתן מישרקי:  למה זה?     

אורי אור: סליחה אבל אני לא יכולה להתייחס לזה, מכיוון שאין לי את הנתונים אצלי

אורי אור:  אני לא יכולה לדעת האם הנתונים מדויקים, וביחס לאוכלוסייה כולה

יונתן מישרקי: הוועדה מבקשת מכם להביא לנו נתונים, מצדכם, ולנסות להסביר את הפער – ככל ואנחנו מבינים שהפער הוא נכון

יונתן מישרקי:  אולי זה קשור להסברה; אולי זה קשור ליצירת קשר פרו-אקטיבי שלכם עם המבוטחים

יונתן מישרקי:  קחו את זה לתשומת לבכם ותעדכנו אותנו

אורי אור: בהחלט נעדכן

אורי אור:  לגבי ה-BRCA, אנחנו עושים בדיקות לנשים בכל הארץ, כמובן, עם תשאול לפני שהן הולכות לייעוץ גנטי מלא ומורחב

אורי אור:  יש לנו מתאמות שד בכל הארץ, שהתפקיד שלהן יהיה לעסוק גם בתחום הזה, בנוסף לכל מה שהן עוסקות בו

אורי אור:  דיברו קודם על הנושא של מרפאות של מחלימות, שנוכל לתת לזה מענה גם בהמשך

בר לוי: למה רק מתאמות שד? מה עם מתאמות של סרטן שחלה?     

שני שילה: או סרטן ריאה?     

אורי אור: אנחנו שמנו בפוקוס, השנה, את הנושא של שד

אורי אור:  זה לא אומר שהנושאים האחרים חשובים פחות

אורי אור:  אנחנו עושים גם סקר של משרד הבריאות בנושא ריאות, דרך אגב – על אנשים שמעשנים ושולחים אותם לבדיקות CT במסגרת מניעה

אורי אור:  חבל שמשרד הבריאות לא הציג את זה, כי זה פרויקט שלהם

אורי אור:      בנושאים אחרים – בהחלט כן; בכל נושא, אבל אנחנו עושים מעקב אחרי נשים עם סרטן שד – שבדיקות הממוגרפיה שלהן לא תקינות

אורי אור:  השנה, שמנו בפוקוס את הטיפול שלהן – מהתהליך הזה ועד המשך טיפול שהן צריכות לעבור, כולל השלב של המחלימות, אחר כך

אורי אור:  זה לא אומר שהנושאים האחרים לא מטופלים

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  מכבי, סער נרי, בבקשה

סער נרי: שלום רב

סער נרי:  תודה רבה על קיום הדיון החשוב, ותודה ליאסר חוג'יראת על ההשתתפות

סער נרי:  לגבי הנתונים שעלו בנוגע ה-BRCA, חשוב לי להגיד שכמות הבדיקות עולה הדרגתית מדי שנה, ושמכבי שירותי בריאות משתפת פעולה עם כל העמותות

סער נרי:  ממש ברגע זה – מנהלת מחלקת האונקולוגיה במכבי נפגשת עם חלק מהעמותות לגבי שיתופי פעולה

סער נרי:  אנחנו עושים כל דבר שיכול להעלות את המודעות לביצוע בדיקות, גם בתקופה הזו

סער נרי:      במכבי, מספר בדיקות ה-BRCA הוא הגבוה ביותר מבין כל הקופות – כמו שחבר הכנסת חוג'יראת ציין – בין היתר, בזכות העובדה שבמכבי אין צורך בתיאום תור מראש למעבדות, וכן על רקע המאמצים שנעשים על ידי צוותי מכבי לעידוד נשים רלוונטיות לבצע את הבדיקה

סער נרי:      היבט נוסף הוא שבמכבי מתאפשרת נשים בגישה ישירה, בגלל מערכת ייעוץ וירטואלית מרכזית בקופה, שמאפשרת לפקח ולתת ייעוץ גנטי למי שנדרש, לפני ואחרי הבדיקה

סער נרי:  אלה פעולות מונעות פרו-אקטיביות מטעם מכבי, לצד עבודת מחקר, שמראות ש-35% מהנשאיות בגילאים 40-45 – נבדקות

סער נרי:       הבדיקה לגילוי נשאות במכבי מתבצעת על ידי נטילת בדיקת דם פשוטה, שלפעמים המודעות אינה גבוהה לגביה, שנערכת בכל מעבדות מכבי בפריסה ארצית

סער נרי:  בנוסף, המטופלות מתבקשות לענות על שאלון קצר הנוגע למוצא ולהיסטוריה הרפואית של הנבדקת ושל בני משפחתה

סער נרי:  נשאיות שזוהו במסגרת הסקר – מופנות לייעוץ גנטי, ומקבלות המלצות לטיפול ולמעקב בהתאם להנחיות המקובלות

סער נרי:      מן הסתם, מכבי ממליצה לבצע תוכנית מעקב ומניעה ייחודית, שכוללת מעקבים - - -     

יאסר חוג'יראת: ברשותך, אני רוצה לשאול אותך שלוש שאלות: א', דיברת על ייעוץ וירטואלי

יאסר חוג'יראת:  זה הייעוץ שבא לפני לקיחת הדם? ב', כמה זמן לוקח מלקיחת הדם ועד קבלת התשובה? ג', כמה זמן לוקח משליחת התשובה, ברגע שהתשובה היא חיובית, ועד לקבלת ייעוץ גנטי מלא? הייתי שמח לקבל את התשובות האלה גם מכללית

סער נרי: כמובן שנשמח להעביר לוועדה את הפרטים באופן נפרד, בתור עורך דין ולא בתור גורם רפואי מוסמך, כדי שזה יהיה מדויק ונכון

סער נרי:  אלה הם ההיבטים הכי משמעותיים שרצינו לדבר עליהם היום, ותודה רבה על הדיון החשוב

יונתן מישרקי: אז תעבירו לנו את הנתונים

יונתן מישרקי:  תודה רבה

סער נרי: תודה רבה

יונתן מישרקי: אני מעביר את ניהול הדיון לחבר הכנסת חוג'יראת

יונתן מישרקי:  אני לא מזלזל בדיון החשוב הזה, חלילה, אבל יש לי דיון נוסף שאני חייב לצאת אליו, שהוא לא פחות חשוב, לדעתי

יונתן מישרקי:       (היו"ר יאסר חוג'יראת)     

יאסר חוג'יראת: אני מעביר את זכות הדיבור לבר לוי

בר לוי: שלום

בר לוי:  שמי בר לוי, מנכ"לית ומייסדת "הבית של בר" – עמותה למען נשים עם סרטן גניקולוגי

בר לוי:  אני רוצה לברך על הדיון החשוב הזה בנושא בדיקות סקר ורפואה מונעת

בר לוי:  ראינו את הנתונים של ד"ר סילברמן על סרטן צוואר הרחם, שהוא סרטן גניקולוגי, אבל לא נאמרה פה פעם אחת המילה "חיסון", "רפואה מונעת", או עצם העובדה שזה סרטן שאין לו זכות קיום במאה ה-21, כי אפשר לעשות אלימינציה לווירוס הפפילומה, שהוא הגורם מספר אחת לסרטן צוואר הרחם, ב-99% מהמקרים

בר לוי:      אני אומרת את זה מדם ליבי, כי שלושה דורות של נשים במשפחתי נמחקו מהסרטן הזה

בר לוי:  בעצמי, איבדתי את אמא שלי לסרטן הרחם לפני שנתיים, והיום – המשימה שלי בחיים היא למנוע את המוות המיותר הבא

בר לוי:       באתי לכאן, לדיון, כדי לייצג את קולן של המטופלות ואת מה שחווינו במהלך המלחמה

בר לוי:  אנחנו, כעמותה, מלוות בשגרה וגם בחירום; בזמן התמודדות וגם בזמן ההחלמה

בר לוי:  אנחנו עורכות קמפיינים להעלאת מודעות לאורך כל השנה – השנה היו לנו שישה קמפיינים – ומעודדות רפואה מונעת

בר לוי:      לפי נתוני רשם הסרטן הלאומי, כ-2,000 נשים מאובחנות בכל שנה עם סרטן גניקולוגי – סרטן רירית הרחם, סרטן צוואר הרחם, סרטן השחלה, סרטן הוולווה והווגינה – ועוד אלפים מאובחנות בשלבי טרום-סרטן – דבר שנרשם ברשם הסרטן בצורה חלקית

בר לוי:       ברור לכולנו שהמלחמה הובילה לפגיעה בכל תחום בחיים

בר לוי:  מיותר לציין את חוסר הגינוי של ארגוני הנשים בעולם ביחס למה שנשים ישראליות חוות, וגם אנחנו, בתחום הסרטן – תאמינו או לא – חווינו והרגשנו את זה

בר לוי:       עם פרוץ המלחמה, הקמנו חמ"ל שסיפק מענה 24/7, והבטיח שנשים חולות סרטן גניקולוגי, מכל רחבי הארץ, ימשיכו את הרצף הטיפולי

בר לוי:  סיפקנו ייעוץ והכוונה רפואית, בסיוע של החברה הישראלית לגניקולוגיה אונקולוגית – ותודתנו להם על כך; סייענו משפטית והיינו לאוזן קשבת

בר לוי:      לצערי הרב, ולשמחתי הרבה, טיפלנו בכמעט 100 נשים בחמ"ל, ביניהן מפונות מהצפון ומהדרום

בר לוי:  רק לשם הדוגמה: הייתה לנו מטופלת בת 80 מהצפון, שפנתה אלינו, ובתוך יומיים – הצלחנו לסייע לה להיכנס לניתוח מציל חיים במרכז הארץ

בר לוי:  סייענו לאימהות חולות, שבני הזוג שלהן גויסו בצו 8, להמשיך בשגרת הטיפולים, ואת כל זאת ביצענו באמצעות מתנדבות של העמותה ותמיכה חיצונית, ללא כל תמיכה מטעם המדינה

בר לוי:      ההשלכות של המלחמה פגשו אותנו גם בציר הבין-לאומי, כאשר מחקרים קליניים החליטו להפסיק את הפעילות שלהם בישראל, באופן חד-צדדי, תחת סיסמה שקרית כי ישנה בעיה באספקת תרופות

בר לוי:  בדקנו זאת

בר לוי:  לא רק שזה לא נכון – השמיים היו פתוחים, כמובן – אלא שגם היו יוזמות פרטיות, של הנציגויות הישראליות של חברות הפארמה הגדולות, שהוציאו טיסות ייעודיות

בר לוי:  הנה, שוב, הנשים הישראליות משלמות את המחיר ונשארות מאחור

בר לוי:      אנחנו היינו שם כדי להבטיח שדם אישה ישראלית הוא לא הפקר

בר לוי:  עד יום, אני נלחמת עם האיגוד האירופי

בר לוי:  אני נפגשת, השבוע, עם נשיאת הארגון, בדיוק בנושא הזה

בר לוי:  העמותה שם כדי להבטיח שלנשים ישראליות תהיה את הזכות לקבל את הטיפול הזה, שהוא היחידי, אולי, שיכול להציל את חייהן

בר לוי:      כשאנחנו ניסינו להבין כמה נשים נפגעות מההחלטה הזו בכל חודש – הגענו למספר בלתי יאמן של 15 נשים שמנעו מהן טיפול מחקרי מדי חודש

בר לוי:  אלה נשים שגזרו את דינן מוות; הן לא קיבלו טיפול אחר, או שקיבלו טיפול שאנחנו יודעים שלא יוביל להחלמתן מהמחלה

בר לוי:       כידוע לנו, סל הבריאות יפורסם עוד מעט, והאמת היא שאני חוששת

בר לוי:  אני חוששת משום שהנשים האלה סבלו מספיק; אני חוששת משום שלאורך העשור האחרון – ראינו מגמה מדאיגה, שבה סל הבריאות לא הצליח להכליל מספיק תרופות עבור נשים עם סרטן גניקולוגי

בר לוי:       יסלחו לי חבריי פה מיתר העמותות, אבל יש סוגי סרטן שהצליחו, בעשור האחרון, להכליל למעלה מ-200 מיליון שקלים בסל התרופות

בר לוי:  לשם ההשוואה, בעשור האחרון, הכלילו תרופות לסרטן רירית הרחם בשווי של 2 מיליון שקלים

בר לוי:  המשמעות היא אחוז, או פחות מאחוז, בהכללה של תרופות וטכנולוגיות עבור נשים עם סרטן גניקולוגי

בר לוי:  הצגנו את הנתונים האלה בוועדה קודמת, ואשמח לשלוח לכם אותם שוב

בר לוי:      אני אסיים בקריאה: הנשים האלה שילמו מספיק

בר לוי:  תמכנו בהן ב-122 הימים האחרונים

בר לוי:  אסור לקצץ את סל התרופות; אסור לקצץ את התרופות ואת הטיפולים עבורן בסל הקרוב – פשוט כי אנחנו צריכים לשמור על האימהות ועל האחיות שלנו

בר לוי:  אני מבקשת את עזרתכם

בר לוי:  תודה רבה

יאסר חוג'יראת: בר, אני רוצה שתחדדי, כי אולי לא הבנתי נכון: את אומרת שחברות הפארמה לא מבצעות מחקרים קליניים בארץ, או שיש כאלה שכן?     

בר לוי: זו שאלה מצוינת, ובאמת צריך לחדד את זה: ישנן חברות פארמה רבות שנמצאות בישראל – אני מבחינה בין פועלות לבין נמצאות – ושיש להן נציגות ישראלית

בר לוי:  הנציגויות הישראליות ידעו לשמור על האינטרסים של מדינת ישראל כדי שתהיה אספקת תרופות; כדי שהמחקרים הקליניים ימשיכו כרגיל; כדי שכל הכסף שזורם לישראל בזכות המחקרים האלה שנערכים – ימשיך לזרום

בר לוי:  הם היו שם כדי לשמור על האינטרסים שלנו

בר לוי:      יש חברות שאין להן נציגות ישראלית פורמלית עם מקום מושב ישראלי, כמו Alkermes, Mural Oncology או חברות בשם Sutru, שנסחרות בנאסד"ק

בר לוי:  אלה הן חברות גדולות מאוד שאין להן נציגות ישראלית; יש להן מחקרים קליניים בכל רחבי העולם, והן משווקות את המחקרים האלה באמצעות האיגודים העולמיים, ומגיעות גם לישראל

בר לוי:  כאמור, אני נפגשת עם האיגוד האירופי השבוע

בר לוי:      בוקר אחד, הן החליטו לשלוח לנו הודעה – לא לי, אישית, אלא לחבריי בחברה הישראלית לגניקולוגיה אונקולוגית – והודיעו שהן סוגרות את השאלטר; שממחר בבוקר, המטופלת שכבר עשתה Enrolment למחקר לסרטן שחלה – לא תקבל את הטיפול שהבטיחו לה

בר לוי:  זו סיטואציה קשה מאוד, כי המחקרים האלה הם חזית הטכנולוגיה, והנשים הישראליות לא מקבלות את חזית הטכנולוגיה, פה, בישראל

בר לוי:       החברה הישראלית לגניקולוגיה אונקולוגית ואנחנו, העמותה, נמצאים במלחמה הזו לבד

בר לוי:  למשרד הבריאות היה מכתב כללי, שהשתמשנו בו בצורה טובה למול האיגוד האונקולוגי האמריקאי והאירופי, אבל זה לא מספיק; היינו שם לבד בשיח מול החברות האלה, ולא הצלחנו להביא בשורה

בר לוי:  אני מקווה שהשבוע תהיה לי בשורה, אבל האוזניים לא מקשיבות לנו, והן ערלות, לצערי הרב

יאסר חוג'יראת: תודה

יאסר חוג'יראת:  אנחנו נעבור לדובר הבא, גיא תבורי, מנהל אולקן

גיא תבורי: אני גיא תבורי, מנהל עמותת אולקן

גיא תבורי:  אני עובד סוציאלי במכון ההמטולוגי ואני מחלים ותיק מסרטן

גיא תבורי:  אני רוצה לספר, בקצרה, על פרויקט שעשינו בחודשים האחרונים, בתקופה של המלחמה, דרך דוגמה

גיא תבורי:       ילנה, מטופלת אונקולוגית מבאר שבע, הייתה צריכה לקבל זריקות תת-עוריות לטיפול בסרטן שלה בסוף אוקטובר

גיא תבורי:  בדרך כלל, היא הייתה מגיעה למרפאה לקבלת הטיפול, אך עקב חשש, באותם הימים – היא פחדה לצאת מהבית

גיא תבורי:  אנחנו חיברנו אחות מתנדבת, שהגיעה אליה הביתה והזריקה לה את התרופה

גיא תבורי:      כמו ילנה, וכמו שגנים טובים תיארו – יש ירידה בהיענות ובהיצמדות לטיפול באופן משמעותי מאוד: מפונים ועקורים שעזבו את הבתים; אנשים שחרדים להגיע לטיפולים עקב חשש; עשרות אלפי, אם לא מאות אלפי המילואימניקים; או נשות המילואימניקים שנמצאות בבית, ולא יכולות להגיע לבדיקות סקר ולאבחון מוקדם עקב המצב

גיא תבורי:  כתוצאה מכך אנחנו נגיע, כנראה, לתופעה של אבחון מאוחר, שאנחנו יודעים עד כמה הוא משמעותי

גיא תבורי:      עמותת אולקן היא עמותה שהיא חלק מארגון בין-לאומי, ומטרתה לקדם את שיפור הטיפול במחלת הסרטן באמצעות שותפויות, קידום מדיניות וחדשנות

גיא תבורי:  כחלק מהמאמץ בזמן חירום – ראינו לנכון לדאוג שמטופלי הסרטן ימשיכו בשגרת הטיפולים, ובמלחמה על החיים שלהם

גיא תבורי:      קידמנו קמפיין ארצי בדיגיטל והקמנו מוקד סיוע למטופלים, וסייענו למעל 300 חולי סרטן, בתקופת המלחמה, במימון הגעה לבתי החולים

גיא תבורי:  ללא המימון שאנחנו נתנו – של 50% – מטופלים אלה היו נשארים בבית ולא מגיעים לטיפולים בבתי החולים, עקב חשיפה לחיידקים בתחבורה ציבורית, חוסר יכולת לממן את הטיפול והרבה מאוד דברים נוספים

גיא תבורי:       בישראל, יש למעלה מ-200,000 חולי סרטן בכל רגע נתון

גיא תבורי:  רק 30%, או פחות, מכירים את העמותות הרלוונטיות למחלה, ורובם לא יודעים למי לפנות בנוגע לצרכים חשובים מסביב למחלה

גיא תבורי:  אנחנו עשינו מאמץ אדיר, יחד עם כל העמותות הנוספות השותפות – האגודה, כמובן; סרטן העור; חלאסרטן וכל שאר עמותות הסרטן

גיא תבורי:      המדינה נמצאת, כרגע, במצב מיוחד ומאתגר מאוד, מהרבה מאוד חזיתות

גיא תבורי:  הפנייה היא לחברי הוועדה, למשרד הבריאות ולקופות החולים – לא לשכוח את המטופלים, את המשפחות, את האוכלוסייה בסיכון ואת המטופלים שעתידים להיכנס לאותו מעגל; לקדם העלאת מודעות לבדיקות סקר ולמעקב, כדי למנוע הצטרפות של חולים, או כדי למנוע הצטרפות מאוחרת של חולים למעגל הסרטן

גיא תבורי:  תודה רבה

יאסר חוג'יראת: תודה, גיא

יאסר חוג'יראת:  אנחנו נעבור לדוברת הבאה, רוחמה גמרמן, יושבת-ראש הארגון "פורום של תקווה"

רוחמה גמרמן: קוראים לי רוחמה גמרמן, ואני יושבת-ראש פורום של תקווה לנפגעות ונפגעי כתות ובני משפחותיהם

רוחמה גמרמן:  אני שורדת כת בעצמי, שבה הייתי שבויה 12 שנים, וחברה גם בארגון משפחות נרצחים ונרצחות

רוחמה גמרמן:  אני רוצה להודות לכבוד היושב-ראש ולוועדה על הזכות שניתנה לי לדבר כאן היום

רוחמה גמרמן:      בחלק מהכתות הפוגעניות, קיימת מניעה מכוונת – מלאה או חלקית – של טיפול רפואי מציל חיים מצד מנהיג הכת

רוחמה גמרמן:  לעתים זה מסתיים במוות של מי ששבוי בכת – מוות שהיה ניתן למנוע, לא פעם, אילו הוא או היא קיבלו טיפול, או שקיבלו אותו בזמן

רוחמה גמרמן:  אתייחס כאן רק למקרים של חולי סרטן, אבל זה קיים גם במצבים רפואיים מסכני חיים אחרים

רוחמה גמרמן:       חשוב לי לציין שבכתות פוגעניות – הציות למנהיג הוא חוק מחייב

רוחמה גמרמן:  מי שלא מציית – נענש

רוחמה גמרמן:  כמו כן, בכתות בעלות אוריינטציה דתית, מנהיג או מנהיגת הכת גורמים לאנשים להאמין שהימנעות מקבלת טיפול רפואי זה רצון האל, ושהאל יעניש אותם אם יקבלו טיפול

רוחמה גמרמן:      אציין כאן שעל פי נתונים של המרכז לנפגעי כתות משנת 2020, היו כ-150 כתות ידועות

רוחמה גמרמן:  להערכתי, היום יש כבר 200, אם לא יותר, וחלק מהכתות הן גדולות ממדים – 10,000 ו-30,000 בני אדם – כך ברור שיש לא מעט חולי סרטן גם בקרב האוכלוסייה הזו

רוחמה גמרמן:       המקרה שהכי התפרסם, גם מבחינת התקשורת, קרה בכת של ברלנד, בזכות אמא אמיצה אחת, שתיעדה במצלמה נסתרת את כל מה שהיה בחצי השנה האחרונה של החיים של הבת שלה, כולל את הפקודות שברלנד נתן לגבי הסרטן

רוחמה גמרמן:  לאחר המוות של אותה אישה, ובעקבות הפרסום בתקשורת – הוגש כתב אישום נגד ברלנד, ובו מקרים נוספים של חולי סרטן

רוחמה גמרמן:      במקרה של הכת הספציפית הזו, הגיעו אל ברלנד בני משפחה של חולים, או החולים עצמם שאינם נמצאים בתוך הכת, מתוך כך שהוא היה מוכר כרב, ואנשים נתנו אמון במה שהוא אמר להם

רוחמה גמרמן:  כתב האישום התייחס רק להיבטים הכלכליים של המקרים הללו, שבהם בני המשפחה שילמו סכומי עתק בתקווה שיקיריהם יחלימו, כפי שברלנד הבטיח להם

רוחמה גמרמן:      התופעה של מניעת טיפול רפואי קיימת גם בכתות אחרות, וזה רלוונטי, אפילו יותר מתמיד, דווקא עכשיו, בזמן מלחמת חרבות ברזל

רוחמה גמרמן:  מנהיגי כתות מנצלים לרעה את המלחמה על מנת לעשות גיוס של קורבנות חדשים לכתות, והסיכון לחיי אדם גבוה במיוחד

רוחמה גמרמן:       אני רוצה להגיד כמה מילים בנימה אישית, ולפנות מכאן בבקשה לוועדה ולכל מי שיכול לעזור: בשבי בכת, יחד איתי, הייתה אומה ז"ל, שהיא אחות מאומצת ובת משפחה רגשית עבורי

רוחמה גמרמן:  מנהיג הכת מנע ממנה לא רק טיפול מציל חיים למחלת הסרטן – והיא הייתה בשלב הכי ראשוני של מחלת הסרטן, כך שהיה ניתן לטפל בסרטן ולהציל אותה – אלא גם קבלת משככי כאב, וזאת בשעה שלאחד הגברים בכת, שגם חלה בסרטן, הוא אפשר קבלת טיפול קונבנציונלי מלא, שכלל קבלת משככי כאב

רוחמה גמרמן:       כלומר, הוא בחר מראש שהיא לא תחיה בגלל היותה אישה

רוחמה גמרמן:  כמה רוע ואכזריות יש בזה, ובאופן מיוחד – במניעה מכוונת של קבלת משככי כאב

רוחמה גמרמן:  בהיעדר מושג מתאים לתופעה הזו – אני קוראת למקרים האלה: "הרצח השקוף"

רוחמה גמרמן:       אני פונה מכאן אל חברי הוועדה ואל כל מי שיכול לעזור, לקדם חקיקה שתאפשר להציל את החיים של האנשים האלה, כמו אומה וכמו אנשים אחרים

רוחמה גמרמן:  האנשים האלה אומנם בגירים, אך הם מוחזקים בתנאי עבדות, או שיש להם היבט של ניצול לרעה של יחסי מרות מצד מנהיג הכת

רוחמה גמרמן:  אלה לא מצבים רגילים של בגירים שיש להם יכולת לתת הסכמה מדעת

רוחמה גמרמן:      יש לי רעיונות ספציפיים כיצד ניתן להיעזר בחקיקה קיימת ולעשות תיקוני חקיקה, אך אינני משפטנית, וחסרים לי הכלים הדרושים לניסוח תיקוני חקיקה שכאלה – לא רק בהיבט של ענישה של מנהיגי כתות שגרמו לאובדן של חיי אדם, אלא על הצלת החיים כשעוד אפשר

רוחמה גמרמן:      במשך 12 שנים, כל ההיבטים הרפואיים של החיים שלי נשלטו ב-100% בידי מנהיג הכת, שהחליט בשרירותיות מתי אקבל טיפול רפואי ומתי לא

רוחמה גמרמן:  גם כשקיבלתי אישור לטיפול כלשהו או לניתוח – קיבלתי פקודות מה להגיד לרופאים

רוחמה גמרמן:       יש תיעוד בכתב במחברות ההוראות – מחברות של פקודות של מנהיג הכת מהשנים ההן, כולל תאריכים

רוחמה גמרמן:  יש לי את זה גם כאן

רוחמה גמרמן:  גם ממני נמנע טיפול רפואי בחלק מהזמן – דבר שגרם לי סבל גופני עז ומיותר

רוחמה גמרמן:  פעם אחת, שלא בהקשר של מחלת הסרטן, זה כמעט ועלה לי בחיי

רוחמה גמרמן:  למזלי, אני בחיים ויכולה לספר על זה כאן

רוחמה גמרמן:  תודה

יאסר חוג'יראת: תודה, רוחמה

יאסר חוג'יראת:  נעבור לדובר הבא, יהונתן בוורסקי גולן

יהונתן בוורסקי גולן: נעים מאוד

יהונתן בוורסקי גולן:  יהונתן בוורסקי גולן, סטודנט בשנה הרביעית בפקולטה לרפואה בגליל, מלווה מתמודדים במחלת הסרטן מזה כעשור, ורכז שטח בארגון "מרשם"

יהונתן בוורסקי גולן:  להזכירכם, ארגון מרשם, והמאבק שלו לקיצור התורנויות, הוביל, בסופו של דבר, להוספת 13% תקינה לאונקולוגיה בפריפריה

יהונתן בוורסקי גולן:  אם אנחנו דיברנו על המחסור ברופאים ועל הצורך שיגדל בהמשך – זה חלק מזה, ואין ספק שחייבים להוסיף עוד תקנים; גם בפריפריה וגם במרכז

יהונתן בוורסקי גולן:      אני לא אחזור על מה שנאמר; רק אזכיר את הנתון של ארגון הבריאות הלאומי, שלפיו אפשר להפחית 50% משיעורי התחלואה והתמותה בארץ ובעולם על ידי אורחות חיים

יהונתן בוורסקי גולן:  זאת אומרת, אם נפטרים 12,000 – אפשר להציל 6,000 איש

יהונתן בוורסקי גולן:      המחקרים הגדולים ביותר הם על דברים שפחות נאמרו – נכון שדובר על המס על משקאות ממותקים, אבל מדובר בעיקר על תזונה ועל פעילות גופנית, יותר מכל דבר – אפילו יותר מעישון

יהונתן בוורסקי גולן:  אם נעודד תזונה ופעילות גופנית בחברה, בקהילה ובבתי החולים - - -     

יאסר חוג'יראת: אני חולק עליך

יאסר חוג'יראת:  בסך הכול, הגנטיקה חזקה יותר מתזונה נכונה ואורח חיים בריא

יהונתן בוורסקי גולן: אני לא אכנס לשאלת Nature or Nurture ; יש הרבה מחקרים בנושא, אבל אפשר להשפיע – במיוחד במחלות מולטי-פקטוריאליות כמו סרטן – במיוחד אם אין תאחיזה גנטית לגורם מסוים מאוד

יהונתן בוורסקי גולן:  אגב, לא את כל המוטציות הגנטיות אפשר לזהות עם צ'יפ; יש גם False-Negative, אבל אני לא אכנס לזה עכשיו

יהונתן בוורסקי גולן:      מחקרים מראים בבירור את הקשר בין פעילות גופנית לבין ירידה בהישנות מחלה בסוגי סרטן מסוימים; אבחון מוקדם נוגע רק לחלק מהטיפולים הסרטניים, אבל לא לכולם, וכך גם בדיקות סקר; והמצב בדרום, שהיה מוזנח עוד לפני – אני תוהה כמה מכשירי MRI ו-PET CT יש לנו בדרום כרגע

יהונתן בוורסקי גולן:  אני יודע שבסורוקה היה רק אחד

יהונתן בוורסקי גולן:  האם המצב הזה השתנה? האם הוא הולך להשתנות לקראת העלייה שתהיה בתחלואה, במיוחד בדרום?      מעבר לכל זה, אני רוצה לדבר בהיבט האישי ולספר לכם את הסיפור האישי שלי, שאני חושב שאפשר ללמוד ממנו הרבה – גם בהיבט של המלחמה וגם בהיבט של שכיחות מחלת הסרטן

יהונתן בוורסקי גולן:  בתור בן יחיד, היה לי חשוב להתגייס לתפקיד קרבי, ובסופו של דבר – נהייתי קצין בנח"ל

יהונתן בוורסקי גולן:  תוך כדי, התחילו סימפטומים שלא ידעתי לייחס להם חשיבות, ולאחר שנה וחצי של עיכוב באבחון, כשאני קצין בנח"ל – אובחנתי כחולה בלימפומת הודג'קין

יהונתן בוורסקי גולן:       חוויתי שנה וחצי של עיכוב באבחון – גם כי המערכת הרפואית ומערכת הצבאית לא היו ערוכות לחולה סרטן בגיל הזה, וגם בגללי, כי בסופו של דבר, באתי למשהו גדול יותר, והיה לי חשוב לי להקריב את העולם הפרטי שלי עבור משהו גדול יותר, לטובת החיילים, המחלקה, המדינה והפעילות

יהונתן בוורסקי גולן:  הכנתי את החיילים שלי למלחמה, ובסוף, כשהם היו בצוק איתן – אני הייתי באיכילוב והתמודדתי עם המלחמה שלי

יהונתן בוורסקי גולן:      חוויתי שנה וחצי של עיכוב באבחון, אבל זה היה גם בגללי; בגלל הרצון שלי, קודם כול, לתת את כל מה שאני יכול לטובת משהו שגדול ממני

יהונתן בוורסקי גולן:  אני רוצה להזכיר את הסיטואציה שאנחנו נמצאים בה עכשיו, שבה חיילים רבים חווים את אותו הדבר בדיוק

יהונתן בוורסקי גולן:       באופן כללי, בחברה, אתה מתגייס למשהו, וכפועל יוצא מזה – אתה מזניח את עצמך ואת הבדיקות השוטפות, ולא שם לב לדברים שהיית מטפל בהם בימים רגילים בשגרה

יהונתן בוורסקי גולן:  זה הולך לגרום לעיכוב באבחון, ואנחנו נגלה את זה רק בעוד שנה-שנתיים

יהונתן בוורסקי גולן:  אנחנו נראה את זה במיוחד באוכלוסייה צעירה; במיוחד בסוגי סרטן של אוכלוסייה צעירה שנמצאים בחזית, כמו לימפומות

יהונתן בוורסקי גולן:      חוץ מזה, בגלל שיקולים זרים – לא קיבלתי את הטיפול הטוב ביותר

יהונתן בוורסקי גולן:  חבל לי שאין פה נציגים ממשרד הבריאות שיוכלו לענות לי: למה? למה לא עושים התאמת טיפול? למה לא לוקחים את הביופסיה ובודקים שהטיפול הכימותרפי באמת מתאים, ופועל על התאים הסרטניים, לפני שמפגיזים את המטופל?      אני, למשל, יכולתי שלא להגיע להשתלת מח עצם עצמית אם מישהו היה בודק האם הכימותרפיה – שאמורה להתאים ב-90% - באמת פועלת על סוג התאים הספציפיים שלי

יהונתן בוורסקי גולן:  אלה בדיקות מקצועיות, שהיו יכולות להציל חיים ולשנות חיים, ובסופו של דבר – נמנעות בגלל שיקולים זרים כלכליים

יהונתן בוורסקי גולן:  זה מוביל להתאמת טיפול לא נכונה, וגורם לנזקים הטרוגניים – נזקים שנובעים מתוך המערכת

יהונתן בוורסקי גולן:       הדוגמה הכי מהותית לכך הוא כל העניין של אימונותרפיה, שלא היה קיים בזמני

יהונתן בוורסקי גולן:  למי שלא יודע, אם כימותרפיה זה טיפול בגידול סרטני בעזרת דינמיט – אימונותרפיה זה טיפול בגידול סרטני בעזרת רובה צלפים, וה-Toxicity הוא הרבה יותר נמוך

יהונתן בוורסקי גולן:       בגלל שיקולים כלכליים של האוצר ושל משרד הבריאות – נמנע טיפול באימונותרפיה כטיפול מקדים

יהונתן בוורסקי גולן:  הרבה פעמים, מחכים שהמטופל יתדרדר ויגיע להשתלה, ורק אז – אפשר לתת לו את הטיפול הזה, שיכול להציל חיים ולהפחית Toxicity שלאחר מחלה

יהונתן בוורסקי גולן:      אני יכול לספר לכם שמנהלי מחלקות מסוימים רושמים טיפול באימונותרפיה כטיפול מקביל להשתלת מח עצם – פשוט כי הם יודעים שמשרד הבריאות לא יאשר אותו אם הם לא יגידו שזה נעשה במקביל להשתלת מח עצם – ואז הם מקווים שהטיפול באימונותרפיה יעשה מספיק מוקדם, ושהם יוכלו לעשות איזו הדמיה, כדי למנוע את הצורך בהשתלה

יהונתן בוורסקי גולן:       זו הסיטואציה: שיקולים זרים כלכליים מונעים מתן טיפול, וזה עולה בחיי אדם

יהונתן בוורסקי גולן:  תודה רבה

יאסר חוג'יראת: תודה, יהונתן

יאסר חוג'יראת:  תודה ששיתפת אותנו בסיפורך האישי

יאסר חוג'יראת:  אנחנו נעבור למשרד הבריאות

יאסר חוג'יראת:  מי רוצה להגיד משהו?     

מירי כהן: לגבי הדברים שבר לוי אמרה – אמרתי לה תודה גם באופן אישי

מירי כהן:  זה חשוב שהיא העלתה את הסוגייה הזו, וגם ביקשתי ממנה להעביר לי את הדברים

מירי כהן:  אנחנו רואים את זה בחומרה; אם הדברים האלה אכן נכונים, כפי שהיא ציינה – גם ברמה האישית, וגם ברמה של המטופלת עצמה – זה לא סביר, לא תקין ולא בסדר

מירי כהן:  אם המטופלת כבר נמצאת בטיפול – ההתנהגות של החברות האלה היא לא אתית

מירי כהן:  ביקשתי ממנה את כל החומרים ואנחנו נעביר את זה למי שצריך

בר לוי: אני מודה לך על העזרה

יאסר חוג'יראת: אני מבקש לעדכן את הוועדה

יאסר חוג'יראת:  לפני שאני אקרא את הסיכום – אני רוצה להגיד כמה מילים: נתחיל מזה שמחלת הסרטן לא מבדילה בין אנשים – היא לא מבדילה בין גבר לאישה; בין דתי לחילוני; בין ערבי ליהודי

יאסר חוג'יראת:  כשהמחלה נמצאת – היא פוגעת בכולם

יאסר חוג'יראת:      אין ספק שהטיפול הכי טוב ויעיל הוא טיפול מניעתי

יאסר חוג'יראת:  לפני 20-30 שנה, בדיקות הסקר בדקו אחת, שתיים או שלוש מוטציות ספציפיות

יאסר חוג'יראת:  היום, אחרי ההתפתחות המצוינת של המדע, הגנטיקה, והביולוגיה המולקולרית – יש כלים, והכל נעשה זול יותר

יאסר חוג'יראת:       היום, בדיקות סקר נעשות על ידי ריצוף, ואני מקווה שבתוך זמן קצר – המדינה תתחיל לממן בדיקות אקסום לכל מי שרוצה לעשות בדיקת סקר

יאסר חוג'יראת:  בצורה כזו – אתה מגלה את הנשאות של כל המחלות, ואז, אולי, אפשר למנוע; הרי, הנשאות ב-DNA נמצאת הרבה לפני שמתחילה הממאירות

יאסר חוג'יראת:       לדוגמה, היום, יש בדיקות מוקדמות לסרטן הקולון, שבהן יכולים לגלות אם יש מוטציה על ידי שיטות מסוימות; כלומר, מגלים שבן אדם נמצא בסיכון אפילו לפני שמתחילים לזהות תאים

יאסר חוג'יראת:  לכן, זה שלב חשוב, ואני מקווה שהמדינה – שנחשבת כמדינה מתקדמת מבחינת המחקר הרפואי, מבחינת הקליניקה ומבחינת הרפואה – תאמץ את זה, מהר ככל האפשר

יאסר חוג'יראת:      הנושא השני הוא הנושא של הטיפולים

יאסר חוג'יראת:  אני יודע שיש הרבה טיפולים מצילי חיים, וגם שיש, היום, טכניקות חדשות – טיפולים ביולוגיים; אימונותרפיה וכימותרפיה

יאסר חוג'יראת:  היום, אפשר לראות, על פי בדיקה גנטית, איזו תרופה מתאימה לבן האדם

יאסר חוג'יראת:      כגנטיקאי, אני יודע שתרופה X יכולה להתאים לבן אדם מסוים, אבל שאותה התרופה יכולה להרוג בן אדם אחר, כי אין לו את אותו הרקע הגנטי

יאסר חוג'יראת:  לכן, גם הבדיקה להתאמת תרופה על רקע גנטי היא בדיקה שצריך לקדם אותה ולחשוב על לתת אותה לכל האוכלוסייה

יאסר חוג'יראת:  אני חושב שהאחריות צריכה להיות של המדינה, בראש ובראשונה

יאסר חוג'יראת:  אנחנו מודים, כמובן, לכל עמותה שרוצה ויכולה לעשות למען המגזר השלישי, אבל האחריות היא של המדינה

יאסר חוג'יראת:       הנושא האחרון הוא הנושא של הרפואה האינטגרטיבית

יאסר חוג'יראת:  זה נושא חשוב, שהתחיל להיכנס לאחרונה

יאסר חוג'יראת:  אם הוא לא מטפל – הוא עוזר, לפחות, לטיפול ולחולים בהקלת הכאבים שהם סובלים מהם במחלה הזו

יאסר חוג'יראת:  אני מקווה שגם הנושא הזה יובא לדיון בוועדה, ושזה יתקדם ויתפתח

מירי כהן: בדיוק ברגע זה אני מקבלת באימייל קול קורא שהמדען הראשי שלנו פרסם, לקבלת תמיכה כספית במחקרים ברפואה מותאמת אישית

מירי כהן:  מי שרוצה – מוזמן להגיש

מירי כהן:  זה מתחבר בדיוק למה שאמרת

יהונתן בוורסקי גולן: לבתי החולים אין אינטרס לרפואה מותאמת אישית

יאסר חוג'יראת: ברשותכם, אני רוצה לעבור לקרוא את סיכום הוועדה

יאסר חוג'יראת:  ועדת הבריאות מודה למשתתפי הדיון ומוקירה את עבודת כלל הארגונים בתחום

יאסר חוג'יראת:  הוועדה קוראת למשרד הבריאות ולקופות החולים לפעול להעלאת המודעות בציבור לחשיבות שיש בקיום בדיקות לגילוי מוקדם למחלת הסרטן, גם בתקופת המלחמה

יאסר חוג'יראת:       הוועדה פונה לקופות החולים בבקשה לקבל נתונים אודות הפערים בזמני ההמתנה לתוצאות בין המרכז לפריפריה ובין קופות החולים השונות, וכן מידע נוסף, בהתאם לסוגיות השונות שעלו בדיון היום

יאסר חוג'יראת:       הוועדה מבקשת ממשרד הבריאות לשתף ארגוני חולים בוועדה הרב-מקצועית לתכנון מערך שירותי האונקולוגיה והרדיותרפיה בישראל

יאסר חוג'יראת:  כמו כן, הוועדה מבקשת כי המלצות הוועדה הרב-מקצועית יוצגו בפניה בתחום עבודת הוועדה

יאסר חוג'יראת:       הוועדה קוראת למשרד הבריאות לקדם את תוכנית השיקום עבור חולות וחולים אונקולוגיים

יאסר חוג'יראת:  הוועדה תקבע דיון מעקב על מנת לשמוע את תוצאות הפיילוט המבוצע בימים אלה

יאסר חוג'יראת:  תודה

יאסר חוג'יראת:  הישיבה נעולה