ועדת הכנסת, כנסת 25, פרוטוקול מספר 128, 2024-02-05 00:00

החוק הבאות:  << הצח >> הצעת חוק לתיקון דיני הבחירות לרשויות המקומיות (הצבעה וועדות קלפי והוראות שעה לעניין הבחירות הקרובות), התשפ"ד-2024 (מ/1710) 

החוק הבאות: נכחו: חברי הוועדה:  אופיר כץ – היו"ר ארז מלול שמחה רוטמן         מוזמנים:          ייעוץ משפטי:  ארבל אסטרחן     מנהלת הוועדה: נועה בירן - דדון     רישום פרלמנטרי: אתי בן-שמחון         רשימת הנוכחים על תואריהם מבוססת על המידע שהוזן במערכת המוזמנים הממוחשבת

החוק הבאות:  ייתכנו אי-דיוקים והשמטות

אופיר כץ: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכנסת

אופיר כץ:  יש לנו שתי בקשות של פטורים

אופיר כץ:  אבל לפני כן, נמצאים איתנו אורחים שהם כבר לא כאלה אורחים, ואני מקווה שהם לא הצטרכו לבוא לפה, ושזה יהיה כמה שיותר מהר

אופיר כץ:       בבקשה

עילאי דוד: שלום, אני עילאי דוד, אח שלי אביתר דוד נחטף מ"הנובה"

עילאי דוד:  הוא אחי הצעיר

עילאי דוד:  יחד עם חברו הטוב, גיא דלל, חברים מהגן

עילאי דוד:  שני חברים שלהם נרצחו בעת המנוסה

עילאי דוד:  אח שלי לא חייל

עילאי דוד:  אח שלי אזרח משוחרר כבר שנתיים

עילאי דוד:  בעיקר חשוב לי לתפוס אתכם חברי הכנסת היושבים פה

עילאי דוד:  יש מספר דברים שמדאיגים אותי לאחרונה במדינה

עילאי דוד:  היינו עדים להתבטאויות בתקשורת קשות של כמה פרשנים בנוגע להפקרת חטופים, וזה משהו שאני חושב שאסור שיעלה בכלל על סדר היום

עילאי דוד:       בנוסף, אנחנו עדים לנסיונות של חברי כנסת כאלה ואחרים, או אולי גם של התקשורת עצמה לנסות לצבוע בצבע פוליטי את המאבק שלנו לפצל אותנו – יש מטה המשפחות, יש פורום תקווה, יש פורום תקווה, כל אחד כאילו משווק משהו אחר

עילאי דוד:  אני חושב שאנחנו צריכים להיצמד לעובדות

עילאי דוד:  אנחנו צריכים להיצמד לעובדה שהדיון על מחירים – 100, 200, 1,000, בכלל לא דיון שצריך להתקיים

עילאי דוד:  אנחנו צריכים לדבר על היום שאחרי

עילאי דוד:  אנחנו צריכים לדבר על איך ממשלת ישראל מסכלת טרור באופן כללי, ולא להתקטנן על כמות מחבלים כזאת או אחרת

עילאי דוד:  בסוף, מה שהביא לאירועי ה-7 באוקטובר, זה לא כמות המחבלים ששוחררה בעסקת שליט, אלא המדיניות הכושלת של מדינת ישראל בלסכל טרור – וזה, מומחים אומרים, לא אני

עילאי דוד:       אנחנו גם מבינים שעסקה חייבת להתבצע, ואין דרך אחרת לשחרר את החטופים

עילאי דוד:  ומדינת ישראל תצטרך לעשות ויתורים כואבים, ואנחנו גם מבינים שבכדי למוטט את חמאס – אנחנו נצטרך להשקיע הרבה זמן, והרבה אמצעים

עילאי דוד:  כולנו פה בעד מיטוט החמאס וההבסה שלהם שפשוט זה הולך לקחת הרבה זמן

עילאי דוד:  וכשאני אומר הרבה זמן, אני מתכוון לשנים, וזה זמן שלחטופים אין

עילאי דוד:  וכל יום שעובר הם מתים

עילאי דוד:  אז ממש תודה רבה לכם שאתם מארחים אותנו פה

עילאי דוד:  זה באמת לא מובן מאליו

עילאי דוד:  ושיהיה לנו יום מועיל

אופיר כץ: תודה

מירב סבירסקי: היי, שוב אני

מירב סבירסקי:  קודם כל, אני פה, כי אף אחד עדיין מהליכוד לא חושב שמגיע לי שהשתתפו בצערי, וקצת הייתי בהלם כי בשבוע שעבר הייתי פה

מירב סבירסקי:  אף אחד לא חשב שאני מירב סבירסקי, אחות של איתי שנרצח, הבת של אורית ורפי שנרצחו בבארי

מירב סבירסקי:  איתי נרצח בשבי, שבי, כשהוא היה חטוף

מירב סבירסקי:       אתם הממשלה ואתם אחראים

מירב סבירסקי:  אתם אחראים למה שקורה פה

מירב סבירסקי:  ומה שקורה פה הוא משהו רע מאוד, מאוד, מאוד, רע מוסרית כרגע בחברה

מירב סבירסקי:  אני פה, כי אני מתה מפחד

מירב סבירסקי:  ואני באמת מתה מפחד

מירב סבירסקי:  ואני מפחדת הרבה יותר ממה שהייתי ב-7 באוקטובר, כי אני לא רואה איך אפשר להיות פה, ואין לי לאן ללכת

מירב סבירסקי:  מאז שיש דיבורים על עסקה, או אופציה לעסקה, אני רק שומעת הפחדות על למה אי-אפשר לשלם מחירים

מירב סבירסקי:  וגם עזבו מה זה לשלם מחירים, בואו נדבר תמורה

מירב סבירסקי:  לא משלמים את זה למשפחות, זה לא אנחנו המשפחות

מירב סבירסקי:  המחירים האלה הם מחירים של ההפקרה שהייתה ב-7 באוקטובר

מירב סבירסקי:  זה לא משהו עבור המשפחות

מירב סבירסקי:  ובמקום להגיד מה אי-אפשר – אולי תגידו מה כן אפשר, או מה אתם כן מוכנים לעשות

מירב סבירסקי:  או איך אנחנו כמדינה חזקה, ואני מקווה שאנחנו מדינה חזקה

מירב סבירסקי:  איך אנחנו כמדינה חזקה יכולים להחזיר אותם, ולא רק על-ידי לחץ צבאי, אלא, אמרתם לחץ צבאי, יאללה, יש עסקה – יגיע הזמן לעסקה

מירב סבירסקי:  למשל, הדיבורים של היום של אחרי

מירב סבירסקי:  למשל, משחררים אסירים – בואו נמצא דרך שהם לא יחזרו לטרור

מירב סבירסקי:  אף אחד לא מדבר על זה, רק מדברים על מה לא

מירב סבירסקי:  היום של אחרי – צריך מתישהו לסגת, מתי שהצטרכו לסגת מעזה, אנחנו כובשים אותה עכשיו נכון? מתי שהצטרכו לסגת ממנה – אז בואו נדבר מה קורה שם אחר-כך, כי כרגע כן, החמאס חוזר לצפון הרצועה, זה מה ששמענו ואנחנו קוראים

מירב סבירסקי:       בואו נדבר מה קורה יום אחרי כדי שיהיה פתרון לדבר הזה, ולא רק להגיד מה לא, כי אתם המנהיגים

מירב סבירסקי:  אתם האחראים

מירב סבירסקי:  תעזרו לנו לראות את האור בקצה, כי המשפחה שלי ספציפית מתה כבר

מירב סבירסקי:  ויש כאן משפחות, יש כאן אנשים שאולי עדיין, אני מקווה מאוד בחיים, ויש להם סיכוי, וכרגע, המצב הוא כל כך חמור

מירב סבירסקי:  כל כך חמור וכל כך מפחיד, ואני פה כי בכל זאת, אני אימא, ויש לי שני ילדים שאני חייבת לראות את התקווה, ואין לי תקווה

מירב סבירסקי:  ואני פה כדי להמציא תקווה כזאת

מירב סבירסקי:       וכמנהיגים, וכממשלה, וכחברי כנסת בקואליציה, תעזרו לנו לראות את האור איך האנשים שלנו חוזרים, ואיך אפשר לחיות פה אחר-כך

מירב סבירסקי:  כי כרגע הקולות שנשמעים הם נוראיים

מירב סבירסקי:  ואם אתם לא מתנגדים אליהם – אתם חלק מהם

אפרת מצ'יקאווה:  הדוד שלי, גדי מוזס, בן 80 במרץ, נחטף מניר עוז כמו אחד מכל הארבעה שנחטפו מניר עוז או נרצחו

אפרת מצ'יקאווה:  הנקודה שלי היא מאוד קצרה ומדויקת

אפרת מצ'יקאווה:  נפלה בחלקכם הזכות להיות נציגי ציבור, ולהיות מי שמוביל את ממשלת ישראל

אפרת מצ'יקאווה:  ניתנת לכם הזכות להחזיר את מי שבחיים הביתה, ויחד איתם את כל מי שאינו בחיים הביתה – זו זכות גדולה

אפרת מצ'יקאווה:  הזמן שלכם נגמר

אפרת מצ'יקאווה:  אם אתם לא תמלאו את הזכות הזאת, היא תתמוגג לכם

אפרת מצ'יקאווה:  ומה שיישאר, זה חסר ענק

אפרת מצ'יקאווה:  ושבר עצום שלא ברור לא לי, ולא למשפחה שלי, ולא לקהילה שלי, ולא לאזור שלי, ולא לשאר מדינת ישראל איך נוכל להמשיך לנשום בגאווה, ולפעול כישראלים בתוך המדינה שלנו להצעיד אותה קדימה, ובשאר מדינות העולם כשאנחנו נוסעים לייצג אותה בתפקידים שונים

אפרת מצ'יקאווה:  איך נוכל להמשיך להיות ישראלים אם הממשלה הזו לא תחזיר את כל החטופים הביתה? אנחנו לא האנשים לתת את הפתרונות

אפרת מצ'יקאווה:  אתם יושבים שם בממשלה הזו בזכות גדולה של בחירה דמוקרטית שהביאה אתכם לכיסאות שלכם

אפרת מצ'יקאווה:  ועם הזכות הזו מגיעה החובה

אפרת מצ'יקאווה:       אני לא מצליחה להבין איך חברי ממשלת ישראל מצליחים לישון בלילה כי אנחנו לא

אפרת מצ'יקאווה:  רגע לפני שאתם נרדמים, תחשבו

אפרת מצ'יקאווה:  תחשבו על אחד מהחטופים

אפרת מצ'יקאווה:  תסתכלו על הפרצופים בפוסטרים שמקיפים אותנו מכל עבר

אפרת מצ'יקאווה:  תבחרו לכם חטוף, ותחשבו רגע לפני שאתם נרדמים איך הוא

אפרת מצ'יקאווה:  איך הוא נושם

אפרת מצ'יקאווה:  מה הוא עושה

אפרת מצ'יקאווה:  האם הוא חולה

אפרת מצ'יקאווה:  מה הוא חטף שם, ואיזו פטרייה מתוך הלחות במנהרה

אפרת מצ'יקאווה:  האם הוא נהרג? אולי עוד חמש דקות מההפצצה ליד איפה שהוא נמצא

אפרת מצ'יקאווה:  תחשבו רגע

אפרת מצ'יקאווה:  אני לא יודעת אם אתם תהיו מסוגלים לישון – כי אנחנו לא כבר המון זמן

אפרת מצ'יקאווה:  אז קחו את הזכות הזאת, ותביאו אותם הביתה בכל מחיר, בכדי שנוכל כולנו ביחד לשקם את מה שקרה, ובגאווה להבין שיש ערך לחיים במדינת ישראל, ויש לנו תקווה להצמיח מדינה חזקה ממה שהיא הייתה כשכל זה קרה

אפרת מצ'יקאווה:  אני מבקשת מכם – אל תשכחו אותם

אפרת מצ'יקאווה:  יש לנו הרגשה שכל מיני קולות מצליחים משוגעים לחלוטין, מצליחים לבלבל את המטרה העליונה ביותר של פדיון השבויים והחזרת היקירים שלנו, שלכם, של כולנו הביתה

אפרת מצ'יקאווה:  בבקשה, אל תשכחו את החובה שמוטלת על כתפיכם

אפרת מצ'יקאווה:  תודה רבה

אופיר כץ: תודה

אופיר שרעבי: שלום, אני בת 14, מקיבוץ בארי

אופיר שרעבי:  אני הגעתי לפה כדי להשמיע לכם את הקול שלי

אופיר שרעבי:  הקול שלי כבר דיי התהדהד מאז התקופה, כי אבא שלי חטוף בעזה

אופיר שרעבי:  אני הייתי באותו יום ה-7 באוקטובר הייתי בקיבוץ, ואני ראיתי את אבא שלי נחטף ואני הייתי כבר בידיים של המחבלים

אופיר שרעבי:  וכנראה שהמבט הזה שאבא שלי נחטף זה המבט האחרון שראיתי

אופיר שרעבי:  אבא שלי נרצח בעזה

אופיר שרעבי:  אבא שלי עלה שלם לאוטו ונרצח בעזה

אופיר שרעבי:  אחרי 100 ימים, 100 ימים שמדברים ועושים בשביל החטופים, ואבא שלי נרצח שם

אופיר שרעבי:  איך אנחנו יכולים להציל אותם? איך אפשר להסתכל על החטופים האלה בעיניים ולהגיד להם שהם יחזרו? אחרי 100 ימים אבא שלי עדיין שם היה חי, והוא נרצח

אופיר שרעבי:  ורק המחשבה שהדוד שלי שם, שהמשפחה שלו נרצחה ב-7 לאוקטובר כולה, שתי הבנות שלו ואשתו

אופיר שרעבי:  וסבתא שלי שבבית, מה? שקברה את הנכדות שלה

אופיר שרעבי:  עכשיו את הבן שלה

אופיר שרעבי:  שעוד הגופה שלו אפילו אין מה לקבור

אופיר שרעבי:  הגופה שלו עוד לא הגיעה אלינו

אופיר שרעבי:  איך אפשר להמשיך לחיות ככה? עדיין הדוד שלי שם

אופיר שרעבי:  איך אפשר לקום ולעשות? אימא שלי לא באה, כי היא גם שבורה

אופיר שרעבי:  איך אפשר? הגוף כבר מתמוטט

אופיר שרעבי:  אני בת 14

אופיר שרעבי:  אין לי בית

אופיר שרעבי:  גם את הבית שלי דאגו לשרוף ולהרוס

אופיר שרעבי:  ועכשיו, לקחו לי את אבא וכל מה שיש לי בחיים

אופיר שרעבי:  אני לא יודעת איך אני מצליחה לעמוד על הרגליים

אופיר שרעבי:  אבל אני פה ואני אומרת לכם שהחטופים יהיו לראשונה, לראשונה בדיונים שלכם

אופיר שרעבי:  לראשונה בלהחליט החלטות

אופיר שרעבי:  איך אפשר להוציא אותם בחיים? ועכשיו, כי אבא שלי אחרי 100 ימים נרצח והוא לא יחזור

אופיר שרעבי:  את מי עוד אפשר להציל? הם עוד בחיים

אופיר שרעבי:  תצילו אותם

אופיר שרעבי:  הם סומכים עלינו

אופיר שרעבי:  אני לא יכולה להפקיר את הדוד שלי שאני לא יודעת מה המצב שלו

אופיר שרעבי:  לא יכולים להפקיר אף אחד שעדיין שם

אופיר שרעבי:  את אבא שלי כבר אי-אפשר להציל

אופיר שרעבי:  אותי כבר ניצחו – לא יהיה לי ניצחון, אבל לפחות טיפת אור שיהיה לי בחיים

אופיר שרעבי:  ותודה שאתם שומעים אותנו

אופיר כץ: תודה

יזהר: אני הבן של עודד ליפשיץ שחטוף

יזהר:  אני לא רוצה לדבר על הרגש דווקא, אלא יותר תכ'לס

יזהר:  רואים פה תכ'לס – תכ'לס זה ביזנס, כמה חטופים

יזהר:  האם נרצחים

יזהר:  האם כאלה שרצחו

יזהר:  כמה אפשר לשחרר מחבלים

יזהר:  סינוואר – זה מפלצת ענקית, אבל בעסקת שליט שוחרר גור של טרוריסט

יזהר:  אנחנו גידלנו את הגור הזה במשך 12 שנה

יזהר:  אפשרנו לו להגיע

יזהר:  בחרנו להאכיל אותו ולהשקות אותו

יזהר:  הוא הפך למפלצת

יזהר:  ב-7 לאוקטובר, פתחנו לו את השערים בדרך מסוימת, או שלא סגרנו אותם מספיק חזק

יזהר:  הוא נכנס

יזהר:  טבח בכל עם ישראל – בחיילים, בחיילות, בקיבוצים, שחט ילדים, התעלל, אנס, הרס, ולקח איתו כמה אנשים כדי שאנחנו לא נדע מה לעשות – להילחם, או לוותר

יזהר:  הוא שם אותנו בתוך משפט שלמה כזה

יזהר:  וזה המצב שלנו כרגע

יזהר:  כשאנחנו אומרים – תחזירו בכל מחיר, זה לא שאנחנו רוצים להפסיק להילחם, או לשחרר רוצחים, פשוט אומרים בדילמה הזאת פשוט אפשר להגיד, השגנו את מה שהשגנו עד עכשיו, וזהו

יזהר:  נגמר

יזהר:  מחזירים את החטופים, כדי שיהיה לנו את הכוח לבנות ולהיבנות להמשך, כי האויבים לא הולכים לישון לא בצפון, ולא בדרום, לא ח'ותים, לא תימנים, לא איראנים, לא, אני לא יודע מה

יזהר:  אני חושב שזה כל הסיפור

יזהר:  שאומרים די enough is enough החזירו לנו את שארית הפליטה הזאת

יזהר:  כל יום שהצבא נכנס כשאונסים שם את הילדות, ואת הילדים, ואת החטופים, ואת החטופות, הוא יום שאנחנו שומטים את המוסר שלנו מתחת לידיים ליום שאחרי

יזהר:       ואם עכשיו כבר צה"ל כמעט כולו יצא, ואנחנו רבים עם עוד איזה 200 מטר של מנהרה, או שני קילומטר נהרוס או לא – אנחנו מפספסים משהו גדול

יזהר:  אנחנו כל יום חותכים עוד אצבע בתינוק של האימא האמיתית

יזהר:  וזה לא יהודי

יזהר:  זה לא מוסרי

יזהר:  זה לא נכון גם בפדיון שבויים

יזהר:  אנחנו מפספסים פה משהו

יזהר:  פשוט במאזניים תמיד יש טיעונים בעד ונגד, רק המאזניים עכשיו הם כבר לא מאוזנות

יזהר:  לדעתי, הן לגמרי לוחצות למספיק

יזהר:  נחזיר אותם

יזהר:  יהיה המחיר שיהיה

יזהר:  נתקן את עצמנו, נבדוק את עצמנו איך הגענו עד הלום

יזהר:  למה עשינו את זה

יזהר:  ואין מנדט לכאב לאף אחד

יזהר:  אבל החטופים לא בחרו להיחטף

יזהר:  האבא שלי בחר ללכת לצבא

יזהר:  היה בכל המלחמות

יזהר:  הוא בחר

יזהר:  הוא הסכים גם להיחטף אם הוא הצטרך להיות שבוי, או להיהרג כשצריך

יזהר:  הוא לא בחר להיות במיטה ב-7 לאוקטובר ולהיחטף

יזהר:  ואת הכבוד הזה של שארית הפליטה ומה שנשאר להם עכשיו בפנים, פשוט תחזירו לנו אותם

יזהר:  לא יודע, אם זו ערימת גרוטאות – אני לא יודע איך לקרוא למה שיהיה שם בפנים

יזהר:  אבל תנו לנו להתחיל מההתחלה

יזהר:  תעזבו אותנו בשקט

יזהר:  פשוט תחזירו אותם

יזהר:  וזהו

יזהר:  זו הבקשה

יזהר:  תודה רבה

אופיר כץ: תודה רבה

אופיר כץ:       אני חייב לסיים

אופיר כץ:  חברי הוועדה

אופיר כץ:  נתכנס ב-15:45

אופיר כץ:  אני חושב שמה ששמענו פה היה יותר חשוב שנשמע מאשר הנושאים שעל-סדר היום

אופיר כץ:  אני מצטער

אופיר כץ:  אני חייב לסיים את הישיבה

אופיר כץ:  חברי הכנסת, נתכנס בשעה 15:45

אופיר כץ:  תודה רבה

אופיר כץ:           הישיבה נעולה