הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים, כנסת 25, פרוטוקול מספר 43, 2024-01-30 00:00

נעמה לזימי: שלום, צוהריים טובים, אני פותחת את הישיבה לתמונת מצב הצרכים ומענים של צעירים מפונים עם מוגבלויות

נעמה לזימי:  תודה לכל מי שהגיעו לכאן היום

נעמה לזימי:  קודם כל אני אגיד שהדיון הזה היה צריך להיערך לפני שבוע, ויום לפני הדיון התרחש בתוך המלחמה אסון מאוד גדול בו נפלו ביממה אחת 24 מפקדים וחיילים שלחמו ברצועת עזה

נעמה לזימי:  את הדיון נאלצנו לדחות כי השתתפתי בהלוויה של אחד מהם, רס"ן נתי דוד אלפסי זכרו לברכה, בן מגדל העמק ואחיין של חברת הילדות הכי קרובה שהייתה לי בעיר

נעמה לזימי:  המציאות הזו באמת נוגעת בכולנו כל הזמן אפילו מחדש

נעמה לזימי:  לרגע היה נדמה שזה חד פעמי, אבל זה פשוט נוגע בנו כל הזמן מחדש

נעמה לזימי:  אנחנו אומה חזקה אבל גם אומה קטנה

נעמה לזימי:  כמובן יהי זכר כל הנופלים שלנו ברוך, וכמובן גם נאחל שיחלימו כל הפצועים שלנו ושיחזרו כל החטופים והחטופות שלנו

נעמה לזימי:       הדיון הזה הוא בעצם דיון המשך מצורך שעלה בדיון שקיימתי בנושא תמונת מצב של צעירים מפונים

נעמה לזימי:  אני מאוד מודה לעו"ד רויטל לן שכאן, מנהלת קשרי הממשל וחברת הצוות המנהל של קואליציית ההורים לילדים עם צרכים מיוחדים, שגם העלתה את הנושא הזה בדיון הקודם ובעצם ככה נוצר הדיון הזה

נעמה לזימי:  אני גם מברכת על זה שאנחנו מתוך דיונים יודעים להוציא דיונים ספציפיים שנוגעים בסוגיות שחייב לתת עליהן את הדעת ולהרחיב עליהן ולשמוע גם מה אפשר לעשות

נעמה לזימי:       הנושא הזה חשוב מאין כמוהו בשגרה אבל בטח במציאות של אוכלוסיות מפונות עם מוגבלות

נעמה לזימי:  הצרכים הם מאוד נרחבים וחייב להבין איך להרחיב את המענים

נעמה לזימי:  אני אספר גם שללשכה שלי הגיעו לא מעט פניות ציבור בנושא הזה על תוכנות למידה שחינוך מיוחד צריך לספק במלונות, ועל סוגיות אפילו פרטניות-נקודתיות

נעמה לזימי:  אומר בכנות שכולן גם טופלו דרך משרדי הממשלה, אבל כמה חשוב זה להאיר על אותם מקומות כדי להבין איך אפשר לשפר את המצב

נעמה לזימי:  פה אנחנו כנראה נדבר על סוגיות יותר נרחבות שצריך להבין מול הרשויות איך לא בפניית ציבור אפשר לייצר טיפול הוליסטי, מקיף שייתן את הדעת בטח בשלב הזה שכבר עבר זמן לא מועט

נעמה לזימי:  אני מצפה שמשרדי הממשלה, הרשויות כבר יהיו יותר עם התכווננות למה באמת אפשר לעשות

נעמה לזימי:       אני קודם כל ממש מודה לכם שהגעתם לכאן היום ואני מקווה שיהיה דיון באמת כמו שצריך

נעמה לזימי:  אצלי יודעים שגם נהוג לקיים דיון המשך, מקיימים גם דיון המשך העיקר שהסוגיות יפתרו, שיגיעו להבנות מסוימות

נעמה לזימי:  בוועדה הזו אנחנו מצליחים לצלול לעומקן של סוגיות בגלל שהיא ועדה מיוחדת, אז אני לוקחת את זה כאיזה יתרון לוועדה מיוחדת שאפשר להעמיק בה יותר ויותר

נעמה לזימי:       אני ארצה לפתוח עם ד"ר ליטל מיה ברלב ממכון ברוקדייל

נעמה לזימי:  ערכתם סקר מקיף ונשמח להיחשף לנתונים ומשם גם נצלול ליתר הדוברים

נעמה לזימי:  תודה רבה גם שהגעתם

ליטל מיה ברלב: תודה שהזמנתם אותי

ליטל מיה ברלב:  אני רק רוצה להתחיל משורה ראשונה שבעצם אין נתונים עדכניים, מהימנים, מתוקפים

ליטל מיה ברלב:  הנתונים שאני אציג פה זה נתונים שחלקם על בסיס של סקרים

נעמה לזימי: אין בגלל שמשרד החינוך עדיין לא אסף את כל הנתונים?     

ליטל מיה ברלב: נתונים של משרד החינוך קיימים אבל אני חייבת להגיד שאני הבנתי שהשיח הוא על צעירים

נעמה לזימי: על צעירים, נכון, אבל בעצם אין להם מסגרות גם תעסוקה לאוכלוסייה - - -     

ליטל מיה ברלב: יש מסגרות אבל אין לי את זה בחלוקה לפי גיל

ליטל מיה ברלב:  הצלחתי לקבל ממשרד הרווחה, ממשרד הבריאות, ממשרד החינוך נתונים אבל הם לא מפולחים לפי גיל ולכן אני פילחתי אותם לפי גיל לפי הערכות של ההתפלגויות שקיימות בכלל הארץ

נעמה לזימי: השלטון המקומי גם משתף פעולה עם נתונים?      

ליטל מיה ברלב: השלטון המקומי, מודה שלא פניתי אליו

ליטל מיה ברלב:  בלמ"ס יש נתונים במרשם מוגבלויות ומהם גם לא הצלחתי לקבל נתונים לגבי מפונים

ליטל מיה ברלב:  שוב אני אומרת, המידע מבוסס על נתונים שלפני המלחמה

נעמה לזימי: ואז ניתחתם דרך זה

ליטל מיה ברלב: על הכתובת שהייתה לפני ה-7 באוקטובר ואני לא יודעת להגיד בדיוק אם באמת הם - - -     

נעמה לזימי: זה הכי קרוב שאת יכולה לשער דרך הניתוח

ליטל מיה ברלב: חלק מהנתונים הם משנת 2022, חלק משנת 2021

ליטל מיה ברלב:  אני מעריכה שזה ייתן איזשהו אומדן על מה המצב

ליטל מיה ברלב:       (הצגת מצגת)     אני רוצה להגיד קודם כל, צעירים בישראל בכלל בלי להתייחס למפונים

ליטל מיה ברלב:  אם אני מתייחסת על זה, אנחנו מדברים על כמעט 200,000 צעירים עם מוגבלות כשאני מדברת על גיל 18 עד גיל 35

ליטל מיה ברלב:  זה טווח הגילאים

ליטל מיה ברלב:  מה שאנחנו רואים זה ששיעור המוגבלות עולה עם הגיל

ליטל מיה ברלב:  אם בגיל 18–19 אנחנו רואים 7% מבני הגיל, אחר כך בשלב הבא לבני 20 עד 25 זה כבר 8% ואחר כך זה 10% ואחר כך זה 12%

ליטל מיה ברלב:  זה משהו שאנחנו מכירים שמוגבלות עולה עם הגיל

ליטל מיה ברלב:  ברוב המקרים כשלמישהו יש מוגבלות, היא נשארת ואז נוספים עוד אנשים שיש להם מוגבלות

נעמה לזימי: כן, מכל מיני סיבות

ליטל מיה ברלב: כן, אנשים נפצעים, חולים, כל מיני סיבות, אז יש יותר ויותר אנשים, אז זה מאוד מסתדר

ליטל מיה ברלב:  אנחנו רואים את זה גם בגילאים גבוהים יותר, את העלייה בגיל

ליטל מיה ברלב:      מה שראינו קודם, ה-200,000 זה צעירים גם מוכרים וגם לא מוכרים

ליטל מיה ברלב:  הם אנשים על פי דיווח עצמי שבעצם העידו שיש להם מוגבלות

ליטל מיה ברלב:  אם ניסינו לנכות את אלה שיש להם מוגבלות חמורה, זאת אומרת אלה שאומרים שהם לא מסוגלים בכלל או יש להם קושי רב לבצע פעילויות כמו הליכה, ראיה, פעילות משק בית, אז המספר קצת יותר נמוך ועדיין למעלה מ-7% מהצעירים כשאנחנו רואים שהתופעה הזאת רווחת יותר בקרב גברים לא רק בגיל זה

ליטל מיה ברלב:  זה נכון לכל אורך הגילאים

ליטל מיה ברלב:  רק אצל זקנים זה קצת משתנה כי תוחלת החיים של נשים יותר גבוהה, אבל בגדול אנחנו רואים יותר גברים עם מוגבלות

ליטל מיה ברלב:       אם אני מתייחסת לאלה שמוכרים, קודם דיברתי על 9% מכלל הצעירים הם עם מוגבלות

ליטל מיה ברלב:  כשאני מתייחסת למוכרים, מוכרים פה זה על בסיס מרשם מוגבלויות של הלמ"ס, אז או שהם מוכרים ברווחה או במשרד הביטחון באגף השיקום או מקבלים קצבאות נכות מביטוח לאומי

ליטל מיה ברלב:  זה לא כולל את תלמידי החינוך המיוחד

ליטל מיה ברלב:  רק אם הם מקבלים גמלת ילד נכה או קצבת נכות - - -     

רויטל לן כהן: כשאת אומרת ילד חינוך מיוחד, את מתכוונת גם לילדים משולבים או רק ילדים בתוך מסגרות?     

ליטל מיה ברלב: הם לא נמצאים פה בכלל

רויטל לן כהן: אז הם לא ילדי חינוך מיוחד, הם ילדים שזכאים לשירותי חינוך מיוחדים

ליטל מיה ברלב: זכאים לשירותי חינוך מיוחד

ליטל מיה ברלב:  זה לא כולל אף אחד מהם

ליטל מיה ברלב:  מרשם מוגבלויות לא כולל את נתוני משרד החינוך

ליטל מיה ברלב:  שם אנחנו רואים שכבר אחוז המוכרים יורד, ואנחנו מדברים אצל גברים על 6%

ליטל מיה ברלב:  אצל נשים זה כבר 4% מהנשים, שזה הרבה פחות מהנתונים שראינו קודם כשזה כלל את הלא מוכרים, ואנחנו רואים שהשיעור גבוה יותר אצל יהודים מאשר אצל ערבים

ליטל מיה ברלב:  אני חייבת להגיד שבעיניי זה תת איתור ולא שבאמת יש שם פחות מוגבלות

נעמה לזימי: יש פחות?     

ליטל מיה ברלב: פחות מוכרים, אבל זה לא שיש באמת פחות מוגבלות בחברה הערבית

שמעון גרידי: זה מעניין כי לנו בנתונים של ביטוח לאומי רק 1

שמעון גרידי: 7% מקבלים קצבת נכות בחברה הערבית

רויטל לן כהן: בכל הגילאים?     

שמעון גרידי: בגילאים האלה

ליטל מיה ברלב: זה גם קצבת נכות, גם מוכרים ברווחה וגם במשרד הביטחון

ליטל מיה ברלב:  זה שילוב של מוכרים, לא יודעת באיזה מהמשרדים, אז הנתונים יותר גבוהים וגם זה תלוי ברשות

ליטל מיה ברלב:  יש שוני גדול בין הרשויות

ליטל מיה ברלב:  כשאני אומרת שרק אצל הערבים אנחנו רואים פחות מוכרים, המחקרים שלנו מראים שאין שם פחות מוגבלות אלא יש פחות הכרה

ליטל מיה ברלב:       אני רוצה לשים איזושהי אמירה לגבי לקות למידה והפרעות קשב וריכוז

ליטל מיה ברלב:  כל הנתונים שהראיתי לא כוללים את העניין הזה

ליטל מיה ברלב:  אנחנו מדברים פה על לקות מאוד שכיחה ואני לא מדברת על אלה שהם מקבלים ריטלין ומגיעים לבית ספר ומקבלים הארכת זמן במבחן

ליטל מיה ברלב:  אני מדברת על צעירים שיש להם באמת קושי

ליטל מיה ברלב:  אנחנו מדברים על 10% שיש להם רק לקות למידה

ליטל מיה ברלב:  לקות למידה והפרעות קשב הרבה פעמים מצטרפות למוגבלות אחרת ואז אם יש להם מוגבלות אחרת, ספרתי אותם

ליטל מיה ברלב:  אנחנו מדברים על 2

ליטל מיה ברלב: 5% שיש להם לקויות חמורות שמפריעות לתפקוד ברמה משמעותית

ליטל מיה ברלב:  הצעירים האלה, יש להם קושי מאוד גדול להשתלב בחברה והם בעצם לא מוכרים ולא מקבלים כלום מהמדינה

רויטל לן כהן: עד שהם מגיעים לבית סוהר, כי עשו פעם סטטיסטיקה ויש 80%, ואז המדינה נותנת להם

ליטל מיה ברלב: כן, אבל לא שירותים תחת הכובע של מוגבלות

ליטל מיה ברלב:  כן חשוב לי להאיר גם את הקבוצה הזאת שהיא נוספת על הקבוצה של הצעירים

ליטל מיה ברלב:  אני יכולה להגיד לא מחקרית אלא דעתי האישית

ליטל מיה ברלב:  זו קבוצה שלא צורכת הרבה תמיכות אבל אפשר בתמיכות לא מאוד גדולות בכל זאת לעזור להם להשתלב בחברה, להגיע לתפקוד רגיל ולהשתלב בתעסוקה ובלימודים, אבל היום הם לא מקבלים תמיכות

ליטל מיה ברלב:  אני מנצלת את הבמה להגיד גם את זה

ליטל מיה ברלב:       כשאנחנו מגיעים למלחמה אז אנחנו יודעים שאנשים עם מוגבלות נפגעים יותר מאנשים ללא מוגבלות כשיש מצבי משבר וחירום

ליטל מיה ברלב:  מלכתחילה הרבה פעמים לפעמים המצב שלהם התפקודי פחות טוב, המצב הנפשי שלהם נפגע יותר

ליטל מיה ברלב:  כל המחקרים שנעשו בזמני חירום, גם בקורונה וגם בזמן המלחמה מראים שאנשים עם מוגבלות נפגעים יותר

ליטל מיה ברלב:  גם המצוקה הכלכלית חמורה יותר

ליטל מיה ברלב:  גם רמת המוכנות שלהם לשעת חירום נמוכה יותר, זאת אומרת הם פחות מוכנים

ליטל מיה ברלב:  אנחנו רואים את זה בעיקר למשל בנושא של מיגון

ליטל מיה ברלב:  בנושא של הפינוי תיכף נדבר

ליטל מיה ברלב:  לא תמיד הם היו הראשונים שפונו והם צריכים הרבה פעמים עזרה

ליטל מיה ברלב:  רמת המוכנות של המדינה לתת להם מענה בשעת חירום נמוכה יותר

ליטל מיה ברלב:  המדינה כולה נכנסה להמון צרכים והמון בקשות והמון פעילויות שנדרשו

ליטל מיה ברלב:  בחלק מהמקרים אנשים עם מוגבלות נשכחו בתהליך הזה, אלא טיפלו בכלל האוכלוסייה

ליטל מיה ברלב:      אם אני מסתכלת על מה קורה עם מפונים, אני אומרת שוב, הכול כאן זה אומדנים שחישבתי על סמך נתונים, לא מספרים מדויקים, אבל אם אני אומרת, בקו העימות בצפון, אם אני אומדת את מספר הצעירים עם מוגבלות, אני אומדת אותם בכ-1,300, מתוכם כ-750 מוכרים

ליטל מיה ברלב:  לגבי עוטף עזה אני מדברת על 1,500 צעירים ומתוכם כ-880 מוכרים

ליטל מיה ברלב:  חשוב לי להגיד את ההבדל בין המוכרים ללא מוכרים

ליטל מיה ברלב:  כאלה שלא מוכרים זה כאלה שלא מקבלים תמיכות מהמדינה

ליטל מיה ברלב:  בחלק מהמקרים זה מוגבלויות יותר קלות או ברמת תפקוד יותר גבוהה

ליטל מיה ברלב:  לפעמים הם יכולים להיות עם מוגבלות חמורה אבל הצליחו להשתלב ולא זקוקים לתמיכות מהמדינה

ליטל מיה ברלב:  בשעת חירום הקבוצה הזאת הרבה פעמים כן צריכה תמיכות מהמדינה למרות שהיא לא מוכרת, ואלה אנשים שאנחנו לא יכולים אפילו לעשות ריצ'ינג אאוט ולמצוא אותם כי הם לא רשומים בשום מקום וצריך לעשות איזה פעילות מאוד אקטיבית כדי להגיע אליהם

שמעון גרידי: סביר להניח שאלו שהגיעו עכשיו לא נמצאים כאן

ליטל מיה ברלב: עוד לא ספרתי אותם

ליטל מיה ברלב:  זה נתונים ישנים

רויטל לן כהן: כן חשוב לדייק את מה שאמרת

רויטל לן כהן:  זה לא שהם לא פנו כי הם מסתדרים נהדר

רויטל לן כהן:  אין שירותים שהמדינה נותנת ולכן אין טעם והם לא פונים

רויטל לן כהן:  לי יש שני ילדים אוטיסטים

רויטל לן כהן:  אני לא מוכרת ברווחה כי אין לה מה לתת לי ממילא

ליטל מיה ברלב: יכול להיות שאת מוכרת בביטוח לאומי

רויטל לן כהן: כן, אבל יש אנשים שגם זה לא כי היום מאוד קשה לקבל הכרה

רויטל לן כהן:  יש ביטולים וכל מיני

רויטל לן כהן:  זה מורכב

ליטל מיה ברלב: אני רוצה להמשיך את מה שאמרת, רויטל

ליטל מיה ברלב:  המוכרים, יכול להיות שהם רק מקבלים קצבה, זאת אומרת שהתמיכה שהם מקבלים היא רק כספית אבל עדיין הם מופיעים ברישום, זאת אומרת אפשר לפתוח את הכספת הווירטואלית ולאתר אותם ולהגיע אליהם

ליטל מיה ברלב:  אלה שלא מוכרים, לא

רויטל לן כהן: עכשיו עובדי על התקנות

רויטל לן כהן:  הכספת לא עבדה

ליטל מיה ברלב: אני יודעת שמעט מאוד רשויות פתחו אותה

ליטל מיה ברלב:  חלקם גם לא ניסו לפתוח

רויטל לן כהן: גם מי שפתח, המידע שם היה ישן, לא מדויק, לא רלוונטי

נעמה לזימי: אני מכירה רשויות שהפעילים בעיר שאליה פונו למשל, הם אספו נתונים והביאו לפיקוח

נעמה לזימי:  אני אומרת את זה כי ככה הגיעו אליי גם חלק מהפניות

נעמה לזימי:  ממש ככה

ליטל מיה ברלב: אני יודעת

ליטל מיה ברלב:  אני רוצה להגיד שגם המוכרים זה עוד לא אומר שהם מקבלים שירותים או מוחזקים או שמישהו מטפל בהם, כי לא כל המוכרים צורכים שירותים

ליטל מיה ברלב:  אנשים שיכולים להיות מוכרים ברווחה או לקבל קצבה, אבל אף איש מקצוע לא נמצא איתם בקשר

ליטל מיה ברלב:  צרכני השירותים זה עוד מספרים יותר נמוכים

ליטל מיה ברלב:  זה פחות מחצי ממה שיש במוכרים שבאמת יש עובדת סוציאלית או סל שיקום ממשרד הבריאות או מישהו ממשרד הביטחון או ממשרד החינוך

ליטל מיה ברלב:  גם צעירים, חלקם ממשיכים עד גיל 21, אז שמישהו מכיר אותם באמת

ליטל מיה ברלב:      צעירים שכן צורכים שירותים, ביום פרוץ המלחמה הם צרכו שירותים, מישהו הגיע אליהם

ליטל מיה ברלב:  גם אם זה לקח קצת זמן הגיעו אליהם, העובדת הסוציאלית שעובדת איתם, עובד סל שיקום

ליטל מיה ברלב:  מישהו יצר קשר והמשיך את רצף הטיפול

ליטל מיה ברלב:  מי שמוכר ולא צורך שירותים, ויש הרבה כאלה, אז גם הם לא מוחזקים

ליטל מיה ברלב:  זה היה על קצה המזלג קצת מספרים, קצת נתונים

נעמה לזימי: תודה

נעמה לזימי:  ממש מודה לך, ד"ר ברלב, ובטח עוד נחזור אליך בהמשך הדיון

נעמה לזימי:      אני מפנה את רשות הדיבור לעו"ד רויטל לן מקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים

נעמה לזימי:  תודה על יוזמת הדיון

רויטל לן כהן: תודה לך מאוד שהרמת את הכפפה בעניין הזה, כי אנחנו לא מצליחים להשמיע את הקול שלהם ולתת הנכחה של הקשיים

רויטל לן כהן:  חלק מזה באמת נובע כתוצאה מזה שהכספת לא עבדה

רויטל לן כהן:  הרעיון הוא רעיון מצוין אבל זה לא עבד ובעצם מ-2006 עד היום עובדים על תקנות

רויטל לן כהן:  עכשיו זה נמצא במקום שאני מקווה שבאמת יגיע לכדי מיצוי ויהיו תקנות

רויטל לן כהן:       מדובר בהרבה אנשים שלפעמים אם הם עדיין בגיל חינוך תחת חוק חינוך מיוחד עד גיל 21, אז עוד רואים אותם, ומי שלא אז לא

רויטל לן כהן:  חשוב לי להגיד שגם אותם צעירים שהם עדיין תלמידים וניסו למצוא להם פתרונות במקומות אליהם הם פונו, לא רוצה להגיד רובם כי אני לא יודעת מספרים מדויקים, אבל חלק ניכר מהם לא באמת הצליחו לקבל מענה, בין אם כי במסגרות החינוך לא היה מקום ובין אם כי זה לא התאים ומהמון סיבות אחרות

רויטל לן כהן:  איפשהו יוצא מצב שבו אם אדם לא מנכיח את עצמו ודואג לעצמו ודואג שישמעו אותו ומה הצרכים שלו, אז שוב החוליות החלשות נותרות מאחור וזה באמת נוגע גם לחינוך וגם לפנאי

רויטל לן כהן:  פנאי, אני לא מתכוונת ללכת לסרט אלא השעות האלה שהם יכולים למצוא את עצמם שעות ארוכות, ימים ארוכים לבד בתוך חדר ללא מעש וללא חברה

רויטל לן כהן:  אני רואה שיש פה את האנשים עצמם ולכן לדעתי צריך לתת להם להשמיע את הקול, אבל היה לי חשוב שלא נאבד את הקבוצה הזאת כי כל התדרדרות במצבם היום כשהם צעירים, המחיר הזה גם שהם משלמים וגם שהמדינה תשלם בעתיד הוא הרבה יותר גבוה

רויטל לן כהן:  כמובן לא לשכוח את המוגבלויות השקופות, את מתמודדי הנפש, את האנשים שלא רואים עליהם

רויטל לן כהן:  תודה רבה על הדיון

נעמה לזימי: תודה, רויטל

נעמה לזימי:  אני מקווה שגם נצא מפה עם מעט יותר אפשרויות

נעמה לזימי:       אני רוצה לעבור לארגון לינק 20

נעמה לזימי:  דור, תודה רבה שהגעת

דור בן עמי: תודה לך ולכם

דור בן עמי:  אני דור בן עמי, אני ראש תחום נגישות וחוסן בחירום בתנועת לינק 20

דור בן עמי:  זו תנועה לקידום שוויון הזדמנויות של אנשים וצעירים עם מוגבלות מטעם שותפויות רוטשילד

דור בן עמי:  מעבר לזה אני תושבת שדרות, כרגע מפונה לתל אביב, וסטודנטית לעבודה סוציאלית

דור בן עמי:       אני באמת רוצה להודות גם באופן אישי וגם בשם לינק 20 על הדיון הזה

דור בן עמי:  אם יורשה לי לדבר בשם הצעירים עם מוגבלות, אנחנו מתמודדים עם המון אתגרים בתקופה הזאת

דור בן עמי:  קצת קשה לי לדבר על זה, אתם בטח תשמעו על הקול שלי, אז אני מצטערת מראש, זה קשור לנכות אבל כן חשוב לי להביא כמה דברים

דור בן עמי:       אני כמו שאמרתי מפונה לתל אביב

דור בן עמי:  במזל לא הייתי ב-7 באוקטובר בבית, אבל בעצם לצערי או לא לצערי אני לא מוכרת ברווחה בשדרות ובעצם אף אחד לא פנה אליי כתושבת וכתושבת עם מוגבלות לבדוק מה קורה, לראות שהכול בסדר

דור בן עמי:  אני גם כסטודנטית ניסיתי לפנות בעצמי לראות אם יש משהו שאני יכולה לעזור, ואחרי 50 יום בעצם הבינו מה קורה איתי ואיפה אני נמצאת, זאת אומרת ש-50 יום אני לא ידעתי לאן אני יכולה לפנות אם אני צריכה לקבל עזרה וככה התגלגלו הדברים

דור בן עמי:  ב-24 בדצמבר חזרנו ללמוד בזום במכללת ספיר, ובאמת כל פעם שאני עולה לזום אני חושבת על הצעירים והצעירות הסטודנטים עם לקויות שמיעה, איך הם בעצם לומדים במתכונת הזאת? איך זה עובד עבורם?      אני אגיד שאנחנו אמורים לחזור ב-29 בפברואר לשדרות לפי התכנון הרשמי, ואני לא יודעת איך אני יוצאת מהבית במידה והלימודים יחזרו להיות פרונטליים

דור בן עמי:  אני מאוד מפחדת להישאר מאחור גם בגלל שאין בעצם בשדרות מרחבים מוגנים ציבוריים נגישים או שאנחנו לא מודעים אליהם

דור בן עמי:  אין איזשהו פרסום

דור בן עמי:  בעצם זה משאיר אותי לבחור, או שאני בוחרת את הפיתוח המקצועי שלי או שאני בוחרת להגן על עצמי ועל החיים שלי, שזה בעיניי משהו שלא צריך להיות על מאזניים, זאת אומרת אפשר גם וגם

דור בן עמי:  אני חושבת שאם אנחנו ככה מדברים על מענה, אני מבקשת באופן אישי וגם כארגון אם יורשה לי, לפתח איזשהו מענה לאנשים וצעירים וסטודנטים עם מוגבלות כדי שנוכל לעשות את הגם וגם הזה ולא להישאר מאחור

דור בן עמי:  זה יכול להיות בהמשך למידה מקוונת

דור בן עמי:  זה יכול להיות בהמשך של העשרה במקומות הפינוי כדי גם למנוע את המצב שאנחנו נסגרים בבית, בחדר, בממ"ד, שזה קרה לי לא מעט

דור בן עמי:  זה לא פתרון ריאלי

דור בן עמי:  אי אפשר ללמוד ככה

דור בן עמי:       אני באופן אישי גם לפה מאוד חששתי להגיע אתמול כי הייתה אזעקה גם בתל אביב

דור בן עמי:  בעצם אמרתי, איך אני עושה את זה? ברור לי שכל מה שאני אומרת על עצמי, יש עוד המון אנשים ונשים שמתמודדים ומתמודדות עם זה

דור בן עמי:  זה בגדול מבחינת החינוך

דור בן עמי:       אני חושבת שיש נושא שהוא יותר מקדים לזה, שזה בעצם זכויות של עובדים זרים

דור בן עמי:  יושבת פה מאחור ג'וי, שמעבר לזה שהיא חברה טובה - - -      

נעמה לזימי: למה מאחור? שתשב לידך

נעמה לזימי:  נשמח שתצטרפי

נעמה לזימי:  ברוכה הבאה גם

נעמה לזימי:  שלום ג'וי

דור בן עמי: אני מצטערת על האמוציות שעוברות פה

דור בן עמי:  מהרגע שהבנתי שאני זכאית להתפנות, ניסיתי להתפנות כמובן ביחד עם ג'וי שמעבר לזה שהיא חברה מאוד טובה שלי, היא גם עוזרת לי בכל הדברים הפיזיים היום-יומיים שאני לא יכולה לעשות בעצמי, אם זה להתקלח, להתלבש והדברים האלה

דור בן עמי:  בעצם הבנתי שהמדינה כן מכירה בזה שאני צריכה את העזרה, אבל להפתעתי הגדולה היא לא מכירה בזה שאני אמורה להתפנות ביחד עם ג'וי

נעמה לזימי: בעצם הפינוי לא כולל את מי שעובדים אתכם

דור בן עמי: נכון, אז בעצם אני מצאתי באופן עצמאי דירה למפונים והכול היה בסדר

דור בן עמי:  הבאתי את תעודת הזהות שלי וכשאמרתי שאני צריכה להתפנות ביחד עם עובדת זרה, אמרו לי שאני לא יכולה לעשות את זה כי אין לה תעודת זהות

דור בן עמי:  אני אמורה להתפנות אבל אם אני אתפנה ואשתמש בזכאות שלי, אני לא יכולה לתפקד, אז מה זה אומר בעצם?      

נעמה לזימי: דור, רק כדי להבין, ספציפית המצב הזה בגלל שאת לא מוכרת רווחה או שזה כללי?     

דור בן עמי: זה בכללי

דור בן עמי:  אני ניסיתי לראות אם יש פתרון

דור בן עמי:  אמרתי, לא הגיוני שהמדינה כן מכירה בזה שאני צריכה עזרה אבל לא מכירה בזה שאני אמורה להתפנות ביחד עם העזרה שלי

דור בן עמי:  בעצם העבירו אותי ממוקד למוקד, שאף אחד לא ידע להגיד לי את התשובה, זאת אומרת לא ידע להגיד לי מה אני אמורה לעשות

דור בן עמי:  העליתי לפייסבוק פוסט מאוד זועם על זה ושיתפתי בחוויה שלי וגם פניתי לטל שעזרה לי גם

דור בן עמי:  הפעלנו את כל האפשרויות שיש לנו גם כארגון, כלינק 20

דור בן עמי:       אני באמת שואלת את עצמי, אצלי זה הסתדר, לי נתנו בסוף אישור מיוחד ואני כרגע מפונה לתל אביב ביחד עם ג'וי, אבל האם כל אדם עם מוגבלות שרוצה להתפנות ביחד עם המטפל, העובד הזר שלו צריך ככה לצאת בתופים ומחולות על מה שקרה לו ומה שהוא צריך להתמודד איתו, או שהוא צריך לחכות לאנשים טובים וחברים שיעזרו לו? למה זה לא יכול להיות שבעצם כל הזכויות שמגיעות לי כצעירה עם מוגבלות, אמורות להגיע גם לעובד הזר שלי וזה לא משנה אם זאת אני או שזה בן אדם מבוגר עם מוגבלות שאמור להתפנות

דור בן עמי:  זה החל מפינוי ועד לצורך רגשי שאני מאמינה שכמו שאני צריכה את זה, גם ג'וי צריכה את זה

דור בן עמי:  זה מבחינת זכויות של עובדים זרים

דור בן עמי:       כל יציאה מהבית עבורי ועבור המון אנשים עם מוגבלות ששמעתי את הסיפור שלהם, לצאת מהבית בתקופה כזאת זה מאוד קשה

דור בן עמי:  אנחנו אמורים לחשב את הזמן כדי שלא תהיה אזעקה, ולראות לאן אנחנו הולכים ולראות שיש שם מרחב מוגן, וגם אם אומרים שיש שם מרחב מוגן, הוא לא תמיד נגיש

דור בן עמי:  זה מאוד בעייתי

דור בן עמי:  אני בסדר, אבל הקו בעיניי בין נכות פיזית לנכות נפשית במובן הזה הוא מאוד דק, זאת אומרת שגם אם אני עם נכות פיזית ואין לי נכות נפשית, הסיכוי שאני אפתח נכות נפשית הוא הרבה יותר גדול כשאין לי בעצם לאן לפנות ושאין לי את המשאבים שאני אמורה לקבל

דור בן עמי:       אני אגיד שכסטודנטית לעבודה סוציאלית אני שומעת כל הזמן את ערכי השוויון וההכלה וזה שכולנו פה באותה סירה וכולם שווים

דור בן עמי:  אני חושבת שזה בדיוק השעה לבחון את הדברים בפועל וליישם אותם ולא להשאיר אותם רק כערכים נעלים

דור בן עמי:  זה ערכים מאוד חשובים שהייתי רוצה לראות שקורים גם בפועל

דור בן עמי:  תודה רבה

נעמה לזימי: תודה גדולה, דור

נעמה לזימי:       אני אתן גם לעוד דובר ואז אני אעבור לרווחה ולמל"ג שגם פה, על השאלות

נעמה לזימי:  אני גם אגיד למל"ג להתכונן על השאלה של בכלל אוכלוסייה עם מוגבלות מפונה ומה עושים אותה

נעמה לזימי:  אולי פרוטוקול הקורונה, יש להבין מה עשו או כל מיני אפשרויות שהיו כדי להבין איך אין נשירה

נעמה לזימי:       דיברנו הרבה על סטודנטים במילואים

נעמה לזימי:  צריך גם לדבר על אוכלוסיות נוספות שצריך לתת להן מענה

נעמה לזימי:  אני כן רוצה לשמוע אחר כך מהרווחה וממשרד התיירות שהם על הקו, אני יודעת, על הסיפור של פינוי עם העובד הזר

נעמה לזימי:  המדינה ממש יצרה מצב שיש תלות קריטית בעובדים זרים כמו ג'וי שמגיעה

נעמה לזימי:  אי אפשר לייצר כזאת תלות ואת ההכרח הזה, ואז לנטוש ברגע שצריך לאפשר

נעמה לזימי:  זה משהו שחייב לקבל הסדרה

נעמה לזימי:  רוצה המדינה לייצר מצב שרק אוכלוסיות מהארץ עוסקות בעבודה שעוסקים בה עובדים זרים, שתייצר מצב כזה בשכר, בתנאים ובהרבה סוגיות אחרות

נעמה לזימי:  כשהיא לא עושה את זה, לפחות שתיקח את האחריות המינימלית לא לנטוש אותם באמצע הדרך בזמן מלחמה

נעמה לזימי:  גם החיים שלך, ג'וי, הם חיים חשובים ואנחנו צריכים לשמור עליהם ואת לא צריכה להיות מופקרת, והעבודה שאת עושה היא עבודה מאוד חשובה, אז אנחנו צריכים גם להבין רגע מה קורה כאן

נעמה לזימי:      אני אתן לערן משה לדבר בשמה של דקלה טל שהיא גם תעלה בזום כי היא לא תוכל לדבר בקולה

נעמה לזימי:  ערן הוא יו"ר עמותת מ

נעמה לזימי: ג

נעמה לזימי: י – מיאסטניה גראביס ישראל

נעמה לזימי:  גם אנחנו מכירים

נעמה לזימי:  תודה שהגעת לכאן

נעמה לזימי:  תודה לדקלה שמצטרפת מהמסך

נעמה לזימי:  תודה לשניכם

ערן משה: תודה שהזמנתם אותנו היום ושאתם נותנים לנו את האפשרות להביע את קולנו

נעמה לזימי: בוודאי

ערן משה: דקלה מפונה מגבעת ח"ן ליד שדרות

ערן משה:  דקלה חולה במחלה אוטואימונית שנקראת מיאסטניה גראביס, מחלה של חולשת שרירים שהולכת ומתפתחת עם כל פעולה שהיא עושה

ערן משה:  כביכול, אם היא תלך שני צעדים זה יהיה חולשה אחת, ואם היא תלך עשר, היא לא תצליח ללכת במיוחד לא היום

ערן משה:  דקלה לא מדברת איתנו היום כי היא אחרי אשפוז והיא לא יכולה לדבר

ערן משה:  יש לה חולשה של שרירי הלוע

ערן משה:  היא גם לא יכלה לבלוע

ערן משה:  היא מתרגשת מאוד

נעמה לזימי: גם אנחנו מתרגשים איתך, דקלה

ערן משה: דקלה פונתה מביתה בגלל שאין להם ממ"ד

ערן משה:  לדקלה יש ילדה בת שנתיים ובן זוג, בעל

ערן משה:  יש להם עסק עצמאי

ערן משה:  היא ניסתה לעזור כמה שהיא יכולה בעסק

ערן משה:  שנה אחרונה היא הייתה מאושפזת שש פעמים בטיפול נמרץ, וזאת בגלל סיבה אחת, שלדקלה אין טיפול

ערן משה:  אין טיפול בסל התרופות של מיאסטניה גראביס

ערן משה:  היא מקבלת את כל הטיפולים בעולם של מחלות שכאילו קשורות אלינו, דומות, אבל את התרופות עצמן היא לא יכולה לקבל

נעמה לזימי: רק להגיד שיש את התרופות הללו, רק שלא מממנים אותם

ערן משה: רשומות במשרד הבריאות

קריאה: אבל לא בהתוויה עבורה

ערן משה: כן בהתוויה עבורה

נעמה לזימי: אין מימון

ערן משה: כן בהתוויה במשרד הבריאות, לא בתוך סל התרופות

ערן משה:  מבחינת הקופות, הן לא רוצות לממן, ולמה? כי התרופות נחשבות תרופות יתום

ערן משה:       נחזור לדקלה

ערן משה:  אני מבקש שתחשבו על תמונה אחת שתהיה לכם בראש

ערן משה:  אתם היום חוזרים הביתה מהעבודה

ערן משה:  למי שיש ילדים, מרים אותו על הידיים, מנשק אותו, מספר לו סיפור לפני השינה

ערן משה:  דקלה לא יכולה לעשות את זה

ערן משה:  דקלה עכשיו נמצאת בבית חולים

ערן משה:  כשהיא תחזור מבית חולים היא נכנסת למיטה עד הבוקר והיא מתחברת למכשיר תומך נשימה, אז אני מבקש שזאת התמונה שתהיה

ערן משה:       אנחנו מתחננים, יש לנו עוד חולים כמו דקלה ממש שהם נמצאים בהתוויה ואנחנו לא יכולים לעזור להם

ערן משה:  אני כיושב-ראש העמותה, אנחנו נלחמים בכל הכלים שיש לנו

ערן משה:       את רוצה להגיד משהו? את יכולה?      

נעמה לזימי: אם תוכל גם, ערן, להגיד לנו צרכים ספציפיים שכדאי שכבר נשאל פה את מי שצריך, אז בוודאי

ערן משה: כרגע דקלה מפונה

ערן משה:  היא מוכרת בביטוח לאומי

ערן משה:  היא לא מוכרת ברווחה

ערן משה:  אף אחד מהעובדים הסוציאליים של המועצה או של אזור המגורים שלה לא פנה אליה

ערן משה:  היא פונתה בהתחלה למלון, אבל במלון לא מרוויחים כסף והם זקוקים לכסף, אז הם עוברים בין חברים, בין משפחה, עוברים מבית לבית

ערן משה:  חבר מאוד יקר להם נרצח במסיבה, מה שמאוד השפיע עליהם

ערן משה:  בעקבות זה היה גם האשפוז האחרון שדקלה ממש התמוטטה והיא הגיעה למצב, אישה צעירה, סיעודית עם טיטול במיטה

ערן משה:  זה אסון כשאפשר לתת לה פשוט תרופה אחת פעם בשמונה שבועות או פעם בשבועיים והיא תחזור לתפקד

ערן משה:  היא תחזור להיות עם איכות חיים

נעמה לזימי: אם אני זוכרת, ערן, בפעם האחרונה ששוחחנו היה ניסיון באמת שזה יכנס לסל התרופות

נעמה לזימי:  מה קרה מאז? מה אתה יכול לעדכן?     

ערן משה: אני יכול לעדכן אותך שאף אחת משלושת התרופות לא נכנסה לסל

ערן משה:  בעניינים של הכספים אני עד שם

נעמה לזימי: לא, אני לא נכנסת לזה

ערן משה: כנראה שזה נפל שם בעניינים של הכספים

ערן משה:  היום אנחנו לוחצים גם על חברות התרופות

ערן משה:  גם שם אנחנו עובדים חזק ולוחצים שינסו להתגמש, שינסו איכשהו להתכופף

ערן משה:  הם מכירים את קופת חולים

נעמה לזימי: תיתן רגע שאנשים פה יבינו, העלות החודשית

ערן משה: אין עלות חודשית, יש עלות שנתית שאנחנו יודעים

ערן משה:  כיום העלות השנתית היא 900,000 שקל

ערן משה:  יש תרופה שניתנת אחת לשבועיים ויש תרופה שניתנת אחת לשמונה שבועות

ערן משה:  יש תרופה שניתנת אחת לשבוע, ארבע פעמים במשך חודש ואז חודשיים-שלושה הפסקה

ערן משה:  זה תלוי בחולה, תלוי איך הוא מגיב

ערן משה:  יש קופת חולים אחת, אני לא אנקוב בשמה שמתעקשת לא לתת בשום אופן כאלה תרופות יתום, והם מצאו איזה סעיף אומלל בחוק שכשיש תרופת יתום השב"ן לא מחויב להשתתף

ערן משה:  זה נכתב כתשובה לחולים שלנו

ערן משה:  אני רואה את כל התשובות כי אנשים באים וזועקים לעזרה, אז אנחנו פונים לנציב תלונות הציבור של משרד הבריאות שמנסה לשבת על הקופות וללחוץ עליהן

ערן משה:  קצת, טיפה בים ואנחנו מצליחים אבל הרוב לא וזה חבל כי אנשים מאבדים את היכולות שלהם לתפקד אחר כך, כי מי שהמחלה ממשיכה וממשיכה, הפגיעה בשרירים היא הרבה יותר גדולה, הרבה יותר חזקה והשיקום אחר כך הרבה יותר קשה אם בכלל

נעמה לזימי: נכון

ערן משה: תודה רבה

נעמה לזימי: תודה

נעמה לזימי:  תודה גם, דקלה, שאת פה איתנו

רויטל לן כהן: אני יכולה להוסיף שני דברים קטנים?     

נעמה לזימי: כן

רויטל לן כהן: אחד, יש אנשים שנמצאים מחוץ לטווח שהמדינה הגדירה כזכאים לפינוי, אבל מסיבות אחרות שקשורות למוגבלות שלהם היה מאוד חשוב אם כן היו מפנים אותם

רויטל לן כהן:  דוגמה אחת זה מתמודדי נפש במקומות מסוימים, ודוגמה שנייה זה אנשים שקשה להם מכל מיני סיבות, בין אם זה פיזיות ובין אם זה רגשיות ללכת כל הזמן לתוך הממ"דים, במיוחד משפחות שיש בהם יותר מאדם אחד עם מוגבלות

רויטל לן כהן:  זה משהו שלא נותנים עליו את הדעת

רויטל לן כהן:  זה משפחות שהיה צריך לפנות אותן

נעמה לזימי: בגלל מצבן המורכב יותר ממשפחות אחרות

רויטל לן כהן: בדיוק, כי זה שהן מחוץ לטווח הפינוי לא אומר שהן מחוץ לטווח הטילים או מחוץ לטווח אני לא יודעת מה, והם לא יכולים לחיות בצורה הזאת, מתפרקים

רויטל לן כהן:  זה אחד

רויטל לן כהן:       שניים, לאור מה שעלה פה אז חשוב להגיד שאנשים כמו דקלה ישארו גם חלילה במלחמה הבאה מחוץ לעזרה, לא רק בגלל העניין התרופתי אלא בגלל שבתקנות שכותבים עכשיו לחוק שירותי רווחה לאנשים עם מוגבלות הם ישארו בחוץ

רויטל לן כהן:  הם ישארו מחוץ למה שנקרא שער הכניסה, כי משרד הרווחה מנסה למנוע מאנשים שיש להם מחלות פרוגרסיביות להיות מוכרים כמי שזכאי לשירותי רווחה

רויטל לן כהן:       מה זה משנה איך קרתה המוגבלות? זה אדם עם מוגבלות

רויטל לן כהן:  זה משנה מי פרוגרסיבית או שזה התחיל לפני גיל 18, אחרי גיל 18? לזה גם צריך לתת את הדעת

רויטל לן כהן:  הם פשוט לא יקבלו שירות אם חלילה האסון הזה יקרה אחרי התקנות

נעמה לזימי: זה נקודות חשובות ממש

נעמה לזימי:       אני אעבור רגע למשרדי ממשלה

נעמה לזימי:  אנחנו נעשה קצת פינג-פונג

נעמה לזימי:  ככל שאפשר בשלב הראשוני, גם את החברה האזרחית, וכמובן ניתן גם לשאר הדוברים לדבר אחד אחרי השני

נעמה לזימי:      אני כן רוצה לשמוע את משרד החינוך והמל"ג ככל שניתן

נעמה לזימי:  יש לנו את עו"ד מנחם גולדין

נעמה לזימי:  שלום, מנחם, ואת רעות קרן מהמל"ג, ממונה תחום תשתיות ופיתוח פיזי

נעמה לזימי:  רעות, תודה

נעמה לזימי:  תודה שהגעתם

נעמה לזימי:  אני אשמח גם מעט התייחסות לדבריה של דור, אם אפשר לתת לנו קצת מידע

מנחם בגין: אני מנהל תחום החינוך במשרד המשפטים, בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות

מנחם בגין:  אני לא משרד החינוך

נעמה לזימי: סליחה, נכון, זה הופיע לי לא נכון

מנחם בגין: בסדר גמור

מנחם בגין:  אני חושב שבמהלך המלחמה הזאת ועדיין יש שיתוף פעולה לרבות שולחן בין-מגזרי של חינוך, רווחה ובריאות

מנחם בגין:  אני חושב שמה שחשוב זה בסופו של דבר שכולם יעבדו ביחד, לא כל אחד לעצמו

מנחם בגין:       אני אגע כן כנציבות בכמה נקודות שעלו, וכמובן אם יש שאלות

מנחם בגין:  כן אמירה מקדמית

מנחם בגין:  כשמדברים על צעירים עם מוגבלות, גיל 18, אנחנו לפחות בנציבות מסתכלים קצת ממי הם מקבלים את השירות, לכן אולי כדאי קצת להרחיב את היריעה כי ההסתכלות גם מהמשרדים השונים, עניינים לפעמים מהותיים, היא בטווחי גילאים שונים, זאת אומרת חינוך כן יכולים להגיע, נמצאים גם לפני

מנחם בגין:  17 לדעתי זה גם צעיר ועד גיל 21

מנחם בגין:  ביטוח לאומי עושה איזה הפרדה בין 18 והלאה

מנחם בגין:  הרווחה ככה וככה

מנחם בגין:  התפתחות הילד לדוגמה במשרד הבריאות מגיע עד גיל 18 וכו', אז זה כהערה מקדמית וכדאי כשמדברים על צעירים עם מוגבלות לקחת אותם בכל האספקטים ובכל טווחי הגיל

מנחם בגין:       כמה נקודות, אחת, לגבי נגישות ודובר בזה רבות בכמה ועדות

מנחם בגין:  זה לא עוזר איזה מרחב מוגן יש אם אתה לא יכול להגיע אליו

מנחם בגין:  בנושא הזה כמובן יש חוק, יש תקנות

מנחם בגין:  לפחות אני יכול להגיד בתור נציבות, אז כן האמירה היא לבוא ולהגיד שגם יש מיגונית

מנחם בגין:  אני יכול לקחת דוגמה ממשהו שהיה פה בכנסת בלי רמפה

מנחם בגין:  עם גובה מסוים להגיע למיגונית זה לא כל כך עוזר לאדם עם מוגבלות וזה חשוב גם בראיה הרחבה יותר של הנגשה, ואני מניח שהמל"ג בטח מכיר את זה

מנחם בגין:       דובר פה על נושא של שמיעה, אז בוודאי שהנגשה בלימודים, הנגשת השירות, אודות השירות, במהלך השירות אלה זכויות חוקיות וכמובן אנחנו אמונים עליהם ואמונים גם על האכיפה שלהם

מנחם בגין:  זה אני חושב הנושאים המרכזיים שאנחנו מתעסקים

מנחם בגין:       אני כן יכול להגיד לגבי הפינוי, הכספות

מנחם בגין:  אני חושב שצריך לעשות חשיבה על הנושא הזה

מנחם בגין:  אני מזכיר שהכספת, הרעיון שלה היה שתהיה התראה לגבי אנשים עם מוגבלויות, שיהיה פינוי מקדים כי יש התראה

מנחם בגין:  שמדינת ישראל תבחר בפינצטה יישובים מסוימים מתוך הנחה שכבר יודעים

מנחם בגין:  כל התהליך הזה, אני מוכרח להגיד גם כמשרדים, כמי שאמונים זה מחייב הסתכלות אחרת, אבל כן בהחלט בנושא של אנשים עם מוגבלויות

מנחם בגין:  ציינת מילואימניקים וציינת דברים אחרים

מנחם בגין:  בהחלט זה דברים שצריך לקחת בחשבון

נעמה לזימי: יש איזושהי חשיבה כרגע בנציבות?     

מנחם בגין: אני לא אפרט את זה פה אבל יש גם כל מיני תקנות, מהנושאים של הכספת ויוזמות של גורמים ברשות שיפנו בפועל כי הכספת זה מידע

מנחם בגין:  השאלה מה אתה עושה עם המידע הזה, ומה אתה עושה עם המידע הזה שהבן אדם עובר ממקום למקום, בין אם זה מה שהוא רוצה ובין אם זה מה שהוא נאלץ לעשות, אז בהחלט יש עכשיו התפתחויות

מנחם בגין:       ברמה הכי פרקטית הנגשה זה הנגשה

מנחם בגין:  צריך לעשות את זה, בין אם זה לימודים, בין אם זה מיגונית, בין אם זה כנסת ישראל, בכל ההיבטים

מנחם בגין:  זה בעיקר בנושא של הנגשה

מנחם בגין:       בנושא של הפינוי, אז כן, בכל רובד ובכל תוכנית לפחות כנציבות

מנחם בגין:  כך אני חושב גם משרדים אחרים, להכניס את הנושא הזה של מוגבלויות

מנחם בגין:       צעירים, עוד פעם, אם באמת רוצים לעשות עבודה יסודית יש גילאי החינוך, יש גילאי רווחה, יש גילאי בריאות, אז צריך לראות איפה הם נמצאים בכל אחד מהתחומים האלה

נעמה לזימי: נכון

טל רפן: אם אפשר רק להגיד מילה?      

נעמה לזימי: בטח

טל רפן: תקנות פינוי לאנשים עם מוגבלות הן תקנות קיימות

טל רפן:  פשוט לא יושמו בפועל במציאות שלנו

טל רפן:  תקנות של מאגר מידע הן חלק מהתקנות של פינוי והיום דנים בהן, אבל בסוף היו תקנות ולא עבדו לפיהן, שזה אחד הפערים המרכזיים

מנחם בגין: אני אענה תשובה כנה כי צריך גם לדבר עליהם

מנחם בגין:  כל מודל הפינוי ב-7 באוקטובר, אפשר לדבר עליו

מנחם בגין:  אני בטוח שיש אנשים שעדיין בעזה שאתה יכול להסביר איך הם פונו או לא פונו

מנחם בגין:  גם הם היו חלק ממודל הפינוי

מנחם בגין:  המודל הזה הוא מורכב

מנחם בגין:  אם לדייק גם כלפי הוועדה, הסוגיה היא שיש בסופו של דבר מקומות יישוב שמוגדרים כיישובים מפונים, יש לזה הרבה מאוד השלכות

מנחם בגין:  יש יישובים שלא, אלה שיש "משב רוח", שיש כל מיני תוכניות

נעמה לזימי: כן, אבל מה שאמרה רויטל זה על איפה אנשים עם מוגבלות נכנסים בתוך יישובים כשההספק להגיע למקלט, לממ"ד, הוא פתאום הופך להיות עניין שמסכן אותם בגלל הגדרה כזו או אחרת

מנחם בגין: זה טופל פרטנית

מנחם בגין:  בוודאי שצריך להתייחס לזה

מנחם בגין:       את הזכרת עוד משהו שחשוב לי להגיב עליו

מנחם בגין:  במודל הישן, בגלל זה היה מה שנקרא פינוי מקדים

מנחם בגין:  פה קשה לדבר על פינוי רגיל ולא פינוי מקדים, או איזשהו מערך של התראה

עודד פורר: גם בסוגיה של תקנות הפינוי שאנחנו מדברים על פינוי מקדים או לא פינוי מקדים, אז בוא לא רק נסתכל על העבר

עודד פורר:  ננסה ללמוד מהעבר גם חלילה לעתיד

עודד פורר:  אנחנו חלילה עלולים להיגרר למצב שיידרש שוב פינויים של יישובים נוספים

עודד פורר:  במקום שאנחנו נגיד שהתקנות הקיימות לא רלוונטיות - - -      

מנחם בגין: אני אומר ברמה הפרקטית

מנחם בגין:  אפשר לדבר על זה בהיבט המלחמה, הנושא של פינוי ובאיזה יישוב אין פה חשש טילים

מנחם בגין:  מבחינת נציבות המקומות עצמם צריכים להיות נגישים

מנחם בגין:  זה לא צריך תלוי מקום

מנחם בגין:  אני יכול להגיד לך שיש גם אנשים שפונו אבל כשהם הגיעו למקומות, וכן היו לנו פניות כאלה בנושא, גם במקומות שלכאורה הם פונו השאלה של נגישות לא תמיד הייתה ולפעמים גם היו צריכים לחזור למקומות

מנחם בגין:  בגלל זה אם אנחנו בחשיבה הלאה, אני אגיד לפחות מהצד שלי, החשיבה היא כן נושא הנגישות

מנחם בגין:  אם יש מיגונית גם אדם עם מוגבלות צריך להיכנס אליה

מנחם בגין:  זה לא דומה, אם אני ארחיב יותר, גם בשאלה של נגישות שדיברו פה שזה לא רק מגבלה פיזית, אז יש שאלה כי לפעמים גם צריך איזה גורם מסוים שיביא

מנחם בגין:  זה נדון הרבה עם משרד החינוך בנושאים האלה

מנחם בגין:  יש לזה תקנות וצריך גם לאכוף אותן, ואנחנו הגורם בנושא הזה

רויטל לן כהן: אל תשכח שמשרד הביטחון הוא אחד הגורמים שקיבלו אפשרות לדחייה ביישום של תקנות הנגישות ולכן מקלטים במדינת ישראל לא נגישים

מנחם בגין: לא

מנחם בגין:  זו הערה חשובה שצריך לקחת אותה כלקח ולביצוע

רויטל לן כהן: אולי הגיע הזמן שהנציבות תעמוד על רגליה האחוריות ותתעקש שגם לאנשים עם מוגבלות יש זכות לחיות במצב חירום

מנחם בגין: המצב הנוכחי היום, וזה אני אגיד גם לכנסת ישראל, יש אכיפה בנושא

מנחם בגין:  יש פניות שאפשר לפנות בנציבות

רויטל לן כהן: אין מה לאכוף כשהם לא חייבים

מנחם בגין: גם אם לא פונים, אז גם לא אוכפים

מנחם בגין:  בשביל זה אני בא לפה

מנחם בגין:  התפיסה של נגישות שאני מציג פה היא תפיסה חשובה כי אני חושב שהיא מעל הסיפור של פינוי, לא פינוי, במיוחד שגם אתה יכול לרדת לאילת ומקבל שם טיל שלא בטוח מה היכולת של המיגונית בכלל לעמוד בזה

מנחם בגין:  הסיפור זה שהמרווחים המוגנים צריכים להיות בהחלט נגישים ובאמת לפנות ולאכיפה, וההערה שלך היא מאוד נכונה, ולקחת את זה ולהעביר את זה הלאה

דור בן עמי: אני אשמח להתייחס בנושא

דור בן עמי:  דיברת קצת על התפתחות הילד, אז אני אקח את זה לכיוון של טיפולים פרא-רפואיים ושירותי בריאות

דור בן עמי:  לפי תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות שמתייחסות לשירותי בריאות בקהילה, אדם עם מוגבלות צריך לקבל את אותם שירותי בריאות לפחות כמו אדם בלי מגבלה בשעת חירום

דור בן עמי:  בעצם זה לא קורה

דור בן עמי:      אני אגיד עוד משהו מעבר לזה

דור בן עמי:  אנחנו עכשיו כמעט ארבעה חודשים בתוך המלחמה הזאת

דור בן עמי:  אם בן אדם עם מוגבלות לא יזוז ארבעה חודשים, כנראה שהיכולות שהיו או שיש לו, יאבדו, אז צריך להתייחס גם לזה וצריך לתת מענה לאנשים עם מוגבלות בתחומי בריאות, ולהבין שזה מצריך התייחסות אחרת

דור בן עמי:  גם אם היה אפשר לצאת מהבית כדי לקבל שירותי בריאות בקהילה, יכול להיות שבמצב חירום אי אפשר לעשות את זה כי יש את כל העניין של הנגשה וחרדה לצאת מהבית

דור בן עמי:  זה משהו שהיה חשוב לי להגיד

נעמה לזימי: תודה

נעמה לזימי:  את רוצה להגיב על זה?     

דקל בכר: כן

דקל בכר:  נעים מאוד, אני דקל בכר

דקל בכר:  אני מציגה את אילן ישראל ואת ספיבק, מרכז הספורט לנכים ברמת גן

דקל בכר:  אנחנו הקמנו פרויקט חדש בעקבות המלחמה שקוראים לו שסק, שיקום וספורט בקהילה, שבגדול מה שאנחנו מציגים יחד עם קרנות ביטוח לאומי זה ספורט שיקומי למפונים

דקל בכר:  אנחנו מגיעים למרכזי מפונים, לבתים של המפונים עם נכויות פיזיות ואנחנו מציעים ספורט שיקומי ללא עלות

נעמה לזימי: זה גם עכשיו נוכח המצב?     

דקל בכר: כן, נוכח המצב

דקל בכר:  זה התחיל ב-1 בינואר

דקל בכר:  זה כל זמן שהמלחמה נמשכת

דקל בכר:  מה שאנחנו מציעים זה או קבוצתי או פרטני

דקל בכר:  זה ספורט שיקומי עם מאמנים שהם מומחים בתחום, עם הכשרה של או ספורט טיפולי או - - -      

נעמה לזימי: איך יודעים להגיע אליכם לבקש?     

דקל בכר: יש את המספר שלי, 051-5443374 וגם מרכז הספורט לנכים ברמת גן

נעמה לזימי: ממש מגיעים אליכם פניות פרטניות ואתם יודעות להתאים ולשבץ

דקל בכר: בדיוק

דקל בכר:  אני גם עובדת עם עובדים סוציאליים במרכזי המפונים

דקל בכר:  אנחנו כבר עם הצפון וטבריה עובדים עם בתי מלון שם, עובדים עם קבוצה משדרות בירושלים

דקל בכר:  אני הולכת לנתיבות מחר

דקל בכר:  מתחילים

דקל בכר:  זה החודש הראשון ואנחנו מנסים להגיע לכמה שיותר מפונים שאפשר, אז אם יש קשרים פה, נשמח מאוד לקבל אותם כי זה הפרויקט הגדול של ספיבק לשנה הקרובה, של אילן לשנה הקרובה ואנחנו מאוד מתרגשים

דקל בכר:  אני מנהלת הפרויקט, אז נעים מאוד

דקל בכר:  זה מענה שלך למפונים עם מוגבלויות פיזיות לבריאות הפיזית שלכם, ואנחנו יודעים שבריאות הגוף והנפש זה בא יד ביד וזה ממש חשוב לנו וגם לכם

נעמה לזימי: תודה, דקל

עודד פורר: בהמשך לשאלת היושבת-ראש, ודקל, תודה שנתת את הטלפון שלך, אבל אולי צריך לחשוב ברמה קצת יותר מערכתית

נעמה לזימי: ברור

נעמה לזימי:  נתתי לה רגע להגיב

נעמה לזימי:  בוא נשמור על הסדר של הדוברים

נעמה לזימי:  אני אחזור בכל זאת לסדר הדוברים

נעמה לזימי:       רעות קרן מהמל"ג, תודה שהגעת

נעמה לזימי:  אם תוכלי גם על מה שאמרה כאן דור, להתייחס, ובכלל גם מה שתרצי להתייחס בנוסף

רות קלדרון: כן, אז אני אציג רגע את הדברים, אתן קצת רקע

רות קלדרון:  משנת 2005 המוסדות להשכלה גבוהה מחויבים בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות

רות קלדרון:  החוק בעצם אומר שהמוסדות להשכלה גבוהה צריכים הן מבחינת תשתיות והן מבחינת השירות להנגיש לסטודנטים עם מוגבלויות, גם עם מוגבלות פיזית וגם עם מוגבלות חושית

רות קלדרון:  האחריות על קיום החוק היא תחת המוסדות להשכלה גבוהה שהם בעצם מנוהלים עצמאית על פי חוק

רות קלדרון:  חשוב לי להגיד שכחלק מהחוק הזה אנחנו בות"ת העמדנו 150 מיליון שקלים כדי לסייע למוסדות להצליח להנגיש את המוסדות

רות קלדרון:  המוסדות כחלק מהתקציב שהעמדנו, גם ממש הגבירו את הנגישות הפיזית וגם הקימו מרכזי תמיכה

רות קלדרון:       עוד משהו שחשוב לציין, שבהחלטת מל"ג מה-4 בנובמבר 2023 מל"ג חייבה את המוסדות להציע מתווה שבו בעצם הם יציגו את ההשלמות וההתאמות שיינתנו - - -     

נעמה לזימי: כמה יש לנו ידע על השלמת ההנגשה?      

רות קלדרון: שנעשתה?     

נעמה לזימי: כן

רות קלדרון: המוסדות מונגשים ככל שאנחנו יודעים

נעמה לזימי: זאת אומרת, זה כבר משהו שהושלם, את יודעת

רות קלדרון: חד משמעית

רות קלדרון:  הם מחויבים לחוק הזה וככל שאנחנו מעודכנים על איזושהי בעיה או פער, אנחנו כמובן כרגולטור פונים למוסדות שיעמדו בחוק

רות קלדרון:       חשוב לי רגע לסיים את מה שהתחלתי להגיד מהפן האקדמי

רות קלדרון:  מל"ג ביקשה מהמוסדות לשלוח מתווים, לראות איזה סיוע אקדמי בעצם נותנים לכלל הסטודנטים ובתוכם גם הסטודנטים המפונים

רות קלדרון:  כל המוסדות שלחו את המתווים שלהם

רות קלדרון:  אנחנו לא קיבלנו פניות בנוגע לסטודנטים שהם גם בעלי מוגבלויות וגם מפונים

רות קלדרון:  לא קיבלנו פניות על קשיים שלהם

רות קלדרון:  מל"ג יודעת להתאים ולתת הקלות כשצריך לבעלי מוגבלויות, אבל צריך לפנות אליה כדי שהיא תפעל

רות קלדרון:       חשוב לציין שבעקבות המלחמה ות"ת העמידה כחצי מיליארד שקלים לטובת סיוע אקדמי לכלל הסטודנטים במוסדות

ליטל מיה ברלב: אפשר להעיר משהו?     

נעמה לזימי: כן

ליטל מיה ברלב: ההנגשה של המוסדות האקדמיים היא לשגרה

ליטל מיה ברלב:  הנושא של הנגשה בחירום, אני לא חושבת, מהביקורים שלי באקדמיה - - -      

נעמה לזימי: זה גם לא ענה על מה שדור העלתה

ליטל מיה ברלב: אין מרחב מוגן נגיש בכל מקום ויש לא מעט סטודנטים שאין להם אפשרות בטווח הזמן - - -     

נעמה לזימי: לא עניתם על לקויות השמיעה שזה נאמר כאן, וזה סוגיה של התחלת הסמסטר בזום בייחוד במכללות כמו ספיר ותל חי, מכללות שהן במצב שמפונות, ואפשרויות נוספות עבור אנשים עם מוגבלות כדי להשלים את הפער, במיוחד מפונים שאנחנו מדברים עליהם עכשיו כאן

נעמה לזימי:  דור למשל היא מפונה

נעמה לזימי:  איך היא משלימה בשיעורים פרטים? איך מנגישים לה כלים שהיא לא תחווה נשירה אקדמית?      

רות קלדרון: למוסדות האקדמיים יש את כל הכלים ואת כל הידע כיצד לסייע לסטודנטים

נעמה לזימי: תפרטי לנו מה הכלים

רות קלדרון: כמו שאמרתי, המוסדות שלחו מתווים

רות קלדרון:  אין לי כרגע את המתווים שלהם

נעמה לזימי: מה עשינו עם ליקוי השמיעה בזום?     

רות קלדרון: נותנים הרבה שיעורים פרטיים, חונכויות

רות קלדרון:  זה דברים שהמוסדות יודעים לתת ובטח ובטח נותנים אותם לבעלי מוגבלויות

רות קלדרון:  אם אתם רוצים, בדיון הבא אם יהיה נביא פירוט מורחב יותר של מה המוסדות הציעו והגישו בזמנו בקורונה וגם עכשיו, אבל שוב כמו שאמרתי, זה לא שאנחנו קיבלנו איזושהי טענה מסטודנטים שלא קיבלו מענה במוסד שלהם

רות קלדרון:  חשוב לי להגיד את זה

רות קלדרון:  אם היינו מקבלים כמובן שכרגולטור מייד היינו פונים ומבררים ורואים מה אפשר לעשות

רות קלדרון:  המוסדות יודעים כיצד לתת את העזרה הנכונה והמדויקת ביותר לכל סטודנט וסטודנט

רויטל לן כהן: סטודנטים יודעים שאתם הכתובת שלהם, סטודנטים שהם אנשים עם מוגבלות?     

רות קלדרון: אנחנו לא הכתובת הישירה

רות קלדרון:  המוסד, הדיקנט הוא המקום הראשון - - -      

רויטל לן כהן: לא, כי את אומרת, זה לא הגיע אלינו

רויטל לן כהן:  הם יודעים שאם האוניברסיטה לא עושה את מה שהיא צריכה הם יכולים לפנות אליכם?     

רות קלדרון: סטודנטים מכירים כי עובדה שאנחנו מקבלים פניות בכללי

נעמה לזימי: אנחנו נשלח שאילתה מטעמנו קודם כל למוסדות להשכלה גבוהה באזור מפונה, שזה בעיקר תל חי וספיר, לשאול איזה מענים ייחודיים יש להם כדי למנוע נשירת סטודנטים של תלמידים עם מוגבלות, וספציפית נדגיש גם ליקויי שמיעה בגלל סיפור הזום שבוודאי הוא עניין

נעמה לזימי:  אם יש סטודנט בזום עם לקות שמיעה, אז באמת אולי נכון להנגיש לו את החומר בעוד צורה נוספת, שיעור בנוסף בכתב, אולי לתמלל את השיעור ולשלוח

נעמה לזימי:  יש כל מיני דרכים שהן לא הדרכים הכי אידיאליות אבל הן כורח המציאות לראות איך להתאים את זה

נעמה לזימי:  בגלל שהיום הרבה מהשיעורים הם גם כאלה שמנסים להפוך אותם לדיגיטליים, אני חושבת שאם הקמפוסים יתאמצו הם יוכלו גם לנסות לראות איך הם מכניסים גם את זה לקטגוריה

נעמה לזימי:       אנחנו ננסה גם לשלוח ספציפית שאילתה למוסדות הספציפיים, להבין אם יש לקות או אם הדברים כבר טופלו או בתהליך טיפול, ונדע אם יש בזה עניין

נעמה לזימי:  על אקדמיה ספציפית לא קיבלתי איזושהי תלונה, אבל אני בטח לא נחשפת לכל פניות הציבור, אז אני לא אומרת שזה אומר דבר, אלא באמת ננסה להבין את זה

טל כהן: גם אם אפשר להוסיף שלחכות לתלונה זה מורכב כי בסוף אם יש מתווה ואם יש שירותים שמוצעים, בוא נפרסם את זה לסטודנטים

נעמה לזימי: או לחילופין לא נחכה שמישהו ינשור מהלימודים

נעמה לזימי:  הוא יגיד, אני אוותר על השנה הזאת, אתחיל שנה אחר כך

טל כהן: ובכלל באופן כללי לכל הסיפור של הנגשת מידע, זה גם עלה מקודם

טל כהן:  גם ככה אנשים פונו מביתם

טל כהן:  המציאות שלהם השתנתה מאפס למאה

טל כהן:  בוא ננגיש להם את הידע, בוא ננגיש להם את הזכויות שלהם

טל כהן:  בוא נפנה אליהם ולא נחכה שהם יגיעו למצב של חירום כדי לפנות ולהבין מה הזכויות שלי ובאופן כללי

נעמה לזימי: בסדר גמור

נעמה לזימי:       חברת הכנסת דבי ביטון, תודה

דבורה ביטון: תודה, כבוד היושבת-ראש

דבורה ביטון:  אני רואה שגם דור בן עמי המדהימה שלנו כאן

דבורה ביטון:  דור היא גם תושבת שדרות

דבורה ביטון:  גם אני, דור

דבורה ביטון:  תודה קודם כל על דיון מאוד חשוב, בטח ובטח במציאות שלנו היום שאמורים לקבל תשובות אחרות, יותר מפוקחות

נעמה לזימי: וגם את עוסקת בתחום הזה המון שנים

דבורה ביטון: כן, נושא המיוחדים מאוד מיוחד לי

דבורה ביטון:  אנחנו גם ניהלנו, אני ודור את הסיפור עם המיגוניות, שהמיגוניות לא מונגשות

דבורה ביטון:  אפילו פניתי לשר הביטחון, שלדור אין זכות להיכנס בצבע אדום או שהיא נמצאת במכללה

דבורה ביטון:  היא פשוט לא יכולה להיכנס כי אין לה את ההנגשה

דבורה ביטון:  מי שמכיר את המיגוניות, זה משהו מאוד צר

דבורה ביטון:  צריך להיכנס עם כיסא

דבורה ביטון:  התחילו לפזר כמה מיגוניות אבל התשובה האמיתית עוד לא ניתנה וזה בהחלט מותיר אותם בסכנת חיים

דבורה ביטון:      נושא ההנגשה באופן כללי, גם בנושא לימודים, אני דווקא עם הדוגמה של דור שהיא סטודנטית לעבודה סוציאלית, שזה מדהים שעם הקשיים שלה היא רק חושבת איך לעזור לאחרים

דבורה ביטון:  במציאות הזו של דור ושל מפונים רבים, שאגב גם אני כמותם ארבעה חודשים וזה לא פשוט, בטח ובטח ילדים צעירים עם צרכים מיוחדים שצריך למצוא את כל האלטרנטיבות והאפשרויות להנגיש להם, בין אם זה בזומים, בין אם זה עם הקלטות

דבורה ביטון:       אנחנו בימים אלה ברווחה עובדים על חקיקה לנושא של מידע של אנשים עם צרכים מיוחדים, מאגר שיעמוד בפני הרשויות

דבורה ביטון:  כל המידע הזה יהיה לכספת, אבל שחלילה בשעת חירום יידעו להגיע לאנשים האלה

דבורה ביטון:  אני מצפה שמכללות, אוניברסיטאות, בכלל איפה שיש צעיר ובטח צעיר מיוחד חייב שיהיה לו בטרם עת איזשהו דוח שהוא מסכים, שהוא נחשף אליו בין אם בריאותית וגם מה הוא חושב שצריך בנושא הנגשה, מה יעזור לו בזמן אמת

דבורה ביטון:       ה-7 באוקטובר נחת עלינו בצורה איומה, זוועתית

דבורה ביטון:  המדינה לא ערוכה, לא יודעת, אבל הניסיון הרע הזה צריך ללמד אותנו לבאות ובטח ובטח לשגרה

דבורה ביטון:  אחד הרעיונות שאני מציעה, שכל צעיר עם צרכים מיוחדים יוכל למלא איזשהו שאלון כשכמובן הוא מסכים, הוא חותם ומה הוא חושב שיעזור לו בזמן אמת

דבורה ביטון:  צריך לזכור שגם כשהם מפונים, אז גם המעט חיים חברתיים שיש להם - - -      

נעמה לזימי: איזשהו שיתוף ציבור לאיך לשפר את המצב הזה

דבורה ביטון: בדיוק

דבורה ביטון:  יש ניתוק ואנחנו חייבים להתגבש על זה, כי המדהימים האלה מסיימים תארים ועובדים בצורה מדהימה, והם חלק מהחברה והם לא רוצים להיות נטל, לכן אנחנו גם צריכים בהחלט להירתם לשעה הזו

דבורה ביטון:  תודה

נעמה לזימי: רעיון ממש טוב לעשות איזה שיתוף ציבור כזה איך באמת להתמודד בעת חירום וסוגיית פינוי

דבורה ביטון: כן, זה יהיה תצהיר שהם מוכנים, שזה כמובן לא לחשיפה

דבורה ביטון:  לא שהם מוותרים על הסודיות שלהם אבל בהחלט משהו שהוא תצהיר עם פעולות הנגשה

נעמה לזימי: אגב, זה משהו שאפשר באמת להציע לשולחן של משרד ראש הממשלה, שזה השולחן שבא לתכלל

רויטל לן כהן: הנציבות חברה בשולחן העגול הזה?     

עודד פורר: בואו נעלה את השאלה המעניינת

עודד פורר:  הנציבות, יש לנו שולחן במגזר לילדים ונוער עם מוגבלות

עודד פורר:  היא חברה בנושא הזה אבל אני לפחות מאמין שצריך להסתכל על זה ככלל האוכלוסייה

נעמה לזימי: בגלל זה דיברנו על השולחן הרב מגזרי, כי אז באמת כל המשרדים, את האינפוט של שיתוף ציבור על מה לעשות

נעמה לזימי:  יש פה הכרה בזה שאפשר לייצר פרוטוקול שלם לעת חירום באופן כזה ולהתמודד עם כל מיני מצבים

נעמה לזימי:  רויטל אמרה על לא מפונים, אנשים עם מוגבלות

נעמה לזימי:  איך לייצר מצבי קצה גם בתוך אותו פרוטוקול

רויטל לן כהן: אגב, בקורונה כן היה שולחן תחת משרד ראש הממשלה, רחב, מתכלל שדן גם באנשים עם מוגבלות, ובמקום לשכפל את זה גם במצב הזה, לא עשו כלום

רויטל לן כהן:  זה שולחן עגול

רויטל לן כהן:  כבר הסברתי לכם שלשולחן עגול יש כללים

רויטל לן כהן:  הם נכתבו בדם אחרי מלחמת לבנון השנייה

רויטל לן כהן:  לשולחן עגול יש כללים

רויטל לן כהן:  מה שאתם עושים אצלכם זה חביב, זה לא שולחן עגול ועובדה שכלום לא זז ממנו

נעמה לזימי: שמעון, רשות הצעירים, אתם דיברתם על הפורום הבין-מגזרי פעם קודמת?     

שמעון גרידי: יש לנו שולחן צעירים, כל משרדי הממשלה שעוסקים בתחום של צעירים

נעמה לזימי: אוקיי, אז אולי כרגע אפשר להציע את זה גם לפורום הבין-מגזרי ואפשר גם להציע לשולחן הצעירים שיתוף ציבור שנביא את הסיפור של צעירים עם מוגבלות למרות שאם כבר, הייתי פותחת את זה בכלל לאנשים עם מוגבלות כדי להבין מה קורה, אז אולי צריך להגיד באמת לפורום הבין-מגזרי

טל כהן: אני רוצה לחדד אם הבנתי נכון את חברת הכנסת ביטון

טל כהן:  זה לא רק שיתוף ציבור

טל כהן:  שיתוף ציבור זה דבר אחד

טל כהן:  אם הבנתי נכון את מציעה שיהיה טופס אישי

נעמה לזימי: אני מתכוונת ממש לנסות לעשות כמה שיותר שיתוף עם האוכלוסייה כדי לייצר כמה שיותר הצעות ותובנות כשאפשר אחר כך לעבד אותם

טל כהן: אם הבנתי נכון את מדברת על משהו אישי שהוא אומר את הצרכים שלו, זאת אומרת שאפשר באופן אישי להגיע אליו ולתת לו מענה

דבורה ביטון: הוא כבר מכין את זה למקרה כזה

דבורה ביטון:  אגב, אפשר גם לחשוב על חבירה של סטודנטים שלומדים, אפילו לעשות הצלבות של חבירה בזמן אמת על מנת להנגיש לאנשים עם צרכים מיוחדים

נעמה לזימי: טופס אישי אפשר לדעתי לייצר דרך ביטוח לאומי ואז אפשר באמת לתכלל איזה שהן בעיות ספציפיות

דבורה ביטון: נעמה, אני לא יודעת אם זה לביטוח לאומי

נעמה לזימי: התכוונתי מבחינת ההנגשה לטופס אישי

דבורה ביטון: היא לומדת בספיר

דבורה ביטון:  שיהיה טופס שהיא חלק ממנו, שהיא ממלאת

נעמה לזימי: לא, אבל פה אני מדברת על משהו פרטני אקדמי

דבורה ביטון: ואז הם רושמים מה מצופה שיקרה בזמן אמת

דבורה ביטון:  יכול להיות שזה יקל על המערכות

עודד פורר: השאלה לאן הטופס הזה הולך?     

דבורה ביטון: לתיק האישי של אותו סטודנט

דבורה ביטון:  הוא לא צריך להיות חשוף

עודד פורר: אנחנו שוב חוזרים לנקודה כמו עם התקנות הקיימות

עודד פורר:  יהיה בתיק האישי טופס שאומר שאני זקקו לעזרה בסוג א', ב' ו-ג', אבל אם בעת חירום אף אחד לא מסתכל על התקנות ולא אכפת לו שכתוב שם שאדם עם מוגבלות צריך להתפנות עם המלווה שלו או שצריך לספק רכבים מותאמים או שצריך שתהיה הנגשה של המרחבים

עודד פורר:  אם אף אחד לא מסתכל על התקנות, אז אף אחד גם לא יסתכל על הטופס

נעמה לזימי: נכון

נעמה לזימי:       אני רוצה לעבור לרווחה

נעמה לזימי:  ענת גרייפנר, מנהלת שירות לילדים ומתבגרים, מינהל מוגבלויות במשרד הרווחה

נעמה לזימי:  תודה שהגעת

ענת גרייפנר: תודה לכם ותודה על הדיון

ענת גרייפנר:  אני אשמח להתייחס לכמה נקודות

ענת גרייפנר:  קודם כל מבחינת הפינוי, אז מעבר לאזורים שפונו על ידי המדינה היו עוד אזורים שהוגדרו כמו אשקלון וכמו קריית שמונה

ענת גרייפנר:  היו שם כמה קריטריונים לפינוי כשאחד הקריטריונים הבולטים היו אנשים עם מוגבלות, ואז הם יכלו לקבל קדימות בפינוי וחלק מהמשפחות פונו

ענת גרייפנר:       בנוסף אני אגיד שהייתה אפשרות דרך משרד הרווחה לאנשים עם מוגבלות שלא יכלו להסתדר במרחב הביתי, לא היה להם מרחב מוגן מונגש, אז היה אפשרות של כמה ימי נופשון, ללכת לאיזושהי הפוגה למקום מוגן, מרוחק מהבית כדי לקבל איזושהי יכולת להתפנות ולהיות עם מרחב מוגן תקני, ואנשים שבאמת גם לא היה להם מרחב מוגן בבית והם היו עדיין באזור מותקף, הארכנו את הימים עד שהיה ניתן לחזור

ענת גרייפנר:       מבחינת פעולות איתור, אז אני אגיד שבהתחלה במלונות ובמרכזי הפינוי נוהלו על ידי משרדי ממשלה

ענת גרייפנר:  היה שם גם נציגים של משרד הרווחה שניסו לעשות איתור לאוכלוסייה של אנשים עם מוגבלות ולתת מענה לצרכים

ענת גרייפנר:  אחר כך זה עבר לרשויות ובעצם ניסינו גם בצורה אקטיבית וגם פניות שהגיעו אלינו גם לשלב במרכזים שקיימים בתוך הרשויות שקלטו, אם זה מרכזי תעסוקה, אם זה מרכזי יום

ענת גרייפנר:      אני אגיד שלא הייתה היענות מאוד גדולה של צעירים

ענת גרייפנר:  אני מאוד מברכת על הדיון הזה כי אני חושבת שצריך למסגר את נושא הצעירים מבחינת גם מה הגיל, מה ההתייחסות כמדינה

ענת גרייפנר:  אני חושבת שזה נושא שצריך לקבל עוד דגש הרבה יותר חזק

ענת גרייפנר:  אני אגיד שכן נעשו ניסיונות

ענת גרייפנר:  לא היו הרבה צעירים שבאמת פנו וביקשו בעצם להיות מושמים במסגרות שקיימות בקהילה

ענת גרייפנר:  מי שביקש עזרה פרטנית והיו גם פעולות קבוצתיות וניסיונות לשלב במסגרות

ענת גרייפנר:  זה מה שנעשה מבחינתנו למפונים כדי לתת מענים

נעמה לזימי: גם אם אפשר על הסיפור של העובדים הזרים כמובן

ענת גרייפנר: אני פעם ראשונה שומעת את זה

ענת גרייפנר:  זה מאוד מפליא אותי

ענת גרייפנר:  אני רשמתי לעצמי את זה לבדיקה ובירור

דפנה סידס-כהן: כתבנו לכם את זה גם בשאלות שהופצו למשרדי הממשלה טרם הדיון

דפנה סידס-כהן:  זו הייתה אחת מהסוגיות שעלו שם

קריאה: אני אגיד שגם פנינו במכתב למשרד

ענת גרייפנר: לא ראיתי את הסוגיה הזאת

ענת גרייפנר:  אני אגיד שאני אחראית על השירות לילדים ומתגברים, אז יכול להיות שזה באמת היה בשירות שלי פחות בולט ולכן זה לא הגיע לפתחי

ענת גרייפנר:  אני לחלוטין אבדוק את הסוגיה הזאת

נעמה לזימי: אנחנו גם נשלח על זה עוד שאילתה מטעם הוועדה בנוסף, בסיכום הדיון

ענת גרייפנר: אני רק אגיד עוד משפט, שבעצם ביחד עם הג'וינט הכנסנו תפקיד של תומך קהילתי בתוך הרשויות המפונות והסמוכות לרשויות המפונות כדי שיעזרו לרשויות ליצור קשר עם אנשים מתוך הכספת הנצורה ולבדוק צרכים

ענת גרייפנר:  בעצם ליצור משהו אקטיבי כדי להגיע לאנשים האלה

נעמה לזימי: תודה רבה לך

נעמה לזימי:      אני רוצה לעבור לשרון רוטשילד, מנהלת תחום בכיר תעסוקה בקהילה, אגף בריאות הנפש

שרון רוטשילד: אגף בריאות הנפש במשרד הבריאות

נעמה לזימי: תודה רבה שהגעת

שרון רוטשילד: תודה לכם

שרון רוטשילד:  אני אגיד קודם כל מתוך הבית האישי שאני מגיעה שהוא אגף בריאות הנפש

שרון רוטשילד:  משרד הבריאות, האוכלוסייה של אנשים עם מוגבלויות שהמשרד נותן לה שירות באופן ישיר זה האנשים עם המוגבלות הנפשית

שרון רוטשילד:  אנשים שקיבלו שירותים של סל שיקום לפני ה-7 באוקטובר המשיכו להיות מלווים על ידי השירותים שניתנו להם תוך כדי המלחמה, כלומר גם אם הם פונו מביתם, השירותים המשיכו ללוות אותם בכל אחד מהאזורים החדשים

שרון רוטשילד:       במהלך המלחמה זיהינו שיש צורך להרחיב את מתן השירותים לאנשים שלא הוכרו על ידי סל שיקום, ובנינו בשותפות עם הרווחה ועם המוקדים בבתי מלון אפשרות להכרה מהירה בשירותי סל שיקום כדי שנוכל לעבוד ולהכניס שירותים לאוכלוסייה שלא הייתה מוכרת לנו, בכללם כמובן גם האוכלוסייה הצעירה, כך שמבחינת מספרים כמות מקבלי השירות שהיו אצלנו בספטמבר בעצם עלתה בדצמבר 2023, כלומר האנשים המשיכו להיות מלווים ואף קיבלו שירותים נוספים

שרון רוטשילד:      אני אגיד למשל שבשדרות יש קבוצה של חבר-הד אם אתם מכירים, שהם עושים שירות לאומי שם והם המשיכו כקבוצה ועברו כמפונים לירושלים, והמשיכו לקבל את השירות שם ובעצם עשו להם אדפטציה לאזור החדש

שרון רוטשילד:      אני מאוד התרשמתי, דור, מהדברים שלך ורשמתי לפניי לא מעט תובנות שחשוב שאני אקח הביתה סביב הנושא של מענים רגשיים-נפשיים לאוכלוסייה עם מוגבלות שהיא לא מגיעה עם רקע של בריאות הנפש, באמצעות מרכזי החוסן וכן לבדוק ולוודא שמרכזי החוסן מספיק נגישים, שיש בהם הנגשה רחבה לאוכלוסיות שונות, אם זה הנגשת שפת הסימנים, אם זה מענים להתאמות קוגניטיביות וכל מה שנדרש

שרון רוטשילד:       אני חייבת להגיד שהדיון הזה מאוד משמעותי

שרון רוטשילד:  הוא דורש מכולנו שיעורי בית, ואני חושבת שההצעה של לכנס פורומים של חשיבה לאדפטציות זה הצעה מאוד חשובה ומשמעותית

שרון רוטשילד:  אנחנו לומדים פה את האירוע בתנועה

נעמה לזימי: מבחינתי דיון שיוצא ממנו שולחן עגול הוא דיון מוצלח

נעמה לזימי:  זה המוטו אצלי

שרון רוטשילד: נכון, והאירוע פה הוא אירוע שלצערי נלמד תוך כדי תנועה

נעמה לזימי: מנחם מהנציבות, אולי תוכל לארגן איזשהו שולחן כזה לשמוע     

מנחם בגין: אני אומר את זה גם ברמה עקרונית

מנחם בגין:  יש היום שולחנות עגולים גם של משרד ראש הממשלה

מנחם בגין:  צריך להגיד בלי להעליב אף אחד, אבל לא חסרים לא חמ"לים, לא שולחנות ולא מתכללים

מנחם בגין:  זה דרך אגב אחת מהמסקנות

נעמה לזימי: אתה אומר, רק חסרה ההטמעה

מנחם בגין: לא, זה לא רק עניין של הטמעה

מנחם בגין:  אנשים עם מוגבלויות והצרכים שלהם, אנחנו בהחלט עשינו לילדים ונוער במערכת החינוך שולחן בין-מגזרי כמו שנאמר, אבל יש שולחנות קיימים

מנחם בגין:  יש לנו את השולחן הבין-מגזרי

מנחם בגין:  אני גם אגיד יותר מזה, העלינו פה נושאים של השכלה גבוהה

מנחם בגין:  דיברנו על מיגון של מדינת ישראל

נעמה לזימי: בעצם אתה אומר, נתחיל במיפוי

מנחם בגין: לא, אבל אני אומר, גם יש היום שולחנות עגולים גם מטעם משרד ראש הממשלה

מנחם בגין:  לדעתי יש שולחן לצעירים

נעמה לזימי: מבחינתי גם אין בעיה שבאמת נבקש שגם יהיה את פורום השולחן לצעירים ואת הפורום הרב-מגזרי שאצל ראש הממשלה

נעמה לזימי:  אם שני הפורומים האלה ינסו לייחד דיון בסוגיה הזו, אז כבר אני חושבת שייצא טוב

נעמה לזימי:  אני אישית מרגישה, מנחם, שהבעיה הגדולה שלנו לא פעם היא שאנחנו מאירוע לאירוע בלי הטמעה

נעמה לזימי:  זה משהו שאני מרגישה אותו בהרבה סוגיות אחרות, לאו דווקא רק אנשים עם מוגבלות

מנחם בגין: אז אני אגיד את זה כנציבות

מנחם בגין:  אנשים עם מוגבלות הם קודם כל אנשים

נעמה לזימי: נכון

מנחם בגין: גם מלחמה יוצרת כל מיני אנשים, אז אם רוצים להטמיע, כמו שדיברנו על מיגון או דברים כאלה, רמפה למיגונית, מרחב שאפשר לתמרן בו עם כיסא גלגלים, זה עניין של פשוט סטנדרט ואיזה מיגונית אתה מזמין

נעמה לזימי: אני חושבת שאם היינו שואלים את כולם רגע לפני המלחמה, אם מצב כזה קורה, מה יהיה? הצרכים היו ידועים אותם צרכים

נעמה לזימי:  הדברים האלה היו ידועים, אלא פשוט התהליכים הללו לא קורים מסבב לסבב ולא קורים ממצב למצב

נעמה לזימי:  אני נותנת לך דוגמה אחרת, נגיד עסקים קטנים אחרי הקורונה

נעמה לזימי:  לא שינו שום דבר

נעמה לזימי:  חבל שאין איזושהי הפנמה מערכתית למה קורה ברגע שיש חירום

נעמה לזימי:  זה היה חוסך מאיתנו המון כאב

מנחם בגין: זה ביקורת חשובה וזה בהחלט לקחת את זה

נעמה לזימי: כן

דור בן עמי: אפשר להתייחס בבקשה?      

נעמה לזימי: בטח

דור בן עמי: אני אגיד שהסיבה המרכזית בעיניי שאנחנו פה זה כי אני חושבת שאנשים עם מוגבלות, בשביל שיבינו את הצרכים ואת המענים שלהם אנחנו צריכים להיות חלק מהשיח הזה

דור בן עמי:  בתור ארגון לינק 20 אנחנו מאוד נשמח להיות חלק, מה גם שאני שומעת שיש המון מענים והשאלה שעולה לי כל הזמן לראש, כמה אנשים עם מוגבלות יודעים על המענים האלה?     

נעמה לזימי: תודה, דור, על ההערה החשובה

נעמה לזימי:  זה גם יכנס בסיכום הדברים

טל כהן: יש אפשרות רגע להתייחס לנושא של בריאות הנפש?     

נעמה לזימי: כן, בהחלט

טל כהן: בבקשה, שחר

נעמה לזימי: מה שמך?     

שחר רגב: שחר

נעמה לזימי: שלום, שחר, תודה שהגעת

שחר רגב: היי, אני שחר

שחר רגב:  מעבר לזה שאני מתמודדת נפש, יש לי גם מוגבלות שמיעה

שחר רגב:  אני לא שמעתי פה איזושהי התייחסות לנושא של בריאות הנפש

שחר רגב:  מעגל בריאות הנפש גדל בעקבות המלחמה, אבל גם לפני כן לא היה מספיק מענים, בתור מי שמקבלת טיפולים גם דרך סל שיקום וגם דרך משרד הבריאות

שחר רגב:  בעקבות המלחמה הטיפולים נעצרו

שחר רגב:  פגישות עם פסיכיאטרים נדחו או התבטלו ואז בגלל שאין רצף טיפולי של טיפולים ופגישות, המצב הנפשי מתדרדר, במיוחד שמדובר במחלות נפשיות שהן שקופות, לא מדברים עליהן הרבה

שחר רגב:  גם בתוך השיח הציבורי לא מדברים על המגבלות הנפשיות

שחר רגב:  בתור מי שחווה את המלחמה, המלחמה הגבירה את ההתמודדות שלי היום-יומית עם המחלה שלי

שחר רגב:  כן צריך למצוא איזשהו פתרון לכך שהמענה בבריאות הנפש יקוצר, כי היום המתנה לטיפול זה בערך שנה וחצי לפגישה עם פסיכולוג

שחר רגב:  בזמן הזה המצב של המטופל יכול להתדרדר לרמה של אשפוזים, לרמה של אובדנות

שחר רגב:  אין צורך להגיע למצב הזה

נעמה לזימי: שחר, את מפונה?     

שחר רגב: אני לא מפונה

נעמה לזימי: את אומרת שלא היה איזשהו משהו ספציפי שהתייחס למענה שלך בשעת החירום בעת הזו

שחר רגב: אני לא מפונה, אני גרה בפתח תקווה

שחר רגב:  היה ירי רקטות לפתח תקווה אבל אין איזשהו מענה נפשי לנושא הזה

שחר רגב:  אני מקבלת שירות בבית חולים גהה

שחר רגב:  הרבה מאוד פסיכיאטרים במרפאות חוץ גויסו למילואים בעצם לתת מענה לחיילים ולמפונים, אבל אלה שכבר מקבלים טיפול נשארו ללא מענה כי צריך לחשוב פה על איזה שהם סדרי עדיפויות

נעמה לזימי: אני אגיד לך בכנות, סדרי עדיפויות חייבים להיות שהמדינה צריכה להתמודד באומץ עם המחסור הגדול בפסיכיאטרים, לעשות ככל שביכולתה להכשיר כמה שיותר למערך הפסיכיאטרי בשנים הקרובות, אחרת אנחנו נהיה בבעיה של ממש

נעמה לזימי:  זה לא מפתיע מה שאת מתארת, בגלל שהמחסור הזה כמו שאמרת, גם בטיפול בשגרה הוא עם תורים מאוד ארוכים ומלכתחילה היום אני חושב שפסיכיאטריה במקום ראשון בארץ במחסור ברפואה

שרון רוטשילד: שחר, את מאוד צודקת

שרון רוטשילד:  המלחמה פגשה אותנו כבר במחסור ובדפיציט מאוד גדול של כוח אדם

שרון רוטשילד:  כן יש תוכנית לאומית של המשרד לנושא של טיפול נפשי, אם זה עיבוי של כמות המטפלים בקופות החולים

שחר רגב: הטיפול הוא לא באמת ניתן

שחר רגב:  המענה שנותנים זה יכול להיות רשום על הדף אבל בפועל זה לא באמת קורה

שרון רוטשילד: זה משהו שנדרש לייצר ובונים את זה עכשיו

שרון רוטשילד:  כן קיבלנו תוספת תקציבית לזה, לא מספיק ולא כמה שביקשנו, אבל כן הייתה - - -      

רויטל לן כהן: השאלה אם התוספת התקציבית הזאת כדי לשנות את ההסכמים הקיבוציים של פסיכיאטרים, של פסיכולוגים

שרון רוטשילד: כן, זאת אחת המטרות של התוספת התקציבית

נעמה לזימי: מכל הדיונים שהיו כרגע בוועדת הבריאות על הסיפור של ההסכם הפתוח של הפסיכולוגים, ספציפית, האוצר אפילו לא הסכים לתת לנו את הקופסה שיש להם בצד לזה, שזה אומר לגמרי שלא מתכוונים להוסיף - - - בשכר

רויטל לן כהן: אני אומרת את זה בוודאות, לא לפסיכולוגים, לא לפסיכיאטרים ולא למטפלים ממקצועות הבריאות

רויטל לן כהן:  לא מוכנים שזה יכנס לתוך ההסכמים הקיבוציים

רויטל לן כהן:  הם רוצים לתת את זה בתור תמריצים

רויטל לן כהן:  תמריץ זה לא שכר

נעמה לזימי: גם יותר מזה, מענק הוא חד פעמי

נעמה לזימי:  בן אדם לא סוגר קליניקה פרטית בגלל מענק חד פעמי

נעמה לזימי:  יש פה הבנה אוצרית שנותנים משהו שהוא לא באמת מכסה על הבעיה

נעמה לזימי:       אגב, פסיכולוגים יש בארץ, הם פשוט באמת לא יכולים לעבוד בשכר שהוא פחות משעת בייביסיטר

נעמה לזימי:  זו האמת, אבל פסיכיאטרים אין וזאת מצוקה כבר אחרת

נעמה לזימי:  אם כבר יש לי כאן איזושהי קריאה שצריך לקרוא, זה לפתוח פקולטות לרפואה במוסדות הציבוריים, לא במוסדות הפרטיים

נעמה לזימי:  זה לא צריך להיות מקצוע לעשירים

נעמה לזימי:  זה צריך להיות מקצוע נגיש לכל אחד ושכמה שיותר תקנים ייפתחו בכל פקולטה ולתת עוד פקולטות

נעמה לזימי:  אני באמת אומרת את זה כי פשוט כואב הלב

נעמה לזימי:  אנחנו נגיע לעוד עשר שנים בלי רפואת מומחים

שחר רגב: אני שואלת איפה אנחנו כחברה יכולים להשפיע על אותם תלמידים שהולכים ללמוד רפואה

שחר רגב:  איפה אנחנו יכולים להשפיע כדי שכן יבחרו בפסיכיאטריה או בפסיכולוגיה

נעמה לזימי: יש הרבה ביקורת על זה, אם צריך לתמרץ לקחת מקצוע מסוים

שחר רגב: השלב הראשון זה באמת לתמרץ את זה

נעמה לזימי: בהחלט, שחר, אבל גם זה עם דעת ולהבין איך לצד זה שואבים את האנשים עם הכי הרבה יכולות לתחום הזה

נעמה לזימי:  בגלל היעדר תקנים ברפואה מרבית החברים שלי שלמדו רפואה למדו בחו"ל, והרבה מהרופאים הטובים בארץ הם רופאים שלמדו בחו"ל, זאת אומרת שבסופו של דבר בפרקטיקה רופאים מאוד טובים

נעמה לזימי:  משהו לא בסדר אצלנו שהרף עולה ועולה בגלל מעט מקום, אבל אנחנו נכנסים פה לדיון בריאות לחלוטין

עודד פורר: ברשותך, כבוד היושב-ראש, מדבריה של שחר עולות שתי נקודות שאפשר להתייחס אליהן

עודד פורר:  זה לא רק המחסור בפסיכיאטרים במדינת ישראל

עודד פורר:  יש כאן שתי נקודות נוספות, האחת זה באמת עניין של תיעדוף

עודד פורר:  מי שכבר קיבל שירותים מפסיכיאטר, לא יעלה על הדעת שדווקא בשעת חירום יילקחו ממנו השירותים מטעמים כאלה ואחרים

עודד פורר:  צריך להיות איזשהו תיעדוף ברור שמי שכבר מקבל שירותים ממשיך לקבל אותם במיוחד בשעת חירום

עודד פורר:       לשאלתך היושבת-ראש האם שחר מפונית, אז זה חוזר למה שנאמר כאן מוקדם יותר, שלאנשים עם מוגבלות, גם אם הם לא מפונים מהבית, אולי הם היו צריכים להיות מפונים, או אולי הם היו צריכים לקבל שירותים כאילו הם מפונים, כי שחר פה מעידה על מצב שהוא שונה מהאוכלוסייה הכללית

עודד פורר:  היא אמנם גרה בפתח תקווה אבל לאנשים עם מוגבלות במיוחד על רקע עניינים נפשיים, גם במצב כזה אולי נדרש לתת איזשהו מענה אחר שהוא שונה מהאוכלוסייה הכללית

שרון רוטשילד: שחר אמרה ואני רוצה לקוות שאכן זה כך, שהיא מקבלת שירותי סל שיקום

שרון רוטשילד:  אני חושבת שסל שיקום במובן הזה הוא כן מאפשר איזושהי התאמה גמישה שמאפשרת את החליפה האישית

שרון רוטשילד:  אני אגיד שיש אנשים שפונו מהבתים שלהם לא כי הם באזור פינוי אלא כי הם ביקשו וכי אי אפשר היה לסייע ולמצוא אלטרנטיבות אחרות

שרון רוטשילד:  שירותים הוגברו או דווקא פחתו בהתאם לצורך של אותו אדם

שרון רוטשילד:  לא אידיאלי אבל כן ברגע שיש איש קשר שבאמת נמצא בקשר מתמיד יום-יומי עם האדם, אז כן אפשר לנסות ולעשות את ההתאמות אד הוק בהתאם לצורך

רויטל לן כהן: כן כדאי לציין בנוגע לסל שיקום שהרעיון הוא מדהים

שרון רוטשילד: גם פה יש לנו מחסור

רויטל לן כהן: יש קושי גדול מאוד ואני יכולה להגיד שגם עכשיו בתקופת המלחמה אני מכירה לא מעט אנשים שלא מצליחים ליישם את סל השיקום שלהם ומצבם מתדרדר

רויטל לן כהן:  התוצאה היא שכדי לא להגיע לאובדנות הם צריכים להיות מאושפזים, וזה לא יכול להיות הדבר הזה

רויטל לן כהן:  זה פשוט לא הגיוני

רויטל לן כהן:  אני באמת לא מצליחה להבין איך המדינה כמדינה לא עושה את החשבונות האלה

רויטל לן כהן:  אם אנחנו כרגע צריכים שהרופאים יטפלו בחיילים פצועים, אז למה אנחנו גורמים להעמסה של המיון הפסיכיאטרי?      

נעמה לזימי: אני רוצה לעבור למרכז השלטון המקומי, לעדי

נעמה לזימי:  הן הרשויות, הן מקבלות ויש להם את מרכזי הקליטה ואת הכול

נעמה לזימי:      שלום עדי, תודה שאת פה

עדי אבירם: רשמתי לי כמה הערות כי אנחנו בשלטון המקומי במצב הזה שנוצר היום בעצם לא הסתכלנו על הפרדה בין הצעירים לבין המבוגרים

עדי אבירם:  ההכללה כמו שציין גם חמי, התקנות מדברות על הכול ללא הבדל בין הגילאים, והפעילות אחר כך היא פעילות פרטנית לפי מחלקות

עדי אבירם:       כמה דברים שרשמתי לי שמאוד חשוב לי שכן יבינו בשולחן

עדי אבירם:  אני מתנצלת מראש שלא באתי, אבל כן מה שחשוב לי קודם כל שהתקנות לא עסקו בפינוי מאסיבי תחת לחימה כמו שנקלענו אליו

עדי אבירם:  אין הפרדה בין הצעירים לכלל האוכלוסייה

עדי אבירם:  כמו שדור ורויטל ציינו, הנושא של הכספת, אז גם אנחנו יודעים על אנשים ברשויות שגם אם הם רצו לפתוח את כספת, הפינוי היה פינוי צבאי תחת אש

עדי אבירם:  ההתמודדות שהייתה לאנשים בכלל, לאו דווקא לצעירים, היא הייתה עם ההגעה למקומות פינוי, כל אחד לפי הצרכים שלו, והפינוי המאסיבי והלחץ הזה גם פינה אנשים למקומות שלא מתאימים לאנשים הנדרשים לנגישות, כי פינו ופשוט מילאו את המקומות האלה

עדי אבירם:  נוצר מצב שבאמת הרשימות לא מטויבות

עדי אבירם:  דבי ביטון, חברת הכנסת, ורויטל יושבות איתי בישיבות של ועדת הרווחה

עדי אבירם:  אנחנו יודעים שהכספת והכול עבד נכון לימים של שגרה

עדי אבירם:  אף פעם לא בדקו את זה בימים של מלחמה כמו שקרתה פה

עדי אבירם:      שתי הערות חשובות לגבי המקלטים שהעלתה רויטל

עדי אבירם:  אני רוצה להגיד שאין קשר למשרד הביטחון

עדי אבירם:  החובה להנגשת מקלטים היא של הרשויות המקומיות

עדי אבירם:  יש פה מגבלה עם הנושא של מקלטים עיליים לעומת מקלטים תת קרקעיים

עדי אבירם:  מקלטים עיליים, מנגישים אותם כולל שירותי נכים, כולל רמפות, כולל הכול

עדי אבירם:  מקלטים תת קרקעיים, הנחיית פיקוד העורף, אסור להנגיש

עדי אבירם:  אי אפשר כי בעצם אם את רוצה לשים מעלון אז זה חוסם את הדרך לכל השאר

עדי אבירם:  מעלית אי אפשר כי זה שובר את קירות הבטון הקיימים

עדי אבירם:  זה משהו שנכנס בתוך חוק ההסדרים

עדי אבירם:  הרשויות מחויבות להנגיש את המקלטים העיליים על פי תקנות המבנים, התגוננות אזרחית, ואת המקלטים התת קרקעיים לסימונים לעיוורים, לא עם פריצת קירות, זאת אומרת שזה לא ייתן לנו מענה

רויטל לן כהן: אז מה נעשה, נגיד לאנשים עם מוגבלות שיגורו רק בגטו שיש באזור שלו מקלט עילי?     

עדי אבירם: רויטל, זה לא נכון כי הרשויות כן מנגישות

עדי אבירם:  מה שחשוב בסוף ודיברו על זה הרבה פה, זה הנושא של הפרסום

עדי אבירם:  כל הרשויות אמורות לסיים להנגיש את כל המקומות שלהם עד 2026

עדי אבירם:  בתוך שכונה אחת אם יש מקלט עילי שהונגש ועוד עשרה מקלטים תת קרקעיים, אז הפתרון הוא המקלט העילי

עדי אבירם:  מה שיהיה חשוב בסוף התהליך זה הפרסום שיידעו לאיפה הם צריכים ללכת בזמן

עדי אבירם:  זה לא העוטף כבר כי זה הרבה מעבר לעוטף מדובר היום

עדי אבירם:  ברוב המקומות יש גם מקלטים כאלה וגם מקלטים כאלה

עדי אבירם:  בסוף אנחנו נהיה חייבים בתוך רשויות מקומיות לפרסם איפה נמצאים המקלטים הנגישים, ולשם אנחנו חותרים, שאנחנו באמת נהיה נגישים בהתאם לדרישות והכול בסוף יסתדר

עדי אבירם:  אין לנו הפרדה כרגע מבחינת התקנות

עדי אבירם:  צעירים מוגדרים אצלנו מגיל 18 עד 35

עדי אבירם:  יש לנו את החינוך שזה הגדרה אחרת

עדי אבירם:       עוד שני דברים חשובים שעלו פה

עדי אבירם:  לגבי מרחבים מוגנים, מכיוון שאי אפשר לפרוץ מקלטים קיימים ולרדת למקלט תת קרקעי, אז כן מדברים פה על המקום הכי נגיש ובטוח שיש

עדי אבירם:  כל מוסד חינוכי גם בחינוך ששייך לרשויות וגם בהשכלה הגבוהה חייבים עם מורשי נגישות ולקבוע איפה המקום הכי מוגן שיש

עדי אבירם:  לגבי מיגוניות זה גם עלה בכל הדיונים שאנחנו יושבים

עדי אבירם:  בשדרות זה קצת יותר מוסדר אבל לא ציינו איפה המקומות הנגישים

עדי אבירם:      במצב המלחמה המון רשויות והמון מקומות פיזרו מיגוניות בלי להבין את המשמעות

עדי אבירם:  כמו שדיברו שפנו לשר, גם אנחנו לא ממליצים יותר לקחת את המיגוניות הסטנדרטיות

עדי אבירם:  אנחנו כן נותנים הנחיות איך לפנות ולקחת את המיגוניות היותר גדולות, כי הבעיה היא הסיבוב לכיסאות גלגלים

עדי אבירם:  אנחנו כן נותנים להם הנחיות לא להניח את זה כמו שבעבר הניחו בשדרות על המדרכות הפנויות שזה בעצם חסם את המעברים לכל הפעילות האחרת שהם צריכים במרחב הציבורי

עדי אבירם:  זה מה שיש לי כרגע

עדי אבירם:  יותר היה חשוב לי באמת את הניואנסים האלה

עדי אבירם:  אנחנו כל הזמן על זה ואנחנו גם בתקנות של מאגרי המידע, זה אחד הדברים שהכי חשובים ואנחנו באמת מכוונים לשם

נעמה לזימי: תודה לך, עדי

רויטל לן כהן: אגב, להגיע לאזור הכי מוגן, אז אחד הדברים שהתחילו להגיע אליי מתלמידים בבתי הספר, זה שכשיש אזעקה וכולם רצים, אז מי שרץ מהר נכנס, ויש גבול לממ"ד שיש שם, ותנחשו מי נשאר מחוץ לממ"ד כי לא נשאר מקום?      

דור בן עמי: אני קיבלתי פניות של אנשים שאמרו להם לשים סיר על הראש כי אין להם מרחב מוגן נגיש

ערן משה: יש שאלה פשוטה, למה לא לבנות מקלט תת קרקעי עם פתח דלת מספיק גדול שאפשר לשים שם מעלון וירד שם כיסא גלגלים? הוא לא חוסם לאף אחד שום דבר

ערן משה:  זה סיפורי סבתא

ערן משה:  על הישנים זה בסדר, אבל על התשובה הזאת "יהיה בסדר", זה נורא

ערן משה:  אנחנו ככה מתנהלים וזה מה שקרה עכשיו במלחמה, ה"יהיה בסדר"

נעמה לזימי: אגב, כל הרשויות בסיפור הזה

נעמה לזימי:  לגבי מקלטים חדשים זה נכון

נעמה לזימי:  גם צריך לזכור שיותר מ-60% מהבתים בישראל ללא ממ"ד, אז הסיפור באמת הוא סיפור לא פשוט

רויטל לן כהן: בהפצצות כולם ירדו לתת קרקעי ורק האנשים עם מוגבלות ישארו למעלה בעל קרקעי

דפנה סידס-כהן: בשעת חירום להסתמך על משהו שהוא מוגבל בחשמל זה גם סיפור

דפנה סידס-כהן:  הסיפור של מעלון, צריך לקחת אותו בחשבון

רויטל לן כהן: יש גנרטורים, יש אפשרות לגלגלים שעושים ידני

רויטל לן כהן:  יש מלא אפשרויות, רק צריך לרצות

נעמה לזימי: נכון

נעמה לזימי:  אני רק רוצה להגיד משהו, הרבה לפני הנגשה של מקלטים, הרבה מהם לא מושמשים

נעמה לזימי:  המרחבים המוגנים בישראל במצב לא טוב, אז אם כבר רוצים להשמיש מקלטים, על הדרך תגדילו ראש, תנגישו אותם גם כי הם לא מושמשים פשוט

נעמה לזימי:  ממה שאני שומעת מרשויות היה מבצעים להנגיש מקלטים

נעמה לזימי:  שלא תדעו מה הולך בהם

נעמה לזימי:  זה סיפור לא פשוט

נעמה לזימי:  המקלטים של בניינים הם גם סוגיה בפני עצמה כי זה קניין פרטי וצריך להבין מה עושים עם זה ואיך מנגישים

נעמה לזימי:  זה כבר סוגיה שצריך גם להיכנס אליה, שכמובן אוכלוסיות עם מוגבלות סובלות יותר

נעמה לזימי:       יש פה אורח שלא דיבר, ד"ר מייקי סטבסקי

נעמה לזימי:  סליחה שהתעכבת

נעמה לזימי:  אנחנו לא שמנו לב

ד"ר מייק סטבסקי: אני אמנם רשמית נציג של ההסתדרות הרפואית אבל לא קיבלתי שום מנדט באמת לייצג

ד"ר מייק סטבסקי:  אני לא יודע אם יש עמדה להסתדרות הרפואית

ד"ר מייק סטבסקי:  אני פסיכיאטר ילדים בפתח תקווה במקרה

ד"ר מייק סטבסקי:  אני רק רוצה להצביע על הנושא של פסיכיאטריה למפונים

ד"ר מייק סטבסקי:  יש חשיבות לרצף הטיפולי והוא נקטע למפונים

ד"ר מייק סטבסקי:  אני מצביע על בעיה

ד"ר מייק סטבסקי:  אני לא יודע איך לתקן את זה

ד"ר מייק סטבסקי:  אני ראיתי אנשים עם מוגבלות שכלית שקיבלו טיפול פסיכיאטרי בשדרות והגיעו אלינו לפתח תקווה חד פעמי

ד"ר מייק סטבסקי:  בגדול יש פה בעיה רצינית לאנשים האלה והם בדרך כלל פשוט נעלמים, זאת אומרת הם לא הולכים לפסיכיאטר חלופי או משהו כזה, ועומדים בסוף התור, אבל אין לי פתרון לזה

נעמה לזימי: איך אתה רואה את המחסור כמו שהוא בא לידי ביטוי בשעת המלחמה? את המחסור בשגרה אנחנו מכירים

נעמה לזימי:  איך אתם רואים גם את העומסים אל מול גיוס צוותי רפואה למילואים וכל התוספת מחסור, מה שנקרא?     

ד"ר מייק סטבסקי: אני פסיכיאטר ילדים

ד"ר מייק סטבסקי:  אני לא רואה את המבוגרים ואני לא יודע מה המצב שם, אני מודה

נעמה לזימי: אבל בוודאי שגם אצלכם מגויסים

נעמה לזימי:  זה תפקידים שמגייסים אותם לאו דווקא על בסיס התפקיד הנוכחי

ד"ר מייק סטבסקי: אצלנו בתחום פחות כי זה בעיקר נשים, אז הן לא מגויסות

ד"ר מייק סטבסקי:  אני יודע שיש בעיה אבל היא לא עצומה

נעמה לזימי: לא כמו שאתה מרגיש אותה עכשיו

ד"ר מייק סטבסקי: לא

נעמה לזימי: אתה אומר, הבעיות שבשגרה עוד קיימות

נעמה לזימי:  תודה שהגעת אלינו, מייק

נעמה לזימי:      אנחנו נעבור לרשות הצעירים

נעמה לזימי:  לי רשום ניקול סמוליאנוב

נעמה לזימי:  שלום, מה שלומך? גם שמעון הגיע אלינו לכאן

נעמה לזימי:  שמעון קבוע בוועדה

שמעון גרידי: אני אתייחס קודם בכלל לתחום של צעירים מפונים, וניקול תתייחס יותר לצעירים עם מוגבלות

שמעון גרידי:  כמובן שהיינו גם בוועדה הקודמת

שמעון גרידי:  ראינו שאין מידע על הצעירים המפונים

שמעון גרידי:  עשינו עכשיו תוכנית בשביל הדבר הזה, אבל רגע אחד לפני זה

שמעון גרידי:       הוזכר בקשר של הגילאים

שמעון גרידי:  הגילאים זה מאוד מורכב, כל משרד ומשרד, איך הוא מגדיר

שמעון גרידי:  בגלל שאנחנו רואים את האוכלוסיות בפריזמה של צעירים, אז ההגדרה שלנו היא בין 18 ל-35 ולכן כשאנחנו מדברים על צעירים בכלל, צעירים מפונים, צעירים עם מוגבלות, אנחנו מדברים על 18 עד 35

שמעון גרידי:  בגלל שאין את הנתונים ובגלל שראינו שבכלל הצעירים הולכים לאיבוד, אחד הדברים שעלה זה גם הנושא של צעירים עם מוגבלות

שמעון גרידי:  אנחנו ממש בימים אלה באמצע בניית תוכנית

שמעון גרידי:  אני מקווה שכמה שיותר מהר זה ייצא לפועל

שמעון גרידי:  זה להקים ממש רכז צעירים לכל יישוב שהוא יצטרך דבר ראשון לעשות מיפוי, כל צעיר וצעיר, איפה הוא נמצא

שמעון גרידי:  גם מבחינה פיזית איפה הוא נמצא וגם איפה הוא נמצא בחיים שלו

נעמה לזימי: הרכז יהיה תחת רשות הצעירים ברשות או מרכז צעירים?     

שמעון גרידי: זה יהיה תחת מרכז צעירים בראשותי

שמעון גרידי:  התוכנית זה אנחנו ביחד עם מינהלת תקומה ומקווים שכמה שיותר מהר תצא לדרך

שמעון גרידי:  ברגע שיהיה רכז לכל יישוב, אז אנחנו מאמינים שיהיה הרבה יותר מידע

שמעון גרידי:  תפקיד הרכז יהיה דבר ראשון לדעת, מידע, מיפוי, איפה הצעיר נמצא בחיים ומיקום, וגם איזה מענים הוא צריך, אז הוא יידע כבר לחבר לכל הגורמים ברשות

שמעון גרידי:  זה מענה ספציפי לצעירים מפונים כרגע

שמעון גרידי:  אני מקווה שזה יעזור גם לצעירים עם מוגבלות

שמעון גרידי:  זה התוכנית כרגע

שמעון גרידי:      ניקול תשתף אותנו על התוכנית בשנה האחרונה בנושא של צעירים עם מוגבלות

נעמה לזימי: תודה, שמעון

נעמה לזימי:  תודה, ניקול

ניקול סמוליאנוב: קודם כל חשוב לי שנייה לדבר על נתונים

ניקול סמוליאנוב:  הלמ"ס עשו עבודה מאוד מקיפה

ניקול סמוליאנוב:  הם הצליחו לאגד גם נתונים ממשרד הרווחה, גם מביטוח לאומי וגם ממשרד הביטחון, ויש שם גם רובריקה של צעירים

נעמה לזימי: בקרב מפונים אנחנו מדברות

ניקול סמוליאנוב: לא, אני מדברת באופן כללי

ניקול סמוליאנוב:  זה גם מאוד חשוב כי הם עשו פה עבודה מאוד משמעותית

ניקול סמוליאנוב:  היה ידוע שלא בהכרח מי שמוכר ברווחה, מוכר בביטוח לאומי ותמיד היה בלגאן בנתונים ובמספרים

ניקול סמוליאנוב:       כשאני חוזרת לצעירים עם מוגבלות, אנחנו התחלנו יחד עם מינהל מוגבלויות במשרד הרווחה תוכנית שהם מממנים לצעירים עם מוגבלות במרכזי צעירים

ניקול סמוליאנוב:  אנחנו מדברים כרגע על 19 מרכזי צעירים כשבפועל יש יותר מ-200 מרכזי צעירים, אבל כן היה חשוב שמרכזי הצעירים יהיו מונגשים, שיהיו מותאמים וכו', שכל המטרה היא למצב מרכזי צעירים גם עבור צעירים עם מוגבלות

נעמה לזימי: היום מרכזי צעירים בישראל הם כולם מונגשים?     

ניקול סמוליאנוב: לא כולם וזו בעיה מאוד רצינית, שהם לכאורה לפי התקנות אמורים להיות מונגשים

נעמה לזימי: שזה עצוב כי אלה מרכזים שניבנו בשנים האחרונות

ניקול סמוליאנוב: המרכזים שניבנו בשנים האחרונות, אני יודעת שרובם כן מונגשים

נעמה לזימי: אבל מי שקיבל מבנה ישן - - -      

שמעון גרידי: זו הייתה אחת הסיבות שהכנסנו לפיילוט שעשינו שנה שעברה, שרק מי שמונגש

שמעון גרידי:  זה היה תנאי ראשון

נעמה לזימי: נכון, בצדק

ניקול סמוליאנוב: בעצם התוכנית היא באמת לא בהכרח מיועדת לחירום, היא מיועדת יותר לשגרה כשהמטרה השנייה גם למצב מרכזי צעירים כדי שאותם צעירים שהם מסיימים מסגרות בגיל מאוד צעיר ונותרים ללא מסגרת חברתית, לתת להם איזשהו מענה, בעצם לראות איך מנגישים את הפעילות הזו גם עבור אותם צעירים שהם יקחו איזשהו חלק אינטגרלי במהות של מרכז הצעירים ובכל מה שיש למרכז צעירים להציע

ניקול סמוליאנוב:       אנחנו באמת מדברים על מרכזי צעירים גם בצפון, גם בדרום וגם במרכז, כשאנחנו מאוד רוצים להתרחב לכלל הרשויות, כלל מרכזי הצעירים ולתת מענה לכלל הצעירים בארץ

שמעון גרידי: אני רק אגיד שבכוונת משרד הרווחה להרחיב את הפרויקט השנה

נעמה לזימי: לכמה, יודעים?     

שמעון גרידי: ההערכה היא בין 50 ל-70

שמעון גרידי:  אנחנו מאוד מקווים

נעמה לזימי: יהיה מעניין עם הקיצוץ הרוחבי

ניקול סמוליאנוב: בגלל המלחמה כן הצלחנו קצת לדייק את התוכנית מבחינת התכנים

ניקול סמוליאנוב:  אני יודעת שאותם צעירים מתמודדים גם ככה עם לא מעט דברים

ניקול סמוליאנוב:  במיוחד במלחמה הדברים התחדדו בצורה יותר עוצמתית

ניקול סמוליאנוב:  כן שילבנו סדנאות של חוסן, סדנאות של השכלה ותעסוקה לאותם צעירים שיתנו להם את המענים שהם צריכים ספציפית, כן בתקווה באמת לראות איך אנחנו מרחיבים את זה לשאר הרשויות ובונים פה איזושהי תשתית שהיא יותר מדויקת

נעמה לזימי: תודה רבה, ניקול

נעמה לזימי:      יש מישהו שרוצה עוד להוסיף משהו?     

ליטל מיה ברלב: אני רק רוצה להגיד שאני מרגישה שאנשים עם מוגבלות ועוד יותר צעירים עם מוגבלות, קצת לא שומעים את הקול שלהם במלחמה הזאת

ליטל מיה ברלב:  אני יכולה להגיד שאני רוצה את זה לפחות באקדמיה

ליטל מיה ברלב:  אם המילואימניקים נורא זוכרים ויש המון התאמות והמון הקלות, אותן הקלות אפשר לפתוח גם לאנשים עם מוגבלות, לצעירים עם מוגבלות, כמו שיהיה להם שיעורים מוקלטים שכרגע פתוחים רק למילואימניקים ולא פתוחים לסטודנטים - - -     

נעמה לזימי: זאת אומרת, את אומרת שיש את האפשרות לשיעור מוקלט אבל הוא חסום

ליטל מיה ברלב: כן, אבל שכחו אותם

נעמה לזימי: אז נבקש מהמל"ג לפתוח אותם

ליטל מיה ברלב: אמרת שתיפני רק לספיר ולתל חי

ליטל מיה ברלב:  אפשר לפנות לכל המוסדות ולראות מה הם עושים, לא רק הנגשה של שגרה

ליטל מיה ברלב:  כרגע, כי אם מישהו עם מוגבלות, יש לו קושי להגיע פיזית למכללה או לאוניברסיטה כי הוא חושש כי אולי תהיה אזעקה בדרך ולא יהיה לו מרחב מוגן, אז שיאפשרו לו להיות בזום או לראות הקלטה

ליטל מיה ברלב:  זה קיים

ליטל מיה ברלב:  הם עשו את זה למילואימניקים

נעמה לזימי: נכון

נעמה לזימי:  את אומרת בעצם, האפשרויות קיימות, תרחיבו אותם

ליטל מיה ברלב: בהרבה מקומות שכחו להנגיש את השירותים הייחודיים שפתחו עכשיו במלחמה, להנגיש אותם לאנשים עם מוגבלות

ליטל מיה ברלב:  קמו המון יוזמות כי יש מלחמה ויש צרכים חדשים, ואנשים עושים עם המון כוונות טובות, ושכחו, כולל אתרים אינטרנטיים שאמורים להיות נגישים ופתחו דפים שאנשים עם מוגבלות, הם לא נגישים להם והם לא מצליחים לדעת איזה שירותים יש

ליטל מיה ברלב:  המון דברים לא מותאמים לאנשים עם מוגבלות וזה חבל

נעמה לזימי: ממש

נעמה לזימי:  צודקת

טל כהן: קודם כל מחזקת

טל כהן:  אני אגיד רגע בהקשר של מרכזי צעירים

טל כהן:  אני מניחה כמו שאתם מכירים, שיש גם פורום של ארגוני בוגרים, שלינק 20 חברה בו, שזה פורום של ארגוני בוגרים של צעירים וצעירות

טל כהן:  המון ארגונים מאוד מגוונים שאפשר לערב אותם בתהליך של להיות חלק מתוך הדבר הזה ולראות איך באמת גם מנגישים את זה לצעירים עם מוגבלות

טל כהן:  צעירים עם מוגבלות הם קודם כל צעירים, אז באמת לעשות את החיבור הזה

קריאה: זה בוועדת היגוי

טל כהן: נכון

טל כהן:  אנחנו ספציפית בקשר ובוועדת היגוי, אבל אני אומרת גם כהערה כללית

טל כהן:  יש פה פורום מאוד מגוון של הרבה מאוד ארגונים גם מהעולם של אנשים עם מוגבלות אבל גם בעולם של צעירים וצעירות, וזה כוח שטח שאפשר להשתמש בו

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:       אנחנו נסגור את הדיון

נעמה לזימי:  אני רק רוצה להקריא את סיכום הדיון שייכנס

נעמה לזימי:  אנחנו נראה לפי התשובות של המשרדים, גם מל"ג מה שאמרנו ועוד משרדים האם אכן נצטרך דיון המשך, ונעדכן במידת הצורך

נעמה לזימי:  בסך הכול דיון שהרבה דוברים הצליחו להשמיע את הדברים

נעמה לזימי:  אני מודה לכולם

נעמה לזימי:       סיכום והחלטות מישיבה בנושא צעירים מפונים עם מוגבלות ב"חרבות ברזל"

נעמה לזימי: הוועדה פונה למל"ג בבקשה לפעול מול מוסדות אקדמיים לאפשר המשך למידה בזום לטובת צעירים עם מוגבלות שאין ביכולתם להגיע למרחב מוגן בעת אזעקה

נעמה לזימי:  כמו כן לפעול להנגשת הלימודים גם עבור כבדי שמיעה שאינם יכולים כעת ללמוד בזום, מערכי שיעור כתובים, תמלול של שיעורי הזום

נעמה לזימי:  יש היום אפליקציות

נעמה לזימי:  יש איך לעשות את זה

נעמה לזימי:  עדיף זה מאשר כלום ויש דרכים

רויטל לן כהן: בנוגע לנקודה של האוניברסיטאות, זה לא רק מי שלא יוכל להגיע למרחב מוגן בזמן

רויטל לן כהן:  זה גם יכול להיות מתמודד נפש

רויטל לן כהן:  הוא פשוט לא יוצא מהבית מאז

נעמה לזימי: נכון, בגלל המלחמה

רויטל לן כהן: אז זה יכול להיות הרבה דברים

רויטל לן כהן:  חבל לכבול את זה

נעמה לזימי: אין ביכולתו, הכוונה היא כמובן לכל סוג של מגבלה, גם אם זה מבריאות הנפש

רויטל לן כהן: אז שאין ביכולתו להגיע

נעמה לזימי: כן, בדיוק

נעמה לזימי:      לעניין עובדים זרים סיעודיים, הוועדה פונה למשרד התיירות ומשרד הרווחה ולמוסד לביטוח לאומי או למשרד המשפטים להכיר בזכויות הפינוי של עובדים אלו באופן זהה לזכאויות הפינוי של מטופליהם, ובמידת הצורך להביא בדחיפות להסדרה זו בתקנות

נעמה לזימי:       הוועדה סבורה שיש להסדיר בחקיקה את סוגיית אחריות הפינוי של אנשים עם מוגבלויות בשעת חירום גם אם אינם מוכרים ברווחה, ולרבות חולים במחלות פרוגרסיביות

נעמה לזימי:      הוועדה פונה למשרד הביטחון ופיקוד העורף לפעול בשיתוף עם מרכז השלטון המקומי להנגשת כלל המיגוניות ביישובים סמוכי גדר, וכן לפעול עם משרד הרווחה לדאוג לפינוי למקומות מונגשים עם מרחבים מוגנים מונגשים

נעמה לזימי:  הוועדה שמעה על חשיבות הפינוי המקדים של אוכלוסייה זו

נעמה לזימי:       במטרה לאפשר בשעת חירום ממושכת לאנשים עם מוגבלות לקבל שירותים רפואיים ופרא-רפואיים כשל אדם ללא מוגבלות, על משרד הבריאות לפעול עם הנציבות להנגשת שירותים אלו בקהילה, וכן לפעול להנגשת הטיפולים הפיזיים במקום הימצאם של המפונים לפי מודל פרויקט שסק של אילן

נעמה לזימי:       הוועדה מבקשת ממכללת תל חי ומכללת ספיר, אבל אנחנו נרחיב כמו שהרחיבה שחר, לשאר המכללות להתייחס לעניין צרכי הנגשת הלימודים עבור צעירים עם מוגבלות, כבדי שמיעה, מרותקים לכיסא גלגלים ועוד, סטטוס הנגשה ופעילותן להנגשת המידע האמור עבורם

נעמה לזימי:      הוועדה מבקשת במקביל מהמל"ג לפעול בהתאם בהיבט הנגשה פיזית והנגשת המידע בכלל למוסדות האקדמיים

נעמה לזימי:  הוועדה מבקשת מהנציבות והפורום הבין-מגזרי ליצור סקר צרכים ומענים נדרשים לאנשים עם מוגבלויות בשעת חירום והסדרתם בהתאם

נעמה לזימי:       הערה שהייתה על ידי דבי ביטון ואני ממש מחזקת, הוועדה מצפה לשיתוף ארגוני אנשים עם מוגבלות בשולחן עגול האמור בפורום הבין-מגזרי

נעמה לזימי:       הוועדה שבה על בקשותיה לפתוח פקולטות נוספות לפסיכיאטריה

נעמה לזימי:  זה משהו שאנחנו אומרים פה הרבה בלי קשר

נעמה לזימי:  לתקצב כראוי את מערך בריאות הנפש למימוש התוכנית הלאומית

נעמה לזימי:  להוסיף גם את התקציב החסר שמבוסס על שיפור תנאי העסקת צוותים רפואיים בבסיס השכר בהסכמים הקיבוציים הפתוחים שלהם ולא כתמריצים

נעמה לזימי:  בסופו של דבר אנחנו רוצים שהתקינה והרצף הטיפולי יישמרו בתוך השירות הציבורי

נעמה לזימי:  אם אנחנו לא נייצר את זה, אז אנחנו פשוט שולחים אנשים לשירות הפרטי או מייצרים סגל פרילנסרי שפשוט לא בהכרח יהיה איתו רצף, וזה חבל

נעמה לזימי:      הוועדה רואה חשיבות בתקצוב המיועד למימוש תוכנית משרד הרווחה בשיתוף עם רשות הצעירים, להרחבת מרכזי צעירים להנגשה לאנשים עם מוגבלות, 50–60 מרכזים כמו שפירטתם, ולתקצב את הנושא

נעמה לזימי:      אני מודה לכם מאוד

נעמה לזימי:  אנחנו נחכה לתשובות ונבין יחד האם לייצר פה דיון המשך

נעמה לזימי:  תודה על הדברים המלמדים ועל הדיון הענייני