ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 116, 2023-11-27 00:00

יוסף טייב: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט

יוסף טייב:  27 בנובמבר 2023, י"ד בכסלו, התשפ"ג

יוסף טייב:  דיון מהיר בנושא: "תגבור השירות הפסיכולוגי בבתי הספר בעקבות המלחמה"

יוסף טייב:  דיון מהיר שהתבקש על ידי חבר הכנסת מאיר כהן, חברת הכנסת קטי קטרין שטרית, חבר הכנסת סימון מושיאשוילי וחבר הכנסת מתן כהנא

יוסף טייב:       כפי שאמרתי בדיונים הקודמים אנחנו נזכיר בתחילת כל דיון שני ילדים חטופים, שנחטפו לעזה

יוסף טייב:  היום נזכיר את יולי קוניו ואמה קוניו, זוג תאומים שנחטפו, ולצערנו, עדיין לא הוחזרו לישראל

יוסף טייב:  ליבנו עם החטופים ועם משפחות החטופים

יוסף טייב:  התפללנו המון ופעלנו המון בוועדה כדי שהם יחזרו, ואנחנו מתפללים שכולם יחזרו, ילדים, נשים, גברים וקשישים

יוסף טייב:  עם זאת, התפקיד שלנו כרגע לא פחות חשוב ממה שהיה עד עכשיו

יוסף טייב:  הטיפול – ואני חושב שזה מתקשר גם לדיון, חבר הכנסת מאיר כהן – והמענה הפסיכולוגי שהילדים והמשפחות העוטפות יצטרכו לקבל

יוסף טייב:  לא משנה אם זה ממעגל ראשון, או שני, חברים וכולי מהעוטף ומחוצה לו, הוא הראשון במעלה

יוסף טייב:  אנחנו נצטרך לראות יחד, עם כלל משרדי הממשלה, ולעקוב שהם אכן מקבלים את הטיפול הראוי בצורה הטובה ביותר, הדבר הזה מתבקש

יוסף טייב:  כולנו תפילה וכולנו פועלים למען החזרתם המלאה, הבריאה בנפשם ובגופם של כלל החטופים

יוסף טייב:  מאיר כהן, בבקשה

מאיר כהן: שלום אדוני, בוקר טוב, שלום לכולם

מאיר כהן:  אני מודה לך מאוד, זה חלק מהעבודה היוצאת דופן שלך עם הוועדה הזאת, ומלוא המחמאות

יוסף טייב: תודה

מאיר כהן: היא מורגשת בכל מקום

מאיר כהן:  מראש אני מסייג את דבריי יש פה הרבה אנשים, אולי החשובים שבהם הם אנשי משרד החינוך, שמשומה החליטו שהם יעלו באופן מקוון, מחוץ לכנסת

שמחה פרידמן: משרד החינוך פה

מאיר כהן: האם את הגברת חווה פרידמן? יופי אני שמח, כי אצלנו כתוב שאת מקוונת ואני חוזר בי

מאיר כהן:  אני שמח כי אחרת הייתם חוטפים ממני

מאיר כהן:  החבר'ה פה בגשם עובדים ואנחנו רצים, ומן הראוי שכל מי שכתובים כמקוונים היו צריכים להגיע לכאן

מאיר כהן:       אדוני, אני רוצה להקריא כלשונה וככתובה את הפנייה שלי אליך ואל יושב-ראש הכנסת

מאיר כהן:  השירותים הפסיכולוגים הפועלים בבית הספר פותחו במטרה לקדם את רווחתם ואת בריאותם הנפשית של התלמידים – על זה, חווה, כולנו מסכימים

מאיר כהן:  ההשלכות הקצרות וארוכות הטווח של מלחמת חרבות ברזל בקרב תלמידי ישראל הן רבות

מאיר כהן:  תלמידים רבים נחשפו לסיטואציות בין אם באופן ישיר ובין אם באופן עקיף

מאיר כהן:  כבר עכשיו ניתן לומר כי נגרמו נזקים נפשיים וצפויים להתפתח נזקים נוספים בקרב תלמידי ישראל ככל שהמלחמה מתאחרת, וגם אחרי המלחמה

מאיר כהן:       צוותי השירות הפסיכולוגי בבתי הספר הינם מעטים, אדוני היושב-ראש, אל מול מספר התלמידים שחווים מצבי דחק, חרדה ופחד בשעת המשבר הלאומי, כמו כל עם ישראל שחווה מצבים אלה

מאיר כהן:  אדוני, אנחנו מצווים להעניק חינוך לתלמידי ישראל הכולל מענה פסיכולוגי, שידע להעניק רווחה נפשית, וכאן אני עוצר את דבריי

מאיר כהן:  ראו, התקינה – תתקני אותי חווה – היא פסיכולוג ל-1,000 תלמידים

מאיר כהן:  אבל מורה למתמטיקה ל-18 תלמידים

מאיר כהן:  התקינה היא פסיכולוג ל-1,000 תלמידים אבל מורה לספורט ל-24 תלמידים

מאיר כהן:  התקינה היא פסיכולוג ל-1,000 תלמידים אבל מנהל בית ספר ל-800 תלמידים, עם צוות גדול

מאיר כהן:  ואם עד עכשיו אני פותח סוגריים, ניהלתי בית ספר גדול של 1,400 תלמידים, 28 שנים, כך שאני יודע הכול

מאיר כהן:  ואם עד עכשיו המשרד לא הבין והאוצר לא הבין, והרפרנטית של האוצר, תחסכי מאיתנו ואל תדברי על הפרטה, אם תדברי על זה תעשי את זה בחוץ, לא פה

מאיר כהן:  אני לא אתן לך לדבר על הפרטה, אני אפריע לך

מאי שמואל: אני לא אדבר על זה

מאיר כהן: יופי, אני שמח

מאיר כהן:  ובימים האלה ותעיד מנהלת בית הספר שנמצאת כאן, והיא יודעת וחשה על בשרה מה זה להיות מנהלת בית ספר בעוטף, שחלק מהתלמידים שלה יחזרו לבית הספר ולא יראו את החברים שלהם כי הם נרצחו או נחטפו

מאיר כהן:  ועדיין משרד החינוך שם פלסטר, על פלסטר, על פלסטר

מאיר כהן:  אין לי שום דבר או חצי דבר נגד הפסיכולוגים בבית הספר או נגד השירות הפסיכולוגי, חלילה

מאיר כהן:  אין שום דבר אישי, או על האנשים, במשך שנות היותי מנהל בית ספר אלה היו האנשים הטובים ביותר

מאיר כהן:  אבל דווקא אני ראיתי ממקום מושבי את הלחץ הגדול בעיניים הטרודות שלהם, לגבי הבעיות שהם היו צריכים להתמודד לבד בבית הספר

מאיר כהן:       היות וגרתי בדימונה ומשם יצאו הדברים הכי טובים, מותר לי להשוויץ, מהר מאוד הבנו שהרשות צריכה להתכנס ולהקים שירות פסיכולוגי משלה

מאיר כהן:  והשירות הזה ליווה כל בית ספר ונתן מענה לכל דבר, אבל זה עניין רשותי, לא של האוצר, לא של משרד החינוך – אף אחד לא חשב שזה מה שצריך לעשות

מאיר כהן:  לכן, חווה, אני מקווה שבסוף המפגש הזה – אני בטוח שאת מבינה את כל הקשיים שנמצאים כאן – לפחות תבואי עם בשורה אחת של מה עושים עכשיו

מאיר כהן:  הדבר השני, אני חושב שאנחנו, אדוני היושב-ראש, ועם חוכמתך הגדולה צריכים להוביל את המאבק של השירות הפסיכולוגי במדינת ישראל

מאיר כהן:  הייתי שר הרווחה והובלנו מאבק של העובדים הסוציאליים, הצלחנו לשפר את שכרם

מאיר כהן:  פחות עובדים סוציאליים עוברים לשירות הפרטי ונשארים בשירות הציבורי, כי בסופו של דבר השירות הציבורי עליו כל המסד החינוכי של מדינת ישראל, על כל מרכיביו

מאיר כהן:  תזכרו, אין לנו בתי ספר פרטיים, ואם יש הם בשוליים

מאיר כהן:  אנחנו נלחמים כדי שלא יהיו בתי ספר פרטיים

מאיר כהן:  אדוני, תודה רבה שוב, על שהובלת לקיים את הישיבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חוה, את רוצה להתייחס? תתני לנו סקירה מה המענה שניתן כרגע, ומה קיים

יוסף טייב:  אחר כך נשמע את האנשים ונראה מה חסר ואיך ניתן לשפר

יוסף טייב:  בבקשה, חוה

שמחה פרידמן: אני רוצה להרחיב את מעגלי הפגיעות שדיברת עליהם

שמחה פרידמן:  אחת השאלות שאנחנו יכולים לשאול את עצמנו הוא מה רואים ילדים היום בישראל כשהם מסתכלים על הפנים של ההורים

שמחה פרידמן:  ומעגלי הפגיעה והפגיעות שאנחנו מתייחסים אליהם הם רחבים ביותר וכוללים את מרבית הילדים במדינת ישראל, כשבראש ובראשונה כמובן, אנחנו מתייחסים לילדים מהעוטף שחוו אימה, שכול ואבל

שמחה פרידמן:  זה ברור שאלה הילדים שנמצאים במצב המדאיג והקשה ביותר

שמחה פרידמן:       אנחנו מברכים על הילדים שחוזרים אלינו, אותם ילדים ששבים אלינו, לא כל הילדים חזרו עדיין, יש עדיין ילדים חטופים שלא חזרו

שמחה פרידמן:  לקבוצה הזאת, שאנחנו נערכים לקבל ולקלוט אותם, יש קרובי משפחה, יש להם חברים, יש להם כיתות שאינם הכיתות האורגניות שאליהם בהכרח הם יחזרו

שמחה פרידמן:  אני רוצה להדגיש שמדובר גם בילדי גן וגם בילדי בית הספר

שמחה פרידמן:       משפחות שכול בישראל, מלחמה בצפון ובדרום, אנחנו מדברים על אירוע לאומי מאוד מאוד קשה במובן הנפשי, ואנחנו בתוך מלחמה

שמחה פרידמן:  פנינו עוד בפני קשיים נפשיים רבים

שמחה פרידמן:  בהקשר הזה, אני תכף אתייחס למערך השירות הפסיכולוגי החינוכי שדיברת עליו, אבל יש עניין אחד שמאוד מאוד חשוב לי לדבר עליו והוא שאנחנו עסוקים גם בטיפול פסיכולוגי בילדים

שמחה פרידמן:  ויש שותפים נוספים מבריאות הנפש ומהרווחה שגם הם שותפים למערך המטפל

שמחה פרידמן:  אנחנו צריכים להסתכל על סיכויי ההחלמה, על ההחלמה הספונטנית מתוך הטראומה

שמחה פרידמן:  זה מאוד חשוב שמהחדר הזה, מהכנסת, תצא האמונה בדבר יכולתם של ילדים שמקבלים את תמיכה הנכונה ושיש מי שרואה אותם

שמחה פרידמן:  שיש מי שתומך בהם באופן משמעותי וקרוב

שמחה פרידמן:  גם יכולת ההחלמה וגם אם ניקח בחשבון את יכולת ההחלמה הספונטנית, עדיין נשאר הרי עם מספר אדיר, ענק, שלא ידענו מעולם בישראל – גם לא בתקופת הקורונה – של ילדים שאנחנו רוצים למנוע את האפשרות שהם יהיו עם פוסט-טראומה

שמחה פרידמן:       המון ילדים חרדים עכשיו, עצם הרעיון של חטיפת ילדים, זה לא היה בז'רגון, זה לא היה בדיבור של ההורים

שמחה פרידמן:  גם הורים שמנסים להסתיר מידע מכוונה טובה, שומרת ומגוננת מילדיהם הרכים יותר, הצעירים יותר, עדיין בתוך מסגרות החינוך השיח הוא שיח פתוח בין ילדים

שמחה פרידמן:  כך שיש כאן במובן הנפשי  מציאות מאוד מאוד מורכבת

שמחה פרידמן:  איפה אנחנו נמצאים מבחינת כוח האדם?      

מאיר כהן: איפה אנחנו נמצאים מבחינת ההתגברות של התופעות? אלכוהול? התמכרויות? פחדים? את יכולה לתת לנו סקירה?     

שמחה פרידמן: יש לנו דאגה גדולה בנוגע לבני הנוער בעיקר

שמחה פרידמן:  אין לנו מספרים, סדר הגודל הוא כל כך גדול שאין פה ערך לאיזשהו ניטור

שמחה פרידמן:  זה לא שצריך לעשות עכשיו סקר מנטר כי זה לא משנה, אנחנו בכל מקרה שואפים לראות את הילדים על בסיס ראייתם על ידי אנשי חינוך, במרכזי יחד שנפתחו בתוך מרכזי קליטה

שמחה פרידמן:  גנים ובתי ספר שנפתחו במלונות, קליטה של ילדים לתוך מסגרות חינוך, אנחנו צריכים שיראו - - -      

מאיר כהן: בסופו של דבר אנחנו נצטרך לנטר, כי אחרת לא נוכל לשנות את המציאות

שמחה פרידמן: אנחנו כבר יודעים

שמחה פרידמן:  אנחנו מספיק מודאגים ממה שאנחנו כבר יודעים

יוסף טייב: חוה, עם זאת, אני כיושב-ראש הוועדה וגם חברי הכנסת, אני אומר את זה בכל ועדה שאנחנו מתכנסים בה

יוסף טייב:  ואני חושה שבוועדה האחרונה, חבר הכנסת מאיר כהן, הביקורת שלך הייתה במקום כלפי אותו גורם מקצועי שהגיע לכאן ללא נתונים

יוסף טייב:  זה שאנחנו מודעים לתופעה ואנחנו מודאגים למחסור – אני מאמין שתגידי את זה בקולך בהמשך – כי המחסור היה קיים עוד לפני המלחמה ובזמן החירום הוא הולך וגדל

יוסף טייב:  ללא נתונים ברורים של מה התופעות, ומהי כתות התלמידים שעומדת בפנינו והמחסור הקיים, יהיה קשה לנו כוועדה לבוא ולהצביע על תופעה

יוסף טייב:  ולהגיד, אוקיי, המחסור הוא כך וכך אנחנו דורשים מהממשלה, ממשרד החינוך, מהאוצר כך וכך

יוסף טייב:  ולכן, השאלה של חבר הכנסת כהן היא במקום, אנחנו חייבים לדעת מה הצלחתם לנטר

יוסף טייב:  יכול להיות שתגידי לי תשמע, יש לנו כך וכך תלמידים והמחסור הוא כך וכך, וזה בסדר גמור

יוסף טייב:  כרגע אני לא שומע מהמשרד נתונים ברורים על היקף התופעה ומה המחסור?      

שמחה פרידמן: אני אגיד על זה שני דברים

שמחה פרידמן:  אחד, קופת חולים מכבי במהלך הקורונה עשתה סקר בקרב ילדים בגילאי 17-14, וראתה שיש עליה של בין 30%-35% בחרדה ובדיכאון

שמחה פרידמן:  כתוצאה מזה היה שינוי בכמות הפסיכולוגים? ואני מדברת לא רק על החינוכיים אלה בכלל

שמחה פרידמן:  היה שינוי כתוצאה מזה בכמות הפסיכולוגים? לא קרה כתוצאה מזה שינוי

שלום בן משה: היא הנותנת, היא הנותנת

מאיר כהן: המדינה של לפני ה-6 באוקטובר לא תהיה המדינה של אחרי, זה התפקיד של כולנו להבין את זה

שמחה פרידמן: זה ברור לכולנו

יוסף טייב: אם אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאם אנחנו נביא נתונים והם יהיו קטסטרופליים, ולא התשנה כלום – בואו נסגור את הוועדה ולא נתכנס

יוסף טייב:  אני יוצא מנקודת הנחה שאם אני מקבל את הנתונים, הוועדה ושאר משרדי הממשלה יפעלו כדי לתקן את המצב

יוסף טייב:  האם זה יהיה קל? לא יהיה קל? נצליח? יכול להיות שכן ויכול להיות שלא, אבל ההשתדלות עומדת לפנינו ואנחנו חייבים לעשות את זה

יוסף טייב:  ולכן, אני לא מקבל את האמירה הזאת שאם יהיו נתונים, המצב לא ישתנה כי אף פעם הוא לא השתנה

יוסף טייב:  קודם כול, כמו שאמר חבר הכנסת כהן, זה שהוא לא השתנה אף פעם, המדינה אחרי ה-7 באוקטובר, אני מקווה, תהיה מדינה אחרת

יוסף טייב:  ואני מקווה מאוד שהאמירות האלה, של בגלל שזה לא השתנה אף פעם אז גם עכשיו זה ישתנה – אותם אני לא מקבל

מאיר כהן: יפה, תודה

שמחה פרידמן: בוא נדבר על יחס צרכים מענים

שמחה פרידמן:  הרי זה מה שמעניין אותנו, גם אם רוצים נתונים רוצים אותם עבור יחס צרכים מענים

שמחה פרידמן:  אני אגיד רק את האמירה השנייה שחשוב לי להגיד בהקשר הזה, ואז נדבר על מצב כוח האדם

שמחה פרידמן:  אנחנו עדיין בתוך מלחמה, אם ניקח לדוגמה את תושבי שדרות, בשלב מסוים היה תאריך בו הם ידעו שהם חוזרים חזרה לבתיהם, כל אחד על פי בחירתו האישית כמובן, והתאריך הזה משתנה מעת לעת

שמחה פרידמן:  יש כאן שאלה לגבי איסוף הנתונים, צריך לבחור את העיתוי המתאים כשאנחנו בתוך מלחמה, אבל נניח לזה ונלך למענה

יוסף טייב: חוה, אני כן רוצה להתמקד בזה

יוסף טייב:  זה שאנחנו לא יכולים להביא איסוף נתונים סופי, ולהגיד בעיר כזאת יש לנו כך וכך, ובמלון כזה יש לנו כך וכך, אבל בסוף יש לנו איסוף נתונים שצריך להיות דינאמי

יוסף טייב:  אנחנו בזמן מלחמה, צבא לא יכול להגיד בוא רגע נחכה ונראה שבועיים, נספור כמה נופלים יש לנו ואז נתכנן את התמרון

יוסף טייב:  אנחנו בתוך התמרון, אנחנו בתוך המלחמה, ולכן, אני מצפה מהמשרד לבוא לוועדה ולהגיד, שאחרי 51 ימים של מלחמה יש לנו נתון כזה וכזה

יוסף טייב:  במקומות המתפנים יש לנו כך וכך ילדים, במפונים עצמם – שהמדינה פינתה – יש לנו כך וכך, במחוז דרום ובמחוז דרום יש לנו כך וכך והחוסר הוא כך וכך

יוסף טייב:  אחרי זה האם הנתון הזה יביא אותנו למצב שאנחנו נגיד שאנחנו צריכים כך וכך פסיכולוגים במחוז דרום

יוסף טייב:  יכול להיות שאני אדע ויכול להיות שלא, כי בסוף חלקם חזרו לצפון, וחלקם חזרו לדרום וחלקם עדיין נמצאים בבתי המלון וחלקם לא

יוסף טייב:  לכן, אני מסכים איתך שהפילוח הזה חייב להיות דינאמי כל הזמן ואין לנו נתונים סופיים

יוסף טייב:  האם למשרד עד כה, אחרי 51 ימי מלחמה, יש נתון גס של התופעה, של כמות התופעה, והמחסור הקיים בשירות הפסיכולוגי?      עם זאת, אני רוצה להגיד לחברי הכנסת, קיבלנו פנייה ממשרד החינוך, לפני שבועיים להעביר חוק בנושא ועדות האפיון ולהאריך באופן אוטומטי את הסיפור של ועדות האפיון כדי שלחרר את הפסיכולוגים

יוסף טייב:  המשרד כן עשה תהליכים, כי הוא מבין שיש מחסור והוא צריך לשחרר פסיכולוגים לשטח

יוסף טייב:  אני מגיע בביקורת בונה, המשרד כן עושה ויזם תהליכים כדי להוסיף פסיכולוגים לשטח

סימון דוידסון: יוסי, זה לא להוסיף, זה לפנות אותם

יוסף טייב: סליחה, לפנות את הפסיכולוגים לשטח

יוסף טייב:  אני כוועדה ללא נתונים דינאמיים – לפחות אחרי 51 ימי לחימה – מה ההיקף, ומה המחסור יהיה קשה לנו להתנהל

יוסף טייב:  אני אומר לך את האמת, חוה

שמחה פרידמן: אני אתייחס לכוח האדם של הפסיכולוגיים

שמחה פרידמן:  המשרד מפעיל באמצעות הרשויות המקומיות שלושת אלפים - - -      

יוסף טייב: לפני שאנחנו ממשיכים, כי השאלה חוזרת על עצמה ואני מרגיש קצת נודניק שאני שואל

יוסף טייב:  בואו נעשה לסיפור הזה סוף פסוק, אחרי 51 ימים יש למשרד נתונים או לא?      

שמחה פרידמן: על סקר התנהגויות סיכון, אין כרגע נתונים

יוסף טייב: אוקיי, תודה

סימון דוידסון: אני יכול משפט, אדוני

סימון דוידסון:  לגבי מה שחבר הכנסת מאיר כהן אמר, הוא העלה את הנושא של הסמים והאלכוהול

סימון דוידסון:  זה אירוע, אנחנו למדנו את זה בקורונה, ואני רוצה לומר שמחר מתקיים דיון מיוחד בנושא הזה, בוועדת סמים ואלכוהול

סימון דוידסון:  לצערי הרב, המדינה לא ערוכה לזה כי הרשות לסמים ואלכוהול שהייתה טובה ופעילה, בעצם ביטלו אותה, הכניסו אותה לתוך המשרד לביטחון לאומי, קיצצו אותה וקיצצו לה כספים

סימון דוידסון:  היא כמעט ולא קיימת היום, ולכן צריך להמציא אותה מחדש עכשיו ולהתחיל לפעול בנושא הזה, כי מה שקורה עכשיו התוצאות שלהם בעתיד יהיו הרבה, הרבה יותר חמורות ויקרות לתיקון או להבראה או לגרום לאותם ילדים לצאת מעולם הסמים והאלכוהול

סימון דוידסון:       עוד דבר חדש שגילנו בבתי המלון של המפונים הימורים

סימון דוידסון:  מרוב השעמום שלהם הם נכנסים גם לנושא ההימורים

סימון דוידסון:  גם בקורונה למדנו את זה, אבל עכשיו זה הולך ומחמיר

שמחה פרידמן: ונוסיף לזה התמכרות למסכים

שמחה פרידמן:  אני אתייחס לנושא כוח האדם

שמחה פרידמן:  הגענו ל-7 באוקטובר עם כ-3,400 פסיכולוגים שעובדים מטעם המשרד ברשויות המקומיות, בכל רחבי הארץ ובכל הרשויות המקומיות

שמחה פרידמן:  בגלל המודל הזה שבו יש פסיכולוגים של עובדי הרשויות המקומיות – כמו שהזכרת את דימונה – זה איפשר לנו ליצור מודל שבו פסיכולוגים מטפלים ומשובצים למרכזי יחד, מסגרות החינוך של משרד החינוך שוקמו עבור מפונים ומתפנים

שמחה פרידמן:  הם נותנים שירות לאנשים ולילדים מפונים ומתפנים

שמחה פרידמן:  מתוך הרשות שבה הם עובדים, אחרת היה צריך לנייד בכל הארץ, תהליך שהוא משימה אחרת

שמחה פרידמן:        שני המקומות שיצרנו בהם ניוד פסיכולוגים, או שיבוץ פסיכולוגים שהם לא מקומיים ולא עובדים ברשות עצמה, הם מלונות ים המלח ואילת, ים המלח ובית הארחה בעין גדי

שמחה פרידמן:  לשם הקצנו בעזרת פסיכולוגים שנאותו לעשות את העבודה הזאת, כי הם לא עובדי משרד החינוך אה עובדי רשויות מקומיות, או אנשים שפרשו או אנשים שאינם כבר במעגל השירות הציבורי

שמחה פרידמן:  אנחנו גייסנו פסיכולוגים נוספים, ואת הפסיכולוגים הקיימים לטובת האוכלוסיות של ילדים ובוגרים מפונים

שלום בן משה: מה הייתה התוספת סביב זה?      

שמחה פרידמן: אני אגיד מה התוספת

שמחה פרידמן:  קודם כול, אחוז הכיסוי ביחס לתקן של משרד החינוך שאיתו הגענו לאירוע הוא 71% כיסוי, מתוך מפתח הכיסוי של משרד החינוך

שמחה פרידמן:  זאת לאור מצב מוכר וידוע של בעיה עם הסכם שכר הפסיכולוגים

מאיר כהן: זה הזוי

מאיר כהן:  זה נורא, זה נורא

סימון דוידסון: אפשר להגיד מה ההסכם

סימון דוידסון:  כמה הם מרווחים? אנשים צריכים לדעת

ירון עמוס לוי: 40 שקל לשעה

שמחה פרידמן:   47

סימון דוידסון: 15 שנות ותק, שכר של 9,500 שקל ברוטו

סימון דוידסון:  תשמע מה המשכורת, מי ירצה לעבוד

סימון דוידסון:  פסיכולוג עם 15 שנות ותק – זה מטורף

דבורה ביטון: אפילו בייבי סיטר מקבלת יותר

דבורה ביטון:  העלנו את זה כבר

יוסף טייב: חוה ברשותך, באיזה היקף משרה עובדים 3,400 הפסיכולוגים שעובדים ברשויות המקומיות?     

שמחה פרידמן: בהיקף משרה חלקי בגלל סיפור השכר

שמחה פרידמן:  על רקע של היקף המשרה החלקי המשרד הקצאה משאבים כדי שתהיה קריאה לפסיכולוגים לעשות עבודה מעבר למשרתם בתקציב של משרד החינוך

שמחה פרידמן:  הם עושים עבודה מעבר למשרתם

שמחה פרידמן:  סלי תגבור שהכנסנו לשירותים הפסיכולוגים החינוכיים וגיוס פסיכולוגים נוספים מתוך מי שלא נמצאים בשירות הציבורי

מאיר כהן: למה אתם לא מפנים לרשת של האוצר, ואתם מסכימים שאני אעבוד חצי משרה בשירות הציבורי ואתם תציעו לי כפרילנסר שכר יותר גבוה כדי להשלים את משרתי

מאיר כהן:  את מבינה את מה שאתם עושים?      

נעמה לזימי: זה עיוות

סימון דוידסון: כי זה פלסטר, מאיר

סימון דוידסון:  זה SOS, הכול פלסטר

מאיר כהן: אני לא בא אלייך בטענות, השר שלך צריך לטפל בזה

שמחה פרידמן: כי משרד החינוך הוא לא המעסיק

מאיר כהן: אני יודע, אני יודע

מאיר כהן:  זה שורש הרע, זה שורש הרע

דבורה ביטון: כמה ימי שביתה - - -      

מאיר כהן: האירוע הדרמטי והטראגי הזה, הוא הזדמנות למשרד החינוך להתחיל

שמחה פרידמן: השר פנה לאוצר

נעמה לזימי: אתה צודק בכל מילה, מאיר

מאיר כהן: מה זה השר פנה לאוצר? גם אני הייתי שר הרווחה וכשאמרו לי לפנות לאוצר, ישבתי הגבתי לאוצר באוזניים כדי שהעובדות הסוציאליות יקבלו הסכם שמכבד אותן

מאיר כהן:  אף אחד לא רוצה לעשות את זה במשמרת שלו אבל פה זה מעבר למשמרת שלי

מאיר כהן:  יש אירוע דרמטי, הילדים יקרסו, אתם תקרסו

מאיר כהן:  אתם לא תצליחו, חברים

דבורה ביטון: ההורים יקרסו

מאיר כהן: אם חסר לך 30%, זה לא שחסר אחד או שתיים, 30% חסרים, איך אתם תצמצמו את הפער הזה? אני אומר לך שאת היית מאוד מאוד זהירה בלשונך כדי שלא יצאו כותרות, אבל מה שחבר הכנסת סימון אמר, ומה שיגידו חבריי, אנחנו נמצאים שם, אנחנו נוסעים למלונות ולבתי הספר

מאיר כהן:  ראש הוועדה מטייל בארץ, תאמינו לי, ומה שההורים אומרים לנו זה הרבה יותר דרמטי ממה שאתם יודעים

מאיר כהן:  ילדים שמטיילים כל הלילה, ילדים ששותים אלכוהול, וזה מיטב הנוער

שמחה פרידמן: לא מדובר על ידיעה ואת זה אני רוצה לעצור

שמחה פרידמן:  יש לנו פסיכולוגים בכל רחבי הארץ כולל במתקני הקליטה עצמם

שמחה פרידמן:  אנחנו רואים היטב ומודאגים ממה שאנחנו רואים

מאיר כהן: חוה, את אמרת שלא ניטרתם את הנתונים

מאיר כהן:  ואמר יושב-ראש הוועדה ובצדק, אחד הדברים שצריכים להתרגל אליהם, וזה המשרד, זה לבוא עם הנתונים

מאיר כהן:  לבוא ולהגיד אין לי את כל הנתונים אבל אני כן מרגישה שיש עלייה דרמטית פה

מאיר כהן:  לתת לנו את הנתונים, אנחנו רוצים לפתור אנחנו לא רוצים לבקר

מאיר כהן:  אין לנו משרד חינוך ספייר

שמחה פרידמן: אני חולקת עליך בעניין הידיעה

שמחה פרידמן:  כשאני הייתי במלון בירושלים של מפונים וישבה שם אימא עם פסיכולוגית שהבת שלה לא יוצאת מהחדר כי היא איימה בהתאבדות

שמחה פרידמן:  והפסיכולוגית שלנו עבדה עם האימא בלובי של בית מלון, אז אי-אפשר להגיד שאנחנו לא רואים, אנחנו נמצאים ורואים

מאיר כהן: לא אמרתי

שלום בן משה: זה לא מה שנאמר

יוסף טייב: חבר הכנסת, אני אגיד משהו אחד, אני אומר את זה לך ולכלל המשתתפים

יוסף טייב:  התופעה הזאת של השכר של הפסיכולוגים, של החוסר בפסיכולוגים הוא לא תחת השר - - -      

ירון עמוס לוי: אין חוסר, אין חוסר

יוסף טייב: שנייה, יש חוסר

יוסף טייב:  יש חוסר

יוסף טייב:  בפניי מונח סיכום הוועדה

ירון עמוס לוי: אני קראתי את דוח הממ"מ

נעמה לזימי: כתוצאה של חלקיות המשרה וכל המודלים הבעייתיים

יוסף טייב: ברור, ברור

ירון עמוס לוי: יש 7,881

ירון עמוס לוי:  יש? קיים?      

יוסף טייב: לא

יוסף טייב:  יש פסיכולוגים במדינה

נעמה לזימי: אם אפשר לא לעשות לי ככה, בבקשה

ירון עמוס לוי: בדיוק

ירון עמוס לוי:  אז צריך לדייק, אין חוסר בפסיכולוגים

יוסף טייב: בשירות הציבורי

נעמה לזימי: יוסי, אם אפשר שהאורחים פה לא יעשו לי ככה כשאנחנו מדברים פה, עם כל הכבוד

נעמה לזימי:  אפשר לדבר בכבוד ולדעת איפה את נמצאת

נעמה לזימי:  תודה

יוסף טייב: התופעה הזאת קיימת

יוסף טייב:  יושב-ראש הוועדה לשעבר, חבר הכנסת מרגי, קיים דיון במאי 2018

יוסף טייב:  והתופעה היא אותה תופעה ולדעתי, היא אפילו יותר חמורה היום

מאיר כהן: נכון, אני הייתי בדיון

יוסף טייב: ולכן, אני אומר שהפנייה לחוה היא לא נכונה, כמו שאמרת, זה נמצא בידיים של השר וזה היה בידיים של השר הקודם וגם של השר שהיה לפני הקודם

יוסף טייב:  התופעה היא קריטית, ולצערי, משרד החינוך לא השכיל  במשך עשרות שנים להבין שהנושא של הפסיכולוגים הוא אקוטי וחייב טיפול מיידי

יוסף טייב:  לכן, אני אומר לך כיושב-ראש הוועדה, כשאני מתלבש על נושא אני מתלבש עליו, אני תקפתי את נושא המיגון ואני תוקף את הנושא הזה של הפסיכולוגים

יוסף טייב:  הנושא הזה לא ירד מסדר-היום של הוועדה

יוסף טייב:  אני קורא גם לאוצר, גם למשרד החינוך ולכלל השחקנים במגרש, תשפרו את מעמדם של הפסיכולוגים, של היועצים החינוכיים

יוסף טייב:  נגענו בנקודות האלה כמה פעמים במשך השנה האחרונה

יוסף טייב:  ההתרשמות הראשונית שלי, חוה, אין לי ביקורת כלפי אנשי המקצוע של המשרד לגבי העבודה הנהדרת שעושים הפסיכולוגים, שלא ישמע אפיל וברמז, אבל הביקורת שלי היא כלפי המשרד

יוסף טייב:  המשרד לא מתעורר, משרד החינוך, משרד האוצר וכלל השחקנים שאמורים לבוא ולתת את המענה כדי לפתור את הנושא הזה, כמו שאמר חבר הכנסת ירון לוי, הפסיכולוגים נמצאים, תשפרו להם את שכרם, תגדילו להם את המשרות ותנו להם להיכנס לתוך מערך השירות הפסיכולוגי הציבורי

יוסף טייב:  אנחנו הולכים לפני קטסטרופה

דבורה ביטון: שהייתה גם לפני

נעמה לזימי: נכון

יוסף טייב: הייתה והולכת וגדלה

יוסף טייב:  אחרי ה-7 באוקטובר, מה שאותם ילדים חוו, הילדים החטופים שחוזרים, הם צריכים מענה פסיכולוגי 24/7

יוסף טייב:  וכמו שאמר, חלקם ייכנסו לתוך המערך והזמן יעשה את שלו והם ירפאו אבל חלקם לא

יוסף טייב:  ולעצרי המספרים גדולים מאוד, ואם אנחנו לא נתעורר עכשיו אנחנו על סף התהום

יוסף טייב:  את רוצה להגיד עוד משהו, חוה?      

שמחה פרידמן: לא, תודה רבה

יוסף טייב: כן, גברתי

שלומציון כהן: אני מנהלת בית ספר יסודי אלונים שער הנגב

שלומציון כהן:  את בית הספר שלי מזינים קיבוצי נחל עוז, כפר עזה, מפלסים, מושב יכיני, דורות, רוחמה, ילדים משרדות וילדים משדות נגב

שלומציון כהן:  אני אתחיל מזה שהיה לי מספיק חשוב ברגע שהבנתי במה מדובר לעשות את הדרך בגשם הזה מהרצליה לכאן

שלומציון כהן:  אני מפונה, אני גרה במלון דן אכדיה בהרצליה, זה לא פשוט

יוסף טייב: חשוב להגיד שהשתתפת בוועדות אחרות וטרחת להגיע

שלום בן משה: בוועדת הפנים

יוסף טייב: אנחנו מודים לך על זה

שלומציון כהן: אני מודה לכם, שהזמנתם אותי זאת הזדמנות

שלומציון כהן:  אני לא מדברת בשמי אלא בשם כל מנהלי בתי הספר בארץ ובטח ובטח בשם מנהלי בתי הספר בעוטף

שלומציון כהן:  חשוב לי לומר, שהדברים שאני אגיד אולי יישמעו נחרצים אבל אני לא מעבירה ביקורת על אף אחד

שלומציון כהן:  אני חושבת שהגיע הזמן לחשוב אחרת ואת מה שאני אגיד לכם עכשיו כבר אמרתי בוועדות שונות ובהזדמנויות שונות של משרד החינוך

שלומציון כהן:  וכמנהלת אמרתי את זה גם כמורה, כסגנית, הייתי באו"ם בג'נבה, בוועדה שעסקה בשטחים כבושים שבה היו הרבה אנשים שהם לא משלנו, וגם לא לטובתנו

שלומציון כהן:  זה היה ממש מזמן ושום דבר לא השתנה

שלומציון כהן:  אני רוצה להגיד שהבוקר הזה יש בי שמחה שמהולה בעצב, כי חמשת התלמידים החטופים שלי חזרו אתמול

שלומציון כהן:  הם חזרו כדי לגלות שאביגיל תגלה שההורים שלה נרצחו, גולדשטיין יגלו שהאבא והאחות הגדולה נרצחו, כבר גילו

שלומציון כהן:  ואלה אלקיים תגלה שאבא שלה נרצח וגם בת הזוג שלו והבן שלה

שלומציון כהן:  זאת אומרת שכל שמחה מהולה בעצב מאוד מאוד גדול

שלומציון כהן:  וכמובן בראייה קדימה נקווה שנצליח להקים מחדש את היישובים שלנו וגם את הבית

שלומציון כהן:       חוסן בונים בימים של שקט, לא בונים חוסן בטיפול נמרץ

שלומציון כהן:  אנחנו עכשיו מטפלים ובשביל זה נפגשנו היום, כדי לעזור לנו עכשיו

שלומציון כהן:  אבל חוסן הוא מקצוע ליבה, וצריך להתייחס אליו בבתי הספר כמקצוע ליבה

שלומציון כהן:  הדברים שאני אגיד עכשיו הם מהמחשבות שלי, לא כתבתי משהו מסודר, אבל חשוב לי לבקש שהדברים האלה יהיו לפחות לוועדה הזאת ולאלה שיבואו אחריה

שלומציון כהן:  אני סטודנטית למשפטים שנה שלישית, קראתי המון המון פרוטוקולים של ועדות

שלומציון כהן:  הדבר הזה צריך להוביל לחוק, שאומר אף אחד לא קובע כמה מתאים לשים פסיכולוגים בבתי הספר, יש חוק שקובע והחוק הזה הוא פועל יוצא של הרבה הרבה פגישות כאלה שגילו מה צריך

שלומציון כהן:       כשאני אומרת שחוסן בונים בימים של שקט, לנו אין שקט, מדינת ישראל היא לא  שוויץ

שלומציון כהן:  אנחנו צריכים להבים שכל הארץ הזאת היא מעגל פגיעות אחד גדול

שלומציון כהן:  אנחנו בעוטף כבר משנת 2000 או לפני, מאז שחטפנו את הקסאם הראשון וככל שעבר הזמן אנחנו נכנסנו למוד של מתמודדים

שלומציון כהן:  אבל ככל שעברו השנים התחילו לשרוף לנו את השדות, והגיעו עפיפונים ובלונים

שלומציון כהן:  בבית הספר שלי בכל פעם שעפה קבוצת בלונים כי חגגו למישהו יום הולדת, אם זה קורה בהפסקה, אתם תראו קבוצה גדולה, ענקית של ילדים, 500 או 1,000  ילדים בבית הספר עומדים ומסתכלים לשמיים, ומחכים לראות האם הבלונים האלה הם בלונים או משהו שעומד להתפוצץ עליהם

שלומציון כהן:  כל טריקת דלת, כל משאית שקופצת, כל מהמורה היא מבחינתנו רעש מאיים אופציונלי

שלומציון כהן:  ה-7 באוקטובר לא הפתיע אותנו כל כך, אמרתי את זה גם בוועדה הקודמת

שלומציון כהן:  כמו משפחת פוגל, זה לא משהו שלא קרה כבר, רצח בתוך הבית כבר היה והם לא היחידים

שלומציון כהן:  כלומר, אנחנו מבינים עם מי יש לנו עסק, ואנחנו כבית ספר כל הזמן עובדים על החוסן

שלומציון כהן:       מה אנחנו עושים כתוצאה ממחסור בפסיכולוגים? אנחנו עובדים הרבה על הכשרת המורים

שלומציון כהן:  המורים שלנו הם אנשים מדהימים, עם המון חן ואהבה לילדים

שלומציון כהן:  הם נותנים להם מעל ומעבר

שלומציון כהן:  תגידי נכון

דבורה ביטון: נכון

דבורה ביטון:  תכף אני אתן את העדות שלי כאימא מהעוטף וכסבתא

שלומציון כהן: אבל זה לא מספיק

שלומציון כהן:  אני אגיד מה אני חושבת שאני צריכה, בסדר? קודם כול, בית ספר שהוא כמו שלי שמונה היום 500 ילדים

שלומציון כהן:  אני התחלתי עם 1,000 ילדים – 970 ילדים – אבל צמח בית ספר לידי שקצת הקל על בית הספר שלי

שלומציון כהן:  היום יש לי 500 ילדים ואני מקבלת שעות מהעוטף, שאומרות 4 קבוצות בשנה, מאז צוק איתן אני מקבלת ארבע קבוצות בשנה, כל קבוצה בת 6-8 ילדים

שלומציון כהן:  בתוך בית ספר של 500 ילדים – לא מכסה הרבה

מאיר כהן: תספרי מה הם עושים, בבקשה

שלומציון כהן: בדרך כלל העבודה היא עבודה רגשית, שתי פסיכולוגיות שמובילות כל קבוצה

שלומציון כהן:  אנחנו מקבלים את השעות האלה

משה סולומון: באופן כיתתי? פרטני? איך זה מתבצע?      

שלומציון כהן: קבוצתי, זה לא מענה פרטני

שלומציון כהן:  המענה הפרטני הוא דרך 30 השעות של חוסן, ולא דרך בית הספר וזה כלום – 30 שעות זה כלום

שמחה פרידמן: יש לו את היתרון שהוא נכנס לתוך בית הספר

משה סולומון: לכאורה זה יוצא לכל כיתה

שלומציון כהן: היתרון הוא שהם נכנסים לתוך בית הספר

שמחה פרידמן: זה לא מטריח את ההורים

שמחה פרידמן:  כבר 9 שנים עד ה-7 באוקטובר

שלומציון כהן: נכון, אין ספק

שלומציון כהן:  אבל כשאני בודקת מתוך 500, ואני עושה 4 כפול 8, בסופו של דבר אני מגיעה לאחוזים מאוד נמוכים מסך כל הילדים שצריכים את העזרה

שמחה פרידמן: עד ה-6 באוקטובר

שלומציון כהן: אני רוצה להגיד משהו על ההחלמה הספונטנית

שלומציון כהן:  גם היא חשובה, אדם צריך לעשות את העיבודים שלו והיא חשובה

שלומציון כהן:  עם זאת, היא לא מספיקה הילדים שלנו כל הזמן צריכים הכוונה

שלומציון כהן:  הם צריכים הכוונה דרך החשיבה שלהם, כי החשיבה שלהם כילדים היא נורא קטסטרופלית והם משלימים לעצמם את המידע, את הבן לבין במקומות שבהם ההורים לא מדברים איתם, כי גם עם ההורים צריך לעשות עבודה

שלומציון כהן:  אנחנו הכרחנו הורים לדבר עם הילדים שלהם, שלחתי לך תמונה, כדי שתראו איך אנחנו משכנעים אנשים

שלומציון כהן:  אנחנו אומרים להם, בואו ותשמעו מה הילדים שלכם אמרו לנו

שלומציון כהן:  הם אמרו לנו שאפו תינוק, הם אמרו לנו שהכניסו תינוק לתוך התנור

מאיר כהן: הילדים אומרים

שלומציון כהן: הילדים אומרים לנו

שלומציון כהן:  שהם שמעו שהכניסו תינוק לתוך תנור דולק – וזה נכון

שלומציון כהן:  שמענו שאנסו, מה נותנים לחטופים לאכול? כלומר הילדים מעלים דברים שאנחנו חייבים להתייחס לזה וזה לא רק עכשיו אנחנו נמצאים שנים בתוך הסרט הזה

שלומציון כהן:       חשוב לי לומר, שאני מודה על העזרה שקיבלנו, יש פסיכולוגים נהדרים שקיבלנו

שלומציון כהן:  עם זאת, כמי  שנמצאת בתוך המערך של הרצליה, לצערי הרב, פסיכולוגים שפגשו את הילדים שלנו, שנשלחו אלינו מתוך המערך ועם המון רצון טוב, הגיעו אלינו ישבו עם הילדים שלוש שעות, גם יועצות בית הספר, ואמרו, זה גדול עלינו, אנחנו לא יכולים להכיל את מה שהילדים האלה צריכים

שלומציון כהן:  והם פשוט עזבו אותנו, ונאצלנו לבקש חדשים וגם החדשים לא נשארו, אנשים לא נשארים

שלומציון כהן:  צריך אנשים עם הרבה מאוד ידע כדי לעשות את זה

שלומציון כהן:       אנחנו לא יכולים לקבל את ההכשרה הרגילה של הפסיכולוגים, צריכה להיות כאן הכשרה מיוחדת

שלומציון כהן:  צריכים להיות פה אנשים שעובדים עם החירום של שניידר, של אנשים שעובדים עם פגועי נפש, שעובדים עם הלומי קרב, שעובדים עם נאנסות

שלומציון כהן:  אני צריכה פסיכולוגים ברמה הגבוהה ביותר, שיש להם את היכולת ואת החוסן להכיל את הדברים שהילדים מספרים וגם ת הידע בשגרה, לאו דווקא בגלל הקטסטרופה הזאת

שלומציון כהן:  דרך אגב, כל המערך הפסיכולוגי בישראל צריך להיערך למצב החדש הזה, אין לו שם עדיין

שלומציון כהן:  אני לא יכולה לקרוא לו קטסטרופה, אני לא יכולה לקרוא לו חירום, אני מחפשת את המילה שיש לה איזשהו מטען רגשי שיכול לבטא בקטן את מה שכולנו מרגישים, את הדברים הנורא קשים שחוו האנשים בשטח

שלומציון כהן:   את מה שכולנו מרגישים, את מה שחוו האנשים בשטח, את הדברים הנורא נורא קשים

שלומציון כהן:       אורך הטיפול, 30 שעות לא מספיקות

שלומציון כהן:  עשרה מפגשים בבית הספר כשפוגשים אותם לא מספיקים

שלומציון כהן:  האנשים שמגיעים לעשות לנו את הטיפול נמרץ מגיעים לפרקי זמן קצרים

מאיר כהן: לכמה זמן?      

שלומציון כהן: כלום, הם מגיעים לשלושה מפגשים והולכים

דבורה ביטון: שלוש או ארבע פעמים

אורית כהן שטילר: זה מרכזי החוסן, זאת ההפרטה שמשרד האוצר מנסה לקדם

אורית כהן שטילר:  העסקה כפרילנסר

דבורה ביטון: ההחלטה עושה נזק

שלומציון כהן: צריכה להיות אמירה שזה צו 8, זה הפרו-בונו של פסיכולוגים ברחבי מדינת ישראל

שלומציון כהן:  הם צריכים להגיע ברגע מסוים כשהם יודעים שמדינת ישראל נמצאת בחירום, לבוא ולהגיד אנחנו מחוייבים לדבר הזה כי כל השנה אנחנו מקבלים הטבות כלשהן, שאומרות שבשעת חירום אנחנו נקראים לדגל

שלומציון כהן:  צריכה להיות אמירה כזאת כי מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה אנשים חופשיים

שלומציון כהן:  כמו שהיא לא מרשה לצורך העניין, לבעלי לשבת בבית בזמן שיש מלחמה

שלומציון כהן:  אם היא לא מאפשרת דבר כזה אז גם הפסיכולוג לא יישב במשרדו

שלומציון כהן:  המורים שלי בצו 8, המורים שלי עובדים כולם בכל רחבי הארץ, ממשמר הארץ ועד אילת – זה הצו 8 שלנו

שלומציון כהן:  כולנו בסופו של דבר, גם אם אנחנו שכירים, אנחנו מקבלים רישיון, וכחלק מהרישיון הזה צריכה להיות איזושהי אמירה שבשעת חירום אתה נקרא לדגל

מאיר כהן: אני חייב להגיד, שהייתי בחוות רונית

מאיר כהן:  הם הלכו ליום חווייתי ברשפון, מצאתי שם מטפלים שכבר חודש לא מקבלים שקל

מאיר כהן:  פסיכולוגים, מטפלים, פרה-רפואיים – שקל הם לא מקבלים

מאיר כהן:  אגב, אף אחד לא קרא להם לצו 8 הם שמעו ובאו

מאיר כהן:  וכשאני שואל אותם, אחד מהם אומר לי שהחודש לא יהיה לו כסף לשלם משכנתה, כי אני עושה את זה בהתנדבות

מאיר כהן:  ואנחנו מנסים איכשהו לארגן את שכרם

מאיר כהן:  סליחה

שלומציון כהן: הכול בסדר

משה סולומון: במה הוא עוסק? הוא עזב את העבודה שלו בשביל זה?      

מאיר כהן: כן, בטח

מאיר כהן:  העם הזה הוכיח את עצמו, וזה מדהים, איזה עם יש לנו

שלומציון כהן: אני מסכימה

שלומציון כהן:  אני אומרת שאם יש בתוך כל השחור האלה סדקים זה זה, ודרכם נכנס האור

שלומציון כהן:   התלמידים שלנו במצב לא טוב, יש המון שוטטות, שעות השינה הן לא שעות

שלומציון כהן:  פתיחת שעת היום היא לאחר ארוחת הבוקר של המלון, לומדים מ-09:00 עד 13:00, זה לא סדר יום באמת

שלומציון כהן:  הם חוזים להורים שלהם בשעה מאוד מוקדמת וההורים אפילו לא מספיקים לעשות איזשהו עיבוד עם עצמם לכל מה שקרה, ומה שהם חוו

שלומציון כהן:  ואז הם עושים את זה כשהילדים נמצאים לידם, והעבודה שלנו הופכת להיות הרבה יותר מורכבת

שלומציון כהן:       אין גבולות, אין מבוגר אחראי, כל המבוגרים האחראים התיילדו

שלומציון כהן:  הם בעצמם צריכים עזרה, הם לא במצב טוב בכלל

שלומציון כהן:  אין להם את הכוחות, הם מבקשים ממני עזרה, הם מתחננים אליי שאני אשמור להם על בית הספר ועל הבית

שלומציון כהן:  אין מרחב אישי, אין את המבוגר האחראי שאומר רגע, זה מותר וזה אסור

שלומציון כהן:  הקרבה של הילדים היא גדולה מדיי

שלומציון כהן:  וכל נושא המיניות, אומנם דיברנו על סמים ואלכוהול, צריך להכניס גם את המיניות

שלומציון כהן:  אנחנו צריכים להגן על הילדים, בנים ובנות, זה לא משנה

סימון דוידסון: את מדברת על מוגנות?      

שלומציון כהן: כן, כל נושא המוגות פרוץ

שלום בן משה: נכון מאוד

שלומציון כהן: אין דין ואין דיין

שלומציון כהן:  הם לא בחדר והם כל הזמן מסתובבים

שלומציון כהן:  איפה הם מסתובבים? לא בבית הילדים, אם הינו רגילים לסדר יום הם היו הולכים אחר הצוהריים לבית הילדים או לאיזושהי פעולה, עכשיו אין, והם מסתובבים במלון

שלומציון כהן:  אני מודה, כאימא, שרוב הזמן אין לי מושג איפה הבנות שלי

שלומציון כהן:  אני דואגת מידי פעם להסתכל עליהן בגוגל family, אבל עדיין זה חסר

שלומציון כהן:   נשירה מבית הספר, אתם יודעים כמה ילדים כביכול אנחנו חושבים שהולכים לבית הספר והם לא

שלומציון כהן:  גם בבית הספר היסודי וגם בבית הספר התיכון

שלומציון כהן:  יש לי הורים שאומרים לי, רשמת את הילדים שלנו לבית הספר, למשל מי שנשאר בשדות נגב, רשמנו אותם לבית ספר מבועים כי בית הספר שלנו סגור

שלומציון כהן:  ההורים אומרים, הילדים שלנו מסרבים ללכת, וזה בית ספר יסודי בכיתה א'

שלומציון כהן:  הילדים מרבים ללכת למקום שהם לא מרגישים בו בית או למשהו זמני

שלומציון כהן:   זה מאוד לא פשוט לנו

שלומציון כהן:       הצוותים, מי מציל את המציל? בסוף הצוותים שלנו הם אלו שצריך לתת להם את הכי הרבה בוסט

שלומציון כהן:  הם פוגשים את הילדים לא רק לשעה של טיפול, הם פוגשים את הילדים לפעמים יותר מאשר ההורים שלהם, והם צריכים אותם לאורך זמן

שלומציון כהן:  הם צריכים מטפלים לאורך זמן ואת העזרה לאורך זמן

שלומציון כהן:  זה צריך להיות חלק מהשגרה שלי

שלומציון כהן:  כשאני נפגשת עם הצוות שלי, אני עושה אחת לשבועיים איזשהו מפגש פדגוגי, עכשיו אני אעשה אחת לחודש ושם יהיה מקום רגשי קבוצתי, ובמהלך השנה את המקומות שבהם אנשים מחויבים כחלק מהתפקיד שלהם לעשות איזשהו סשן שנותן להם את הכלים של איך לעבוד עם הצוותים

שלומציון כהן:  אני יכולה לתת לך מאתמול בלילה, לקראת החזרה של הילדים, שללחנו לכל הצוותים, בואו תעשו שיח עם הילדים, בואו תראו איזה משפטים אתם אומרים להם כתגובה לדברים שייתכן שיעלו

שלומציון כהן:  אנחנו ממש יורדים לרזולוציות

שלומציון כהן:       אני לא חושבת שאני צריכה את מכון חרוב ואת מולי להד ואת כולם – אני לא צריכה אף אחד

שלומציון כהן:  אני צריכה שזה יהיה בבית שלי, שהתורה הזאת תהיה בבית שלי

שלומציון כהן:  והיא צריכה להיות מדוברת וכחלק מהאג'נדה של כל מי שבא לעבוד בעוטף

שלומציון כהן:  אני בטוחה שתהיה לנו תקומה

יוסף טייב: חוה, אני רוצה לשאול אותך האם הייתה תכנית שהמשרד חשב עליה, הגיש לאוצר? עשיתם עבודת מטה? יש משהו שקורה סביב הנושא של הפסיכולוגים, או שאנחנו אומרים הבעיה הייתה והבעיה תהיה?      

שמחה פרידמן: הסכם השכר של הפסיכולוגים הוא הסכם לכל הפסיכולוגים, הוא לא הסכם לפסיכולוגים חינוכיים שעובדים עם מערכת החינוך והפעילות

שמחה פרידמן:  הוא הסכם של כל ששת ענפי הפסיכולוגיה מתוקף החוק

שמחה פרידמן:  כך שלגבי הסיפור של העבודה באוצר ניתן לשאול פה את נציגת האוצר

שמחה פרידמן:  השר פנה לאוצר – אמרתי את הזה קודם – בנוגע לצורך לזרז את ההסכם ולסגור אותו כי הוא פתוח הרבה מאוד שנים

שמחה פרידמן:  הפעולות המהירות ביותר שיכולנו לעשות הם להביא לכך שיגיעו פסיכולוגים

שמחה פרידמן:  עברנו בתוך שלושה שבועות מעזרה ראשונה נפשית – אני מתייחסת לחלק אחד ממה שנאמר – לרצף של שמונה שבועות

שמחה פרידמן:  כלומר כל פסיכולוג שאנחנו מגייסים נכנס למינימום שמונה שבועות, חשוב לי להגיד שזאת עבודה גם טיפולית וגם מערכתית

שלומציון כהן: חשוב לי להגיד שכדי ליצור אמון לוקח זמן, שמונה שבועות זה שמונה מפגשים כי זה פעם בשבוע, לקבוצות של ילדים

שלומציון כהן:  למשל במרכז בהרצליה יש 90 ילדים ויש לנו שתי פסיכולוגיות, שתיהן מקסימות ובאות עם הרבה רצון טוב, אבל הן פינו יום מהשבוע שלהן

שמחה פרידמן: כן

שמחה פרידמן:  זה מערך - - -      

סימון דוידסון: כשאת אומרת השר פנה לאוצר

שלומציון כהן: ואז הן לא מצליחות לפגוש את כל הילדים בשמונה שבועות

שלומציון כהן:  עד שיסתיימו שמונה שבועות הן אולי יפגשו את כל הילדים, אבל יפגשו עם כל ילד לשעה

סימון דוידסון: יוסי, יש פה נציג מהאוצר?      

יוסף טייב: כן, כן, תכף

משה סולומון: חוה, לא הבנתי איפה זה עומד? לא הבנתי מה הייתה פנייה ומה התשובה כרגע?      

שמחה פרידמן: אני לא יודעת להגיד לך איפה עומד הסכם השכר של הפסיכולוגים

דבורה ביטון: בתוכניות

משה סולומון: זה משהו שהוא טרום ה-7 באוקטובר? או משהו חדש?      

יוסף טייב: כן, כן, כן

יוסף טייב:  זאת תופעה רבת שנים

משה סולומון: את זה אנחנו יודעים, אבל את מה שהיא מעלה כאן כרגע, האם נעשתה פנייה מחודשת בעקבות הדבר הזה בעקבות המצב?      

מאי שמואל: אני מאגף שכר והסכמי עבודה משרד האוצר

מאי שמואל:  חייב לחדד את זה, יש כאן כמה דברים מעורבים

מאי שמואל:  התייחסות קטנה ואחר כך אני אתן את ההתייחסות המלאה שלי על הסכם השכר של הפסיכולוגים

מאי שמואל:  כשחוה אומרת שהשר פנה אילנו, הוא פנה אלינו אחרי ה-7 באוקטובר, וזה היה בשביל לתת מענה נקודתי לפסיכולוגים החינוכיים ובין היתר לזרז את הסכם השכר

מאיר כהן: הרבה שנים נתנו – ואני הפעלתי את זה – חוזים אישיים למורים למתמטיקה, לאנגלית, לפיזיקה

מאיר כהן:  אני לא שואל אותך, אני שואל את המשרד

מאיר כהן:  האם עכשיו הבנתם בשעת החירום הזאת, בהחלטה פנימית שאתם נותנים חוזה אישי לכל הפסיכולוגים שעובדים בעוטף ובצפון

מאיר כהן:  לפחות צריך להתחיל עם המקומות שהם אקוטיים, כדי שישלימו את שכרם? זה דבר שלא צריך לזעזע את האוצר עכשיו, אנחנו נמשיך לריב עם האוצר

מאיר כהן:  אבל לתת להם חוזים אישיים עכשיו, המנהלת הזאת צריכה שיהיו לה שלושה כאלה עם חוזה אישי שיודעים להטמיע את שפת הטיפול בתוך בית הספר

מאיר כהן:  היא אמרה שזאת שפה

מאיר כהן:  האם אתם הולכים לכיוון הזה עכשיו?      

שמחה פרידמן: 3,400 הפסיכולוגים שאנחנו מתקצבים ב-68% מכל תקן, מאז ומתמיד, הם עובדי הרשויות המקומיות

שמחה פרידמן:  אנחנו לא יכולים לתת להם חוזים אישיים, אין אפשרות כזאת

צגה מלקו: החוזה שלהם הוא מול הרשות המקומית

שלום בן משה: אני אתייחס לזה

מאיר כהן: יש פה ראש עיר

מאיר כהן:  חבר'ה, ידענו לעשות את זה

יוסף טייב: בבקשה, ראש העיר

יוסף טייב:  אתה מגבר או מיכל?      

שלום בן משה: מי שתחליט אתה

יוסף טייב: לא

יוסף טייב:  בבקשה, אתה פה

יוסף טייב:  אם מצטרף השלמות נעלה את מיכל מינקס היא נמצאת איתנו בזום

שלום בן משה: אני ראש העיר של ראש העין ואני יושב-ראש ועדת החינוך של השלטון המקומי

שלום בן משה:  יש לי 25 אלף תלמידים מגיל גן ילדים ועד תיכון, 34 מבתי ספר

שלום בן משה:  התיאור שתיארה מנהלת בית הספר, שמעתי אותה גם במשרד לביטחון פנים לפני שבועיים, הוא תיאור דרמטי, עצום ורב

דבורה ביטון: הוא מתאפיין בדרום

שלום בן משה: לכן, צריך לעשות הפרדה בין כל הילדים למיניהם שנמצאים עכשיו בעוטף וצריכים טיפול מיוחד, אינטנסיבי ועמוק

שלום בן משה:  אבל הילדים האחרים, המורות, הגננות וההורים נחשפים לזוועות האלה וזה משפיע עליהם

שלום בן משה:  יש מורות בבתי הספר שלא מגיעות בגלל זה, יש מנהלות שלא מגיעות בגלל זה וצריך לשכנע אותן להגיע כי קשה להן

שלום בן משה:  ההורים איבדו את הסמכות, ההורים בעצמם צריכים טיפול

שלום בן משה:  יש לנו פה מקרה דרמטי ביותר

שלום בן משה:  ולכן, צריך לעשות טיפול מיוחד במינו

שלום בן משה:       לגבי הפסיכולוגים, ברבות הימים, כתוצאה מכך שגם משרד הבריאות וגם משרד החינוך, הורידו מעצמם על ידי כך שהעבירו את הטיפול לרשויות המקומיות

שלום בן משה:  הרשויות המקומיות נאצלו לקחת את זה, הם העובדים שלהם

שלום בן משה:  הרשות לא יכולה להחליט שהיא תיקח פסיכולוג ותפעיל אותו במשרה מלאה

שלום בן משה:  השאלה של המשרה מושפעת גם מההנחיות של משרד החינוך, וזה המון כסף

שלום בן משה:       התחרות שקיימת במקצועות הפרה-רפואיים מול הסקטורים הפרטיים היא קשה ביותר, ככה התמוטטו כל המערכות שהיו

שלום בן משה:  ולכן אתה מוצא פסיכולוגים בחצי משרה או ברבע משרה, כי כדי להשלים את המשרה שלו הוא הולך לעבוד בעבודה פרטית ששם הוא מקבל יותר שכר

שלום בן משה:  מרפא בעיסוק וכולי, כל אלה שמגיעים מהמקצועות שהם מטפלים בכל הילדים האלה נמצאים בשבר גדול, וזה נמשך הרבה זמן

שלום בן משה:  כמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, אמרת נכון, זה נמשך הרבה מאוד שנים

שלום בן משה:  לכן, צריך לטפל בזה עכשיו כמו במלחמה – אנחנו נמצאים במלחמה

שלום בן משה:  לא רק בטנקים של גולני – אנחנו במלחמה, וכך צריך להבין את זה

משה סולומון: מה הטיפול שאתה מציע? להעלות את זה ל-100%, זה הטיפול בעיניך?      

ירון עמוס לוי: עוד מעט נעבור לשלב ההצעות

יוסף טייב: אבל אף אחד לא יבוא לעבוד ב-100%, שהשכר השעתי הוא 40 שקל לשעה

משה סולומון: נכון, אני מבין

משה סולומון:  לכן, אני שואל אותו מה הוא מציע

שלום בן משה: צריך להעלות את השכר

שלום בן משה:  דבר שני, להעלות את מספר השעות שנותנים למטפלים

שלום בן משה:  אמר חברי שהיה מנהל בית ספר 30 ומשהו שנים, לי יש הרבה מאוד בתי ספר, כולל בית ספר לחינוך מיוחד, כולל על הרצף האוטיסטי

שלום בן משה:  כולם מושפעים מהתופעה הזאת

שלום בן משה:  אנחנו במציאות שונה לחלוטין מאז ה-7 באוקטובר

שלום בן משה:  הכול שונה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  חברת הכנסת דבי ביטון, בבקשה

דבורה ביטון: תודה, כבוד היושב-ראש, תודה לשר הרווחה לשעבר חברת הכנסת מאיר כהן, על דיון מאוד חשוב

דבורה ביטון:  כבוד היושב-ראש, אני שומעת מה שנאמר כאן והתחושה שלי הוא שעולם כמנהגו נוהג

דבורה ביטון:  ה-7 באוקטובר היה ושכחו 20 שנים שבדרום רוב הילדים גם ככה נמצאים במשבר נפשי קשה

דבורה ביטון:  אני אומר לכבוד היושב-ראש, שהיום מונחת – לא היום, היא כבר מונחת עוד מהמושב הקודם – הצעת חוק להצמיד פסיכולוגים בבתי הספר

דבורה ביטון:  הייתה לי מחלוקת עם שר החינוך שטען שאין לו כוח אדם ואין לו תקציבים וזה היה עוד לפני ה-7 באוקטובר

דבורה ביטון:  כבר אז זהינו את הבעייתיות שיש לאותם ילדים

דבורה ביטון:  בעייתיות מאוד קשה, של חרדות ושל בכי, של ילדים שלא ישנים בלילה

דבורה ביטון:  גם אם עולה כאן סוגיית הבריאות הפיזית שהילדים יסגלו לעצמם, לפחות בעוטף ישראל, שדרות צריך להתייחס למקומות האלה בצורה קצת שונה, מסיבה הפשוטה שכל צבע אדום מחזיר אותם לנקודת הפתיחה, אנחנו כמעט ולא מצליחים להביא אותם למצב של ביטחון רגשי, בטח ובטח עם סיטואציית המחבלים

דבורה ביטון:       וכבוד היושב-ראש, יודע שאני מבין המפונים, ואני אימא וסבתא, ואתמול למשל כשחזרו הילדים החטופים שעות של בכי של הנכדה שלי

דבורה ביטון:  ואני אומרת לך שזה לא בכי של התרגשות, זה בכי של פחד, של פורקן

דבורה ביטון:  שמחתי שהיא בכתה זה חשוב, אבל ברור לי שהטיפולים כאן יצטרכו להיות מעבר

דבורה ביטון:  כי כשהנכדה שלי אומרת אני לא הולכת לכפר עזה יש שם מחבלים – היום יש שם מחבלים מבחינתה – כל הטיפולים הרגשיים כרגע עוד לא הגיעו לסף שאפשר להחזיר לה טיפה את הביטחון

דבורה ביטון:       יש תחושה שלא יוצאים מהקופסה, או שמתחילים לשלם כסף לפסיכולוגים כי השכר שלהם הוא ביזיון

דבורה ביטון:  כבודו, בטח יודע שמי שעושה בייביסיטר מרוויחה יותר לשעה, בואו נדבר על זה

דבורה ביטון:  אי-אפשר שאדם אקדמי עם השכלה, לרוב הוא גם עם תואר, איך יכול להיות שנותנים לו דמי כיס ועוד מצפים מהם, למה שהם יבואו למגזר הציבורי? הם צודקים, בסוף הם צריכים לשלם משכנתה

דבורה ביטון:  דיברתי עם לא מעט ויש להם התחייבויות

דבורה ביטון:  תאספו את הדבר הזה ותתחילו לשלם על מנת שיהיה להם רצון

דבורה ביטון:       דבר נוסף שחסר לי, זאת ההתייחסות, להערכתי במציאות של היום, צריך להיות גם מיפוי בנושא של שעות, כלומר אם אנחנו לוקחים את המרכז, הדרום והצפון הטיפול צריך להיות שונה, כי היום כל מדינת ישראל עברה את כל הטראומה של ה-7 באוקטובר, ואל תשכחו שלתושבי הדרום יש כבר עבר של 20 שנים

דבורה ביטון:  לכן, צריך לעשות מיפוי מבחינת שעות, ניוד של פסיכולוגים

דבורה ביטון:  מה שאנחנו לא נשלם היום בעוד מספר שנים נשלם כפל כפליים, עם אנשים חולים ועם אנשים ממוטטים נפשית

דבורה ביטון:  צריך לא רק להתייחס לילדים, אלא להתייחס גם אלינו ההורים

דבורה ביטון:  אני אשתף שאני הלכתי לבקש עזרה, אתה יודע למה? כי אני לא רוצה להתקרב לשדרות, אני לא מעזה להתקרב לשדרות

דבורה ביטון:  מה זה אומר? שאני לא מסוגלת אפילו לשכנע את הנכדה שלי, איזה יופי את יכולה לבוא אליי לשדרות

דבורה ביטון:       בואו, ההורים שהיו סגורים בבתים וחוו מחבלים, מה אתם מצפים מהם? שהם יכולים לחזק את הילדים שלהם? הגיע הזמן לבנות את הפירמידה הטיפולית בצורה חכמה, נכונה, בכדי שבסוף אנחנו נציל את הנפשות האלה

דבורה ביטון:  וכל מה שהאוצר – ואני אומרת לאוצר – כל מה שתחסכו עכשיו אתם תשלמו פי 20 בעוד כמה שנים, ואנחנו לא רוצים דור הלום קרב, שלא ילך לצבא ושלא ישרוד את הלימודים

דבורה ביטון:  אנחנו רוצים את כל הילדים שלנו כמו שמגיע לנו, שילכו לצבא ויהיו אקדמאים

דבורה ביטון:  ועם המציאות הזאת, אני אומרת לכם, שמרבית הילדים לא יוכלו לעמוד בזה מבחינה רגשית

דבורה ביטון: כבוד היושב-ראש, אני מצפה שמכאן אני כבר לא אקבל תשובות של כאילו, הגנו ועשינו, דברים קונקרטיים, ולא בכדי נקבע דיון כזה חשוב

יוסף טייב: דיון חשוב בהחלט

יונת בורנשטיין בר-יוסף: תודה רבה, חברת הכנסת, וחיבוק לך, מנהלת בית הספר, דיברת מאוד מאוד מדם ליבך

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אני רוצה להתחיל מזה שלא רק הילדים שלנו בטראומה אלה גם הצוותים החינוכיים וגם המנהלות

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  כולם צריכים תמיכה כי כולנו נמצאים בטראומה, גם המטפלים ששומעים יום-יום שעות את הסיפורים הם במצב של שחיקה ובמצב שאנחנו קוראים לו, טראומה שניונית

יונת בורנשטיין בר-יוסף:       אני רוצה להגיד כמה דברים מאוד מאוד חשובים

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אנחנו מדברים על שני מעגלי פגיעות עיקריים, יש את מעגל הפגיעות הגיאוגרפי, ככל שאנחנו יותר קרובים למקומות האירוע, אנחנו צופים טראומה יותר גדולה, חוויות ציור מיידיות וישירות ויש צורך ביותר מעטפת

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אבל יש גם מעגל פגיעות פסיכולוגי, ולא בהכרח הילדים שנמצאים יותר בעורף הם פחות פגועים

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אם קודם לכן אמרת שאין לך מילה, אני אתן לך את המילה – אנחנו בטראומה לאומית

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  רוב מדינת ישראל בטראומה, כל ילדי ישראל בטראומה

דבורה ביטון: לא טענתי שאין טראומה

דבורה ביטון:  טענתי שיש טראומה ויש טראומה על טראומה

יונת בורנשטיין בר-יוסף: לא, לא, אני מדברת למנהלת בית הספר

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  יש טראומה על טראומה על טראומה

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  כל ילדי ישראל הם במצב של סיכון לפוסט-טראומה

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  ואם ההתערבויות יהיו מהירות, מיידיות, מדויקות וארוכות טווח אנחנו נמנע את הפוסט-טראומה

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אם לא אנחנו הולכים להעלות את הילדים האלה, שהם בתוך מהלך ההתפתחות שלהם, מהלך ההתפתחות שלהם יפגע לכל ימי חייהם

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  זה לא כמו מבוגר שאישיותו כבר עוצבה

יוסף טייב: יונת, מה הפתרון?      

יונת בורנשטיין בר-יוסף: אני רוצה להשלים עוד כמה משפטים זה מאוד חשוב

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אנחנו רואים ילדים גם בעורף יש עשרות אלפי ילדים, שאבא שלהם גויס והם מפחדים שאבא לא יחזור מהמלחמה

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  יש בתים שקרסו, כי כשהילד יודע שההורה שלו חזק, הוא גם יהיה בסדר אבל עכשיו ההורים לא חזקים והצוותים שחוקים

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  הפתרונות הם אכן פתרונות פלסטר

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  כל הקולות הקוראים, כל הדברים שמדביקים במרכזי החוסן בדיוק כמו שאמרה המנהלת, מה זה שמונה פגישות, מה אפשר לעשות בשמונה פגישות? צריך רצף

יונת בורנשטיין בר-יוסף:      יש לנו מערך של שירותים פסיכולוגים שפרוס בכל יישוב ויישוב בארץ

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  יש לנו שם פסיכולוגים, הבעיה היא, כמו שאמר חבר הכנסת כהן בראשית הדברים, התקנים הם תקנים לא הגיוניים, ואחוז הכיסוי הוא לא 1,000 ילדים לפסיכולוג, זה 1,500 ילדים לפסיכולוג, משום שאחוז הכיסוי הוא רק 70%

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  ובמקומות מסוימים גם הרבה פחות מזה

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  הפתרון הוא לחזק את השירותים הפסיכולוגים, ואז תהיה לנו קביעות, רציפות ומיידיות של מענים כי אנחנו שם

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אנחנו מכירים את הילדים ואת המשפחות לאורך שנים, אנחנו מכירים את הצוותים החינוכיים – אנחנו שם

יונת בורנשטיין בר-יוסף:       אנחנו צריכים שיחזקו אותנו כי אנחנו לפני קריסה, ואני אומרת לכם את זה, אני עשרות שנים במערך, אנשים לא רוצים לנהל

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  פסיכולוגים שקיבלו את המומחיות שלהם עוזבים, הם לא צריכים את השירות הציבורי

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אני אומרת לכם כמנהלת שירות פסיכולוגי – אנחנו לפני קריסה של כל המערך הציבורי

מאיר כהן: מה את מציעה?      

יונת בורנשטיין בר-יוסף: אנשים אומרים לנו אחד מהשניים, יש כאלה שאומרים שתגמר המלחמה ואנחנו נעזוב, אנחנו לא יכולים להתפרנס

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  ויש אנשים מבחוץ שאומרים, ישפרו את השכר ואנחנו נחזור

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  מה אני מציעה? שפסיכולוג שלמד עשר שנים ושעשה שני תארים והתמחות לא ירוויח פחות מבייבי-סיטר תיכוניסטית

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  זה לא יעלה על הדעת

יוסף טייב: איפה אנחנו עומדים מול הסכם השכר?      

יונת בורנשטיין בר-יוסף: הסכם השכר שלנו פתוח, עשינו עיצומים לפני שנתיים, החריגו אותנו מהסכמי השכר, ועד היום לא נסגרו הסכמי שכר חדשים

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  צריך להעלות בצורה דרמטית את שכר הפסיכולוגים, אנשים יחזרו לשירות הציבורי

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  אנחנו לא צריכים פרילנסרים שיבואו לעשר פגישות, אנחנו צריכים פסיכולוגים שיהיו פה, אתמול, היום ובעוד שנתיים

יונת בורנשטיין בר-יוסף:  זה מה שאנחנו צריכים, כי את הילדים האלה נצטרך ללוות לאורך שנים

יוסף טייב: בסדר

יוסף טייב:  משרד האוצר, איפה הם?      

אורית כהן שטילר: אני רוצה להציע משהו

אורית כהן שטילר:  אני מפורום הארגונים

אורית כהן שטילר:  יש לנו כמה נקודות לפתרון

אורית כהן שטילר:  אחרי הדברים הנוקבים

יוסף טייב: רק בקצרה, לגעת בנקודות, בבקשה

אורית כהן שטילר: בקצרה, בקצרה, לגעת בנקודות

אורית כהן שטילר:  בנושא השכר, דיברו עליו, לא מדובר במשהו שעכשיו אמור לקחת שנים

אורית כהן שטילר:  הסכם השכר במשק נחתם

אורית כהן שטילר:  כלומר אנחנו יודעים שהפסיכולוגים הולכים לקבל 11% יחד עם שאר המשק

אורית כהן שטילר:  אנחנו יודעים שיש קופסה בהסתדרות שיש בה 50 מיליון שקלים, שהיא בעצם ההחרגה של הפסיכולוגים

מאי שמואל: זה לא נכון

יוסף טייב: מאי, אני אתן לך

יוסף טייב:  רציתי לתת לך לפנייה

אורית כהן שטילר: חשוב לי להגיד שההסכם הזה, צריך להיות העלאת שכר משמעותית

אורית כהן שטילר:  כי אם כיום פסיכולוג מרוויח בממוצע 50 שקלים לשעה או 47 שקלים לשעה, זה כמובן תלוי לפי ההצמדות וכולי, זה לא ימשוך אנשים

אורית כהן שטילר:  משרד האוצר מחזק עבודה כפרילנסרים, דרך סלי התגבור ובעצם מה שאנחנו יודעים שקורה לפסיכולוגיות חינוכיות הוא שעצם זה שמציעים להן עבודה פרטית, לא גורם להן להגדיל את המשרה או להישאר בשפ"ח זה פשוט גורם להן להגדיל את העבודה הפרטית ולצמצם את העבודה בשירות הציבורי

אורית כהן שטילר:  אתה לא יכול להתחרות בזה

אורית כהן שטילר:       האוצר אומר, לא, פסיכולוג פרילנס רק מגיע ונותן את השעה שלו, הוא לא צריך הכשרה, לא צריך הדרכה ולא צריך השתלמויות מקצועיות

אורית כהן שטילר:  כלומר, הוא יכול להישאר באותה רמה שלו והוא בא ודופק כרטיס

אורית כהן שטילר:  הבעיה של הדבר הזה היא שחיקה והדבר השני, שלא לוקחים בחשבון, שכפרילנס אתה משלם לו מראש פי ארבע או פי שבע יותר ממה שאתה משלם לו בשירות הציבורי

נעמה לזימי: ממש

דבורה ביטון: אנחנו לא רוצים פסיכולוגים שיבואו  - - -      

אורית כהן שטילר: כלומר זה לא פתרון יותר זול

שלום בן משה: נכון, נכון

שלום בן משה:  ואז הם בורחים ולא נשארים

אורית כהן שטילר: פשוט לא רוצים להכניס את זה לבסיס התקציב

אורית כהן שטילר:  רוצים טקס נקודתי

נעמה לזימי: לנסות לשים את זה בהפרטה

אורית כהן שטילר: אני רק רוצה להשלים ולהגיד עוד כמה פתרונות, סליחה

מאיר כהן: אורית, המאבק על השכר הוא ברור ואני אמרתי והסכים איתי היושב-ראש, שאנחנו צריכים להיכנס לזה לעומק

מאיר כהן:  המטרה שלנו בדיון היא כאן ועכשיו

אורית כהן שטילר: אני רוצה להגיד עוד שלושה פתרונות לכאן ועכשיו

מאיר כהן: שנייה

מאיר כהן:  נמצאים איתנו, וצריכים לפחות להזכיר אותם, מטפלים האומנויות, אני פוגש אותם, אתם פוגשים אותם וכולנו פוגשים אותם בכל מקום, בשקט ובצנעה עושים עבודה יוצאת מן הכלל

מאיר כהן:  מותר לי להגיד, תודה רבה

יוסף טייב: כן, אורית, בקצרה

אורית כהן שטילר: בקצרה, שני פתרונות מיידים

אורית כהן שטילר:  אחד, תמריץ לפסיכולוגיות חינוכיות בטווח המיידי

אורית כהן שטילר:  ביום רביעי הולכת להיות בוועדת הבריאות תוכנית לאומית לטיפול בחוסן הנפשי

אורית כהן שטילר:  חשוב להבין שמדובר באותם ילדים

אורית כהן שטילר:  כלומר התלמידים שהולכים לבית הספר ביום, הם אותם תלמידים שאחרי זה הולכים - - -      

ירון עמוס לוי: ברשותך, האם משרד החינוך הוא חלק מהתוכנית הזאת?      

אורית כהן שטילר: הוא לא חלק מהתוכנית

ירון עמוס לוי: כי מה שנאמר בדיון האחרון בוועדת הבריאות שיש מכלול של מספר משרדים שעובדים על התוכנית

ירון עמוס לוי:  אז טוב לדעת שהולכים להציג לנו תוכנית שמשרד החינוך לא חלק ממנה

שמחה פרידמן: תשובה קצרה לשאלתך

שמחה פרידמן:  התוכנית היא תוכנית שמוצגת גם בפורום בין-משרדי, של חינוך, בריאות ורווחה

שמחה פרידמן:  אני רוצה להפריד בין התוכניות מקצועיות לבין סוגיות השכר, זה מתנהל אחרת

שמחה פרידמן:  הסוגיות המקצועיות של מהו הרצף הטיפולי ואיך רווחה, בריאות וחינוך יוצרים רצף טיפולי

שמחה פרידמן:  יש שולחן עגול יחד עם משרד ראש הממשלה שמנהל את זה

שמחה פרידמן:  נושא השכר לא מתנהל באותה שפה

יוסף טייב: והוא לא משפע מהשכר, חוה? ההחלטה המקצועית לא מושפעת מהשכר?      

ירון עמוס לוי: מושפע, ברור

ירון עמוס לוי:  שאלה טובה

נעמה לזימי: ברור שכן, אתה צודק

שמחה פרידמן: כל זמן שאין שינוי בנושא השכר

שמחה פרידמן:  אי-אפשר לעשות תוכנית בלי שינוי בשכר

נעמה לזימי: כלומר ל המדיניות מכוונת על בסיס ההנחה - - -      

יוסף טייב: יש השפעה ישירה, על זה אנחנו מדברים

יוסף טייב:  אורי, בעשר שניות

אורית כהן שטילר: שלא יתפרצו, אני אסיים ואז תגידו מה שאתם רוצים

אורית כהן שטילר:  התוכנית הזאת מתוקצבת ב-2 מיליארד שקלים, ובעצם מוקדש לחלק שמדבר על קהילה

אורית כהן שטילר:  טיפול בקהילה זה איתור, מניעה וטיפול

אורית כהן שטילר:  אני שואלת, למה בתוכנית הזאת שיש בה כבר תקציב, לקיחת את זה ולהשקיע את זה במקום בספקים פרטיים במרכזי החוסן, לקחת את זה ולהשקיע בשפ"חים

אורית כהן שטילר:  השפ"ח יכול להיות מרפאה ראשונית שנותנת קו ראשון למענה לתלמידים בתוך בתי הספר

אורית כהן שטילר:  למה לעשות כפול?      

נעם וילדר: זה מה שזה היה אמור להיות

אורית כהן שטילר: צריך שיהיה שיתוף פעולה בין-משרדי

אורית כהן שטילר:  דבר שני, פתרון, יש מודל מדהים, שחברת הכנסת כהן, יכול להרחיב עליו, מודל דימונה

אורית כהן שטילר:  יצירת יחידות חינוכיות קליניות, שהרשות המקומית מכניסה כסף

אורית כהן שטילר:  אנחנו מציעים שיקימו קול קורא לרשויות המקומיות, שהמדינה תתמרץ ראשי רשויות להשקיע כסף של הרשות ולהקים יחידות כאלה חינוכיות קליניות, ולתת מענה ופתרון לתושבים שלהם

אורית כהן שטילר:  זה עוד דברים שאפשר לעשות

נעמה לזימי: יפה

ירון עמוס לוי: תמיד זה מגיע לרשות המקומית בסוף

יוסף טייב: רעיונות טובים

מאיר כהן: אני מציע שהוועדה תיסע אוטומטית לדימונה כדי לראות את המודל

נעמה לזימי: לראות את המודל

יוסף טייב: אני שוקל את זה ברצינות

יוסף טייב: חבר הכנסת ירון לוי

יוסף טייב:  כל חברי הכנסת, אתם רשומים

יוסף טייב:  צגה, את רשומה

יוסף טייב:  את מייד אחרי סימון דוידסון

יוסף טייב:  אם הוא יוותר לך אני אתן לך לפני

מאיר כהן: יוסי, אני לא עושה פרופגנדה על דימונה

יוסף טייב: כן, ממש לא

דבורה ביטון: כבוד היושב-ראש, כל מה שנאמר אני מבקשת לא לשכוח את הילדים עם הצרכים המיוחדים

דבורה ביטון:  שם הקושי הרבה, הרבה יותר גדול

דבורה ביטון:  צריך לתת לזה את הבמה, את הטון ואת המטפלים הנכונים

דבורה ביטון:  תודה

ירון עמוס לוי: לגמרי

שלומציון כהן: צריך להבין שאם אנחנו מברים על צרכים מיוחדים

משה סולומון: היה על זה דיון בשבוע שעבר

שלומציון כהן: רגע, אני רוצה להגיד משהו על הצרכים המיוחדים

שלומציון כהן:  ברגע שמחליטים לעשות ועדות אפיון וזכאות ואני מקבלת 15 שעות פסיכולוג לבית הספר, שזה אקסטרה, אקסטרה ממה שמקבלים

שלומציון כהן:  ואז יש לי את כל הוועדות והפסיכולוג צריך לשבת בוועדות האלה, ובמשך חודשיים אין עם מי לדבר

יוסף טייב: אמרתי לך ואמרתי את זה בתחילת דבריי

יוסף טייב:  העברתי חוק לפני שבועיים שהמשרד הגיד לוועדה

יוסף טייב:  עשינו את זה בסופר מהירות אין ועדות אפיון

יוסף טייב:  קודם כול, ועדות אפיון השנה כולן מוארכות באופן אוטומטי

יוסף טייב:  כלומר 50,000 שעות

שמחה פרידמן: רק המחדשים

יוסף טייב: אני מדבר על המחדשים

שלומציון כהן: החירום שלי הוא לא רק 7 באוקטובר, החירום שלי הוא כבר 20 שנים

יוסף טייב: אני יודע

שלומציון כהן: אנחנו נחזור לשגרה – אל תשכחו אותי

יוסף טייב: לכן, אני אומר כל מה שצריך לחדש אחת לשלוש שנים בוועדות האפיון הוארך באופן אוטומטי לשנה הזאת

יוסף טייב:  לשנתיים הבאות זה גם הוארך באופן אוטומטי, עם אפשרות למי שצריך להגיש, כמובן עם הבדלים בין החטיבות ובמעברים

שלומציון כהן: אני רוצה שבמערכת הלימודית של הילדים תהיה להם את השעה או את השעתיים בשבוע שהיא שעת טיפול, כחלק מהמערכת, כחלק מסדר-יום

שלומציון כהן:  בסופו של דבר הילדים האלה הם יהיו הבוגרים שיקבלו אותי כפנסיונרית, אני רוצה שהם יהיו הכי טובים

יוסף טייב: אנחנו נבדוק

יוסף טייב:  חבר הכנסת ירון לוי, בבקשה

ירון עמוס לוי: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, אני חושב שהדיון הזה מתחלק לשניים

ירון עמוס לוי:  אחד, הוא ההיבט הכלכלי והשכר של הפסיכולוגים אין ספק, גם בוועדת הבריאות הנושא הזה עלה מספר פעמים

ירון עמוס לוי:  אני רוצה להתחבר לדברים של חבר הכנסת מאיר כהן

ירון עמוס לוי:  יכול להיות שיש מעין תחושה שאני רוצה לנפץ אותה, שלא יהיה פתרון גם אם כל הפסיכולוגים יגויסו

יונת בורנשטיין בר-יוסף: זה לא נכון

ירון עמוס לוי: זאת התחושה שלי ואני אסביר למה

ירון עמוס לוי:  אם אנחנו מדברים על כמות טיפולים, שצריך פר-מטופל מול כמות הפסיכולוגים והיקף הילדים שיש לנו, וקופות החולים שצריכים לתת שירות פסיכולוגי, והשפ"ח

ירון עמוס לוי:  אני אתן אנקדוטה קטנה, רצינו לקחת את הבן שלי לשיחה

ירון עמוס לוי:  ובשיחת הטלפון הם עושים את האבחון, ובאבחון המליצו על טיפול תרופתי מבלי לראות אותו

יונת בורנשטיין בר-יוסף: זה לא אנחנו

ירון עמוס לוי: אני לא אומר מי זה

ירון עמוס לוי:  מה שקורה כאן במערכת הבריאות בכלל, והיא נראית כאן למשרד החינוך, יש כאן מעין רצון לתת מענה, לדחוף ולדחוף וזה בסדר

ירון עמוס לוי:  אני חושב שלא יכולים להיות נתונים בהיקף הגדול הזה

ירון עמוס לוי:  אני לא חושב שאנחנו יכולים להכיל את הנתונים האלה

ירון עמוס לוי:  ומה שמאיר כהן אמר, מערכת החינוך והייתי חושב לקיים דיון בנושא הזה, מאיר, אתה דיברת על מורה ספורט שאחראי על 26 תלמידים, ועל התקנים

מאיר כהן: תקן

ירון עמוס לוי: יכול להיות שאנחנו צריכים לשנות את התפיסה, כי הילדים שחזרו למערכת החינוך ב-7 באוקטובר הם לא אותם ילדים

ירון עמוס לוי:  ואם אני מתחבר לדברים של מאיר כהן, המערכת החינוכית צריכה להשתנות

ירון עמוס לוי:  וכמו שאמרה יקירתי שלומציון, יכול להיות שההיבט הרגשי צריך לבוא יותר לידי ביטוי

ירון עמוס לוי:  והספורט שסימון מדבר על זה לא מעט

ירון עמוס לוי:  מערכת השעות וצורת הלמידה צריכה להשתנות

ירון עמוס לוי:  כבוד היושב-ראש, דיברת על המענה המיידי, המיידי הוא לא עכשיו לעשות גיוס גדול ולקלוט פסיכולוגים אלא לחזק את הצוות המקצועי, כדי שהם יוכלו להכיל את הסיפורים של הילדים שלנו, כי אנחנו יודעים, לכל מי שיש כאן ילדים ואחיינים, לנו קשה כמבוגרים, והילדים שלנו מרגישים את זה

ירון עמוס לוי:  השלב הראשון, אם דיברת על פתרונות, זה לא לבוא ולתת מענה פרסונלי, אין לנו את היכולת

יונת בורנשטיין בר-יוסף: אנחנו יודעים לחזק את הצוותים

ירון עמוס לוי: על זה אני מדבר

אורית כהן שטילר: אבל זה חלק מהעבודה של פסיכולוגית חינוכית

אורית כהן שטילר:  שליש מהעבודה שלה הוא עבודה מערכתית עם צוות לא רק פרטית

ירון עמוס לוי: אוקיי, אבל השאלה היא שכשאנחנו רוצים לגייס פסיכולוגים ולקלוט אותם, נכון שצריך להעלות את השכר, אבל מהי תוכנית העבודה

יונת בורנשטיין בר-יוסף: גם וגם

ירון עמוס לוי: אין גם וגם, עובדתית אין את היכולת

יונת בורנשטיין בר-יוסף: אנחנו יודעים לעשות את זה

אורית כהן שטילר: אם אתה מעלה את השכר, אז ממילא כל העניין של הקצאה מה העבודה של פסיכולוגית זה עניין מקצועי

ירון עמוס לוי: יש לך 2,936 פסיכולוגים חינוכיים, תעלי את השכר

ירון עמוס לוי:  בסוף תגיעי - - -      

אורית כהן שטילר: יש 16,000 פסיכולוגים במדינת ישראל

יונת בורנשטיין בר-יוסף: בהנחה שאתה עובד פחות

יוסף טייב: אורית, זה לא דו שיח

אילנה לח: לא מדובר רק בפסיכולוגים

אורית כהן שטילר: לא כולם עושים עבודה פרטנית

ירון עמוס לוי: יפה, תודה

ירון עמוס לוי:  אני אשמח לדעת מה שמך, כדי להתייחס למה שאמרת

יוסף טייב: אני אתן לך לדבר, את רשומה

ירון עמוס לוי: היא אמרה, זה לא מדובר רק בפסיכולוגים

ירון עמוס לוי:  לאחר מספר ועדות בבריאות, כל נושא בריאות הנפש,  עכשיו אנחנו מדברים עליו, ויש כל מיני הגדרות חדשות של תקנים או של דרכים כאלה ואחרות כדי להגיע לתעודת מטפל

ירון עמוס לוי:  הדיון לא יכול להתקיים כאן, הוא כמובן יתקיים

ירון עמוס לוי:  השאלה היא האם בארבעה חודשים – אנחנו בדקנו את זה – מהם תנאי הסף כדי לקבל תעודת מטפל פסיכותרפיסט

יונת בורנשטיין בר-יוסף: עשר שנים

ירון עמוס לוי: שנייה, שנייה

ירון עמוס לוי:  אז יש לקונה וצריך לבדוק גם את הנושא הזה

ירון עמוס לוי:  השאלה שלי היא למשרד החינוך

ירון עמוס לוי:  זה לא ויכוח, אנחנו יכולים לבדוק את זה

מאיר כהן: אסור להתפשר, לא משנים שום דבר

ירון עמוס לוי: בדיוק, אסור להתפשר

ירון עמוס לוי:  אני אסיים בשאלה, חוה, האם במשרד החינוך יש קריטריונים מאוד ברורים ואין כרגע התפשרויות כדי לקלוט עוד צוותים?      

אורית כהן שטילר: בואו נעשה את זה גם ברפואה, למה לא?      

יוסף טייב: אורית, את מתפרצת ולסבלנות שלי יש גבול

יוסף טייב:  כן, סליחה

שמחה פרידמן: אני אדייק ואומר שעבודת הפסיכולוג החינוכי כוללת – וזה הערך הגדול שלה – גם את העבודה הפרטנית עם הילדים וגם את העבודה עם הצוות ואני לא רוצה פעם בחודש, אני רוצה פעם בשבוע לפחות

שמחה פרידמן:  אני אומרת לשלומציון אחרי הדברים הכול-כך משמעותיים שלך, שאין להם שום תחליף

שמחה פרידמן:  זאת עבודה עם הצוות ועם ההורים

שמחה פרידמן:  יתרה מזאת מה שיכול פסיכולוג חינוכי לעשות, הוא לאור החשיבה הדיאגנוסטית שהוא מצויד בה, בלי לעשות אבחונים, דרך יכולת ההבחנה שהוא מחזיק לדעת מתי אפשר לחזק את הצוות שזה יעזור לכיתה, ומתי צריך להוציא לטיפול קבוצה קטנה מתוך הכיתה

שמחה פרידמן:  זה הערך המוסף שהוא נמצא שם

שמחה פרידמן:       שלומציון תיארה את העבודה שנעשית בתוך בית הספר עם הקבוצות, בחסר, אני מסכימה איתך

שמחה פרידמן:  שנעשה תשע שנים מאז צוק איתן, העבודה הזאת של עבודה טיפולית עם ילדים בקבוצה היא נעשית מבלי לגרוע משעות עבודתם של ההורים בחוץ

שמחה פרידמן:  הם לא צריכים לבוא ולקחת את הילד למרפאה, זה נעשה פנים מול פנים, יש לזה הרבה מאוד ערכים נוספים

שמחה פרידמן:  זה לא סותר הצעות נוספות חשובות שלך

שמחה פרידמן:  יש דבר אחד שאני מדגישה מתוך הדברים של שלומציון, הסיפור של הכשירות המקצועית

שמחה פרידמן:  אנחנו מדברים על מציאות שצריך ללמוד אותה עכשיו

שמחה פרידמן:       התייעצנו עם מומחים בעולם, עלתה לזום מומחית פסיכולוגית שעובדת במרכז פסיכיאטרי באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית

שמחה פרידמן:  העלנו אותה להכשרות של פסיכולוגים כאן, שאלנו אותה, אחרי שלימדת את הפרוטוקול שנקרא ITP קבוצתי, בניסיון לחסוך שעות, אחרי שלימדת את זה כשאת ערה למציאות שהתרחשה כאן, מה את אומרת לנו על ה-ITP הקבוצתי בהתרחשות של מדינת ישראל ב-7 באוקטובר? התשובה שלה הייתה, תצטרכו לעשות את ההתאמות המקצועיות בעצמכם, אף אחד בעולם לא עבר דבר כזה, בשדה הפסיכולוגי-פסיכיאטרי

שמחה פרידמן:  וזה מה שאנחנו עושים, לומדים איך תוך כדי תנועה לקחת את הידע שלנו בעבודה עם טראומה, שכול ואבל, ולהתאים את זה לטירוף של הפוגרום ב-7 באוקטובר

יוסף טייב: תודה רבה, חוה

יוסף טייב:  המועצה לשלום הילד, נעם וילדר, בבקשה

יוסף טייב:  לאחר מכן חברת הכנסת סימון

יוסף טייב:  אלא אם אתה מוותר לצגה  שצריכה לצאת לוועדת הכספים

יוסף טייב:  כן, בבקשה

נעם וילדר: תודה רבה, תודה על הדיון החשוב, ליוזמי הדיון ולמקדמיו

נעם וילדר:  במילה אחת, אני אצטרף למה שאמרת בתחילת הדיון על החטופים

נעם וילדר:  אנחנו כל כך מאושרים לראות כל חטוף וחטופה שנמצאים פה, ואנחנו נשמיע שוב את הקריאה שלנו, שצריך לעשות הכול, אבל הכול, כדי לדאוג שכל החטופים וביניהם הילדים יחזרו הביתה בשלום

נעם וילדר:  לגבי הדיון החשוב הזה, אנחנו מסתכלים על מערך השירות הפסיכולוגי-חינוכי כחלק בלתי נפרד ממערך בריאות הנפש לילדים ונוער, זאת לא מחלקה נפרדת, זה לא שייך למשרד הבריאות אלא שזה חלק שלם מתוך המערך הזה, וזה חלק חשוב וקריטי מתוך המערך הזה כי אין עוד מערכת מדינתית אוניברסלית שיכולה לראות את כלל ילדי ישראל באופן יום-יומי, ולזהות את המצוקה שלהם חוץ ממערכת החינוך

נעם וילדר:  זאת המערכת היחידה שיכולה לעשות את זה

נעם וילדר:       הפוטנציאל שיש למערך הזה הוא אדיר, אבל כמו שאנחנו יודעים הוא מיובש כבר שנים והוא לא ממומש

נעם וילדר:  הצורך בהרחבה של השירות הזה היה נכון עוד לפני ה-7 באוקטובר, זה היה נכון גם בתקופת הקורונה וגם אחרי, והיום בימים האלה הוא אקוטי וקריטי אפילו יותר

נעם וילדר:  זה יפה וחשוב לחפש פתרונות נוספים מחוץ לקופסה, אבל אני בעד ההנחה הטובה והחשובה – והשבועות האלה הראו לנו את זה – שאי-אפשר בלי מערכת ציבורית תשתיתית שמתגמלת את כוח האדם, מערכת חזקה

נעם וילדר:  אפשר למצוא עוד פתרונות ליד אבל זה הבסיס וזה מה שצריך

נעם וילדר:  כשזה נוגע לילדים ונוער, צריך להשקיע בגורמי המקצוע שעובדים עם ילדים ונוער, כדי שנראה פה מערכת חזקה ששומרת עליהם, שמטפלת בהם וזה מה שחשוב

נעם וילדר:       בתחילת הדיון רצו להבין מה צריך, איזה סדר גודל

נעם וילדר:  לפני שנתיים – לפני ה-7 באוקטובר – נבנתה תוכנית בין-משרדית חינוך, בריאות ורווחה לבין בריאות הנפש לילדים ונוער

נעם וילדר:  התוכנית הזאת הוארכה לפני ה-7 באוקטובר ב-1

נעם וילדר: 2 מיליארד שקלים

נעם וילדר:  כשהחלק של משרד החינוך שהוא השפ"י והשפ"ח דיברו על 500 מיליון, זה היה לפני ה-7 באוקטובר

נעם וילדר:  אז אם רוצים להבין את סדר הגודל של מה שצריך עכשיו, אנחנו לא מדרים על עשרות מיליונים אנחנו מדברים על מאות מילונים רק לשפ"ח

יוסף טייב: נועם, אני לא דיברתי על כסף, כי כסף מבחינתי הוא לא המחסום, אני רוצה לדעת מה הצרכים

יוסף טייב:  לשפר את השכר של הפסיכולוגים יעלה כמה שיעלה

נעם וילדר: אני אגיע גם לזה

נעם וילדר:  זה לא רק השכר, זה לא רק השכר מה שזה כולל

נעם וילדר:  לפי התקשורת הבנתי שהיום אמור להיות תיקון לתקציב של שנת 2023 ובהמשך לשנת 2024, חייבים שזה יהיה כלול

סימון דוידסון: את רוצה שנדבר על הסעיפים האלה?      

נעם וילדר: אני לא רוצה שנדבר על הסעיפים האלה, אני רוצה שנדאג, כולנו, שמערך בריאות הנפש - - -      

סימון דוידסון: מפתיע אותך שזה לא נמצא שם?      

נעם וילדר: זה מצער מאוד, ואנחנו מקווים לראות שינוי בעניין הזה

נעם וילדר:  לא כל מקרה טיפולי מתאים לטיפול של השפ"ח

שלום בן משה: נכון

מאיר כהן: אנחנו יודעים

נעם וילדר: יש מקרים אקוטיים ויש פה רצף טיפולי ולא הכול מתאים לשפ"ח

נעם וילדר:  השפ"ח הוא שכבת הבסיס הוא אמור לתת את המענה הבסיסי, ואנחנו יודעים שכשילדים לא מקבלים את המענה הטיפולי בזמן המצב של מתדרדר

נעם וילדר:  דיברו על פגיעה התפתחותית כשזה נוגע בילדים, ולכן, מכאן האקוטיות של הפגיעה דווקא בשכבת הבסיס

נעם וילדר:  חבר הכנסת כהן דיבר על הבעיות שיש בתקינה, יש כאן תקינה לא מעודכנת ועל גבי זה  חוסר באיוש

נעם וילדר:  גם אם יאוישו כל 700 הפסיכולוגים החינוכיים שחסרים במערכת החינוך זה עדיין לא ייתן מענה למצוקות הקיימות

נעם וילדר:  ולכן, הגדלת התקינה לפני ה-7 באוקטובר דובר על כ- 2,500 פסיכולוגים שצריך להוסיף, כדי לתת מענה למצוקות הנפשיות של הילדים והנוער

נעם וילדר:  אנחנו מדברים היום על יותר מן הסתם

נעם וילדר:       עוד משהו שלא דובר עליו, ואם תפתחו את חוזר המנכ"ל של משרד החינוך בנוגע לשפ"חים, השירות שניתן בגדר חובה לשפ"חים הוא לגילאי 15-5

נעם וילדר:  לגילאי 5-3 וגילאי 18-16, תכף אני אגע גם בגיל הרך, אין חובה לתת מענה

נעם וילדר:  מה שקורה שברשות חזקה שיכולה לתת את המענה ולתגבר יש מענה לגילאים הקטנים או לגילאים הגדולים

נעם וילדר:  ברשות שלא יכולה אין מענה

נעם וילדר:  תוסיפו לזה את שיטת המצ'ינג שרשות יכולה נותנת תקנים ורשות שלא יכולה לא נותנת תקנים זה רק מעצים את העניין הזה, גם חוזר המנכ"ל חייב להשתנות

נעם וילדר:  כמובן שזה לא יכול לבוא בלי הגדלת התקינה באופן משמעותי ובלי שיפור כוח האדם באופן משמעותי

נעם וילדר:  כל הדברים האלה חייבים לבוא במקביל ואלחה דברים שחייבים להתייחס אליהם

נעם וילדר:       דבר אחרון, נקודה אחרונה וקצרה, הגיל הרך

נעם וילדר:  מעונות היום עברו לאחריות משרד החינוך בשנתיים האחרונות

נעם וילדר:  אני יודעת שמשרד החינוך רוצה ומנסה לתת את המענה לגיל הרך, אבל משאבים, כוח אדם, תקציבים בפועל לא ורה הרבה בגיל הרך

נעם וילדר:  למרות רצון טוב של משרד החינוך וכוונות טובות לא קורה הרבה, זאת אוכלוסייה שחייבת לקבל את המענה וגם לשם חייבים לזרום התקציבים

יוסף טייב: אני מציע לך להישאר איתנו בדיון הבא בנושא הגיל הרך

יוסף טייב:  אין לי ספק שהנקודה הזאת תעלה

נעם וילדר: אני נשארת, תודה

מאיר כהן: חוה, יש חוזר מנכ"ל חדש שיצא עם התיקונים? או לפחות סעיפים לגבי בריאות הנפש בבתי הספר בשפ"ח? במהלך המלחמה יצא חוזר?     

שמחה פרידמן: לא יצא חוזר מנכ"ל

מאיר כהן: למה? לא צריך חוזר מנכ"ל

שמחה פרידמן: יצאו הנחיות מאיתנו, מאגף פסיכולוגיה לשירותים הפסיכולוגים החינוכיים

שמחה פרידמן:  עד מחר יצא מסמך חדש לשירותים הפסיכולוגים חינוכיים שמנחה גם לגבי נושא האבחונים, ועוד כל מיני נושאים שהם רלוונטיים לעכשיו

יוסף טייב: חברת הכנסת צגה מלקו, בבקשה

יוסף טייב:  לפני שאת מתחילה אני רוצה להגיד ברוכה הבאה לחברת הכנסת גלית דיסטל, שעכשיו היא חברה חדשה בוועדת החינוך

יוסף טייב:  ברוכה הבאה, גלית

גלית דיסטל אטבריאן: תודה

דבורה ביטון: הייתי שמחה שעוד כמה שרים יחשבו כמוה

צגה מלקו: אני רוצה להתייחס, כולנו מדברים על מצב שבו אנחנו נמצאים מאז ה-7 באוקטובר

צגה מלקו:  אבל יש את עניין ההמשכיות, כשאנחנו מסתכלים במיוחד על אוכלוסיות מוחלשות, כשלפני כן מצבם גם היה קשה

צגה מלקו:  נכון, עכשיו יש סדר עדיפות וצריך לטפל במפונים מעוטף עזה, אבל גם לטפל באוכלוסיות מוחלשות

צגה מלקו:  אני יותר מתמקדת בנושא של יוצאי אתיופיה ותרבויות

צגה מלקו:  טיפול פסיכולוגי בלי התרבות לא ילך, אנחנו יודעים את זה

צגה מלקו:  והיום יש מחסור באנשים שמכירים את התרבות, יש עולים חדשים שנמצאים רק כמה חודשים בארץ, והיו בעוטך עזה במרכזי קליטה ופינו אותם – אין שום מענה

צגה מלקו:  האם משרד החינוך תכנן את זה ויש מענה? לפי מה שאני יודעת, אני מסתובבת במקומות שהם נמצאים שם, יש קושי

צגה מלקו:  במיוחד התרבות, השפה, בואו נוסיף לזה אוכלוסייה מוחלשת שלפני זה גם לא קיבלה את המענה

צגה מלקו:  במיוחד עכשיו כשמדובר בסמכות הורית, שתמיד הייתה בבעיה

צגה מלקו:  ערעור סמכויות של ההורים, של עולים חדשים

צגה מלקו:       הנערים יוצאים בערב, הנערים שותים בכל מיני מקומות שאנחנו לא יודעים עליהם, ומה תהיה התוצאה אחרי זה? לכן, יש פסיכולוגים, יש יועצים חינוכיים, שמכירים את התרבות אבל לא מועסקים

צגה מלקו:  ואם הם כן מועסקים, הם מועסקים ברבע משרה פה ובצי משרה שם

צגה מלקו:  זה כישלון טוטאלי בעיניי

צגה מלקו:       בנוסף לכך, כשאנחנו מדברים על אוכלוסיות מוחלשות, אף אחד לא מדבר על זה, היה מה שהיה ומה שיהיה

צגה מלקו:  ולכן, אני באה ואומרת ונותנת דגש על המנטליות, נושא התרבות הוא חשוב

צגה מלקו:  אני עליתי לפני המון שנים, אני זוכרת כל דבר היה שונה כאן בשבילי, לקח לי המון זמן

צגה מלקו:  ולכן, אני מבקשת לתת פה דגש לצורך של כל אחד ואחד

צגה מלקו:  נכון, יש סדר עדיפויות, יש מספר של פסיכולוגים מצומצם, אבל עם זאת לא יכול להיות שכל דבר יצטרך להיות פרטי

צגה מלקו:  מי שאמיד כלכלית יכול לעשות את זה, ומי שלא – לא יכול

צגה מלקו:  גם מי שנמצא ברשות מקומית חזקה מקבל את הסיוע

צגה מלקו:  בדרך כלל אוכלוסיות מוחלשות נמצאות באזורים מסוימים פחות חזקים

צגה מלקו:  לכן, אני הייתי מבקשת לתת לדבר הזה ביטוי ולחשוב על זה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  נמצאת איתנו בזום רוני קמאי, ממועצת התלמידים והנוער הארצית

רוני קמאי: תודה רבה על זכות הדיבור

רוני קמאי:  תודה רבה על כינוס הוועדה החשובה הזאת, במיוחד עכשיו

רוני קמאי:  אני דוברת מועצת התלמידים והנוער הארצית, אני תלמידת כיתת י"א, שנחשבת לשנה הכי עמוסה בבית הספר

רוני קמאי:  אני רוצה לדבר על כמה פניות שקיבלתי כמי שמייצגת תלמידים, רק היום בבוקר מאז שהתחילה הוועדה קיבלתי כבר שלוש פניות דרך האינסטגרם של המועצה

רוני קמאי:  פנייה אחת שמדברת על תלמידה שחטפה התקף חרדה בדרך לבית הספר בגלל אזעקה שהייתה

רוני קמאי:  היא פשוט פחדה ללכת ולא ידעה למי לפנות, היא פנתה אלינו כי היא זכרה שאנחנו קיימים

רוני קמאי:  תלמידה שאמרו לה שהחיסורים שלה לא מוצדקים והיא לא יכולה להבריז מבית הספר אם היא רוצה לקבל תעודה, למרות שאח שלה בצנחנים והיא מפחדת עליו, היא רק מחכה לשיחת טלפון

רוני קמאי:  ועוד תלמידה שקרסה אתמול באמצע מבחן מתמטיקה כי היא קיבלה שיחה מדוד שלה שנמצא בעזה כרגע בפעם הראשונה

רוני קמאי:       אנחנו מאוד מעריכים את העבודה של משרד החינוך, אנחנו בקשר מאוד טוב

רוני קמאי:  אנחנו עובדים מול השפ"י, אנחנו עובדים על הפקות, אבל יש כמה בעיות בשטח

רוני קמאי:  הכמויות, זה נושא שעולה פה המון, אין מספיק יועצות

רוני קמאי:  אנחנו מקבלים פניות מתלמידים שלא יודעים אפילו איפה החדר של היועצת שלהם שנמצאת בבית הספר

רוני קמאי:  איך אנחנו נמצאים במצב של מלחמה ויש תלמידים היום, לא משנה מאיפה הם בארץ, והם לא יודעים למי לפנות, לא יודעים מי הבן אדם שהדלת שלו פתוחה עבורם

רוני קמאי:  יש את עניין ההנגשה, מעבר לכך שהדלת פתוחה אני לא אמורה לחפש את היועצת

רוני קמאי:  אנחנו מקבלים המון פניות של, אנחנו לא יודעים לאן ללכת, אבל אני וכל התלמידים מצפים שבזמן המלחמה שיבואו לחפש אותי

רוני קמאי:  אף אחד לא יודע איפה פגש אותי ה-7 באוקטובר, אף אחד לא יודע על חברה שלי שגרה בשדרות ובאותו יום היא חטפה ככה וככה

רוני קמאי:  אף אחד לא שאל אותי איך אני חוויתי את זה, כי אם אני תלמידה מהמרכז אז זה פחות פגש אותי

רוני קמאי:  היום אין תלמיד במדינה שזה לא פגש אתו בצורה כזאת או אחרת, והגישה הזאת חסרה

רוני קמאי:       מועצת התלמידים לקחה על עצמה איזושהי סמכות או אחריות להבין שזה חסר, אז אנחנו נעשה את זה

רוני קמאי:  אבל זה רציני שאני כתלמידת כיתה י"א, אני בת 16, אני בעצמי חוטפת התקפי חרדות בתקוה קשה הזאת, כמו כולם וצריכה לטפל בהתקף חרדה של ילדה אחרת כי היא לא יודעת למי לפנות

רוני קמאי:  אנחנו לוקחים אחריות ואנחנו עושים את זה, עם המון בני נוער שמתנדבים ויוצאים החוצה, גם על זה לקחנו אחריות, אבל זה לא אמור להיות המקום שלנו

רוני קמאי:  חסרות הסמכות והנחיות כי אני מטפלת מהניסיון האישי שלי

רוני קמאי:  המון חברים שעוזרים לחברים אחרים לא באמת יודעים מה נכון ומה צריך להגיד

רוני קמאי:  חברות כמויות של יועצות ודלת פתוחה, אני מגיעה לבית הספר ואני לא יודעת למי לפנות כשאני צריכה לפנות

רוני קמאי:       אני חושבת שדובר פה המון על תקציבים ועומס אבל זה לא מה שחשוב עכשיו

רוני קמאי:  מבחינת התלמידים אנחנו לא צריכים מישהו שהוא על תקן יועץ, אנחנו צריכים מישהו לדבר איתו

רוני קמאי:  מבחינת התלמידים שיביאו מתנדבים ושיביאו סטודנטים, שתהיה דלת פתוחה לכל תלמיד

רוני קמאי:  היום אין סיכוי שחדר היועצת יהיה סגור, ואז תלמיד אחר שהוא בהתקף חרדה – אני לא יודעת מי מכם היה בבית ספר מאז שהתחילה המלחמה – היום תלמידים חוטפים התקפי חרדה בזמן המבחנים ובזמן ההפסקות כי אנחנו במלחמה, ואנחנו עם טלפון פתוח ואנחנו יודעים מה קורה

רוני קמאי:  אנחנו שומעים את הסיפורים על האחים הגדולים שלנו ועל ההורים שלנו, ולא הגיוני שתהיה רק יועצת אחת על 1,000 תלמידים, ושהחדר סגור כשהיא מדברת עם מישהו אחר

רוני קמאי:  אין כאן תיאום בין הצרכים לבין מה  שאנחנו צריכים, לדלת הפתוחה ולאוזן הקשבת ולמישהו שיבוא וירגיע אותנו

מאיר כהן: וואו, זה מדהים מה שאת אומרת

משה סולומון: עניין היועצת זה נושא שהיה קודם לכן לפני ה-7 באוקטובר?      

ירון עמוס לוי: כבוד היושב-ראש, יש תפקיד כזה רכז מוגנות שפועל

יוסף טייב: רכז המוגנות לא נותן את המענה

מאיר כהן: חברים, היא אמרה את הדברים יותר טוב מכל אחד מאיתנו

משה סולומון: שנייה אחת, אני שואל האם סיפור פניות היועצים או החוסר ביועצים הוא דבר שעלה במועצת התלמידים עוד קודם לכן?      

רוני קמאי: זאת בעיה שאנחנו מעלים בכנסת ובתקשורת כבר המון שנים

נעמה לזימי: נכון, זה נושא שעולה הרבה

סימון דוידסון: עשינו דיונים

משה סולומון: אני יודע

משה סולומון:  אני רק שואל

סימון דוידסון: חבר'ה, צריך להבין שיועצת בבית הספר היום עובדת עם בית ספר וחצי וזאת המשרה שלה

סימון דוידסון:  יועצת צריכה לרוץ בין שתי בתי ספר

סימון דוידסון:  אנחנו יודעים את הנתונים האלה

נעמה לזימי: ממש

יוסף טייב: במקרה הטוב

שלומציון כהן: סליחה, אין דבר כזה תקן ליועצת, אני אתקן את כולכם

שלומציון כהן:  אני משלמת ליועצת ממשרת מורה, שאף אחד פה לא יתבלבל, ועושים לי טובה על הסיפור של ה-7 באוקטובר, ונותנים לי 12 שעות ליועצת

שלומציון כהן:  כאשר כל המשרה שלה היא בעצם משרת הוראה שאני מוציאה

שלומציון כהן:  מה שאת אומרת הוא כל כך חשוב, ואת מדברת על מישהו שנמצא בהתקף חרדה שניגש ליועצת, בואי נדבר על כל אלה שלא ניגשים ליועצת

שלומציון כהן:  ושהיועצת צריכה לתור אחריהם

שלומציון כהן:  צריך להיות להם שיעור במערכת שבוא נכנסים ומדברים עם ילדים, לא מחפשים אותם הם לא ידברו, הם בני 16, הם לא יבקשו עזרה

שלומציון כהן:  צריך להבין את זה, צריך להגיע אליהם לכיתה ולדבר איתם ולאתר אותם

נעם וילדר: הם לא יפנו למבוגר שהם לא סומכים עליו, הם מכירים אותו ולא את היועצת

רוני קמאי: את מדברת על מה שהתכוונתי להגיד

רוני קמאי:  גם אם יודעים איפה חדר היועצת, אני ילדה בת 17, אני לא אלך לחדר היועצת

רוני קמאי:  נוצרה סטיגמה מאוד מוזרה על החדר הזה, זה לא אמור להיות ככה

רוני קמאי:  זה מאוד לגיטימי שיש מישהו שבא ומקשיב לך

רוני קמאי:  אבל בגלל שנוצר בהמון בתי ספר איזשהו משהו שהוא מאוד מנותק, והיועצת היא רק לילדים שממש צריכים את זה, וזה רחוק ממך, אתה לא מרגיש בנוח ללכת לשם

רוני קמאי:  ביסודי היועצות היו מגיעות אלינו לכיתות, מגברות ומעבירות שיעורי חינוך וזה לא דבר שקורה בחטיבות ובתיכונים

רוני קמאי:  אני יכולה להגיד לכם שאני גם מדריכה בצופים, אני מדריכה 30 ילדים מכיתה ו'

רוני קמאי:  הם יודעים את הפרטים יותר טוב ממני, הם חוקרים הרבה יותר

רוני קמאי:  לי יש את המודעות להדחיק את הדברים ולבחור על מה להסתכל ולדעת מה יעשה לי רע

רוני קמאי:  אבל להם אין את ההבנה לא להיכנס לסרטון מסוים, כי אחר כך הם יכולים להיכנס לחרדות

רוני קמאי:  אני מוצאת את עצמי גם כמדריכה בצופים מטפלת בחרדות שלהם

סימון דוידסון: רוני, לגבי הצופים, כמדריכה האם קיבלת הכוונה מהמערכת?      

רוני קמאי: קיבלנו משהו מאוד כללי, אבל לא מעבר, כי מי יעביר לי? הרי מי שאמור להעביר לי הוא מישהו ושהוא גדול ממני בשנתיים

רוני קמאי:  צריך לתת איזושהי אמירה ממשרד החינוך, הרי הצופים יושבים תחת החינוך הבלתי פורמלי

רוני קמאי:  הבוגרים שלי נותנים לי אנשים שמסבירים לי למי לפנות ולמי להפנות את החניכים שלי ואני עושה את זה

רוני קמאי:  אני מספרת להורים ומטפלת בדברים האלה, אבל אין הנחיה כללית של מה שאני אמורה לעשות

רוני קמאי:  מעבר לזה, אני עוזרת לחניכים שלי כי אני אוהבת אותם ומעריכה אותם, אבל גם לי זה קשה, אי ילדה בת 16 שחווה התקפי חרדה בגלל המצב כמו כל החברים שלי

ירון עמוס לוי: איך היא יכולה להתמודד עם זה בכלל?      

יוסף טייב: הדברים הובנו, הבנו אותך בצורה הכי ברורה

מאיר כהן: רוני את אלופה

משה סולומון: רוני, אנחנו צריכים את החוסן שלך

יוסף טייב: אמרת את זה בצורה הכי ברורה שיש ואני חושב שכאן המקום לאור המצב

יוסף טייב:  אני חושב שהעלית את הנקודה של ארגוני הנוער ותנועות הנוער, והמקום שלהם כמענה בלתי פורמלי הוא מתבקש ביתר שאת, בזמנים האלה

סימון דוידסון: לא סתם שאלתי את השאלה הזאת

שמחה פרידמן: השאלה מי מסייע?      

יוסף טייב: נמצא איתנו יושב-ראש ארגוני הנוער מר שלומי קסטרו, שחזר מהמילואים

יוסף טייב:  אני אתן לחברי הכנסת, ומייד אחר כך, שלומי, תוכל להתייחס לנקודה הזאת

יוסף טייב:  סימון דוידסון, בבקשה

סימון דוידסון: תודה רבה, אדוני

סימון דוידסון:  מאיר, אתה כל הזמן מפתיע אותי עם הרגישות שלך לנושאים כל כך חשובים, ואני רוצה להודות לך

סימון דוידסון:  קודם כול כאזרח, שאתה מעלה את זה, כי במשך שעה וחצי עולים פה הרבה מאוד נושאים

סימון דוידסון:  אני רוצה להתחיל קודם כול עם שלומציון

סימון דוידסון:  הייתי אצלך לפני שבועיים בערך, באתי למלון וישבתי עם בעלה, שהוא חבר אישי שלי, מאמן שחייה, והגעת והתחלת לספר לי על היום שלך

סימון דוידסון:  איפה היית, ועם מי נפגשת, ואת לא שנמת לב אבל תוך כדי הבנתי את האירוע

סימון דוידסון:  אמרת לי וחזרת כל הזמן, על הצוות שלך, על המורים שכולם במערכה ושאף אחד לא נטש, ושהם בקשר איתך ואתם עושים zoom קבוצתי

סימון דוידסון:  שאתם מנסים להיפגש וכל אחד מהמקום שלו – אתם צריכים להבין, הילדים פזורים בכל הארץ

סימון דוידסון:  וכל מורה או מורה נמצאים במערכה ב-100% ושולטים בצורה כמעט אבסולוטית על הילדים שנמצאים תחתם

סימון דוידסון:  וכשאני מספר על זה, אני מנסה לחשוב, אולי רגע נצא מהקופסה

סימון דוידסון:       דיברו פה על חוסר תקנים ועל חוסר בכסף ועל המשכורות, בסוף יש במדינת ישראל כל כך הרבה מאוד מורות ומורים מדהימים, והרבה מאוד מחנכות ומחנכים

סימון דוידסון:  אני שואל האם אותם מחנכות ומחנכים מקבלים או קיבלו הכוונה ייחודית ומיוחדת כשהם מקבלים את התלמידים שלהם? כמו שהיא אמרה ממועצת התלמידים, היא זרקה את זה, ומייד הבנתי, היא מדריכה בצופים

סימון דוידסון:  תבינו הילדה הזאת מקבלת תחתיה 30 ילדים

סימון דוידסון:  היא צריכה לקבל הכוונה איך ומה היא צריכה להגיד ואלו פעולות לעשות

סימון דוידסון:  כמו שאותו מאמן שמקבל ספורטאים בעולם הספורט, אני טיפלתי בזה אישית, והם קיבלו הרצאות והכוונה לא ממשרד החינוך ולא ממשרד הספורט, דאגנו לזה שאנשים יקרים יתרמו הרבה מאוד שעות, כדי שמאמן או מאמנת ידעו איך לפעול מול אותם ילדים

סימון דוידסון:  לא כולם יודעים איך לעשות זה

סימון דוידסון:      אני רוצה לומר עוד שלושה דברים

סימון דוידסון:  תקשיבו חברים, הבניין הזה, כנסת ישראל, אני קורא לה – ואני אגיד עוד פעם – כנסת על פלסטר

סימון דוידסון:  אנחנו עושים דיונים בהרבה מאוד נושאים, ועוד פלסטר, ועוד פלסטר, ועוד פלסטר והגיע הזמן שאנחנו נעשה טיפול שורשי ויסודי גם בתחום הזה

סימון דוידסון:  ואנחנו מבינים כמה הוא חשוב לילדים שלנו, לנכדים שלנו ולעתיד מדינת ישראל

סימון דוידסון:  כמו שאמרה קודם לכן דבי, אם לא נטפל בזה עכשיו אנחנו נשלם פי עשר בעתיד

סימון דוידסון:  וכשאני חוזר כל הזמן לספורט אני אומר לכם שכל שקל שנשקיע בילדים האלה, במסגרות האלה, בתנועות הנוער, בספורט, בחינוך הבלתי פורמלי, כל שקל שנשקיע בהם – אנחנו בעולם שלישי בנושאים האלה – בתקציבים, במתקנים וכולי ויש לי את כל הנתונים ולא נדבר על זה עכשיו, אבל הרבה מאוד מכירים את זה

סימון דוידסון:       בעזרת השם, כשיהיה לנו את הכוח אנחנו נשפיע ונשנה, כי אני יודע שכל שקל שמשפיעים בעולות החינוך הבלתי פורמלי אנחנו נחסוך עשרה שקלים בעתיד

סימון דוידסון:  בבריאות, בבריאות הנפש, בהתנהגות שלהם, באי-הגעה לסמים ואלכוהול ועוד כל מיני התמכרויות אחרות שיש לילדים היום

סימון דוידסון:  לצערי, האוזניים עדיין אטומות, לאט לאט הן  נפתחות לעוד דבר ועוד דבר

סימון דוידסון:        דבר אחרון, אני רוצה לסיים, מינהלת תקומה, יש שם כסף, והרבה כסף, אדוני היושב-ראש

סימון דוידסון:  היום התקיים דיון במנהלת תקומה לגבי הספורט, דבר שאני ביקשתי

סימון דוידסון:  צריכים לבקש מהם גם בנושא הזה של הפסיכולוגיה, מנהלת תקומה צריכים להיות חלק מהדבר הזה, חלק מהאירוע הזה

סימון דוידסון:       אני רוצה לספר לכם על אירוע שהיה בשבוע שעבר בים המלח

סימון דוידסון:  אני נסעתי למלון דוד בים המלח שם נמצאת קבוצת בארי

סימון דוידסון:  שלומצי, שכחתי לספר לך אני אספר לך מה היה שם ולמה נסעתי

סימון דוידסון:  ארגנו שם אירוע ספורט מאוד מאוד גדול, משרד הספורט אבי בנבנישתי ואיגוד כדורשת ישראל

סימון דוידסון:  הקבוצה של בארי שאיבדה שתי בנות מהקבוצה, הן נרצחו, ועוד שלוש בנות שהן חטופות, התלכדה בפעם הראשונה והמאמנת הגיעה

סימון דוידסון:  ואני עמדתי בצד וראיתי מה זה מאמנת עבור אותן בנות ומה זאת המסגרת עבור אותן בנות – זה היה נורא מרגש

סימון דוידסון:  והיה מעין משחק אבל זה לא היה בשביל המשחק, זה היה כדי לראות ולדאוג שהבנות יחזרו לאיזושהי מסגרת

סימון דוידסון:  ואותה מאמנת של בארי שבכתה כשראתה את הבנות, עשתה איתן עבודה מדהימה

סימון דוידסון:  הקשר ביניהן הוא כל כך עמוק, היכולת שלה להשפיע על הילדים, לפעמים היא הרבה יותר מפסיכולוג

סימון דוידסון:  בואו נשתמש במאמנים, במאמנות, במדריכים, בחינוך הבלתי פורמלי, ניתן להם את הכלים כדי שהם יהיו חלק מהמערכה הזאת, יש להם את היכולת להשפיע יותר מההורים ויותר מכל אחד אחר

סימון דוידסון:  תודה

שלומציון כהן: אני צריכה ללכת, יש לנו מורה שנרצחה ועכשיו האזכרה שלה, אזכרת חודש

שלומציון כהן:  אני רוצה להגיד תודה על כל הדיון הזה

שלומציון כהן:  אני לא אוהבת שמשתדלים, גם בצוות שלי אני תמיד אומרת שאני לא אוהבת את המילה להשתדל, להשתדל זה עם הסתייגות, עושים את ה-100% ואני מקווה שמכאן זה יצא

שלומציון כהן:  אני מודה לך על הדיון

שלומציון כהן:  ולהגיד לכם שהמדינה היא האבא והאימא שלנו, יש לה לדאוג למיליוני תושביה

שלומציון כהן:  תודה רבה

יוסף טייב: בהחלט

יוסף טייב:  תודה רבה, שלומצי

נעמה לזימי: משפט יפה, כל הכבוד

יונת בורנשטיין בר-יוסף: אני מבקשת משפט אחד בתגובה, זה נורא חשוב

יוסף טייב: לא, לא, לא

יוסף טייב:  אין תגובות כרגע

יוסף טייב:  חברת הכנסת נעמה לזימי, בבקשה

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:  אני לא רוצה לחזור על דברים שהיו ולכן אני אנסה לגעת בנקודה אחרת

נעמה לזימי:  יש לי הצעה שאני חושבת שזו העת להצעה הזאת

נעמה לזימי:  קודם כול, הדיון הזה חשוב, יושב-ראש הוועדה, ואני רוצה להתחבר  למשפט שזרק פה חברת הכנסת כהן בתחילת הדיון

נעמה לזימי:  אסור שהמשרד יפנים את חולאי המערכת ויקבל אותם במוסכמה ברורה שאי-אפשר לערער עליה, זה הדבר הכי גרוע שיכול לקרות

נעמה לזימי:  אני לא אומרת את זה, חלילה,  ממקום שופט, אלא ממקום שאומר שאנחנו צריכים תמיד לשאוף להיות במקום טוב יותר כחברה ובמענים שלנו

נעמה לזימי:  כשאנחנו קיבלנו את חולאי המערכת, ואמרנו איך עכשיו עושים את כל הסידורים בכל הדבר הזה, אז כאן הרע מתרחש

נעמה לזימי:  ואנחנו רוצים לעשות טוב

נעמה לזימי:       אנחנו נמצאים היום ברגע היסטורי נוכח נסיבות לא פשוטות, ואני אגיד למה רגע היסטורי

נעמה לזימי:  מצד אחד יש לנו הסכם קיבוצי פתוח, הסכם שכר פתוח, מערכת חולה כי החליאו אותה – ממש ככה – ופותחים תקציב

נעמה לזימי:  חברים, כל הדיון הזה צריך להיות כדי להגיד שהתקציב נפתח, לא צריך לבקש אלא לדרוש שבשינויי התקציב משקמים כמובן את כל מערך בריאות הנפש, ובטח את השירות הפסיכולוגי במובן הזה ואת השכר

נעמה לזימי:  זה לא צריך להיות דיון שמתנהל כמו דיון שגרתי של איך ננסה לעורר את המודעות ואת הסוגיות

נעמה לזימי:  נפתח התקציב של 2023, תכף נפתח 2024 בתיקון, עכשיו זאת הזדמנות חד-פעמית עם הסכם פתוח של שכר, שכר עלוב ולא מכבד את השירות, וגם התוצאות הן הרבה יותר מהאמירות האלה, כי פשוט אין מספיק

נעמה לזימי:  ברור שזאת סוגיית שכר קשה מאוד

נעמה לזימי:  כל שאר ההתאמות יכולות להיעשות בשגרה

נעמה לזימי:       את כל שאר הדברים, ואני גם שמעתי על מודל דימונה, ואני רוצה להגיע לסיור שם, ואני רוצה לראות, אבל את כל הדברים הללו עוד יהיה אפשר לעשות בתיקון העמוק שהוא תיקון לא מיידי

נעמה לזימי:  אבל את סוגיית התקציב והשכר בבסיס התקציב אפשר לפתוח בשבוע הקרוב ל-2023, ולקראת 2024

נעמה לזימי:  אין רגע כזה של הסכם קיבוצי פתוח, שאפשר להגיד הוא נפתח בעוד שנתיים ועכשיו הוא סגור – אין, אנחנו במצב ובנקודת זמן שאפשר לשקם רגע את אחת המערכות החשובות והקריטיות

נעמה לזימי:  בעת הזאת ובתקופה הקרובה – שגם ככה אנחנו יודעים שהיא מערכת שנמצאת במצב לא פשוט – ועכשיו עוד יותר יהיו לה תוספות

נעמה לזימי:  את כל נזקי הקורונה והכול עכשיו מושט על הזמן הנקודתי הזה

נעמה לזימי:  אם לא נעשה את זה, כל הדיון הזה הוא מיותר

נעמה לזימי:       יושב-ראש הוועדה, אני אומרת לך, חד-משמעית, שאת כל שאר השינויים וההתאמות ואת תיקוני המדיניות הפנימית יהיה אפשר לעשות

נעמה לזימי:  את הדרישה שבתוך ה-30 מיליארד שאמרו ששמים עכשיו על 2023, לצרכי המלחמה חייבים לשים את כל מערך בריאות הנפש בכללי ובטח את השירות הפסיכולוגי בבתי הספר

נעמה לזימי:  יש פה חובה שלנו כחברי כנסת, אנחנו נמצאם בעת מאוד גורלית למדינה – אנחנו ננצח ונצא מחוזקים

נעמה לזימי:  אבל אם אנחנו לא נעמוד על התיקון המערכתי העמוק, אנחנו כשלנו בתפקידנו

נעמה לזימי:  לא כל הזמן קורה דבר כזה, שנפתח התקציב ושיש את הרגע הזה לשפר את השכר, אנחנו מבינים את כל הסיפור ודברים טובים יקרו

נעמה לזימי:  יושב-ראש הוועדה, ברגע שיהיה שכר מכבד אמיתי, כל מי שהגיעו לשליחות הזאת יוכלו להתפרנס ממנה ב-70% משרה או ב100% משרה, התקנים החסרים יאוישו, וכל הדבר הזה יכנס למנגנון אחר

נעמה לזימי:       כל עוד אנחנו משאירים מנגנון רקוב שבו המדינה מעדיפה העמקת הפרטה בפרילנסרים לאנשים שיכולים לעבוד במגזר הציבורי בשירות הפסיכולוגי, ולעשות בנוסף את הפרילנס כדי להשלים לעצמם שכר

נעמה לזימי:  אנחנו השתגענו? אנחנו מייצרים מצב שבו אנחנו מייצרים עוד יותר אמביציה ללכת ולהיות פרילנס ולא להיות עובד במערכת? מחויב למערכת בכל הזמנים שישנם?     משפט אחרון, כי הזכרנו מה ראינו, כשאני הגעתי בשבועיים הראשונים למלונות המפונים כשהמדינה עוד לא התאפסה, היה לי מנהג שכשאני מגיעה למלון אני שואלת את השירות הפסיכולוגי שאני פוגשת שם, חלקם חברים, אתם פה בהתנדבות או לא? כולם אמרו לי התנדבות, זה מה שהיה בהתחלה

נעמה לזימי:  זאת הרמה האנושית, ההבנה שתכף יהיו בשורות מרות לבשר, שזה היה עוד לפני שמצאו, לצערנו, את הגופות בקיבוצים והכול, היה צריך לאסוף גם את השברים

נעמה לזימי:  הם פשוט הגיעו והבינו שזאת השליחות שלהם, הם הבינו שבגלל זה הם למדו כל השנים, לא בשביל השיק, בשביל השליחות

נעמה לזימי:  אנחנו מייצרים מצב אבסורדי שבו הם צריכים לפרנס משפחה וזה לא בהלימה אל מול השליחות שלהם

נעמה לזימי:  זה לא יכול להמשיך יותר

נעמה לזימי:  הרגע הזה, יוסי, אנחנו יכולים לעשות היסטוריה, לשקם את כל המערך הזה בתקציב הקרוב

נעמה לזימי:  מה שייכנס לבסיס התקציב לא יקוצץ, אתה יודע את זה בדיוק כמוני – זאת החובה שלנו

נעמה לזימי:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  יושב-ראש מועצת התלמידים, מר שלומי קסטרו, בבקשה

שלומי קסטרו: ארגוני הנוער

יוסף טייב: סליחה, מועצת ארגוני הנוער

משה סולומון: אבל פרגנת לו

יוסף טייב: נהיית צעיר בעוד כמה שנים

יוסף טייב:  כן, בבקשה, שלומי

שלומי קסטרו: ליוסי, יש יתרון הוא שירת ביחידה קרובה אליי

שלומי קסטרו:  אני מנכ"ל מועצת ארגוני הנוער

שלומי קסטרו:  זה ארגון הגג של ארגוני הילדים והנוער בישראל, בעתם שכבת החינוך הבלתי פורמלי, הרבה ארגונים שאתם מכירים: אחריי, מד"א, איגי, לתת, חוגי סיירות וכולי

שלומי קסטרו:  ארגונים בחברה הערבית ובחברה החרדית

שלומי קסטרו:  אנחנו פועלים גם ולצד תנועות הנוער

מאיר כהן: חברים, הישיבה הזאת לא נגמרה

מאיר כהן:  עם כל הכבוד

שלומי קסטרו: אני כאן מכמה סיבות

שלומי קסטרו:  אני עדיין במילואים, אני בחטיבת גבעתי, סיירת גבעתי, בחודש וחצי האחרונים

שלומי קסטרו:  אני רוצה להגיד כמה דברים בהתחלה, על הנוער, חשוב לי להגיד כי אנחנו פוגשים אותם

שלומי קסטרו:  גם את המתגייסים הצעירים, גם היה לנו סיירות לידנו

שלומי קסטרו:  אני רוצה להגיד שהם יצטרכו הרבה ליווי והרבה עזרה

שלומי קסטרו:  לצד זה אני אגיד שיש לנו נוער מדהים ועם חוסן

שלומי קסטרו:  מה זה נוער? נוער זה תוצר של הרבה משפחות, ותוצאה של עבודה חינוכית, ובטח של עבודת השפ"ח שיושבים על ציר בעיניי שהוא הכי משמעותי והכי דרמטי בבריאות הנפש ובחוסן של הילדים

שלומי קסטרו:  חשוב שנגיד את זה, יש לנו נוער נפלא, חזק וטוב, שרוצה להתגייס ומוכן להקריב, ורוצה לתת

משה טור פז: ולהתנדב

שלומי קסטרו: ולהתנדב

שלומי קסטרו:  בעיניי, זה ממש מדהים

שלומי קסטרו:  אנחנו עוצרים את חלקם בלית ברירה במד"א ובלתת ובעוד המון כיוונים, כי חלק מהמקומות הם עם סיכון מאוד גבוה, אבל המוטיבציה שלהם שם

שלומי קסטרו:  הם מדהימים וזה צריך להיאמר כל הזמן, לצד הקשיים והמענה שנצטרך לתת להם

שלומי קסטרו:       דבר שני, לאחרונה אני עושה גיחות מהמילואים ואני מרגיש שאני מנהל במקביל לשירות המילואים שלי איזושהי מלחמה מאוד מאוד ארוכה

שלומי קסטרו:  והיא בגלל השיטה של מדינת ישראל לאורך השנים, שלא לבסס את תקציבי החינוך ובכלל את תקציבי השירותים החברתיים

שלומי קסטרו:  ובזמן שאנחנו עושים סיורים, ארגוני הנוער חזרו לעבוד, בשבוע שעבר היינו בשדות ים, השבוע אנחנו הולכים לניר עוז לסיור עם צה"ל כדי ללמוד ולחבר את הנוער וכולי

שלומי קסטרו:       בגדול החבר'ה איתי אבל בגדול הם לא איתי, כי אין להם תקציב

שלומי קסטרו:  אנחנו עומדים לסיים את שנת 2023, ולתנועות הנוער ולארגוני הנוער עדיין לא אישור את התקציב

שלומי קסטרו:  אני יושב כאן היום, וחזרתי לכאן היום כי אני מרגיש שאני חייב רגע להילחם על הישיבה הזאת שתהיה היום

משה סולומון: זה קואליציוני

שלומי קסטרו: זה קואליציוני, כן, אני מכיר

משה סולומון: ואנשים לא מבינים שקואליציוני זה גם דברים חשובים כמו שאתה אומר עכשיו

יוסף טייב: הגיע הזמן להכניס את זה לבסיס, בואו נגיד את הדברים גם פה

משה סולומון: אני מסכים, זה נכון

משה סולומון:  אסור שזה יישאר בקואליציוני

משה סולומון:  צריך להכניס לתקציב, עולם החינוך של הילדים הוא דבר בסיסי וכל כך משמעותי

משה סולומון:  החינוך הבלתי פורמלי הוא יסוד ואסור שהוא יישאר בקואליציוני, וגם עכשיו אסור שהדבר הזה יקוצץ

שלומי קסטרו: אתם יכולים ליישם את זה

סימון דוידסון: תכניסו את זה לתוך התקציב

משה סולומון: בכל ועדה שאני נמצא מדברים על כך שצריך לקצץ את זה

יוסף טייב: חבר הכנסת סולומון, תודה רבה, אבל שלומי קסטרו לא סיים את דבריו

שלומי קסטרו: הרב סולומון, אנחנו יודעים את הדבר הזה, קודם כל צריך להגיד שלגבי היום לישיבה של היום, בתוך הכספים האלה יש כספים ששייכים לחוסן הלאומי, לתנועות הנוער, לארגוני הנוער ולגופים המחנכים

שלומי קסטרו:  תעשו אם אתם רוצים את הדיונים ותבינו איפה זה כספי הנפצות ואיפה

שלומי קסטרו:  אילו כספים שלאורך השנים נמצאים בכספים קואליציוניים, והם צריכים להיות, פעם אחת ופעם שנייה מדינת ישראל, ממשלת ישראל בתמיכת קואליציה ואופוזיציה צריכים להכניס אותם לבסיס התקציב עכשיו כשפותחים את התקציב הזה

שלומי קסטרו:  אנחנו מדברים על ההיבט הפסיכולוגי, אי-וודאות של ארגונים, של מדריכים שחיים באי-וודאות

שלומי קסטרו:  הם לא יודעים אם הם יוכלו לעבוד, הם לא יודעים אם יפתחו סניפים, זה אירוע נפשי

שלומי קסטרו:       יש לי ראשי ארגוני נוער שאומרים לי, אני לא ישן כבר לילות, אני מוציא כסף על המלחמה

שלומי קסטרו:  אני נוסע בעוד חודש וחצי לארצות הברית לקהילות כדי לגייס – שאלת חברת הכנסת דוידסון, תקנים לפסיכולוגים ולמטפלים – דרך קרן שוסטר, אני הולך לגייס כי כנראה שהמדינה לא תיתן לי

שלומי קסטרו:  אני לא יודע עדיין

שלומי קסטרו:  אין לנו כסף לפתוח את הקבוצות

שלומי קסטרו:       ולכן, אני מבקש כאן, אלף, לחזק את חבריי וחברותיי מהשפ"ח, אשתי היא גם סגנית מנהלת בית ספר, אני רואה את העבודה שלהם – וצריך לתת להם כל מה שצריך

שלומי קסטרו:  שתיים, להגיד ששכבת החינוך הבלתי פורמלי היא איתכם והיא עם המדינה

שלומי קסטרו:  היא תעבוד עם כסף או בלי כסף – אנחנו שם

שלומי קסטרו:  אבל לעשות מעשה

משה סולומון: יהיה לכם קשה בלי כסף, צריך שיהיה כסף

שלומי קסטרו: אני יודע

שלומי קסטרו:  קואליציה ואופוזיציה צריכים לבסס תקציב לתנועות, לארגונים ולגופי החינוך הבלתי פורמליים

שלומי קסטרו:  תודה

יוסף טייב: אני איתך בכל מילה, שלומי

יוסף טייב:  חבר הכנסת, משה סולומון

משה סולומון: הדברים של שלומי, חברי, אנחנו עובדים הרבה שנים יחד בחינוך הבלתי פורמלי, והוא עושה עבודה בלתי רגילה ואתם רואים, אף אחד לא שואל איפה הכסף, אנשים עובדים ונמצאים בכל בתי המלון, מצאים בכל פינה ופינה

משה סולומון:  ואני מתווכח בוועדת הכספים על מתווה לעמותות שמביאים רק 40 מיליון שקלים לכלל הארגונים שזה כלום בתוך הסיפור הזה

משה סולומון:       אדוני היושב-ראש, זה דיון כל כך חשוב שאתם מנהלים כאן בוועדה, הוא משמעותי מאוד מאוד ולא משפיע רק על כאן ועכשיו אלא משפיע על העתיד שלנו במדינה, על העתיד של החברה שלנו, והוא כל כך משמעותי

משה סולומון:  אני מבקש להגיד, שהייתי רוצה שנסתכל על המשבר המאוד מאוד קשה והכואב הזה כהזדמנות

משה סולומון:   יש כאן משר קשה מאוד מאוד, ואנחנו שמענו את כל אנשי המקצוע מהתחום הזה

אילנה לח: לא שמעתם את כל אנשי המקצוע

אילנה לח:  יש פה עוד אנשי מקצוע שצריכים לקבל רשות דיבור

יוסף טייב: חברים, סליחה

יוסף טייב:  ההתפרצויות האלה לא יבואו בחשבון, חד וחלק, אני לא אתן לך לדבר

יוסף טייב:  כן, בבקשה

משה סולומון: אני מבקש לנצל את ההזדמנות שנוצרה, שלא ברצוננו, ולראות איך עושים את התיקון הזה

משה סולומון:  אמרו את זה חבריי קודם לכן, גם חברת הכנסת לזימי, לתקן את המציאות שהתיקצוב של מערכת החינוך ושל מערכת החינוך הבלתי פורמלי בפרט, משם אני מגיע ומכיר אותו היטב, וזה מאוד מאוד חשוב

משה סולומון:       אני מבקש להגיד שתי נקודות, אני לא אאריך הרבה וקודמיי כבר אמרו, יש הרבה פניות אליי בתוך מערכת החינוך, חברתי סגנית השר לשעבר מיכל וולדיגר, דיברה איתי על כך שיש המון המון פניות של מורים שנכנסים לכיתות ופוגשים תלמידים, בעיקר ביסודי ובכלל, שהם לא מקבלים את ההכשרה המתאימה כדי לתת למענה בסיסי ראשוני לתלמידים האלה

משה סולומון:  אנחנו צריכים לראות איך מערכת החינוך, ואני מדבר בעיקר על מי שפנה אליי ממערכת החינוך הממלכתי דתי, איך אנחנו מצליחים להכשיר בבסיס את המורים ואת הצוותים המקצועיים החינוכיים כדי שיתנו מענה ראשוני קודם כול לתלמידים

משה סולומון:       ראיתי מחקר, אדוני היושב-ראש, ש-90% – אני לא יודע אם זה נכון לאירוע שלנו עכשיו – מהנפגעים או ממי שצריכים טיפול נפשי כזה או אחר, יודעים לצאת דרך המעגלים הקרובים אליהם

משה סולומון:  יש לנו עוד 10% שאנחנו מבינים שהם צריכים את האנשים המקצועיים, את הפסיכולוגים וכן הלאה

משה סולומון:  אנחנו מבינים שאם אנחנו לא נכשיר עכשיו את הצוותים החינוכיים באופן יותר אקטיבי מצד המערכת כולה, איך הם קולטים? איך הם נותנים מענה? איך הם מדברים? איך הם נותנים מקום לרגשות ולחשיפות שאליהן התלמידים נחשפים? אנחנו נפסיד ונגדיל את ה-10% שנצטרך בכל מקרה

משה סולומון:  ולכן, הנקודה הזאת היא מאוד מאוד חשובה

משה סולומון:       דיברו פה על המשאבים, אנחנו מבינים שפתיחת התקציב הזה היא הזדמנות מאוד משמעותית לאיך אנחנו מצליחים לתת מענה גדול יותר, רחב יותר, תיקון היסטורי ועמוק יותר

משה סולומון:  דיברנו על זה בוועדות קודמות, אדוני היושב-ראש, איך אנחנו מצליחים לתת מענה הרבה הרבה יותר מאפשר למערכת החינוך

משה סולומון:  להביא את ההישגים, את העניינים החינוכיים, גם את העניינים הטיפוליים שאנחנו שמים על השולחן

משה סולומון:       נקודה אחרונה, בשבוע שעבר נפגשתי כאן עם עמותות חברתיות חינוכיות וקהילתיות

משה סולומון:  היו אצלי כאן באחד החדרים, הם הציגו איך הם שקופים

משה סולומון:  הם רוצים מענה חינוכי, הם נמצאים בבתי המלון ובחזית והם לא מקבלים את המענה הנדרש, אני מבקש שהוועדה הזאת תשים כחלק מהמטרות שלה איך היא מאדירה ונותנת מקום לעמותות, לחינוך הבלתי פורמלי, לארגונים, לתנועות הנוער ולכל התהליך הזה שהוא חינוך משלים, זה מאוד משמעותי בעת הזאת

משה סולומון:  שמענו כאן גם את הדוברת של מועצת התלמידים היא אמרה, שבצופים עושים לה שיח קצר כדי לתת מענה ל-30 חניכים שמגיעים אליה ומספרים לה

משה סולומון:  אנחנו צריכים להבין שהחינוך הבלתי פורמלי הוא חלק אינהרנטי בכל התהליך הזה

משה סולומון:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חברת הכנסת גלית דיסטל, בבקשה

גלית דיסטל אטבריאן: אני מקשיבה ברוב קשב, ואני רוצה להציג קצת ריאלי צ'ק וקצת איפכא מסתברא לדברים שנאמרו פה

גלית דיסטל אטבריאן:  אני כמובן שותפה לדאגה ובגלל זה אני פה

גלית דיסטל אטבריאן:  זאת ועדה שביקשתי להיות בה

גלית דיסטל אטבריאן:  אנחנו נמצאים במדינה שנמצאת אשכרה שטראומה לאומית, סבתות בטראומה, מטפלות בטראומה, נכדים בטראומה, מורים בטראומה, מטפלים בתלמידים בטראומה, אימהות בטראומה, מטפלות בבעלים בטראומה – כולם נמצאים בסוג של טרגדיה אנושית, שהעולם המערבי לא רגיל אליו בכלל

גלית דיסטל אטבריאן:  זה אירוע רציני מאוד

סימון מושיאשוילי: גם הפסיכולוגים והמטפלים עצמם

גלית דיסטל אטבריאן: לחלוטין

גלית דיסטל אטבריאן:  המורים, המנהלים, אני – כולנו, באמת כולנו

גלית דיסטל אטבריאן:  ואנחנו מחזיקים אחד את השני וזה אירוע משמעותי מאוד

גלית דיסטל אטבריאן:  לתחושתי, האירוע הזה, ברגע שהמלחמה תסתיים בניצחון, בעזרת השם, הולך להיות האירוע שך מדינת ישראל, אפילו יותר מהאירוע הכלכלי

גלית דיסטל אטבריאן:  חשוב לי לדבר על האנשים שנופלים בין הכיסאות

גלית דיסטל אטבריאן:  על תלמידים שנופלים בין הכיסאות, על ילדים שנופלים בין הכיסאות, על נוער שנופל בין הכיסאות

גלית דיסטל אטבריאן:  אני מדברת על האנשים עם החרדות הנפשיות, כאלה שלא נמצאים בכלל במעגל הראשון ולא במעגל השני של הטראומה

גלית דיסטל אטבריאן:  כאלה שיושבים בבית שלהם בחיפה או בתל אביב, או שהם עם חרדה חברתית, או שהם פשוט בודדים ואין להם חברים

גלית דיסטל אטבריאן:  אני מכירה את זה כל כך מקרוב, מהבית שלי, לחבר'ה האלה אנחנו אפילו לא מגיעים וההיקף רק הולך וגדל

גלית דיסטל אטבריאן:       ואז אני מגיעה לריאליטי צ'ק, אני מגיעה לכנסת ולפוליטיקה מהמגזר הפרטי

גלית דיסטל אטבריאן:  וכשאני שומעת שצריך להגדיל תקציבים, נגדיל תקציבים, בואו נגדיל תקציבים, אני מרגישה שיש פער עצום בין הכינוסים בוועדות לבין העולם האמיתי

גלית דיסטל אטבריאן:  שימו לב, פסיכולוג היום בשוק הפרטי מרוויח בממוצע בין 550-400 שקלים לשעה

משה טור פז: אמת

גלית דיסטל אטבריאן: פסיכולוג בשפ"ח מרוויח כ-47 שקלים לשעה

גלית דיסטל אטבריאן:  אף תקציב ואף שר אוצר, ואף דרישה לפתוח סעיפים לא יגדילו לכם את זה פי עשרה, יש פה פער מצמיא

גלית דיסטל אטבריאן:  פשוט תחשבו עליכם כבעלי מקצוע שיכולים להרוויח פי עשרה

גלית דיסטל אטבריאן:  נעשה סקר, סקר מעודד, כי הוא מראה ש-70% מהפסיכולוגים מעוניינים ורוצים להיתרם ובלבד שתהיה איזושהי הטבה כספית אפשרית

גלית דיסטל אטבריאן:  אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב מחוץ לקופסה

גלית דיסטל אטבריאן:       אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב על דברים כמו למשל, הקלות במס

גלית דיסטל אטבריאן:  ניהלתי פעם עסק עצמאי אני יודעת מה זה, ברגע שיש לך הקלות משמעותיות במס בעסק עצמאי, ואומרים לך שאתה תקבל את ההקלות האלה אם תיתן כך וכך שעות בשפ"ח, אז המוטיבציה הפנימית שכולנו מגויסים אליה היום, לעבוד למען הנוער ולמען האנשים במצוקה, שאנחנו רואים לפי הסקרים שערכו בפורום הארגונים למען הפסיכולוגיה הארצית יש מוטיבציה אדירה של פסיכולוגים להיכנס פנימה ולעזור – מוטיבציה אדירה

גלית דיסטל אטבריאן:  אני חושבת שאם אנחנו נחשוב מחוץ לקופסה, כי בשום עולם לא יגדילו לכם את התקציב ברמה כזו שזה יהיה בכלל אקוויוולנטי למה שהם מרווחים בחוץ

גלית דיסטל אטבריאן:  אבל הקלות במס – כמי שניהלה עסק עצמאי – זה מאוד מפתה

גלית דיסטל אטבריאן:  זה ענק, זה גם לא להוציא כסף אלא לא להכניס כסף שבא ממקור אחר

גלית דיסטל אטבריאן:       עוד מילה אחת שאני רוצה לומר, כאימא שהכירה את מערכת החינוכית מקרוב, מכיוון שהבן שלי היה אומנם בחינוך המיוחד, אבל קצת לשקף

גלית דיסטל אטבריאן:  לפעמים זה לא היעדר תקציב כמו תקציב שמשומש לא נכון

גלית דיסטל אטבריאן:  אני יכולה לומר מה קורה בחינוך המיוחד, ואני משוכנעת שיש את הלקונות האלו גם בחינוך הרגיל

גלית דיסטל אטבריאן:  הבן שלי נמצא עם מורה פרטנית שמרוויחה שכר מינימום מחפיר

גלית דיסטל אטבריאן:  והיא מתאמת לו תוכנית לימוד פרטני, מעליה יש מפקחת שמרוויחה כפול ממנה, מעל המפקחת יש עוד מפקחת שמרוויחה כפול ממנה, מעל המפקחת הזאת יש עוד מקפחת , זאת אומרת זה משולש של פיקוח שבסופו של דבר נגמר בילד עם מורה שמרוויחה שכר מינימום שלא מצליחה לעשות את העבודה שהיא נדרשת, אבל היא חייבת כי יש עליה 20 מפקחות שמרוויחות המון כסף

גלית דיסטל אטבריאן:       אני מתנצלת על הראייה הקפיטליסטית שלי, או על הראייה הצינית שלי, אבל כמי שמכירה את המערכות מבפנים על בשרה, אתה רואה את הכסף מתבזבז על תקנים, מתבזבז על פיקוח אין סופי, לא מגיע לילד

גלית דיסטל אטבריאן:  המלצה כללית, לפני שאנחנו באים ואומרים בואו תביאו לנו עוד תקציב – מה שאני לחלוטין מסכימה שצריך, אין פה שאלה – בואו תראו בעיניים מפוקחות איך הכסף שמגיע מבוזבז באופן לא תועלתני

לימור סון הר-מלך: או איך הופכים אותו להיות תועלתני

לימור סון הר-מלך:  את כל כך צודקת

יוסף טייב: אני רוצה לתת לאילנה, אנחנו נעשה איחור בסיום של חמש דקות

יוסף טייב:  ההתערבות שלה חשובה בנושא

יוסף טייב:  יושבת-ראש האגודה לטיפול באמצעות אומנויות בישראל ד"ר אילנה לח, בבקשה

אילנה לח: תודה רבה, ותודה רבה על המקום כי זה חשוב להזכיר פה עוד מקצועות שיכולים לתת מענה

אילנה לח:  אני רוצה להגיד שאנחנו אנחנו מקווים לחזרה לחיים בטוחים עבור כולם, חיי אדם קודמים ובריאות הנפש היא חלק מחיי האדם

אילנה לח:       דיברו פה על המצוקה המאוד גדולה של האנשים שנמצאים בכל מערכת החינוך של החטופים שחוזרים, של בני המשפחות ושל התלמידים בחינוך הכללי

אילנה לח:  אני רוצה להגיד שמדינת ישראל היא המדינה היחידה בעולם שבה בריאות הנפש היא חלק משירותי החינוך המיוחד

אילנה לח:  והמטפלים באומנויות כבר נמצאים במערכת החינוך המיוחד ונותנים מענה לבריאות הנפש לתלמידי החינוך המיוחד

אילנה לח:       אנחנו נמצאים בשטח מהרגע הראשון, מהשבוע הראשון של האסון הזה, אנחנו מתנדבים כמו כולם בתוך מרחבים, בתוך המלונות עם המפונים

אילנה לח:  אנחנו פוגשים את הילדים, אנחנו פוגשים את המבוגרים ואנחנו עושים בדיקת צרכים ונותנים את המענה הקהילתי

אילנה לח:  יש מטפלים באומנויות בארץ שהם מוכשרים בטראומה והם יכולים להצטרף לכל המענים האלה

אילנה לח:  במערכת החינוך יש 4,000 מטפלים, יש בסך הכול 9,000 מטפלים באומנויות שעומדים בתנאי מתווה מל"ג, לרובם יש תואר שני, יש להם הכשרה קלינית, הרבה מאוד שעות של הכשרה קלינית בפיקוח, צריך להכניס אותם וצריך להסדיר את המקצוע בחקיקה

אילנה לח:  מה שעומד בים הכניסה של המטפלים האלה לתוך המערכות הוא שזה לא מוסדר בחקיקה כבר 18 שנים

אילנה לח:  צריך להסדיר את המקצוע ואז יהיה אפשר להכניס את המטפלים לכל המענים, אנחנו כבר נמצאים שם אבל באופן לא מוסדר, ולכן צריך להסדיר

אילנה לח:       עוד דבר, במצבים טראומתיים לא תמיד מילים יכולות לעזור

אילנה לח:  יש מצבים שבהם אי-אפשר לדבר במילים והאומנויות מאפשרות ביטוי לדברים שאי-אפשר להגיד במילים

אילנה לח:  לנו יש את היכולת ואת ההכשרה המקצועית לעבוד במצבים שבהם מילים לא יכולות

אילנה לח:  אנחנו יכולים להצטרף לפסיכולוגים, ולהצטרף לעובדים הסוציאליים ולקבל מקום כאנשי מקצוע לבריאות הנפש, רק צריך להסדיר את החקיקה

אילנה לח:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אני מציע חבר הכנסת מאיר כהן, שאנחנו ניקח את הסיפור הזה של ההסדרה לחקיקה בנושא המטפלים באומנויות

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לך תודה רבה, ותודה רבה לכל מי שהגיע

מאיר כהן:  הבנתם שזה לא מסע של הכפשות אלא שזה באמת נגיעה בעצב הכי רגיש היום בחברה הישראלית

מאיר כהן:  אני רוצה להציע לך, אדוני, שהוועדה תוביל כנס חירום בשבוע הבא

מאיר כהן:  אני חושב שמן הראוי, יש לי יום כזה שרשום על שמי אני יכול להעביר לך אותו ולעשות כנס חירום ולהזמין את כל המטפלים ואת כל הגופים ולשמוע אותם

מאיר כהן:  הדבר הראשון שאנחנו חייבים לעשות הוא לשמוע אותם, ומשם לצאת לחוקים שאתה מציע, והחוק המצוין שעומד על הפרק

מאיר כהן:       אני פונה אלייך, חווה, כשהייתה מצוקה במשרד החינוך ידענו לייצר פתרונות כאן ועכשיו

מאיר כהן:  עכשיו צריך להעניק לשנה הקרובה, לפחות עד סוף השנה, חוזים אישיים – כאן ועכשיו

מאיר כהן:  אני יודע איך לעשות את זה, לא צריך את האוצר ולא את אף אחד

מאיר כהן:  עשינו את זה עם 4,000 מורים למתמטיקה כשהחלטנו לנייד אותם לפריפריה

מאיר כהן:  תוך שבוע בנינו חוזים אישיים – חייבים לעשות את זה עכשיו, בכדי שהדיון הזה לא יהיה עקר

מאיר כהן:        שוב אדוני, תודה רבה לך

מאיר כהן:  אני שם על השולחן את כנס החירום שוועדת החינוך תוביל עם עוד כמה חברי כנסת בשבוע הבא

מאיר כהן:  לפחות עם חברי הכנסת המציעים ונזמין לכאן את כולם

מאיר כהן:  הוועדה לשלום הילד, ועדת הבריאות שאני יודע שבוסו כותב תוכנית לאומית – חשוב להביא את זה לשולחן, זה הדבר הכי חשוב היום

אסנת אייל: אני חושבת שאני מצטרפת למה שאתה - - -      

יוסף טייב: את מתפרצת חבל, את יודעת בשיטות האלה אני לא נותן זכות דיבור, אבל אני מכבד אותך

יוסף טייב:  בקצרה כי אני באיחור לדיון השני, ד"ר אסנת אייל, מהמרכז לשלטון מקומי

אסנת אייל: מרכז שלטון אזורי, ברשותך

אסנת אייל:  אני מאוד מסכימה עם מה שאתה אומר, חבר הכנסת

אסנת אייל:  בסופו של יום האירוע הזה הוא רב-מערכתי

אסנת אייל:  הפסיכולוגים כפי הנראה כל משכורת שהם יקבלו או כל שכר הם לא יצליחו לעשות הכול בבת-אחת

אסנת אייל:  ולכן, בעיניי, אנחנו צריכים להתרומם מעל השכר הספציפי לאלה או לאלה

אסנת אייל:  אנחנו צריכים להסתכל כמערכת, איך יישוב מקבל את העזרה לתלמידים, להורים, למדריכם של החינוך הבלתי פורמלי, אני מאוד מסכימה איתך, שלומי

אסנת אייל:  מאוד חשוב כשאנחנו מקבלים את הנתונים לראות את סל המענים שיישוב מקבל ואיפה חסר

אסנת אייל:  בוודאי שצריך להעלות את השכר לפסיכולוגים שעושים עבודה נפלאה, אבל אם אנחנו נתחיל לחשוב מפולח, מה עושים לאלה ומה עושים לאחרים בסוף לא נקבל מענה מערכתי

מאיר כהן: ואם עכשיו בשעת החירום נתחיל לחשוב שאנחנו פותרים את כל הבעיות, לא נקבל כלום

מאיר כהן:  בואו נתמקד במשהו רציני, שמעת את מנהלת בית הספר, שמעת את יושבת-ראש ועד התלמידים, שמעת את יושב-ראש מועצת התלמידים ושמעת את משרד החינוך, עכשיו צריך להתמקד בכאן ועכשיו

מאיר כהן:  כל מה שאת אומרת הוא נכון מאוד

אסנת אייל: בדמות הכנס הזה שאתה מדבר עליו

מאיר כהן: בבקשה, בשמחה גדולה

אסנת אייל: בדמות הכנס הזה – אני מאוד מסכימה עם זה

אסנת אייל:  תודה

מאיר כהן: תודה רבה, יוסי

מאיר כהן:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה, אסנת

יוסף טייב:  הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים, חבר הכנסת מאיר כהן, סימון מושיאשוילי, קטרין שטרית ומתן כהנא

יוסף טייב:  הוועדה זוכרת את החטופים בעזה ומתפללת להחזרתם המהירה של כולם בשלום

יוסף טייב:  הוועדה תעקוב שהילדים ששוחררו יקבלו את מלוא הטיפול הפסיכולוגי להם הם יזדקקו

יוסף טייב:       הוועדה מעריכה את מאמציי משרד החינוך, אך מציינת שלמשרד אין נתונים על גודל הבעיה

יוסף טייב:  בלי נתונים אין אפשרות לטפל בה

יוסף טייב:  הוועדה ציפתה שאחרי 51 ימים מן הראוי היה שיהיו כבר נתונים

יוסף טייב:  הוועדה מצאה שיש מחסור אקוטי בפסיכולוגים מערכת החינוך

יוסף טייב:  גם קודם לכן היה מחסור והמלחמה הגבירה מאוד את המחסור ואת הצורך בהם

יוסף טייב:  הוועדה קוראת למשרד החינוך לטפל בכך מיידית

יוסף טייב:  כל התלמידים בארץ נמצאים תחת טראומה וכולם זקוקים להשקעה ולטיפול

יוסף טייב:  ההשקעה עכשיו תחסוך לנו הרבה בעתיד

יוסף טייב:       תקציב 2023 נפתח וכך גם תקציב 2024

יוסף טייב:  הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לנצל רגע זה ולהגדיל תקציב לשירות הפסיכולוגי לשנה זאת ושלנה הבאה

יוסף טייב:  הוועדה שמעה שיועצת בית הספר איננה פנויה לכל התלמידים

יוסף טייב:  הוועדה מציעה להגדיל את מספר היועצות החינוכיות במערכת החינוך, כך שלכל תלמיד תהיה האפשרות למצוא בהן את המענה לצרכיו

יוסף טייב:       הוועדה קוראת למשרד החינוך לשנות את חוזר המנכ"ל ולכלול בשפ"ח גם את ילדי הגיל הרך והתיכון מגילאי 15 ומעלה

יוסף טייב:  הוועדה קוראת להגדיל את תקני הפסיכולוגים במערכת החינוך

יוסף טייב:  הוועדה מבקשת להוסיף תקנים של פסיכולוגים דוברי שפות שיתנו מענה לתלמידים עולים

יוסף טייב:       הוועדה קוראת למשרד החינוך לשפר את שכר הפסיכולוגים וליועצי החינוך

יוסף טייב:  שיפור השכר יביא יותר עובדים למערכת

יוסף טייב:  עם זאת, הוועדה מדגישה שאין להתפשר על איכות הפסיכולוגים

יוסף טייב:       הוועדה קוראת לסגור את הסכמי השכר, כך ששכר הפסיכולוגים יהיה שכר הולם

יוסף טייב:  כדי להיענות למצב החירום, הוועדה קוראת למשרד החינוך להעסיק פסיכולוגים בחוזים אישיים, כמובן בתיאום עם השלטון המקומי

יוסף טייב:  הוועדה קוראת לתת לפסיכולוגים הכשרה ייעודית למצבים שנוצרו עתה

יוסף טייב:  במצבי החירום הוועדה קוראת לגייס פסיכולוגים כמו בצו 8

יוסף טייב:  כשהמצב יירגע, הוועדה קוראת למשרד החינוך להקים מערך חוסן לימים רגילים ולימי משבר

יוסף טייב:   בימים אלה החינוך הבלתי פורמלי חשוב מאוד, אולי אפילו יותר מאשר בימים כתיקונם

יוסף טייב:  ולכן, הוועדה מציעה להגדיל את החינוך הבלתי פורמלי בתוכניות כמו ספורט, טיפול באומנויות ועוד

יוסף טייב:  ולהכניס לבסיס התקציב את התקציב של התנועות וארגוני הנוער עוד לשנה הקרובה

יוסף טייב:       הוועדה קוראת לרשויות המקומיות להקים שפ"ח, שירות פסיכולוגי חינוכי כדוגמת דימונה

יוסף טייב:   הוועדה תסייר בדימונה כדי לעמוד מקרוב על מערך השפ"ח שפועל שם היטב

יוסף טייב:  אני קורא ומצטרף לכנס החירום שהוצע על ידי חבר הכנסת מאיר כהן

יוסף טייב:  עוד בשבוע הבא

יוסף טייב:  ברשותכם, אני נועל את הדיון