הוועדה המיוחדת לצמצום פערים חברתיים בפריפריה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 18, 2024-01-15 00:00

אברהם בצלאל: בוקר טוב לכולם, 15 בינואר 2024, אני שמח לפתוח את הוועדה הזאת, הוועדה המיוחדת לצמצום פערים חברתיים בפריפריה

אברהם בצלאל:  נושא הדיון היום זה הנושא של ילדי אשדוד

אברהם בצלאל:  כולם יודעים שאנחנו נמצאים במלחמה כבר למעלה מ-90 ימים

אברהם בצלאל:  מלחמה לא פשוטה שנכפתה עלינו

אברהם בצלאל:  אנחנו דבר ראשון באמת מאחלים לכל חיילינו שיחזרו בריאים ושלמים

אברהם בצלאל:  לא פשוט בימים אלו, עם כל הגשם שמצד אחד ברוך השם יש לנו ברכה גדולה

אברהם בצלאל:  מצד שני, חיילינו נלחמים שם בעורף, באמת לא פשוט

אברהם בצלאל:  ליבינו איתם

אברהם בצלאל:  כמובן עם החטופים, שאנחנו מתפללים כל יום לשלומם לחזרתם כמה שיותר מהר בעזרת השם

אברהם בצלאל:  ולפצועים שלנו, שבעזרת השם יחלימו כמה שיותר מהר

אברהם בצלאל:  ושננצח במלחמה הזאת

אברהם בצלאל:       אבל גם בזמן מלחמה אנחנו, איך אומרים, ישראל ידעה קרבות, אבל גם צריכים לחזור כמה שיותר מהר לשגרה עצמה

אברהם בצלאל:  הדיון הזה מתקיים לאור פניות שקיבלתי גם מהורים באשדוד

אברהם בצלאל:  אני כמחזיק תיק חינוך חרדי לשעבר בעיריית ירושלים, ארבע שנים הייתי מחזיק תיק חינוך חרדי, מכיר ויודע

אברהם בצלאל:  ודווקא רציתי ללמוד ולשמוע מה שונה אשדוד מכל מקום אחר בעיר

אברהם בצלאל:  אני יודע שגם אשדוד מטווחת, אני יודע שגם אתמול

אברהם בצלאל:  כן, אנחנו ערים ושומעים

אברהם בצלאל:  אבל יש עוד ערים ועוד מקומות

אברהם בצלאל:  והשאלה היא למה נתקבלה ההחלטה הזאת

אברהם בצלאל:  אשמח לשמוע איך המתווה הזה של הקפסולות עובד היום

אברהם בצלאל:  מה קורה במקומות אחרים

אברהם בצלאל:       אני מקווה שנמצאים איתנו גם אנשי המקצוע

אברהם בצלאל:  משרד החינוך נמצא איתנו פה? פיקוד העורף הבנתי שברגע האחרון הודיעו שהם לא יכולים להגיע, אני מאוד מצר על כך

אברהם בצלאל:  פיקוד העורף הוא משהו משמעותי בהסתכלות שלי

אברהם בצלאל:  קיבלנו מהם נייר עמדה שהכול בסדר מבחינתם

אברהם בצלאל:  אבל זה שהם לא נמצאים פה לפחות אפילו בזום אני מתפלא מאוד, כנראה שהדיון לא כזה חשוב בהסתכלות שלהם וחבל מאוד

קטי קטרין שטרית: מי הגיע ממשרד החינוך? מה תפקידך?     

זאב אזולאי: אני ממונה בטיחות של מחוז דרום

אברהם בצלאל: אני אתן אולי קודם את ההתייחסות לחה"כ קטי שטרית שנמצאת איתנו פה, ואז נתחיל את הדיון עצמו

אברהם בצלאל:  בבקשה

קטי קטרין שטרית: אדוני יושב-הראש, אתה אמרת שאתה בא מתחום החינוך, מעיריית ירושלים

קטי קטרין שטרית:  גם אני מגיעה מתחום החינוך

קטי קטרין שטרית:  ואני ביקרתי מספר פעמים בעיר אשדוד ואני חושבת שהיא מודל לחיקוי עבור כל הערים במדינת ישראל

קטי קטרין שטרית:  בעיקר לאור ההתפתחות העשייה המדהימה שאנחנו רואים שם רחוב רחוב

קטי קטרין שטרית:  היום אשדוד הפכה להיות בין הערים האטרקטיביות ביותר במדינת ישראל

קטי קטרין שטרית:  ואני אומרת את זה מתוך ביקורים חוזרים ונשנים בעיר, מכל הכיוונים

קטי קטרין שטרית:  בעיקר בתחום החינוך

קטי קטרין שטרית:  ביקרתי וראיתי את המודל הזה

קטי קטרין שטרית:  מודל מדהים

קטי קטרין שטרית:       אנחנו חייבים לציין מספר נקודות שמאוד מאוד חשובות

קטי קטרין שטרית:  אדוני יושב-הראש, אשדוד זה יעד אסטרטגי

קטי קטרין שטרית:  יעד אסטרטגי

קטי קטרין שטרית:  יש לנו שם נמל אשדוד, יש לנו שם את חברת חשמל, את בתי הזיקוק

קטי קטרין שטרית:  ולפני מספר ימים, אני חושבת שישה ימים, שמענו גם את נסראללה מזכיר את העיר אשדוד, שאומר נראה איך אשדוד נפגעת מכ-70 טילים מדויקים על אתרים רגישים

קטי קטרין שטרית:  לכן מאוד מאוד חשוב לשמר

אברהם בצלאל: את חושבת שחשוב להם רק אשדוד ולא מקומות אחרים? גם במירון הם הגיעו

אברהם בצלאל:  ולא ראיתי שבמירון הפסיקו את הלימודים

קריאה: גם באשקלון יש אתרים רגישים

קטי קטרין שטרית: סליחה, סליחה, סליחה

אברהם בצלאל: חבר'ה, לא להפריע

אברהם בצלאל:  אנחנו ניתן, תהיה רשות דיבור לכולם

קריאה: בסדר גמור - - -     

קטי קטרין שטרית: אסור לכם להפריע באמצע

קטי קטרין שטרית:  זה הנוהל

קטי קטרין שטרית:       ולא, לא, ההערה הזאת שאמרת היא חצופה

קטי קטרין שטרית:  מה זה 'סליחה אם אתם לא תפריעו'? התפקיד שלנו הוא קודם כל כאן להגן

קטי קטרין שטרית:  ועם כל הכבוד לך, אני לא יודעת מי את

קטי קטרין שטרית:  אבל את לא צריכה להגיב בצורה כזאת

קריאה: 	נעים מאוד, חברת מועצה - - -     

קטי קטרין שטרית: מאה אחוז

קטי קטרין שטרית:  יופי

קטי קטרין שטרית:  מתווה הקפסולות חשוב מאוד מאוד

קטי קטרין שטרית:  ובמידה ויש אזעקות, כמו שקרה אתמול בערב, מספר רקטות לא מבוטל, שמונה במספר, ניתן לייצר מצב שמערכת החינוך עובדת כרגיל וניתן לשמור על ביטחון - - -     

אברהם בצלאל: קטי, אני אשאל אותך שאלה

קטי קטרין שטרית: שנייה, אני רוצה רגע להמשיך עוד כמה דברים

אברהם בצלאל: רק מילה קטנה

אברהם בצלאל:  ואשמח התייחסות אם את יודעת מה קורה

קטי קטרין שטרית: כן?     

אברהם בצלאל: לגבי אירועים שם, אירועים רגילים

אברהם בצלאל:  לא יודע, אירועים של 1,000 איש, 1,500 איש, הכול רגיל? או שגם שם בקפסולות?      

קריאה: רגיל

קריאה:  מתקיימים כרגיל

קריאה: זה לא נכון

אברהם בצלאל: בואו, אני רוצה דבר ראשון - - -     

קריאה: שמישהו מוסמך ייתן לך מידע

אברהם בצלאל: חבר'ה, אני מבקש, יש רשות דיבור לכל אחד בצורה מסודרת

אברהם בצלאל:  אני מבקש, אני מבין שאנשים הגיעו קצת עם אמוציות

אברהם בצלאל:  גם קיבלתי טלפונים או בקשות לבטל את הדיון הזה

אברהם בצלאל:  אני מבין שכנראה זה דיון חשוב ולאור זה ביקשו קצת לבטל

אריה נחמקין: אדוני, יש אנשים מוסמכים שצריכים לתת לך מידע

אברהם בצלאל: אז אנחנו ניתן מידע בצורה מסודרת

אברהם בצלאל:  קודם חברי הכנסת, כך נהוג פה בכנסת, בצורה מסודרת

קטי קטרין שטרית: אין אירועים

קטי קטרין שטרית:  שאלת שאלה, אדוני יושב-הראש, אין אירועים עירוניים

קטי קטרין שטרית:  הם לא מתקיימים

קטי קטרין שטרית:  הנתון שעכשיו אני הולכת להציג, שהוא הכי הכי מדאיג בעיניי, זה יש, זה מעודד מצד אחד

קטי קטרין שטרית:  85% מבתי הספר ממוגנים

קטי קטרין שטרית:  אבל יש לנו עוד 15% שהם לא ממוגנים וזו בעיה שצריך לפתור אותה ואני מאמינה שהיא תיפתר בעתיד

קטי קטרין שטרית:  ולכן החשש הזה הוא חשש אמיתי

קטי קטרין שטרית:  אנחנו יודעים שהתיכונים לומדים מלא כל השבוע

קטי קטרין שטרית:  גני הילדים שש פעמים בשבוע

קריאה: לא מדויק

אברהם בצלאל: חברים, היא יכולה להגיד מה שהיא חושבת ומה שהיא רוצה

קטי קטרין שטרית: אתה לא אמור להעיר לי

קטי קטרין שטרית:  אתה לא אמור להעיר לי

אברהם בצלאל: רגע, רגע

קטי קטרין שטרית: אדוני, אתה לא אמור להעיר לי

קטי קטרין שטרית:  כשתקבל אישור, תדבר

אברהם בצלאל: אני מבקש, כל חבר כנסת זכותו להגיד כל מה שהוא חושב

אברהם בצלאל:  ידידי, היא יכולה להגיד כל מה שהיא חושבת

אברהם בצלאל:  כשיגיע רשות הדיבור שלך אתה תוכל להגיב

אברהם בצלאל:  יש פה אנשי מקצוע שיענו תשובות

אברהם בצלאל:  אני אשמח גם לגבי המיגוניות שהזכירה פה חה"כ קטי, אז שיגידו לי מה נעשה ב-15 שנים האחרונות והאם משהו יכול להשתנות בהמשך במיגוניות

אברהם בצלאל:  אז אני אשמח גם להתייחסות הזאת

אברהם בצלאל:  אבל בואו ניתן לחברת הכנסת לדבר בבקשה

קטי קטרין שטרית: הנתון שאני קיבלתי זה שמעל 80% למידה בתוך מוסדות העיר אשדוד, שזה נתון מאוד גבוה

קטי קטרין שטרית:  וראש העיר מקיים באופן קבוע פעמיים בשבוע דיון כדי, אתה יודע, להמשיך לראות מה תהיה התוכנית לגבי השבוע

קטי קטרין שטרית:  זאת אומרת שהוא נמצא שם, בנושא הזה הוא נמצא צעד אחר צעד

קטי קטרין שטרית:  אדוני יושב-הראש, יש מערכת בחירות בקרוב

קטי קטרין שטרית:  אנחנו יודעים שיש המון אמוציות, אנחנו יודעים שיש המון רצון לבוא לתקוף וכו' וכו'

אברהם בצלאל: לא בוועדה הזאת

אברהם בצלאל:  הוועדה הזאת מקצועית

דניאל רוזוליו: אתם מכניסים פה פוליטיקה

קטי קטרין שטרית: אתה מוכן להפסיק להעיר לי? אדוני, אתה אורח פה

קטי קטרין שטרית:  תפסיק להעיר לי

דבורה ביטון: בסדר, תכבדי, אל תצעקי עליו

קטי קטרין שטרית: בסדר? תפסיק להעיר לי

קטי קטרין שטרית:  ולא, אני לא אכבד

קטי קטרין שטרית:  הוא לא מכבד – אני לא אכבד

דבורה ביטון: בסדר, אז יש דרך להגיד לו את זה

דבורה ביטון:  אלה אזרחים ואת נבחרת, ואת מקבלת משכורת בגלל שהם יושבים, תכבדי אותם

קטי קטרין שטרית: סליחה, בואי, אל תבלבלי לי את המוח

דבורה ביטון: אני אבלבל את המוח

קטי קטרין שטרית: אל תגידי לי מה אני

אברהם בצלאל: חבר'ה, אני מבקש

דבורה ביטון: בסדר, אז יש דרך

דבורה ביטון:  למה אתם צועקים עליהם כאילו הם באו להעניש אותנו?     

אברהם בצלאל: חבר'ה, כל אחד ידבר בזמנו

קטי קטרין שטרית: לא, לא פחות חשוב, אמרת נבחרת ציבור

קטי קטרין שטרית:  את נכנסת עכשיו, הם לא מפסיקים להעיר

דבורה ביטון: אני נכנסתי

דבורה ביטון:  ואיך את נכנסת? את רוצה שנפרט? תני להם לדבר

דבורה ביטון:  אז תעשי את זה בדרך אחרת, למה לתקוף?     

קטי קטרין שטרית: סליחה, רשות הדיבור אצלי, על מה את מדברת בכלל?     

אברהם בצלאל: חבר'ה, אם יהיו פה הפרעות אני אתחיל להוציא החוצה

אברהם בצלאל:  לא תהיה ברירה

קטי קטרין שטרית: מה זה הדבר הזה? מאיפה את באת לי עכשיו?     

דבורה ביטון: תתייחסי אליהם, כאילו זה

דבורה ביטון:  מה זה? זה אזרחית שבאה לקבל תשובות

קטי קטרין שטרית: את מוכנה שהוא יעיר, סליחה, את מוכנה שהוא יעיר על כל משפט?     

דבורה ביטון: אני לא מוכנה

דבורה ביטון:  אבל מה הדרך להגיד, לא לצעוק עליו ככה

דבורה ביטון:  זה נורא מעליב, מה זה?     

קטי קטרין שטרית: אז שיפסיק להעיר

דבורה ביטון: טוב, אז די, בואו

דבורה ביטון:  תכבדו בבקשה את הדיון

אברהם בצלאל: חבר'ה, אני מבקש, כל אחד ידבר בזמנו

אברהם בצלאל:  ומי שיפריע אנחנו ניאלץ פשוט להוציא אותו החוצה

אברהם בצלאל:  אני לא אוהב לעשות את זה, ואני גם חושב שבחיים עוד לא עשיתי את זה פה בכנסת, ואני מקווה שגם לא אצטרך לעשות את זה פה

אברהם בצלאל:  אני באמת מבקש, לכבד אחד את השני

אברהם בצלאל:  כל אחד בתורו ידבר

אברהם בצלאל:  בשביל זה אנחנו נמצאים, לשמוע את כולם ולראות באמת מה ניתן לעשות בשביל הילדים

אברהם בצלאל:  ילדי אשדוד הם לא סוג ב'

קטי קטרין שטרית: אוקיי

קטי קטרין שטרית:  אז אני באמת אחזור על מה שאמרתי, אדוני יושב-הראש

קטי קטרין שטרית:  מערכת בחירות בפתח, ברור שיש אמוציות ונשים אותן בצד, כי חשובה בטיחותם של הילדים שמגיעים למוסדות החינוך ושהם יוכלו בעזרת השם גם לחזור בשלום הביתה

קטי קטרין שטרית:  עיריית אשדוד מבצעת הערכות ביטחון פעמיים בשבוע, ראשון וחמישי

קטי קטרין שטרית:  כך שיכולים הדברים להשתנות תוך כדי תהליך

קטי קטרין שטרית:  אוקיי, תודה אדוני יושב-הראש

אברהם בצלאל: קינלי טור פז

משה טור פז: שלום, בוקר טוב אדוני יושב-הראש, אני אהיה קצר

משה טור פז:  אומר ככה: קודם כול, לפני שבוע השתתפתי בדיון דומה על העיר אשקלון והיום אנחנו בדיון על העיר אשדוד

משה טור פז:  ואני אומר לך את האמת, אני מתבאס

משה טור פז:  שפה לא יפה, אבל אני אומר את האמת

משה טור פז:  עצם העובדה שאנחנו צריכים לקיים דיון כזה על עיר כמו אשקלון לפני שבוע ואשדוד השבוע, אומר שמצבנו לא טוב

משה טור פז:       עכשיו, אמרה כאן חברתי חה"כ שטרית נכון, בתחום המיגון יחסית המצב בעיר הזאת יותר טוב, בוודאי מאשר באשקלון

משה טור פז:  אבל עצם העובדה שאנחנו כמדינה היום לא מצליחים לתת לעיר ואם בישראל, אחת הערים הגדולות בישראל, ביטחון, יכולת ללמוד כסדרה, לתת את השירותים החברתיים והציבוריים

משה טור פז:  הם נותנים עדיין מענים בקפסולות בחלק מהשירותים

משה טור פז:  זה אומר משהו עלינו

משה טור פז:  עלינו, עזבו, עלינו חברי הכנסת, עלינו המדינה

משה טור פז:  לא מאשים אף אחד, אותנו

משה טור פז:  אנחנו השלטון

משה טור פז:  לא משנה עכשיו קואליציה ואופוזיציה

משה טור פז:       זה שיש כאן דיון, אני קורא לו בשפה עדתית זה דיון של בדיעבד

משה טור פז:  אנחנו צריכים לעבור לדיון של לכתחילה

משה טור פז:  והדיון של לכתחילה זה שעיר כמו אשדוד לא צריכה ללמוד בקפסולות, לא צריכה ללמוד במשמרות

משה טור פז:  צריכה לקבל שירותים מלאים

משה טור פז:  אני ראיתי כאן בקשה של מועצת התלמידים העירונית לקבל הקלות בבגרויות

משה טור פז:  עכשיו, אני בעד

משה טור פז:  אבל אם נותנים לאשדוד, חצי מדינה הולכת לקבל

משה טור פז:  אז אם נותנים הקלות לכולם, דרך אגב, יכול להיות שזה הפתרון

משה טור פז:  אני חושב שכרגע הפתרון מעבר להקלות זה משאבים

משה טור פז:  עיר כמו אשדוד צריכה לקבל יותר משאבים

משה טור פז:       עכשיו אני שנייה נכנס לרזולוציה שלי כאיש חינוך

משה טור פז:  בסוף הפתרון הוא לא לתת הקלות לכולם

משה טור פז:  זה לתת לכולם יותר משאבים כדי להעלות את כולם לסטנדרט

משה טור פז:  כי מה קורה לנו כרגע? מכל מיני סיבות אנחנו מורידים לכל המדינה את הסטנדרטים

משה טור פז:  למשל קפסולות ולמידה במשמרות זה הורדת סטנדרטים

משה טור פז:  בסוף אתה נותן פחות לכולם

משה טור פז:  עכשיו, זה אילוץ

משה טור פז:  לשבוע זה בסדר

משה טור פז:  לחודש זה סביר

משה טור פז:  אנחנו בחודש הרביעי למלחמה ואנחנו לא רואים את הסוף שלה

משה טור פז:  והגיע הזמן שגם העיר אשדוד, כמו העיר אשקלון, כמו כל מקום בישראל, תקבל פשוט את המשאבים כדי להרים אותה חזרה לסטנדרטים

משה טור פז:  בשביל זה אני באתי לכאן

משה טור פז:  לומר לכולנו, וזה אומר לכל אזרח באשדוד, לא משנה אם הוא הצביע ליכוד או יש עתיד, לא משנה אם הוא חרדי או חילוני

משה טור פז:  הוא צריך לקבל משאבים מלאים כדי להרים אותו לסטנדרטים של המדינה אחרי ארבעה חודשים, זה מה שאנחנו צריכים לצפות

משה טור פז:  תודה

אברהם בצלאל: תודה רבה חה"כ קינלי

אברהם בצלאל:  בבקשה חה"כ דבי

אברהם בצלאל:  רק אם אפשר כל אחד כמה שיותר לתמצת ולעצם הדיון עצמו שנוכל באמת לשמוע את אנשי המקצוע והאנשים שהגיעו לפה

דבורה ביטון: כבוד יושב-הראש, יש תחושה שאנחנו לא מדברים בשפה הנכונה אחרי ה-7 באוקטובר

דבורה ביטון:  בעצם כולם חוו כאן חוויה מאוד מאוד קשה

דבורה ביטון:  אבל אם המדינה מקבלת החלטה להחזיר את התושבים לבתיהם באשדוד, באשקלון, עכשיו אני אדבר על אשדוד, אז היא צריכה להבין שהם חוזרים למציאות שלהם

דבורה ביטון:  אם היא לא מסוגלת להגיד שהם חוזרים למציאות שלהם, אז שיעצרו את הלימודים, שידאגו לכל בית שמישהו יטפל בילדים האלה

דבורה ביטון:  זה לא יעלה על הדעת

דבורה ביטון:       אני אתן לאדוני דוגמה, הנכד שלי, הוא עולה לכיתה ז'

דבורה ביטון:  השנה הזו לא מציאה

דבורה ביטון:  נכון, כיתה ו' לא הספקנו הרבה

דבורה ביטון:  הוא לומד שלוש פעמים בשבוע עד שעה 12:30

דבורה ביטון:  איך אתה מכין את הילד הזה לכיתה ז'? לתיכון של 1,500, אני נותנת את הדוגמה

דבורה ביטון:  איפה הילדים המיוחדים שלנו? המסגרות של הילדים המיוחדים? אני מזכירה ששדרות 20 שנים, גם כשהיו רקטות למדנו בבתי ספר

דבורה ביטון:  לא תמיד היינו ממוגנים

דבורה ביטון:  אני לא אומרת חלילה לסכן להם את החיים

דבורה ביטון:  אבל אם המדינה קיבלה החלטה שידאגו, שישימו אותם במסגרות ממוגנות

דבורה ביטון:  שיפנו מצידי את משרדי עיריית אשדוד וישימו שם כיתות

דבורה ביטון:  יפנו את המתנ"סים, שיהיו כיתות

דבורה ביטון:  וכשיפתרו את הבעיה ייקחו אותם לבתי ספר

דבורה ביטון:  ההורים צריכים פתרונות

דבורה ביטון:  זה פשוט לא נורמלי

דבורה ביטון:  תודה

אברהם בצלאל: אולי נעביר את רשות הדיבור, נמצא איתנו פה ראש מנהל החינוך?     

אריה נחמקין: כן, כן

אברהם בצלאל: אריה מימון, אולי באמת, נשמח לדעת מה נעשה עד היום? הרי בסוף העיר הזאת כמו כל הערים עברה מצוק איתן, עופרת יצוקה, איך אומרים? מספיק סבבים ומספיק דברים שקרו ב-15 שנים האחרונות

אברהם בצלאל:  ומה שונה אז מעכשיו? איך עובד עניין הקפסולות, אשמח לדעת

אברהם בצלאל:  מה קורה עם בעלי צרכים מיוחדים? דרך אגב, קיבלתי פנייה מאמא לבת עם צרכים מיוחדים שהיא צריכה, איך אומרים? להישאר עם הילדים בבית

אברהם בצלאל:  אנחנו גם יודעים שכאשר ילד בעל צרכים מיוחדים כשהוא לא מתקדם אז בדרך כלל הוא חוזר אחורה

אברהם בצלאל:  בסוף קיבלתם איזה החלטה, כמו שאמרה פה חה"כ קטי, שפעמיים בשבוע יושבים עיריית אשדוד, יושבת על המדוכה הזאת, בין היתר

אברהם בצלאל:  ואני מאמין שיש לכם סיבות למה קיבלתם את ההחלטה הזאת

אברהם בצלאל:  אז אשמח לדעת מה מניע לזה

אברהם בצלאל:  אני רק רוצה שניכנס לתוך הדיון עצמו, לכן אשמח לשמוע

אריה נחמקין: תודה רבה על זכות הדיבור

אריה נחמקין:  אני רק אבקש שלא יפריעו לי במשך הדיבור

אברהם בצלאל: דברי חכמים בנחת נשמעים

אריה נחמקין: נשתדל

אברהם בצלאל: לכן אני אומר, כולנו פה במטרה אחת

אריה נחמקין: א', אני רוצה שתבינו את הרקע ואת המקום שבו אשדוד נמצאת

אריה נחמקין:  העיר הזאת היא עיר של כמעט 260,000 תושבים

אריה נחמקין:  יש בה 57,000 תלמידים שלומדים מגיל 3 עד גיל 18

אריה נחמקין:  והיום אנחנו מטפלים גם במעונות

אריה נחמקין:  ולכולם אנחנו נותנים מענה

אריה נחמקין:       כמו שאמרת אדוני יושב-הראש, המערכת המורכבת הזאת שבה יש מבנים ממוגנים תקניים, יש מבנים שהם בתוך קרוואנים

אריה נחמקין:  יש מוסדות שהם מבנים חצי ממוגנים

אריה נחמקין:  המגוון הוא גדול

אריה נחמקין:  שכונות ותיקות, שכונות חדשות

אריה נחמקין:  ולמזלנו, כיוון שרוב העיר היא חדשה, משנות ה-90, קצת פחות מזה, 85%, 83% ליתר דיוק, נמצא עם מיגון תקני

אריה נחמקין:  כשאנחנו אומרים מיגון תקני אנחנו לא מתכוונים לכך, כי משרד החינוך לא בונה גם בבתי ספר חדשים ביותר, מיגון תקני שמספק מקום לכל התלמידים

אריה נחמקין:  כי התפיסה הישנה היא שאפשר ללמוד עם מיגון שמספק מיגון יחסי

אריה נחמקין:  אפשר להיכנס, רוב התלמידים יכולים להיכנס לשם, אבל לא כולם

אריה נחמקין:  לכן לאורך שנים רבות, לאורך כל הסבבים הקודמים, עבדו על הכי מוגן שיש, בנוסף לממ"דים התקניים

אריה נחמקין:       המערכה הזאת שונה מכל המערכות הקודמות

אריה נחמקין:  יחד עם זאת, המערכות הקודמות לימדו אותנו פרק מאוד כואב, מאוד כואב, על הזהירות שבה אנחנו צריכים לנקוט

אריה נחמקין:  בסבב של צוק איתן גן ילדים חטף טיל

אריה נחמקין:  הסיבה שאף אחד לא נפגע שם זה משום שראש העיר החמיר אז את הנחיות פיקוד העורף, כפי שהוא עושה היום

אריה נחמקין:  גם אז אמרו לנו לחזור

אריה נחמקין:  ברוב המקומות מסביב לנו חזרו

אריה נחמקין:  ראש העיר ביקש להמתין עוד יום אחד וביום הזה נפל לתוך גן ילדים טיל

אריה נחמקין:  זה הניסיון שלנו, אפרופו הניסיונות מן העבר

אברהם בצלאל: אריה, אבל מה קורה בערים אחרות, וקרובות אליכם גם? הרי תמיד – וסליחה שאני מפריע לך באמצע – תמיד אפשר להגיד בואו ניזהר

אברהם בצלאל:  וזה בסדר גמור, צריך להיזהר; אבל בסוף היום צריך גם לחזור לשגרה

אברהם בצלאל:  בסוף הילדים צריכים את הלימוד שלהם

אברהם בצלאל:  כי חלק מלצאת מהמצב שאנחנו נמצאים בו, החרדתי של הילדים, של המשפחות והכול, זה השגרה

אברהם בצלאל:  לצערנו אין ברירה אחרת

אריה נחמקין: אני תכף אומר ואראה שאנחנו נמצאים בשגרה

אריה נחמקין:  אני אסביר אותה, ברשותך

אברהם בצלאל: חבר'ה, אני מבקש לא להפריע

אברהם בצלאל:  אנחנו נשתדל לתת את זכות הדיבור כל כמה שהזמן ייתן, בעזרת השם

אריה נחמקין: אני לא מדבר בשם ערים אחרות, אני רק אומר את הדבר הבא: בערים אחרות אין את רמת המיגון שלנו יש

אריה נחמקין:  בערים אחרות, אני לא מכליל את כולן, אני מניח שיש להן גם יכולות גבוהות, אין את היכולות שלנו יש לייצר באופן יצירתי למידה מקסימלית כשהילדים מוגנים

אריה נחמקין:  והחיים שלהם הכי חשובים

אריה נחמקין:  אנחנו בסוף רוצים לאזן בין הצורך לשמור על החיים של הילדים לבין חוסן חברתי

אברהם בצלאל: אריה, בוא תסביר לי כמה, בוא נתחיל עם הקפסולות

קטי קטרין שטרית: האם יש לכם תלמידים שלומדים בקרוואנים?     

אריה נחמקין: אנחנו לא מאפשרים למידה בקרוואנים

אריה נחמקין:  אוסרים על זה

אריה נחמקין:  בשום פנים ואופן לא

אברהם בצלאל: אריה, רק תסביר לנו איך עובד הקפסולות

אברהם בצלאל:  כמה פעמים בשבוע?      

אריה נחמקין: אני כבר אומר, ברשותך, משום שהתורה היא לא על רגל אחת

אריה נחמקין:  מדובר בהליך מאוד מורכב שבנינו אותו במשך שנים והתוצאה שלו לטעמנו היא מאוד טובה

אריה נחמקין:  א', אנחנו מסוגלים להגדיר כבר מניסיון של העבר מערכת של למידה מרחוק מאוד מאוד משוכללת, שאנחנו גם מבקרים אותה דקה דקה ומבינים מי נמצא בתוך השיעורים ומי לא נמצא בתוך השיעורים

אריה נחמקין:  אין ערים אחרות שמסוגלות לחלק תוך שלושה ימים 1,200 מחשבים ניידים

אריה נחמקין:  אין ערים אחרות שיודעות לעשות את זה

אריה נחמקין:  גם אם תבדוק, יתנו לך את המידע, אף עיר לא חילקה בשלושה ימים 1,200 מחשבים ניידים על חשבון העירייה כדי לאפשר למידה מרחוק משוכללת

אריה נחמקין:  אף עיר מהערים האלה שאתה מדבר עליהן לא מייצרת מדידה כפי שאנחנו עושים, תוך איתור תלמידים שצריכים טיפול רגשי ומקבלים אותו

אריה נחמקין:  לכן –, אני מבקש לא להפריע לי

דניאל רוזוליו: יש פה תלמידות שיעידו

שרון ניר: בתור אמא לילדה

אברהם בצלאל: אנחנו ניתן לך לדבר עוד כמה דקות

אריה נחמקין: אני לא יכול לדבר אם יפריעו לי

דניאל רוזוליו: תיצמד לאמת אבל

דניאל רוזוליו:  פשוט להיצמד לאמת

אריה נחמקין: אני לא יכול לדבר אם תפריעו לי

אריה נחמקין:  התהליך הוא מאוד מובנה

אריה נחמקין:  במשך התהליך הזה, החל מה-8 באוקטובר למעשה, בנינו בהדרגה את החזרה שלנו

אריה נחמקין:  כפי שאתם זוכרים, פיקוד העורף, מדינת ישראל במשך כמעט חודש ימים, אפילו יותר מכך, אסרה למידה

אריה נחמקין:  אז הימים האלה הם בכוח ואנשים ישבו בבית, תלמידים ישבו בבית בכל המרחב

אברהם בצלאל: בסדר, אבל אני מקבל מפיקוד העורף שהם אומרים מפורש אנחנו נתנו, ניתן לקיים פעילות חינוכית מלאה בעיר אשדוד

שרון ניר: מה-8 בנובמבר

אריה נחמקין: רק כדי לסבר את האוזן, מאז שנתנו את האישור של אשדוד

אברהם בצלאל: אני מראה לך דף עמדה שהם שלחו לנו בצורה

אריה נחמקין: אני אומר, מאז שנתנו את האישור שאשדוד היא עיר ירוקה, מעל 80 טילים, אני חוזר על המספר, מעל 80 טילים יורטו מעל העיר וחלקם נפלו בתוך העיר

שרון ניר: לא, לא, לא

אריה נחמקין: אני חוזר על זה

אברהם בצלאל: אז אתה אומר שפיקוד העורף לא נותן לכם כאילו את - - -     

שרון ניר: כבוד יושב-הראש, זה לא נכון

שרון ניר:  זה נתונים לא נכונים

אריה נחמקין: אני לא אומר את זה

אריה נחמקין:  אני רק מבקש שיאפשרו לי לדבר

אברהם בצלאל: חבר'ה, שרון, אתם תוכלו לדבר

שרון ניר: זה בוער

אריה נחמקין: אז תאפשר להם לדבר

אברהם בצלאל: לא, לא, אנחנו נותנים לדבר

אברהם בצלאל:  חבר'ה, הדיון פה הוא מקצועי

אברהם בצלאל:  הוא לא יהיה פוליטי

שרון ניר: ב-31 באוקטובר נפל הטיל האחרון

אברהם בצלאל: אני מבקש לתת למנהל אגף חינוך להמשיך לדבר

אברהם בצלאל:  בבקשה

אברהם בצלאל:  אריה, בבקשה

אריה נחמקין: אז זה אפרופו עיר ירוקה, ולכן אנחנו מקיימים עיקרון מאוד ברור

אריה נחמקין:  מאוד מאוד חד וברור ואנחנו לא מוותרים עליו

אריה נחמקין:  אם יש קמצוץ של סכנת חיים אנחנו לא מקיימים את זה

אריה נחמקין:  אבל כן מקיימים את התנאים ונותנים את התנאים

אריה נחמקין:  הן בתקציבים, הן בשיטות עבודה שמאפשרות למידה

אריה נחמקין:  ואני אתן קצת נתונים, ברשותכם, כדי שתבינו על מה מדובר

אריה נחמקין:  א', צריך לזכור שבאשדוד צריכים 45 שניות כדי להיכנס לתוך מרחב מוגן

אריה נחמקין:  היכולת להיכנס למרחב מוגן מותנית בגודלו של המרחב המוגן, מתייחס לכמות תלמידים בתוך בית הספר או בגן

אריה נחמקין:  שנית, היכולת שלהם להגיע תוך 45 שניות בלי לדרוס אחד את השני, מבלי ליצור צוואר בקבוק בכניסה לממ"ד

דבורה ביטון: כמה זמן יש לכם?     

אברהם בצלאל: 45 שניות

אריה נחמקין: תרגלנו את הדבר הזה עשרות פעמים בתוך מוסדות החינוך

אריה נחמקין:  בכל מוסד שבו נוצר צוואר בקבוק או לחילופין חוסר יכולת טכנית להיכנס לא אפשרנו למידה שם, אלא צמצמנו את כמות הלומדים

אריה נחמקין:  כי התנאי הוא שכולם ייכנסו לתוך מרחב מוגן תקני

אריה נחמקין:  שיש מחסור של מרחב מוגן תקני אנחנו לא מוותרים על זה ואנחנו הולכים על תהליך מאוד ברור של רכש מיידי שהתחיל, כבר בביצוע

אריה נחמקין:       ראש העיר לקח החלטה מאוד אמיצה, מהירה מאוד

אריה נחמקין:  אף עיר לא הצליחה לעשות במהירות הזאת

אריה נחמקין:  הרכש הזה, ראשון ניסו, אשקלון ניסו, באר שבע ניסו, לא הצליחו

אריה נחמקין:  אנחנו כן הצלחנו, זה היכולות שלנו

אריה נחמקין:  כשלמעשה כבר 50% מאותם ממ"דים כבר נמצאים פה, או בהקמה או בדרך לפה או שבאמצע הקמה, הנחה שלהם

אריה נחמקין:  אתמול בלילה, עד 24:00 עבדו על שלושה ממ"דים כאלה במקיף א' שלנו

אריה נחמקין:  בכך אנחנו מגבירים את כמות, במקביל ללמידה בקפסולות

אריה נחמקין:  שזה לא ממש קפסולות מעטות

אריה נחמקין:  תכף תשמע את המספרים אדוני יושב-הראש

אריה נחמקין:  וכך הלאה

אריה נחמקין:       לכן אנחנו מאוד נזהרים בתנאי הזה

אריה נחמקין:  אנחנו מקיימים הליך מאוד ברור של מיפוי מאוד ברור

אריה נחמקין:  איזה ממ"ד יש בכל מבנה, מה היכולת שלו לקלוט ועד כמה הוא תקין ומנסים להסדיר אותו או להכשיר אותו למקסימום האפשרי

אריה נחמקין:  המצב הנתון הוא כזה שב-68% מבתי הספר של מוסדות החינוך בכלל יש לנו 68% מאותם בתי ספר עם מיגון תקני שאפשר להגיע אליו תוך 45 שניות

אריה נחמקין:  אני חוזר על המספר, 68%

אריה נחמקין:  כמעט 70% יכולים ללמוד באופן רגיל כמעט, אני אתן את המספרים תכף

אברהם בצלאל: מה קורה עם בעלי צרכים מיוחדים?     

אריה נחמקין: כנ"ל

אריה נחמקין:  אני אגדיר את זה גם, ברשותך

אריה נחמקין:  הכי מוגן שיש, 27%

אריה נחמקין:  זה הכי מוגן, זה אומר שתי תקרות מעל ראשם של הילדים וקירות משני הצדדים - - -     

אברהם בצלאל: אריה, סליחה שאני אומר לך, יש לי תחושה שהכול בסדר באשדוד

אריה נחמקין: נכון

אברהם בצלאל: אז מעניין שאני מקבל - - -     

דבורה ביטון: ככה שלחו גם את ההורים והחזירו אותם

אריה נחמקין: זה בדיוק מה שבאתי לומר

אברהם בצלאל: אריה, אז אני רק, אני מתפלא שאני מקבל, איך אומרים? בהודעות אחרות מהורים

אריה נחמקין: אני אומר, אני אומר

אברהם בצלאל: חבר'ה, זו רק הייתה הערת ביניים

אריה נחמקין: לא להפריע לי

אריה נחמקין:  לא להפריע לי בבקשה

אריה נחמקין:  אדוני, אתה מפריע לי

אריה נחמקין:  אדוני, אתה מפריע לי

דבורה ביטון: יושב-הראש, יש הרי בתי ספר שהם לא ממוגנים

דבורה ביטון:  אבל אם יש מדרגות, יש מקומות - - -     

אריה נחמקין: לא, אתה מפריע לי

אריה נחמקין:  אני באמצע דיבור

אריה נחמקין:  אם יושב-הראש יגיד שיש לך רשות דיבור, בבקשה

אברהם בצלאל: בבקשה, אריה

דניאל רוזוליו: לשמור על כבודך

אריה נחמקין: אין שום בעיה

אברהם בצלאל: אריה, אז אם אפשר ככה בקצרה קצת, ואנחנו ניתן גם לאנשים, ונמשיך את הדיון ותוכל להשיב על שאלות

אריה נחמקין: אני מדלג

אריה נחמקין:  כי אדוני יושב-הראש, תראה, מדובר בחיי אדם

אריה נחמקין:  וההליך הזה הוא מאוד מורכב

אברהם בצלאל: כן, אבל אריה, תמיד אפשר להגיד, בכל נושא הכי קל להגיד שבואו לא נקיים לימודים בשום עיר ובשום מקום

אברהם בצלאל:  אני החזקתי תיק חינוך חרדי בעיריית ירושלים

אברהם בצלאל:  חבר'ה, אל תעזרו לי, אני יודע לדבר

אריה נחמקין: הכי קל זה להחזיר ללמידה

אריה נחמקין:  הכי קל זה להחזיר ללמידה

אריה נחמקין: אני אומר, כמחזיק תיק חינוך, העברנו את הקורונה הרי, תמיד היה קל להגיד בואו לא פותחים שום דבר

אריה נחמקין:  הכי קל לא לפתוח

אריה נחמקין:  אבל בסוף היום אנחנו צריכים את השגרה

בן זכרי: לאבד את הילדים לגמרי, זה הכי קל

שרון ניר: מי ייקח אחריות על זה?     

אברהם בצלאל: אריה, בבקשה

אריה נחמקין: תודה

אריה נחמקין:  לגבי המצב נכון להיום, אני מדלג על התהליך כולו, כדי שיוקל, יש אנשים שבוער להם לדבר

אריה נחמקין:  בשמחה שידברו

אריה נחמקין:  אגב, יש פה נציגות רשמית של ועד ההורים העירוני, לא רצועות בודדות של אנשים שאכפת להם וכואב להם

נורית טופז: אני לא רצועה בודדת

אריה נחמקין: את אישה בודדת

אריה נחמקין:  מה לעשות? את לא נציגה של ועד הורים עירוני

דבורה ביטון: אבל היא אמא מיוחדת

אברהם בצלאל: אריה, בשביל מה היית צריך להגיד את המשפט הזה? לא הבנתי

אברהם בצלאל:  אנשים מגיעים פה מדם ליבם, מהכאב שיש להם ולכן אנחנו נמצאים פה

אברהם בצלאל:  אם הכול היה דבש לא היינו יושבים פה עכשיו

נורית טופז: אף אחד לא יקרא לי רצועה בודדת

דבורה ביטון: כבוד יושב-הראש, אני אכן באתי לשמוע קצת את ההורים

אריה נחמקין: עכשיו אני עובר לנתונים, ברשותכם

דבורה ביטון: אני חושבת שיש מקום

דבורה ביטון:  הם מביאים את הקול, בשביל זה אנחנו פה

אריה נחמקין: הנתונים נכון להיום: גני ילדים, כל גני הילדים, למעט שישה מוסדות מתוך 450, עובדים שישה ימים בשבוע באופן מלא

אריה נחמקין:  אני חוזר, כל גני הילדים מזה זמן עובדים באופן מלא

אריה נחמקין:  מאפשרים יציאה מלאה לעבודה של ילדי הגנים

אריה נחמקין:  כיתות א'-ד' – 92% מתוכם, 96% מתוכם, כיתות א'-ד' לומדים בין ארבעה לשישה ימים בשבוע, שלושה מוסדות, 8% מתוכם, שלושה ימים בלבד

אריה נחמקין:  אלה המספרים

אריה נחמקין:  הילדים יכולים, הורים יכולים לצאת לעבודה באופן מלא

אריה נחמקין:  כיתות א'-ד'

אריה נחמקין:  כיתות ה'-ו' – 13 בתי ספר, 35% ממערכת החינוך היסודית הממלכתית, ממלכתית-דתית, מקיימים אני יודע שבין ארבע לשישה ימים

אריה נחמקין:  41% מקיימים למידה של שלושה ימים

אריה נחמקין:  תשעה בתי ספר, 24%, תשעה בתי ספר - - -     

דבורה ביטון: זה נחמד שאת מהעירייה, אבל את לא יכולה ליפול עליהם ככה

דבורה ביטון:  את כבר יושבת פה שעה, כל שנייה תוקפת אותם

איריס נפתלי: גם הם מהעירייה

איריס נפתלי:  אנחנו באותו סטטוס

דבורה ביטון: בסדר, אז תני להם

קריאה: הבנתי שבאת מטעם

דבורה ביטון: מה זה השטויות האלה? מה זה מטעם? אני מטעם הורים

דבורה ביטון:  אני גם אמא, גם אמא מיוחדת בשדרות 20 שנה

דבורה ביטון:  תפסיקו כבר לדבר שטויות

קריאה: וגברתי, יושב ראש ועד העובדים, מטעם מי את?     

אברהם בצלאל: חברים, חברים

דבורה ביטון: אני לא מבינה

דבורה ביטון:  באמת, זה לא לעניין

אברהם בצלאל: חברים, אני מבקש, אנחנו מכבדים, תכבדו אחד את השני

דבורה ביטון: היא לא נותנת לאף אחד לדבר פה

אברהם בצלאל: אריה, הייתי רוצה להקריא לך פה הודעה שמראה לי פה חה"כ קינלי

משה טור פז: של אשת חינוך

אברהם בצלאל: אשת חינוך

אברהם בצלאל:  "המצב באשדוד לא נתפס

אברהם בצלאל:  עדיין לא החזירו את בתי הספר לפעילות מלאה

אברהם בצלאל:  אנחנו בסיוט

אברהם בצלאל:  כל הצוות שלי ובני הזוג מגויסים וילדים מסתובבים בין הרגליים כל היום, כין אין מסגרות"

אברהם בצלאל:  אז אני אומר, אתה יושב פה עכשיו ומספר, איך אומרים, הכול דבר

אברהם בצלאל:  ואני, אריה, באמת, אני מנסה להבין כאילו

אריה נחמקין: אדוני יושב הראש

אברהם בצלאל: אריה, בוא רק משפט לסיכום ונשמע גם את האנשים ונמשיך הלאה

אברהם בצלאל:  בסדר?     

אריה נחמקין: אני בכל זאת רוצה לסיים את הנתון שנתתי, כי אחרת אתם לא תבינו מה קורה באשדוד, תחשבו שהמצב הוא אחר

אריה נחמקין:  אני מאוד מכבד הודעות של אמא כזו או אחרת, כל דבר במקומו

אריה נחמקין:  ויש הרבה מאוד מקרים מאוד כואבים ומאוד מורכבים

אריה נחמקין:  יחד עם זאת, יש נציגות רשמית להורים בעיר והנתונים הם ברורים

אברהם בצלאל: מי זה הוועד הזה? הוא גם לא נמצא פה אפילו?     

אריה נחמקין: ועד הורים הוא פה, הוא פה, הוא פה

אריה נחמקין:  יש פה שלושה

אריה נחמקין:  סליחה, אדוני יושב-הראש, יש פה נציגות ההנהלה של ועד ההורים העירוני

עופר פרגי צבאן: אני סגן היו"ר העירוני

עופר פרגי צבאן:  ונמצאות איתי שתי בנות שהן נציגות

קטי קטרין שטרית: למה אתם לא יושבים בשולחן?     

אברהם בצלאל: כן, אבל השולחן קצר

אריה נחמקין: כי לא נתנו להם מקום

עופר פרגי צבאן: אני לא יודע מי יושב בשולחן

אריה נחמקין: כי לא נתנו להם מקום

דבורה ביטון: למה אבל אין סדר? כל אחד קופץ, אנחנו לא יודעים מי מדבר

אברהם בצלאל: כן, אוקיי

אברהם בצלאל:  אריה, רק מילת סיכום

אריה נחמקין: רק כדי להשלים את העניין

אריה נחמקין:  בשבוע שעבר התקיים סקר עירוני גדול

אריה נחמקין:  ענו עליו 5,700

דבורה ביטון: למה אנחנו נכנסים? יושב-הראש, למה נכנסים לפוליטיקה ולא לבעיה שקיימת?     

אברהם בצלאל: אריה, לגבי סקר זה לא

אברהם בצלאל:  טוב

דבורה ביטון: לתת כבר להורים לדבר

דבורה ביטון:  באמת, מה זה הדבר הזה?     

אברהם בצלאל: ממש לא

אברהם בצלאל:  אנחנו מאוד מאוד מקצועיים פה

אברהם בצלאל:  בסדר?      

דבורה ביטון: זה צריך להיות מקצועי ולא פוליטי, די

אריה נחמקין: אדוני שאל על הודעה של אמא, עניתי לו על עניין הורים

אריה נחמקין:  אני פשוט עונה לשאלה שלך

אריה נחמקין:  אדוני שאל על שאלה של אמא ששלחה אותה בהודעה לחבר הכנסת

אריה נחמקין:  אני עונה לך, על ההורים

אריה נחמקין:  אם תרצה מענה בתחום אחר אני אשמח גם לענות על זה

אריה נחמקין:  ולכן אני נותן לך עובדות מאוד מסודרות ומאוד מאורגנות ותוכלו לבחון את כל הנתונים שלי באופן מסודר, ככל שתרצו

אריה נחמקין:  מטעם משרד החינוך תוכלו לקבל את הנתונים האלה, אני מקווה שהם אמינים עליכם

אריה נחמקין:  מי לומד ומי לא לומד

אריה נחמקין:  בסופו של דבר, בחינוך המיוחד, אדוני יושב-הראש שאל על חינוך מיוחד, אני אשמח לענות על כך

אריה נחמקין:  כל גני חינוך מיוחד, 54 במספר, לומדים באופן מלא עד השעה 17:00

אריה נחמקין:  באופן מלא, כל גני הילדים, אני חוזר על זה

אברהם בצלאל: אבל מה הסקר? לא הבנתי, על מה היה הסקר?     

אריה נחמקין: אז אני אחזור אם אתה רוצה

אריה נחמקין:  אנחנו ביקשנו לשאול, כיוון שיש המון דעות בתוך העיר, ראש העיר ביקש לשמוע דעות באופן רשמי

אריה נחמקין:  קיימנו הליך של סקר מוסמך על ידי איש מקצוע שבסופו של דבר נתן תשובה של פחות או יותר חצי-חצי בדעות

אברהם בצלאל: לא הבנתי

אברהם בצלאל:  אבל זה, מה זה סקר? לא הבנתי

אברהם בצלאל:  סתם

אברהם בצלאל:  מי עושה סקר מה רוצים ההורים? לא הבנתי

קריאה: הסקר לא כלל את גני הילדים, כן?     

אברהם בצלאל: כן, אבל מה היה בסקר? מה זה, קולות? לא הבנתי

אריה נחמקין: כי אנחנו מערכת דמוקרטית, כן

אריה נחמקין:  כן, כדי שקולות צעקניים לא יקבעו את הקו אנחנו שואלים את כלל ההורים

אריה נחמקין:  זה מה שאנחנו עושים

אריה נחמקין:  זה מה שנקרא להקשיב לציבור ולשמוע את רוח הציבור

אריה נחמקין:  זו הדרך שבה אנחנו פועלים

אריה נחמקין:  זה שמישהו טורח להגיע עד לפה, וזה מכובד בעיניי כמובן, לומר את דעתו – זאת לא הדרך שלנו לשמוע דעה אחת ולהגיד זו דעתם של כל הציבורים

אריה נחמקין:  לכן אנחנו משתדלים לשמוע את כולם באופן מלא ולנסות להחליט יותר טוב לגבי הצורך

אברהם בצלאל: אריה, סליחה שאני אומר לך בנימה אישית לגבי הסקר, זה כמו שתעשה סקר האם לשלם ארנונה או לא? אולי יש תושבים שחושבים שלא צריכים לשלם ארנונה? אני אומר, בסוף היום, אם אפשר לקיים לימודים צריך לקיים אותם ואם אי אפשר, אי אפשר

אריה נחמקין: נכון

אברהם בצלאל: וזה לא צריך להיות שונה

אברהם בצלאל:  אשדוד לא צריכה להיות שונה משום עיר אחרת

אברהם בצלאל:  סקר זה אולי נחמד להרגשה הטובה שלכם

אריה נחמקין: זו בדיוק התוצאה אדוני

אריה נחמקין:  התוצאה היא שכל מי שיכול ללמוד, לומד

קריאה: ממש לא

אברהם בצלאל: אז אריה, אני אשמח לשמוע גם, איך אומרים, קצת הורים ותושבים ואנחנו נמשיך לדבר

אברהם בצלאל:  בסדר?      

אריה נחמקין: מכיוון ששאלת על החינוך המיוחד

אברהם בצלאל: אני לא קוטע אותך מלדבר, אריה

אברהם בצלאל:  אריה, אבל אתה לוקח את כל הזמן של האנשים

אברהם בצלאל:  בסוף היום אנחנו באנו פה לשמוע גם את האנשים

אריה נחמקין: החינוך המיוחד

אברהם בצלאל: שמענו

אברהם בצלאל:  ואתה פה, אתה עוד לא הלכת, אריה

אברהם בצלאל:  לא אתה הלכת ולא אני הלכתי

אברהם בצלאל:  נמשיך לדבר, בסדר? נמשיך לדבר

קטי קטרין שטרית: אבל הוא התחיל עם החינוך המיוחד

אברהם בצלאל: בסדר, אבל עוד פעם, נתנו לו לדבר

אברהם בצלאל:  זה היה בשביל להבין איפה, איך זה עובד

אברהם בצלאל:  אבל הוא לקח את, אז אני מנהל פה את הדיון ואני חושב שנתנו לו יפה מאוד לדבר וניתן לו עוד להמשיך לענות לשאלות של אנשים

אברהם בצלאל:  אני מכבד את העבודה שלו

אברהם בצלאל:  אני מאמין שאתה כבר בטח למעלה מעשור נמצא בתפקיד הזה

אברהם בצלאל:  מכיר ויודע

אברהם בצלאל:  אז איך אומרים, בואו נשמע את האנשים גם ונמשיך לענות לתשובות

אברהם בצלאל:  חה"כ מטי, בבקשה

מטי צרפתי הרכבי: בוקר טוב אדוני

מטי צרפתי הרכבי:  מבחינתנו, התאריך היום הוא 101 לאוקטובר 2023

מטי צרפתי הרכבי:  אז רגע נזכור את זה

אריה נחמקין: אם אפשר לדעת מי הדוברת בבקשה

אברהם בצלאל: חה"כ מטי צרפתי הרכבי

מטי צרפתי הרכבי: קוראים לי חה"כ ד"ר מטי צרפתי הרכבי

מטי צרפתי הרכבי:  אנחנו מדברים על דור של נפגע קורונה

מטי צרפתי הרכבי:  אנחנו מדברים על דור שידע את "עמוד ענן", "צוק איתן", "חרבות ברזל"

מטי צרפתי הרכבי:  אנחנו מדברים על דור שאנחנו בסכנה שאנחנו מאבדים אותו

מטי צרפתי הרכבי:       אני רוצה לומר, אני הייתי ראש מועצה אזורית, עם יישובים של גם 45 שניות באזעקות

מטי צרפתי הרכבי:  בסוף ההחלטה אם לקיים, אם להחזיר את האוכלוסייה לשגרה היא קריטית בשביל החוסן של היישוב, של העיר, של הקיבוץ, של המושב, זה לא משנה

מטי צרפתי הרכבי:  ואם פיקוד העורף, ואני קוראת בהנחיות פיקוד העורף

מטי צרפתי הרכבי:  פיקוד העורף לא מדבר על מרחב תקני

מטי צרפתי הרכבי:  פיקוד העורף אומר ניתן לקיים פעילויות חינוכיות ללא הגבלות

מטי צרפתי הרכבי:  הוא לא מתנה את זה בצמידות למרחב תקני

מטי צרפתי הרכבי:  יש את המדיניות של הכי מוגן שיש

מטי צרפתי הרכבי:  זו מדיניות כלל ארצית

מטי צרפתי הרכבי:       ההחלטה של ראש העיר לקחת אינטרפרטציה להנחיות פיקוד העורף, הוא סוברני לעשות את זה, כמו מה שאני מבינה פה, ההחלטה הזאת קצת מורכבת

מטי צרפתי הרכבי:  כשמדברים על קפסולות, אם הייתי הורה יחידני לילד אחד, בסדר, אני יכולה ארבעה ימים לצאת לעבוד ויומיים נניח אני לא מגיעה לעבודה

מטי צרפתי הרכבי:  אבל אם יש לי שלושה או ארבעה ילדים, אז זה ביום ראשון לומד רק, זאת אומרת אי אפשר לעשות תכלול של כל הקפסולות לכל קבוצות הגיל

מטי צרפתי הרכבי:  אז הגנים עובדים

מטי צרפתי הרכבי:  אבל יש לי ילד ב-א' ויש לי ילד ב-ה' ויש לי ילד ב-ז'

מטי צרפתי הרכבי:  אז בסוף נהיה שכל פעם מישהו אחר נמצא בקפסולה אחרת ובאמת אי אפשר לחזור לשגרה

מטי צרפתי הרכבי:  חזרת מערכות החינוך בעת חירום היא קריטית לחוסן האוכלוסייה וחזרה לשגרה, גם לכלכלה

מטי צרפתי הרכבי:       זה מטריף

מטי צרפתי הרכבי:  זאת אומרת, אני שומעת, זה לא רק באשדוד

מטי צרפתי הרכבי:  אני מבקרת לצערי גם בצפון וגם בדרום

מטי צרפתי הרכבי:  המפתח הוא לא לאבד את הילדים וגם לא לאבד את האנשים

עופר פרגי צבאן: לאבד את הכלכלה

מטי צרפתי הרכבי: וגם לא לאבד את הכלכלה

עופר פרגי צבאן: לא, לא, לצערנו פיקוד העורף מסתכל קודם כל על איבוד הכלכלה

עופר פרגי צבאן:  זה מה שאני רואה

מטי צרפתי הרכבי: לא, לא, לא

מטי צרפתי הרכבי:  אז אדוני, אם יורשה לי, באמת, מתוך מה שאני למדה כאן, אחריות של רשות מקומית היא לא להפקיר את ילדיה

מטי צרפתי הרכבי:  וזה נכון שפר ילד המערכת מאפשרת לו ארבעה ימים

מטי צרפתי הרכבי:  אבל אם זאת משפחה עם מספר ילדים המורכבות היא כמעט בלתי אפשרית לחזור לתעסוקה רגילה

מטי צרפתי הרכבי:  אני רוצה לומר שגם אם הגנים של החינוך המיוחד עובדים במשרה מלאה, בסוף אם יש לי מספר ילדים מיוחדים, אז אנחנו מוצאים את עצמנו לא מסוגלים לחזור לעבוד

אריה נחמקין: אני אשמח לענות על זה

מטי צרפתי הרכבי: בטח ייתן לך יושב-הראש את רשות הדיבור

מטי צרפתי הרכבי:  אז באמת לפחות אני כראש רשות לשעבר

אברהם בצלאל: ראש מועצה

מטי צרפתי הרכבי: ראש מועצה, הייתה לי החלטה גורפת שאני מאמצת במאה אחוז את דברי פיקוד העורף

מטי צרפתי הרכבי:  כדי שאני לא אמצא במורכבות הזאת, מתוך הבנה שפיקוד העורף והמדינה מתכללים בסוף את כל המערכות

מטי צרפתי הרכבי:  גם את הסוגיות הכלכליות, גם את הסוגיות של החוסן, גם את הסוגיות של חזרה לשגרה

מטי צרפתי הרכבי:  את כל התכלול הזה

מטי צרפתי הרכבי:  גם באמת, שלושה חודשים להיות עם הילדים, חלק מהילדים, זה בלתי אפשרי לתפקד

מטי צרפתי הרכבי:  בסוף הנחיות פיקוד העורף הן אמירה ממלכתית וצריך לאמץ את האמירה הממלכתית הזאת

מטי צרפתי הרכבי:  ושיקול הדעת יכול להיות נקודתי ביום או שניים, אבל לא יכול להיות בחודש חודשיים

מטי צרפתי הרכבי:  אז אוקיי, היו, נגיד מושכים עוד יום, עוד יומיים את החזרה

מטי צרפתי הרכבי:  הסכנה קיימת

מטי צרפתי הרכבי:  סכנה קיימת

מטי צרפתי הרכבי:  אני יכולה להגיד לך מועצות אזוריות שמשנעים אותם באוטובוסים

מטי צרפתי הרכבי:  הסכנה קיימת כשאין מיגון תקני והולכים על הכי מוגן שיש

מטי צרפתי הרכבי:  הסכנה קיימת כל הזמן

מטי צרפתי הרכבי:  הסכנה קיימת כבר 20 שנים

מטי צרפתי הרכבי:  הסכנה קיימת כבר 20 שנים ביישובי מערב הנגב

מטי צרפתי הרכבי:  קיימת כי לא ידעו ולא הכול ממוגן

מטי צרפתי הרכבי:       אז לכן באמת אני קוראת לראש העיר רגע לחשב מסלול מחדש ולאמץ את החלטות פיקוד העורף

מטי צרפתי הרכבי:  אף אחד לא יגיד שהוא לא היה אחראי אם הוא מאמץ את הנחיות פיקוד העורף

מטי צרפתי הרכבי:  זאת הממלכה

קטי קטרין שטרית: שיקומו ויגידו שהם אחראיים

אברהם בצלאל: תודה רבה חה"כ מטי צרפתי

קטי קטרין שטרית: אם יקרה אסון פיקוד העורף אחראיים

אברהם בצלאל: שרון מרק, חברת מועצת העיר

דבורה ביטון: הבעיה היא שלא יתפרש מכאן שה רק ההורים עם הנושא של העבודה

דבורה ביטון:  בסוף יש לנו פה ילדים והם חייבים לחזור לחברה

אברהם בצלאל: החוסן של הילדים ודאי זו השגרה

דבורה ביטון: החוסן שלהם, חברתי, נפשי

דבורה ביטון:  אנחנו גם הורסים אותם בבית

דבורה ביטון:  ואנחנו רואים, לצערי עולים דוחות מאוד מדאיגים בזמן האחרון וצריך להתייחס גם לזה

אברהם בצלאל: בבקשה, חברת המועצה שרון מרק

שרון ניר: בוקר טוב, תודה רבה

שרון ניר:  קודם כל אני רוצה להודות לך באופן אישי וציבורי בשם מאות הורים, אגב, שצופים בנו עכשיו בשידור הזה כאן, על הכינוס של הוועדה החשובה הזאת

שרון ניר:  זה לא ברור מאליו

שרון ניר:  אנחנו מביעים את הערכתנו ותודה מאוד שנענית לקריאתנו

שרון ניר:  אנחנו באמת במצוקה גדולה

שרון ניר:       אני אקצר את הדברים, כי רוב הדברים נאמרו כאן

שרון ניר:  אבל אני קודם כל רוצה לציין את היעדרם של ראש העיר

שרון ניר:  ראש עיריית אשדוד ומנכ"ל העירייה, שלא טרחו להגיע לכאן גם כשכנסת ישראל מזמנת אותם

שרון ניר:  אין לנו תלונות כלפי נציגי המנהל

שרון ניר:  מבחינתנו הם רק המוציאים לפועל של המדיניות וזה לא המנדט שלהם גם לשתף את העיר

קטי קטרין שטרית: כשנמצא פה מנהל אגף חינוך זה אומר שהדיון הוא מקצועי

אריה נחמקין: ראש מנהל חינוך

שרון ניר: לא להפריע לי

קטי קטרין שטרית: כשאת מבקשת חבר כנסת זה כבר פוליטי

קטי קטרין שטרית:  כשאת מבקשת ראש עיר זה פוליטי

שרון ניר: אני מקצרת

שרון ניר:  בעוד שכל ראשי רשויות האזור נלחמים כמו אריות להשיב את השגרה על כנה, אצלנו באשדוד ראש העיר עושה הפוך לחלוטין וסוגר את מערכת החינוך בניגוד לכל היגיון

אריה נחמקין: לא ראיתי שבשדרות נלחמים להחזיר

שרון ניר: לא להפריע לי

שרון ניר:  תודה רבה

אריה נחמקין: לא ראינו

שרון ניר: לא להפריע לי, תודה רבה

קטי קטרין שטרית: הערה נכונה

שרון ניר: הפגיעה בילדים

שרון ניר:  אז רגע, אני אקדים ואומר שאני אמא לארבעה ילדים

שרון ניר:  שלושה מתוכם במערכת החינוך, אחת נמצאת כאן עכשיו איתי

שרון ניר:  אני גם אשת חינוך ומכירה את המערכת על שלל אתגריה

שרון ניר:  הפגיעה בילדים, בהורים, באימהות יחידניות ובפרנסתם

שרון ניר:  ותכף דניאל יאמר על זה אן כמה מילים, ניכרת, ויוצרת פערים שלא היו בעבר

שרון ניר:  גם בתוך קבוצות

אריה נחמקין: יש לך נתונים בעניין?      

שרון ניר: גם בתוך קבוצות בתוך העיר

אריה נחמקין: יש לך נתונים או שאת אומרת סיסמאות?     

שרון ניר: בעיקר בין אשדוד לערים אחרות במרחב

אריה נחמקין: מה לגבי נתונים?     

אברהם בצלאל: אני מבקש לא להפריע אחד לשני

שרון ניר: אני אוכל לתת נתונים של שעות הוראה, שעות חינוך

אריה נחמקין: כל אמירה שלה צריכה להיות מגובה בנתונים

שרון ניר: ציוני בגרויות

אריה נחמקין: פגיעה בכלכלה צריכה להיות מגובה בנתונים

שרון ניר: ואת כל הנתונים

שרון ניר:  יש לנו את הנתונים

אריה נחמקין: בבקשה תציגי נתונים

קטי קטרין שטרית: נציג העסקים באשדוד, הבנתי

דניאל רוזוליו: גברתי, את מפריעה

דניאל רוזוליו:  חה"כ קטי שטרית

קטי קטרין שטרית: יו"ר ועדת ההנהגה, אתה מתעסק בעסקים

דבורה ביטון: זה חוצפה מה שקורה

קטי קטרין שטרית: אתה בעסקים

קטי קטרין שטרית:  אתה לוקח את הפן הכלכלי

אריה נחמקין: אנחנו לא יודעים מי אתה אדוני

דניאל רוזוליו: אני הורה לשלושה ילדים

קטי קטרין שטרית: אתה פה על פן כלכלי

דבורה ביטון: זה לא יתכן, בצלאל

קטי קטרין שטרית: לא ביטחון הילדים

קטי קטרין שטרית:  ראש העיר דואג לילדים כמו שהוא דואג לנכדיו

דבורה ביטון: מי יושב הראש? היא יושבת הראש? אני לא מבינה

דבורה ביטון:  מה זה? היא עושה פוליטיקה

אברהם בצלאל: אני מבקש לא להפריע אחד לשני

אריה נחמקין: מתי פעם אחרונה ראינו אותך בכלל בנושא?     

אברהם בצלאל: אדוני, אני איאלץ להוציא אותך החוצה

אברהם בצלאל:  אני מבקש

קריאה: רק שתדע - - - תשעה נכדים

דניאל רוזוליו: גברתי, אני לא דיברתי איתך אבל

דבורה ביטון: אתה שם לב מה קורה כאן?     

דניאל רוזוליו: גם סבתא שלי

דבורה ביטון: מעניין אם עכשיו היה ראש העיר מצד אחר מה היה קורה כאן

דבורה ביטון:  מה זה, למה יש פוליטיקה? מדברים על בית ספר, לא בית ספר

אברהם בצלאל: אני מבקש לא להפריע אחד לשני

אברהם בצלאל:  אחרת אני איאלץ להוציא החוצה

שרון ניר: אני מסיימת

דבורה ביטון: נו, באמת, היא כבר מגזימה

אברהם בצלאל: בסדר, אני מבקש, קטי

קטי קטרין שטרית: זה שהם באו ראשונים וישבו כאן זה לא אומר

דבורה ביטון: תקשיב בצלאל, זה לא יעלה על הדעת

אברהם בצלאל: אדוני, יושב ראש העסקים באשדוד

אברהם בצלאל:  אני מבקש

דבורה ביטון: עזבו את הפוליטיקה, בואו תנו תשובות

דבורה ביטון:  יש בית ספר, אין בית ספר, איך בית ספר

דבורה ביטון:  למה כל הזמן פוליטיקה?      

קטי קטרין שטרית: ביחד עם ועדת מל"ח הוא החליט

קטי קטרין שטרית:  ראש העיר החליט יחד עם ועדת מל"ח את הקפסולות האלה

שרון ניר: אז בואי נדבר על ועדת מל"ח

אברהם בצלאל: קטי, אבל בסוף היום אנחנו צריכים לדעת מתי יהיה הסוף של הדבר הזה

שרון ניר: לא, יש בחירות קטי, יש בחירות

דבורה ביטון: את לא היית ראש עיר

דבורה ביטון:  היא הייתה

אברהם בצלאל: אז מה, כל הזמן נלמד בקפסולות?      

קטי קטרין שטרית: דבי, לא כל דבר את צריכה להתערב

אברהם בצלאל: מתי נחזור לשגרה? לא הבנתי

אברהם בצלאל:  כל מדינת ישראל, קטי, כל מדינת ישראל חזרה לשגרה ופה אנחנו לא נחזור? חברים, אני מבקש לתת לשרון מרק לסיים את דבריה בבקשה

קטי קטרין שטרית: אבל גם בעיר שאת גרה ראש העיר לא רוצה להחזיר את התושבים

דבורה ביטון: את משווה את המציאות שלנו? להם היו מחבלים, להם נכנסו לתוך הבתים

דבורה ביטון:  מה את משווה בכלל? זו מציאות אחרת

קטי קטרין שטרית: אז אני לא מדברת על ה-7

קטי קטרין שטרית: 10, אני מדברת על אחרי

דבורה ביטון: ואנחנו נחזור לעיר

אברהם בצלאל: קטי, אני מבקש

קטי קטרין שטרית: אבל יש להם ירי

קטי קטרין שטרית:  יש להם ירי

קטי קטרין שטרית:  אין ספור ירי

אברהם בצלאל: קטי, יש ירי בכל מקום

אברהם בצלאל:  קטי

דבורה ביטון: קטי, יש ירי גם לתל אביב

דבורה ביטון:  מה נעשה? אז הם לא ילמדו?     

עדה מימון: סליחה, אתמול היה ירי גם ביבנה, לא ראיתי שיבנה השביתה את הלימודים

עדה מימון:  אתמול היה ירי גם ביבנה

אברהם בצלאל: אני מבקש לתת לשרון מרק לסיים את דבריה

עדה מימון: לעניין הירי, אתמול היה ירי גם ביבנה

עדה מימון:  אתם יכולים לבדוק, יבנה לומדת היום

שרון ניר: האמת, אני מאוד נבוכה

שרון ניר:  יש פה ילדים ממערכת החינוך באשדוד, ואני נבוכה שזה מה שאתם צריכים לראות

אברהם בצלאל: טוב שרון, אני מבקש להמשיך בבקשה

שרון ניר: אני מסיימת

שרון ניר:  בנוסף הורים רבים עוברים בלית ברירה על החוק ומשאירים ילדים מתחת לגיל 10 בבית

שרון ניר:  חשופים לתכנים לא ראויים, לאזעקות

שרון ניר:  בכך ראש העיר חוטא בשנית לאחריותו בהגנה על ילדי העיר

שרון ניר:  אני רוצה לציין כאן משהו, מסקירת כל הפרוטוקולים של ועדות מל"ח העירוניות וועדות החינוך, שזו האחרונה, אגב, לא התכנסה בכלל בחמש השנים האחרונות על פי דין, כולל ועדת מל"ח

שרון ניר:  עברנו על כל הפרוטוקולים שנמצאים באתר, וכולכם מוזמנים לעשות את זה

שרון ניר:  מעולם לא התקיים דיון מעמיק או החלטות לגבי הכנת תוכנית חינוך בחירום

אריה נחמקין: אם היית מגיעה לוועדות שהוזמנת אליהם

שרון ניר: אריה, אני לא מדברת איתך

שרון ניר:  סליחה, לא להפריע לי

אברהם בצלאל: אנחנו נקבל תשובות אחר כך מאריה

קטי קטרין שטרית: עכשיו קיבלתי פרוטוקול

אברהם בצלאל: נקבל תשובות, נקבל תשובות

שרון ניר: יש כאן שני חברי מועצה

אברהם בצלאל: לא להפריע לה לדבר בבקשה

שרון ניר: אני ממש מסיימת

אברהם בצלאל: חבר'ה, אפשר להתאפק קצת

שרון ניר: יש לנו באשדוד תוכנית אב לפסולת, אבל אין לנו תוכנית אב לחינוך או לחינוך בחירום

שרון ניר:  אגב, אתמול בלחץ הוועדה יצאה פתאום איזה שהיא הנחיה לוועדי ההורים תתחילו למפות מרחבים בבתי הספר

שרון ניר:  איפה הייתם ב-101 הימים האחרונים? ועד הורים, איפה הייתם? זו הפעולה הראשונה שהייתה צריכה להיעשות - -      

אברהם בצלאל: לא להפריע

אברהם בצלאל:  לא להפריע, גברת

אברהם בצלאל:  אני איאלץ להוציא אותך

שרון ניר:  - - על ידי ראש העיר כבר ב-8 באוקטובר, אם לא כמה שנים קודם

שרון ניר:  בדיוק מה שעשו ראשי ערים אחרים

שרון ניר:  חברים, אני אמא לילדים

אריה נחמקין: אלי, אתה טועה, אני אומר לך

אליאס לחמני: אתה מטעה

אברהם בצלאל: אריה, תן לה לסיים בבקשה

אליאס לחמני: זאת לא ועדת מל"ח

אריה נחמקין: זאת ועדת מל"ח ועוד איך

אליאס לחמני: לא נכון, אתה מטעה

אריה נחמקין: בבקשה, אתן לך אותה

אברהם בצלאל: אני מבקש לא להכניס פה לא אמוציות אישיות ולא פוליטיות

אברהם בצלאל:  יש פה דיון מקצועי

אברהם בצלאל:  זכותה להגיד מה שהיא חושבת ומה שהיא יודעת

אברהם בצלאל:  יש פה נאת האנשים שיוכלו לענות תשובות

שרון ניר: למי שלא יודע פרשתי מההתמודדות למועצת העיר, אז אין לי כאן שום עניין פוליטי

שרון ניר:  אני אמא לילדים, אשת חינוך ואני יודעת כאן, בדיוק, הבנת

שרון ניר:  אז ההיפך

שרון ניר:  ההיפך

שרון ניר:  יפה

שרון ניר:       לסיום אני רק רוצה לתאר לכם, למי שלא מצוי כאן באווירה, איך ההתקשרות העירונית עובדת מול ההורים המותשים

שרון ניר:  ההורים יושבים כל שבוע בבית, בין חמישי למוצ"ש, ככה עם הטלפון, ומחכים לשמוע את גזר הדין לשבוע החדש

שרון ניר:  במקרה להורים נודע מהרשתות שתאריך החזרה לשגרה מלאה הוא 31 בינואר

שרון ניר:  אבל לנו ההורים לא תקשרו את זה

שרון ניר:  למה דווקא ה-31 בינואר? כנראה יש איזה שהוא נביא בעיר שלנו שיודע שאז תסתיים המלחמה, או שלחילופין התאריך הזה הוא איזה שהוא הזדמנות שפוגשת את הבחירות המקומיות

אריה נחמקין: לא קיימת הודעה כזאת

שרון ניר: אנחנו נוכל להראות לכם הכול

אריה נחמקין: תציגי אותה עכשיו

שרון ניר: באנו מאוד מוכנים

שרון ניר:  הנה, יש לי כאן הכול ותכף כולם יקבלו את הדפים שהכנתי

שרון ניר:  בכל מקרה, ההתייחסות להורים באשדוד היא התייחסות לקהל שבוי

שרון ניר:  ובאותה נשימה, אני חייבת להגיד כל הכבוד, באמת כל הכבוד למערכת החינוך החרדית בעיר שהסתכלה לראש העיר בלבן של העין והחזירה את תלמידיה לשגרה מלאה

שרון ניר:  הלוואי וגם לנו הייתה האפשרות

שרון ניר:  הלוואי

דבורה ביטון: עליהם לא צריך להגן?     

קטי קטרין שטרית: במבנים או בקרוואנים?     

שרון ניר: אני פונה בבקשה להתערבות

שרון ניר:  ולחברי הוועדה, להחזרת כל מערכת החינוך באשדוד

קריאה: מה זה משנה? מצאו להם פתרון שלנו אין

שרון ניר: תודה רבה

אברהם בצלאל: טוב, תודה

קטי קטרין שטרית: יש לי שאלה

קטי קטרין שטרית:  את מתמודדת?     

שרון ניר: אני פרשתי מההתמודדות

קטי קטרין שטרית: לא, אבל את מתמודדת למועצת העיר?     

דבורה ביטון: היא אמרה שלא

שרון ניר: לא, אני לא

אברהם בצלאל: איך קוראים לה?      

דבורה ביטון: נורית טופז

דבורה ביטון:  היא יזמה את הכול, היא שלחה לכם את המכתב

אברהם בצלאל: נורית, בבקשה

אברהם בצלאל:  בבקשה, רק בקצרה אם אפשר

נורית טופז: בקצרה, אני אקצר, אבל באמת חשוב לי להביא לפה את הכול

נורית טופז:  אני נורית טופז, נציגת ציבור

נורית טופז:  אמא לאמילי, היום היא חיילת בשווים במדים

נורית טופז:  ואני יושבת ראש תנועת "תושווים"

קטי קטרין שטרית: את מתמודדת?     

נורית טופז: ממש קשה לי

נורית טופז:  אני 18 שנים נציגת ציבור, חה"כ קטי

נורית טופז:  ואני מתמודדת למועצת העיר, הרבה בגלל היושבים פה על השולחן, אני חייבת לומר לך

נורית טופז:  הרבה בגלל התנהלות כושלת עבורנו, ההורים המיוחדים

נורית טופז:  בגלל זה הפכתי להיות פוליטיקאית

אברהם בצלאל: אני מבקש להיות מקצועיים

נורית טופז: הפכתי להיות פוליטיקאית ונציגת ציבור ואקטיביסטית בגלל נציגי ציבור ופקידות שלא רואה אותנו ממטר

נורית טופז:  אני חייבת להקריא פה כמה מילים של הורים שלא נמצאים פה, וחיים חייב גם לדבר, הוא סבא מיוחד

נורית טופז:  אני אמא לילדה אוטיסטית בת 20

נורית טופז:  רק תחשבו קצת בראש, זה 15 שנים של מלחמות בלתי פוסקות

נורית טופז:  גם בחינוך וזה ממשיך גם ברווחה

נורית טופז:  וחבל שאין פה נציגות של הרווחה

קטי קטרין שטרית: יש

נורית טופז: כן? מעולה, יופי

קטי קטרין שטרית: פשוט זה לא הגיוני, כל המקצוענים נמצאים מאחורה

אברהם בצלאל: פעם הבאה נשתדל שהוועדה תהיה בחדר יותר גדול

אברהם בצלאל:  זה החדר כרגע

נורית טופז: אני רוצה להקריא כמה דברים

אברהם בצלאל: נורית, אחרי שתדברי אני אבקש שיישבו על יד השולחן נציגות של רווחה

נורית טופז: אין שום בעיה

נורית טופז:       אני רוצה להגיד תודה על ההזדמנות

נורית טופז:  אני מקריאה כמה מילים של הורים ששלחו לי גם הורים שנמצאים במרכזי יום, הילדים שלהם, וגם בחינוך המיוחד

נורית טופז:  "שלום נורית, אני אסתי

נורית טופז:  בתי בת 10 וחצי, לומדת בבית ספר לתקשורת בעיר"

נורית טופז:  דרך אגב, לא הזכרתי את שמו, אבל ראש מנהל החינוך הזכיר לפני רגע שהציבו מיגוניות ליד בית הספר הזה של החינוך המיוחד, במקיף א'

נורית טופז:  למה לא להציב אותם בחינוך המיוחד שנמקים בבית? אני ממשיכה את הציטוט של האמא: "מצב הקפסולות כרגע - - -     

בן זכרי: בגלל שלא מאשרים להם לשים

אברהם בצלאל: לא להפריע

נורית טופז: תכף חיים יספר, כי הנכד שלו לומד שם

נורית טופז:       אני ממשיכה את הציטוט של האמא, ברשותכם, ציטוט של אמא לילדה בת 10 וחצי שלומדת בחינוך במיוחד בבית ספר תקשורת: "כרגע מצב הקפסולות הוא מהגרועים ביותר וגורם לרגרסיה גדולה

נורית טופז:  בתי, תחת קטגוריה של FTT שזה אחוזון נמוך בתזונה ועם אוטיזם

נורית טופז:  מתחילת המלחמה ממעטת לאכול

נורית טופז:  הירידה במשקל חמורה ביותר, במיוחד כשהיא במצב של מתחת לאחוזון ואנחנו במעקב גדילה נאבקים על כל גרם

נורית טופז:  ורואים את הרגרסיה יום יום של המצב

נורית טופז:  דבר נוסף, בתי חזרה שלא לשלוט בסוגרים שלה, משהו שלא היה מעולם"

נורית טופז:  אני מקצרת ככה בדברים שלה

נורית טופז:  אני אחר כך אחלק את זה

נורית טופז:  האמא אומרת שחבל לנו לראות אותה ככה נובלת, את הבת שלה

נורית טופז:  ושלא מגיע להם סבל נוסף

נורית טופז:      אני עוברת לדנה

נורית טופז:  דנה, בת 29, משותקת לכיסא גלגלים

נורית טופז:  ואני מקריאה את הדברים שאורה, אמא שלה, שנמצאת איתנו פה בטח בזום, רוב ההורים נמצאים איתנו כאן

נורית טופז:  "לא מגיעה למרכז היום שלה, כי הוא בקפסולות"

נורית טופז:  ילדה סיעודית בת 29

אברהם בצלאל: מה זה אומר קפסולות? כמה פעמים בשבוע הם כן נמצאים?     

נורית טופז: שבוע כן, שבוע לא

נורית טופז:  היא שבוע בבית, שבוע במרכז יום

נורית טופז:  אוקיי?     

אברהם בצלאל: אריה, שבוע בבית?      

קטי קטרין שטרית: לא, אבל זה מרכז יום

נורית טופז: לא משנה, זה שייך לרווחה

אריה נחמקין: לא כל מה שנאמר פה זה דברי אלוהים חיים

אריה נחמקין:  אם תרצה אני אתקן את המספרים

קטי קטרין שטרית: זה קשור לרווחה

נורית טופז: אתה טוען שאני מקשרת, מר אריה מימון?     

אריה נחמקין: לא, לא דיברתי עלייך ולא איתך

נורית טופז: אה, אוקיי, תודה

נורית טופז:  אז תן לי בבקשה להמשיך

קטי קטרין שטרית: היא לא שייכת, הוא מתכוון שהיא לא שייכת

נורית טופז: ילדים זה לא מספרים ולא נתונים, אוקיי? ילדים זה אנשים כמונו וכמוך

אברהם בצלאל: נשמע את הרווחה עונים על הדבר הזה

נורית טופז: שאין להם את האפשרות להגיע לפה ולזעוק

נורית טופז:  זה ילדים חסרי ישע שקמים כל יום לגיהינום

נורית טופז:  וההורים שלהם על סף התאבדות

נורית טופז:  על סף התאבדות שהם 101 יום בבית

נורית טופז:  כי ככה החליט ראש העיר

נורית טופז:  זה צריך להיפסק מיד

נורית טופז:  אני קוראת מכאן

אברהם בצלאל: רק אם אפשר לקצר בבקשה

נורית טופז: אני אמשיך את הציטוט של אורה, אמא של דנה, שאמרה שיש הרגשה שנשכחנו, יו"ר הוועדה, יש הרגשה שנשכחנו

נורית טופז:  ואני קוראת מכאן לנציגי עיריית אשדוד

נורית טופז:  אוקיי? ויש פה לא מעט אנשים שיש להם או אחיינים מיוחדים או בעצמם הורים מיוחדים

נורית טופז:  אני קוראת מכאן לנציגי עיריית אשדוד

נורית טופז:  מדוע הילדים שלנו נשכחו? עד מתי נמשיך להלך שקופים בתוך 250,000 התושבים בעיר אשדוד? הסקר אותו עשיתם לא רואה לא את נטע, לא את דנה, לא את אריקה החברה שלה שנמצאת במרכז היום ומגיעה כל שבוע הביתה ופעם כן ופעם לא

נורית טופז:       וחשוב לציין, שגם מה ששרון ציינה, שהמערכת שלהם של הקפסולה נקבעת באותו לילה

נורית טופז:  תתאר לך ילד מיוחד, שמתעורר למציאות אחרת שהוא לא יודע מי המחנכת שתהיה, מי הסייעת שתהיה

נורית טופז:  איפה הוא ילמד

נורית טופז:  אה, רגע, הפעם בספרא? אה, הפעם זה יהיה בבית הספר? המציאות הזאת, יו"ר הוועדה וחברי הכנסת המכובדים שנמצאים פה, אתם חייבים לעזור לנו לשנות את המציאות הזאת, כי זה לא יכול להימשך יותר

נורית טופז:  אני פונה מכאן להתערבות הוועדה להחזרת המוסדות של הרווחה, מרכזי היום, מרכזי התעסוקה

נורית טופז:  לא יתכן שאנשים ייצאו יומיים למרכז תעסוקה

נורית טופז:  יומיים ויישארו בבית

נורית טופז:  ההורים מטפסים על הקירות, ההורים לא יודעים מה לעשות

אברהם בצלאל: תודה רבה נורית

נורית טופז: והפתרונות קיימים

דבורה ביטון: יושב-הראש, חשוב להדגיש שילד מיוחד קשה להכין אותו מעכשיו לעכשיו; ילדים מיוחדים צריך לעשות להם הכנה

נורית טופז: הפתרונות קיימים

נורית טופז:  תסגרו מוזיאונים, יש 16 מתנ"סים בעיר

נורית טופז:  תעשו חניון ממוגן בתוך, תבנו שם כיתות

נורית טופז:  הפתרון קיים, זה לא מעניין אותנו קפסולות או יקראו לזה בשם אחר

נורית טופז:  צריכים להביא לפתרון עכשיו, בוועדה הזאת, הבוקר

נורית טופז:  אנחנו לא יכולים לצאת עם בשורה אחרת מהוועדה הזאת שחסרי הישע יחזרו למסגרת מלאה עכשיו

אברהם בצלאל: תודה

אברהם בצלאל:  אני רוצה לשמוע את משרד החינוך, בבקשה

זאב אזולאי: קוראים לי זאב אזולאי, אני ממונה ביטחון לשעת חירום של מחוז דרום במשרד החינוך ואני נציג משרד החינוך כרגע

זאב אזולאי:  שמעתי פה את הקולות ואת הדברים

זאב אזולאי:  חשוב רגע לומר מספר דברים: קודם כל, משרד החינוך עובד מה שנקרא תחת הנחיות פיקוד העורף

זאב אזולאי:  מעבר לזה, לכל ראש רשות יש את האחריות הבלעדית על התושבים שלו

זאב אזולאי:  כך גם מוגדרים חוזרי מנכ"ל

קטי קטרין שטרית: במיוחד שהוא סבא

זאב אזולאי: שנייה

זאב אזולאי:  אני רגע רוצה להגיד את דבריי

קטי קטרין שטרית: שישה נכדים

זאב אזולאי: אני עד עכשיו שתקתי לחלוטין

זאב אזולאי:  ולכן כראש רשות, מחליטים עכשיו לעשות משהו שהוא מחמיר על הנחיות פיקוד העורף ישנה התייעצות עם משרד החינוך ומשרד החינוך החליט לקבל את ההתייעצות הזאת והוא מגבה את החלטת ראש העיר

קטי קטרין שטרית: לא הבנתי

קטי קטרין שטרית:  משרד החינוך מגבה את ההחלטה של ראש העיר?     

זאב אזולאי: מגבה את ההחלטה

קטי קטרין שטרית: לעבוד בקפסולות?     

זאב אזולאי: כן

קטי קטרין שטרית: הבנתי

אברהם בצלאל: עד מתי?     

זאב אזולאי: אני אסביר

דבורה ביטון: אתה מגבה או שאתה מכבד את ההחלטה שלו ואז אין לך - - -     

קטי קטרין שטרית: לא, הוא מגבה

קטי קטרין שטרית:  הוא אמר מגבה

זאב אזולאי: אני אומר עוד פעם, אנחנו לוקחים את האחריות כמשרד החינוך על החלטה של ראש העיר

זאב אזולאי:  ואנחנו נותנים את הנושא הזה של הקפסולות

זאב אזולאי:  בסדר? חשוב רגע לומר שהקפסולות, הועבר לפה קפסולות, זה נכון, יש גם קפסולות

זאב אזולאי:  הקפסולות גם לומדים בתוך המוסדות עצמם וחלקם לומדים בתוך הבית

זאב אזולאי:  האם להגיד שזו למידה מלאה ותקנית? התשובה היא לא

זאב אזולאי:  בסדר? האם יש ילדים שנפגעים מזה? התשובה היא כנראה שנפגעים מזה

נורית טופז: ומי יישא בנזקים של הילדים המיוחדים? מי יישא?     

זאב אזולאי: שנייה, שנייה

זאב אזולאי:  חברים, אני מדבר כרגע אל יושב-הראש הוועדה בבקשה, תודה

זאב אזולאי:  עכשיו מה שקורה זה דבר כזה: אנחנו כמשרד החינוך ניתן את המענה הנדרש ככל שניתן במידה וישתנה המצב

זאב אזולאי:  בסדר? אם עכשיו יחליטו בראשות העירייה לקחת החלטה אחרת, בהתאם לדברים שמתפתחים

זאב אזולאי:  אם האנשים של עיריית שדרות יחזרו לתוך שדרות הדברים ישפיעו על המדיניות של המחוז

זאב אזולאי:  ועל פי כך אנחנו ננהג בהתאם

דבורה ביטון: בין שני הדברים? אתה משווה שדרות לאשדוד?     

זאב אזולאי: אני רק נותן כדוגמה

זאב אזולאי:  בסדר? מקודם נתתם דוגמאות גם ללמידה בקפסולות, אמרתם אשדוד היא היחידה

זאב אזולאי:  אז אשדוד היא לא היחידה

זאב אזולאי:  יש גם את העיר אשקלון, שיש שם מספר בתי ספר שלומדים בקפסולות

זאב אזולאי:  אמרתי גם באשקלון יש מספר מוסדות, אמרתי יש מספר מוסדות

דבורה ביטון: יבנה חזרה ללמידה רגילה?     

זאב אזולאי: שנייה

קטי קטרין שטרית: רגע, אולי תנו לו להגיב

אברהם בצלאל: אני מבקש לתת לזאב לסיים

זאב אזולאי: חברים, אני בא להגיד רגע את הצד המקצועי, בסדר? וכל תקיפה כזאת או כל אמירה כזאת לשאול אותי שאלות

דבורה ביטון: אנחנו רוצים להבין

דבורה ביטון:  אנחנו חברי ועדה, יש לנו זכות

זאב אזולאי: אז אני אומר את הדברים

דבורה ביטון: אני רוצה לשאול אם יבנה חזרו

קטי קטרין שטרית: אבל את משתלחת בו עכשיו, תני לו לדבר

דבורה ביטון: אני לא משתלחת

קטי קטרין שטרית: לא, אני מחזירה לך

דבורה ביטון: אני שואלת שאלה

דבורה ביטון:  אם יבנה, שזה 10 דקות מזה

קטי קטרין שטרית: אז אולי הוא יגמור את הסקירה

דבורה ביטון: הוא משווה את זה לשדרות, אני רוצה להבין מאיפה ההיגיון

קטי קטרין שטרית: שיגמור את הסקירה ואז נדע

זאב אזולאי: קודם כל יבנה היא לא במחוז דרום, בסדר? יבנה היא לא במחוז דרום

קריאה: באר שבע

זאב אזולאי: גם באר שבע, אם נשים רגע כדוגמה, בעבר גם עיריית באר שבע לקחה החלטה, גם אופקים, גם שדרות

זאב אזולאי:  כל ראשי הערים האלה לקחו החלטות עצמאיות

זאב אזולאי:  בסדר? בתיאום מול משרד החינוך ואנחנו גיבינו אותם ונתנו את התמיכה במקרים כאלה ואחרים ובהסלמות קודמות גם

זאב אזולאי:  בסדר? ולכן כרגע אנחנו ניתן את המענה ככל שנדרש

זאב אזולאי:  אני אומר שיש את הפיקוח

אברהם בצלאל: זאב, אבל בסוף היום הילדים לא לומדים

זאב אזולאי: שנייה

זאב אזולאי:  הילדים לומדים

אברהם בצלאל: מה אתם חושבים שיקרה עם הילדים האלו במשך זמן?     

זאב אזולאי: שנייה, אדוני יושב-הראש

אברהם בצלאל: בסוף הילדים האלה צוברים פערים, ודאי

אברהם בצלאל:  נכון?      

זאב אזולאי: לומדים

אברהם בצלאל: מה זה לומדים? לא לומדים בצורה סדירה

קטי קטרין שטרית: הוא צריך לסיים ויש פה גם אחרים שצריכים לדבר

קטי קטרין שטרית:  יש אנשים פה שגם צריכים לדבר

אברהם בצלאל: קטי, קטי

קטי קטרין שטרית: יש גם פה

קטי קטרין שטרית:  זה לא אירוע פוליטי

קטי קטרין שטרית:  זה לא אירוע פוליטי

דבורה ביטון: די כבר, זה לא אמיתי

קטי קטרין שטרית: זה לא אירוע פוליטי

דבורה ביטון: את היחידה שמערבת פוליטי

עדה מימון: סליחה, אני לא פוליטית

עדה מימון:  אני אמא לשלושה ילדים באשדוד שנפגעים

קטי קטרין שטרית: גאים בך, גאה בך כאמא

קטי קטרין שטרית:  אתה אל תדבר אליי, בסדר? מי אתה בכלל שתדבר אליי?     

דבורה ביטון: אבל יש יושב-ראש ועדה אחד, אולי באמת נעצור את הקרקס?     

אברהם בצלאל: טוב, אפשר בבקשה להפסיק? תודה

אברהם בצלאל:  זאב, רק אם אפשר, אני מבין שאתם לא הרבה say בכל הסיפור הזה

אברהם בצלאל:  כי אתם מגבים את ראש העיר וזה בסדר

אברהם בצלאל:  כן?     

עדה מימון: חה"כ בצלאל, אני אשמח לספר על הפגיעות של הילדים

עדה מימון:  אני אשמח לספר על הפגיעות של הילדים

אברהם בצלאל: השאלה היא איך אתם כמשרד החינוך חושבים עד מתי נמשיך בדרך הזאת מבחינת הילדים האלה שנפגעים?     

זאב אזולאי: אני לא, אין לי תשובה

אברהם בצלאל: אין ספק שילד שלא לומד בצורה רגילה אז הוא נפגע יום-יום, רגע-רגע

אברהם בצלאל:  והשאלה האם בחלוף 101 ימים או 105 ימים, כן? אנחנו יכולים להמשיך עם זה ככה או צריך להגיע להגיד תשמע, עשינו, הלכנו בדרך מסוימת

אברהם בצלאל:  צריך קצת לשנות בשביל שהילדים האלה לא ייפגעו הלאה

אברהם בצלאל:  כולנו נפגענו במלחמה הזאת

אברהם בצלאל:  אבל בעצם חייבים לנסות להגיע לשגרה עצמה

אברהם בצלאל:  וכאשר משרד החינוך מגבה, חשוב מאוד שהוא מגבה

אברהם בצלאל:  השאלה אך אתם רואים את זה אם בסוף היום תהיה פגיעה בילדים האלו, מה אנחנו עושים איתם?     

עדה מימון: חה"כ בצלאל, אני אשמח לרשות הדיבור

קטי קטרין שטרית: אם אתה נותן להם לדבר, אתה צריך לתת גם לה

קטי קטרין שטרית:  זה לא הגיוני

עדה מימון: חה"כ בצלאל, אני אשמח לרשות הדיבור לדבר ברמת המיקרו איך הלמידה נראית

עדה מימון:  ויש פה גם את הבת שלי שתעיד איך נראית למידה בזום

אברהם בצלאל: עוד שנייה

איריס נפתלי: אני מציעה שגם ועד ההורים, שהוא נציג ההורים ידבר

עדה מימון: אני מוועד ההורים, גב' נפתלי

אריה נחמקין: ענת, להזכירך את חברה במועצה

קטי קטרין שטרית: לא היה דבר כזה בשום ועדה

עדה מימון: לא, בטח המכתב שיצא בשמנו הוא הנציג

אברהם בצלאל: קטי, לא נהפוך בזה

קטי קטרין שטרית: לא, כל מי שדיבר שיקום וייתן לאחרים

עדה מימון: אני לא דיברתי

קטי קטרין שטרית: לא את, לא עלייך אני מדברת

אברהם בצלאל: קטי, תודה

אברהם בצלאל:  זאב, רק אם אפשר בקצרה ונמשיך הלאה

קטי קטרין שטרית: זה לא הגיוני, זה לא יכול להתנהל ככה

זאב אזולאי: אני אומר עוד פעם, אני לא יודע להגיד כמה זמן המצב הזה יימשך

זאב אזולאי:  בסדר? יש פה עניין של החלטה של הרשות

זאב אזולאי:  אנחנו כרגע מגבים את הרשות ונותנים את התמיכה הלימודים הלימודית לכך

זאב אזולאי:  תודה

זאב אזולאי: תודה

קטי קטרין שטרית: יש לי שאלה אליך

קטי קטרין שטרית:  נניח והיית חושב שהכול בסדר ואפשר להחזיר את הילדים

קטי קטרין שטרית:  האם אתה בתוקף תפקידך יכול להגיד את זה ולהמליץ את זה לראש הרשות?     

זאב אזולאי: לא

זאב אזולאי:  מי שנותן את ההחלטות זה מה שנקרא פיקוד העורף

זאב אזולאי: פיקוד העורף מראש נתן שהכול בסדר

דבורה ביטון: הוא נתן החלטה פיקוד העורף

מטי צרפתי הרכבי: רק בצלאל, אולי אפשר להתייחס לתאריך 31 בינואר שהוזכר כאן?     

אברהם בצלאל: אני לא יודע על איזה תאריך את מדברת

מטי צרפתי הרכבי: שאמרו שהשגרה חייבת

אריה נחמקין: התאריך לא נכון

אריה נחמקין:  מישהי אמרה פה בחוסר אחריות תאריך מסוים

אריה נחמקין:  אין לזה ביסוס אמיתי, כמו רוב הדברים שנאמרו פה עד עכשיו

מטי צרפתי הרכבי: נכון לעכשיו זה המצב

אברהם בצלאל: אריה, אבל למה היהירות הזאת? אני לא מצליח להבין מאיפה היהירות

אברהם בצלאל:  יושבים פה אנשים, לא אחד ולא שניים, מדברים מדם ליבם

אברהם בצלאל:  ואתה כאילו אומר שהכול פה עורבא פרח

אברהם בצלאל:  לא היה

דבורה ביטון: כי הגיעה פוליטיקה לשולחן

אברהם בצלאל: אריה, קצת צניעות

אברהם בצלאל:  אריה, באמת

אברהם בצלאל:  סליחה שאני מדבר כך, אבל קצת צניעות

אריה נחמקין: לא

אברהם בצלאל: יושבים פה הורים, יושבים פה נציגים

אברהם בצלאל:  יושבים פה חברי כנסת שקיבלו גם פניות

אריה נחמקין: יש פה נציגות פוליטית שמדברת, לא הורים

אריה נחמקין:  נציגות פוליטית

אברהם בצלאל: שרון בינתיים מספרת שהיא כבר לא נמצאת בוועדה

דבורה ביטון: תנו להם תשובות להורים, בסדר? יש פה הורים

דבורה ביטון:  ההורים מעלים בעיות אובייקטיביות, אז תנו תשובות

אברהם בצלאל: היא אומרת שהיא לא ממשיכה

אברהם בצלאל:  לא כל דבר זה פוליטי

אברהם בצלאל:  בסוף היום מה קורה עם הילדים? מה הפתרון לאן אנחנו הולכים בסוף היום?     

דבורה ביטון: תן להורים לדבר, עם כל הכבוד, בצלאל

דבורה ביטון:  זה הופך להיות פוליטי, תנו להורים לדבר

עדה מימון: אדוני יושב-הראש, אני רוצה להעלות נקודות

אברהם בצלאל: דפנה כהן אוריאל, בבקשה

עדה מימון: חה"כ בצלאל, אני אמא, אני לא פוליטית ואני רוצה לספר מה קורה בפועל

דבורה ביטון: אני מגנה על הילדים

אברהם בצלאל: קטי, קטי

דבורה ביטון: את עסוקה רק בפוליטיקה, תני להורים לדבר

קטי קטרין שטרית: תורידי את הקול שלך

קטי קטרין שטרית:  גם הם הורים

קטי קטרין שטרית:  את אמרת להגן על ההורים

קטי קטרין שטרית:  הנה, גם הם הורים

אברהם בצלאל: חבר'ה, דפנה כהן בבקשה, בקצרה

דפנה כהן: צוהריים טובים לכולם

דפנה כהן:  ברשותכם, קטי, סליחה, אני יצאתי משתי ועדות אחרות בכנסת במיוחד להגיע לפה לדיון

דפנה כהן:  שמי דפנה כהן, אני דוברת תנועת המושבים והתאחדות חקלאי ישראל

דפנה כהן:  קטי את גם מכירה אותי ומטי, כמובן

דפנה כהן:  חוקקנו ביחד כמה חוקים

דפנה כהן:  ואני תושבת העיר אשדוד

דפנה כהן:       אני באתי לפה במיוחד כדי לדבר על ההתנהלות המבזה של עיריית אשדוד

דפנה כהן:  עצוב לי, עצוב לי מאוד להיות פה

דפנה כהן:  אני אמא לשלושה ילדים, מתוכם שני ילדים לומדים במערכות החינוך

דפנה כהן:  כיתה ב' וכיתה ה'

דפנה כהן:  הילדים שלי לומדים בקפסולות

דפנה כהן:  העבירו אותם

דפנה כהן:  בית הספר לא כשיר בכלל

דפנה כהן:  15 שנים

דפנה כהן:  15 שנים אתם פה בתפקיד

דפנה כהן:  בית הספר לא כשיר בכלל להתנהל

אריה נחמקין: תוכלי לומר איזה בית ספר, אני אוכל לחפש?      

דפנה כהן: בטח שאני אגיד את בית הספר

דפנה כהן:  בית ספר ארזים

דפנה כהן:  אתם העברתם אותנו לרובע אחר, לרובע מע"ר

דפנה כהן:  ברובע מע"ר הילדים לומדים בין פעמיים לשלוש בשבוע

אריה נחמקין: - - - שנעשה את זה

דפנה כהן: תן לי לדבר עד הסוף, כי אני לא הפרעתי לך

אריה נחמקין: אל תעשי עם האצבע ככה, זה לא נעים לי

דפנה כהן: זה גם לא נעים לי התשובות שנתת לנו בישיבות

אריה נחמקין: אין שום בעיה

אברהם בצלאל: אריה, אריה

אברהם בצלאל:  היא ישבה פה בשקט, תן לה לדבר ואחרי זה תוכל גם להתייחס

אברהם בצלאל:  לא הבנתי, מה זה הדבר הזה? גברתי, עוד פעם אחת אני אוציא אותך החוצה

אברהם בצלאל:  בסדר?     

דפנה כהן: אין לי שום מניעים, אין לי שום מניעים

דפנה כהן:  אני אמא

דפנה כהן:  אני אמא

קריאה: גם אני

אברהם בצלאל: גברתי, עוד פעם אחת אני מוציא אותך החוצה, באמת

דפנה כהן: באתי לפה כאמא

דפנה כהן:  אני לא מועמדת לשום דבר, אני לא פוליטיקאית, אני אמא

דפנה כהן:  אני אמא

דפנה כהן:  ואני רק רוצה לומר, הילדים שלי לומדים בין פעמיים לשלוש בשבוע בקפסולות

דפנה כהן:  הילדים שלי ממש מסכנים

דפנה כהן:  באמת מסכנים

אריה נחמקין: לא שמעתי, כמה פעמים בקפסולות?     

דפנה כהן: פעמיים עד שלוש בשבוע בקפסולות

דפנה כהן:  העבירו אותנו לרובע אחר

דפנה כהן:  כמו מסכנים, לרובע אחר

דפנה כהן:  אנחנו ביקשנו ממך מיגוניות, אתה אמרת לנו שאנחנו נקבל שלוש מיגוניות, בסוף קיבלנו שתי מיגוניות

דפנה כהן:  אבל מה? אתה מה אמרת לנו גם? שאנחנו צריכים להגיד לך תודה

דפנה כהן:  על מה אנחנו צריכים להגיד לך תודה?      

אריה נחמקין: אני מעולם לא אמרתי

דפנה כהן: אתה אמרת להנהגת ההורים

דפנה כהן:  אני יכולה להעלות עשרות הורים

אריה נחמקין: את לא אומרת את האמת

דפנה כהן: מחינוך הגן ומחינוך בבתי ספר

אריה נחמקין: אף אחד לא צריך להגיד תודה על השירות שנותנים לכם

דפנה כהן: שאתה אמרת

דפנה כהן:  תודה

דפנה כהן:  אני מדברת עכשיו וכולם בשקט

אברהם בצלאל: אני מבקש

אברהם בצלאל:  דפנה

דפנה כהן: אתה אמרת להגיד תודה

דפנה כהן:  אל תקרוץ גם עין לאף אחד

דפנה כהן:  אתה אמרת להגיד תודה

דפנה כהן:       אני לא מתווכחת איתך, אני עכשיו מדברת

אריה נחמקין: את רוצה להתחרות בליקויים הגופניים שלי? אפרופו חינוך מיוחד

דפנה כהן: זה הזכות שלי

דפנה כהן:  אני רק רוצה להגיד דבר אחד

דפנה כהן:  לא יכול להיות שיבנה חזרה, אשקלון חזרה, אבל אשדוד לא חזרה

דפנה כהן:  אני מנהלת מערך דוברות לאומית מהבית

דפנה כהן:  מערך דוברות לאומי

דפנה כהן:  אני מנהלת את הדוברות של כל החקלאים במדינה, אני מנהלת את מערך הדוברות של המושבים שפונו בגבול לבנון ושפונו מעוטף עזה

דפנה כהן:  ואני עושה את זה עם ילדים ששומעים סיפורים קשים מאוד בבית

דפנה כהן:  עכשיו, יחד איתי מאות, אלפים של הורים שרק רוצים חזרה לשגרה

דפנה כהן:  אז אתה יודע מה? בוא אני אתן לך פתרון

דפנה כהן:  תציב מיגוניות

דפנה כהן:  תציב מיגוניות

דפנה כהן:  תתעקש, פשוט תתעקש על אותם ילדים מסכנים

דפנה כהן:       אתה ממשרד החינוך ואתה יודע מה? אתה מדבר על הילדים ועל המענים שנותנים

דפנה כהן:  בואו תתנו מענה לאותם ילדים מסכנים שאחר כך יצטרכו לעזרה הזאת לאותם ילדים קטנים

דפנה כהן:  אבל זה לא רק הילדים הקטנים שבגנים

דפנה כהן:  וזה לא רק הילדים שנמצאים בבתי הספר היסודיים וזה לא רק הילדים שנמצאים בבתי ספר הגבוהים

דפנה כהן:  זה גם אותם ההורים המסכנים שמוותרים על ימי העבודה שלהם

דפנה כהן:  באמת, אנחנו מוותרים על ימי עבודה

קריאה: חלקם גם מפוטרים

דפנה כהן: מפוטרים

דפנה כהן:  יש לנו הורים, רגע, אני אסיים את זה, כי אני באמת יצאתי במיוחד ואני חיכיתי יפה

דפנה כהן:  יש לנו הורים שפוטרו מהעבודה שלהם או שמקום העבודה שלהם אמר להם אם אין לכם את הימים לתת, אז פשוט תעזבו את מקום העבודה והם עזבו

דפנה כהן:  כיתה ב'1 בבית ספר ארזים

דפנה כהן:  בוא אלינו, תראה את ההורים

דפנה כהן:  תסתכל עליהם בעיניים

דפנה כהן:  תסתכל להורים בעיניים

דפנה כהן:       ויותר מזה, אני רוצה לדבר גם על המורים המסכנים

דפנה כהן:  המורים, שנמצאים כרגע, וחכה יש לי גם עוד משפט סיום

אברהם בצלאל: רק אם אפשר לסיים

דפנה כהן: המורים המסכנים שנמצאים בזום כשילדים על הרגליים שלהם

קטי קטרין שטרית: לא נתנו להורה אחד לדבר מההנהגה

דפנה כהן: שההורים המסכנים, המורים המסכנים שיושבים לפעמים עם ילדים על הרגליים שלהם ומלמדים, כי גם להם אין פתרון

דפנה כהן:  אבל רגע, מי שנמצא פה זה ההורים החזקים

דפנה כהן:  זה הורים שהגיעו פה עם רכב

דפנה כהן:  מה עם כל אותם השקופים? מה עם ההורים השקופים האלה, מה עם האימהות שהיום בשביל להגיע לכנסת לא יכולתי לקחת את הילדים שלהם של בית הספר, והם נמצאים בבית כי אין להם איך להגיע לבית ספר?      

איריס נפתלי: דפנה, אני שומעת אותך - - -     

דפנה כהן: איריס, אני לא מדברת איתך, אני מדברת אל יו"ר הוועדה

דפנה כהן:  מה הקשר לבעלי? מה הקשר?      

אברהם בצלאל: את יכולה בבקשה לצאת?     

דפנה כהן: את מדברת שטויות

דבורה ביטון: אתה רואה מה זה לכלוך של פוליטיקה? היא בכלל לא מבינה איפה הבעיה

דפנה כהן: תתביישי לך

דפנה כהן:  תתביישי לך, אני מדברת בתור אמא

אברהם בצלאל: אני מבקש שתצאי

דפנה כהן: אמא לילדים קטנים

דבורה ביטון: לא, היא עושה פוליטיקה

דפנה כהן: ברור שהיא עושה פוליטיקה

אברהם בצלאל: אני מבקש לצאת החוצה, איריס

אברהם בצלאל:  התאפקתי כמה שיותר, אבל אני מתנצל

דפנה כהן: האמת לא כואבת

דפנה כהן:  תתביישי לך

אברהם בצלאל: לא מכובד

אברהם בצלאל:  אבל לא מכובד להפוך את זה לפוליטיקה, לא מכובד

דפנה כהן: ממש ככה

אברהם בצלאל: דפנה, תודה

דפנה כהן: כבוד יושב-הראש, אני מודה לך על הדיון הזה

אברהם בצלאל: תודה

אברהם בצלאל:  חיים, בבקשה

דפנה כהן: אני מודה לחברי הכנסת, אני מודה גם לשרון מרק ולכל מי שיזם את הדיון הזה

דפנה כהן:  זה דיון חשוב

דפנה כהן:  אבל מעבר לדיון אנחנו צריכים פתרון

דפנה כהן:  פתרון משמעותי לאותם הורים שהם הורים מסכנים

דפנה כהן:  אני אמנם מדברת פה מדם ליבי; אבל זה גם דם הלב של כל ההורים המסכנים שנמצאים כרגע בשבי של עיריית אשדוד

אברהם בצלאל: תודה דפנה

אברהם בצלאל:  בלי מחיאות כפיים

אברהם בצלאל:  לא נהוג מחיאות כפיים בוועדות

בן זכרי: ברשותכם, חברים

בן זכרי:  חיים בן זכרי

אריה נחמקין: אתה מרשה לסבא לדבר?     

בן זכרי: אריה, אתה צריך להתבייש

בן זכרי:  אני ידעתי שזה יבוא ממך

בן זכרי:  אתה צריך להתבייש

דבורה ביטון: מה זה הדבר הזה? מה זו החוצפה הזאת? אתה בטוח שאתה שייך לאגף החינוך? אני רוצה להבין

בן זכרי: זה מי שאחראי על החינוך באשדוד

בן זכרי:  זה בדיוק מי שאחראי על החינוך באשדוד, בושה וחרפה

בן זכרי:  מדבר לכולם ביהירות

בן זכרי:  מזלזל בכולם, פשוט בושה

אברהם בצלאל: להשאיר את האמוציות בצד

דבורה ביטון: נראה לי שאתה האחרון שצריך לשבת במשרד החינוך

דבורה ביטון:  מה זה הדבר הזה?      

אברהם בצלאל: דבר בצורה מקצועית

אברהם בצלאל:  אני לא אגיד לך את ההודעות שאני מקבל

אריה נחמקין: אל תצעקי עליי

דבורה ביטון: זה לא יאומן

אריה נחמקין: אל תצעקי עליי

דבורה ביטון: אני אצעק עליך

אריה נחמקין: לא, את לא

דבורה ביטון: חצוף, תן לו לדבר

קטי קטרין שטרית: לחברת הכנסת דבי מותר לצעוק

קטי קטרין שטרית:  אתה גם משלם לה את המשכורת שלה

דבורה ביטון: אה, ולך מי משלם? אני אזכיר ואיזה תוספת את מקבלת את המשכורת? בואי תגידי להם

דבורה ביטון:  אולי תוותרי כדי שיהיה להם מיגוניות?      

קטי קטרין שטרית: מה? מה להגיד?     

דבורה ביטון: חצופה

קטי קטרין שטרית: על מה? את חצופה

קטי קטרין שטרית:  תתביישי לך

קטי קטרין שטרית:  תתביישי לך

קטי קטרין שטרית:  את חצופה, איזה דיון, תת רמה של דיון איתך

דבורה ביטון: את מדברת על רמה?      

קטי קטרין שטרית: תת רמה, באמת

דניאל רוזוליו: אדוני יושב-הראש, אני חושב שאתה צריך לתת את דעתך בנוגע לזלזול המופגן כלפי ההורים שהגיעו לפה

קטי קטרין שטרית: זה לא דיון מקצועי, אני מצטערת

אברהם בצלאל: חיים, בבקשה

אברהם בצלאל:  אני יושב-הראש הוועדה ואני נותן לך לדבר, בבקשה

דניאל רוזוליו: הפוליטיקה הרגע יצאה מהוועדה

בן זכרי: תודה רבה אדוני שאתה מאפשר לי

בן זכרי:  אני רוצה להגיד כמה משפטים קצרים, אבל כמו שהגברת כאן אמרה, זה מגיע מדם ליבי

בן זכרי:  לא משנה אבא, סבא

בן זכרי:  הדברים הם חמורים

בן זכרי:  אני סבא לשני ילדים אוטיסטיים

בן זכרי:  אני סגן של יו"רית בבית ספר מיתרים באשדוד

בן זכרי:  אני מייצג כאן את ילדי החינוך המיוחד בגלל, רבותיי, שאין להם פה

בן זכרי:  הילדים האלה לא מדברים

בן זכרי:  אנחנו המבוגרים האחראיים צריכים להיות הפה שלהם

בן זכרי:  לצערי, מאז שהחלו הקפסולות נחשפתי לרגרסיה של ארבעה ילדים מול העיניים שלי בבתים שלהם

בן זכרי:  הם מכים את ההורים

אברהם בצלאל: אריה, אין פתרון לחינוך המיוחד? באמת, אני שואל ברצינות

אברהם בצלאל:  אין פתרון לחינוך המיוחד?     

אריה נחמקין: אבל אם תרשה לי לענות, אני אומר לך כמה הם לומדים ותבין שהמצב הוא לא כפי שמתואר פה

אריה נחמקין:  אבל אתם לא רוצים לתת לי לענות, אז אני לא יכול

דבורה ביטון: אחרי שהוא ידבר

בן זכרי: אז אנחנו משקרים

אברהם בצלאל: אני רוצה את התשובה שלך אחר כך

אברהם בצלאל:  מיד אחריו

בן זכרי: מדובר, אדוני יושב-הראש, על שינויים שמטריפים את אותם ילדים

בן זכרי:  הופכים אותם לאלימים כלפי הסביבה

בן זכרי:  הם גורמים להרס בבית

בן זכרי:  הם מכים את ההורים וכל מי שמסביבם

בן זכרי:  אי אפשר לבוא ולהסביר לילד אוטיסט אין לימודים היום, כי היום אין בית ספר בקפסולה שלך

בן זכרי:  הם חייבים לו"ז קבוע, שגרה קבועה

בן זכרי:  הם חייבים את זה

בן זכרי:  זה מה שמחזיק אותם בחיים

בן זכרי:       ההורים, חלקם במילואים, ואני אומר לכם שרוב האימהות שאני נחשף אליהן פשוט קורסות, נפשית, פיזית, מההתמודדות לבד

בן זכרי:  מהודעות שמתקבלות מהמורות על שינוי, עוד מכה או עוד ביטול

בן זכרי:  וזה בלי להזכיר את הפגיעה בפרנסה של חלק מההורים שלא יכולים לצאת לעבוד במתווה של הקפסולות ומצויים בסכנת פיטורים

בן זכרי:       סעיף נוסף, מבחינה לימודית, חברתית, טיפולית, אין ספר שהחסכים והחוסרים יבואו לידי ביטוי באופן חמור בהמשך

בן זכרי:  כולנו מבינים את מצב המלחמה במדינה

בן זכרי:  אולם בו זמנית כולנו שואלים מה שכבר נאמר פה, למה דין אשדוד לא כדין ערים סמוכות אחרות

בן זכרי:  אני מסיים רבותיי

אברהם בצלאל: רק אם אפשר לקצר

בן זכרי: ילדים אוטיסטיים זקוקים להשגחה של 24/7

בן זכרי:  חלק מההורים שואלים את עצמם על מדיניות ממשלה, שרים, משרדים שונים, כולל הצבא, דרך פיקוד העורף, שמאשרים ורוצים ומבקשים לחזור לשגרת חירום

בן זכרי:  ונתקלים דווקא ברשות שלנו שמתנגדת

אברהם בצלאל: משפט לסיום, חיים

בן זכרי: כן, משפט לסיום

בן זכרי:  ידוע לכולנו ולכל מביני עניין שהמלחמה הולכת ללוות אותנו עוד הרבה זמן

בן זכרי:  לא כדאי ולא ראוי ולא נחוץ, ואף אסור בתכלית, לעצור את כל תחומי החיים ובעיקר את תחום החינוך

בן זכרי:  זה ניצחון עבור האויב ופגיעה בילדינו

בן זכרי:  אנחנו חוזרים ומבקשים, מבקשים, די לקפסולות

בן זכרי:  חובה לבטל אותן מהר ויפה שעה אחת קודם

בן זכרי:  אני רוצה להגיד לכם, אנחנו עלולים למצוא פגיעות גם בילדים וגם בהורים

בן זכרי:       ומשפט אחרון רק כתזכורת

בן זכרי:  שני חוקים קיימים במדינת ישראל, חוק אחד שאומר חוק חינוך חובה חינם

בן זכרי:  אין שוויוניות

בן זכרי:  חוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות, אין שוויוניות

בן זכרי:  תודה רבה אדוני יושב-הראש

אברהם בצלאל: בבקשה, אריה

אברהם בצלאל:  אני רק רוצה שתתמקד באמת אבל כרגע לחינוך המיוחד, כי אני רואה את זה הרבה

אברהם בצלאל:  ואני גם מקבל, אני לא מקריא לך, אבל תוך כדי אני מקבל כל הזמן הודעות מאנשים

אברהם בצלאל:  בפרט בחינוך המיוחד

אברהם בצלאל:  הורים שפשוט עוזבים את העבודה בגלל זה ובאמת הורים שכבר לא מצליחים להתמודד

אריה נחמקין: אני תכף אתן את רשות הדיבור, ברשותך, לטלי מימון, שמנהלת את האגף לחינוך מיוחד

אריה נחמקין:  היא תוכל לתת את הפרטים באופן מסודר

אריה נחמקין:  יש לי קו מאוד ברור

אריה נחמקין:  אני עם הורים של חינוך מיוחד לא מתווכח ולא דן ולא שופט את הרגשות שלהם

אריה נחמקין:  לכן כל מה שהם יאמרו פה, הורים

אריה נחמקין:  לכן כשהוא מדבר אני לא מעיר באמצע וכשאחרים שכרגע נמצאים במערכת החינוך ומייצגים את ההורים האלה אני לא דן איתם בכלל

אריה נחמקין:  כל מה שהם אומרים נכון

אריה נחמקין:  כי גם אם יש חצי שעה שהם לא בלימודים והם בבית זה גיהנום

אברהם בצלאל: כן אריה, אבל מה המתווה, תכל'ס?     

אריה נחמקין: רגע, אני אומר מה המתווה

אברהם בצלאל: עברנו, איך אומרים, מספיק ימים

אריה נחמקין: אין לנו פה ויכוח בכלל

אריה נחמקין:  הנושא הזה הוא בנפשנו, אבל מול הרגישות של למידה והשתוללות בבית וסכנת איבוד העבודה יש סכנה אחת מאוד בולטת, איבוד החיים של הילדים האלה

אריה נחמקין:  אני אומר לך רק את התכונות הבולטות של ילד אוטיסט קשה

אברהם בצלאל: בוא נבטל את כל הלימודים בכל הארץ

אברהם בצלאל:  הכי קל להגיד לא חוזרים לשגרה בשום מקום

אברהם בצלאל:  אבל מצד שני, צריך אומץ וצריך להבין שחייבים לדאוג לילדים האלה

אריה נחמקין: לא

אריה נחמקין:  לכן אתה תשמע, הם לומדים

אריה נחמקין:  הם לומדים

אריה נחמקין:  תשמע את מספר הימים שבית ספר מיתרים, כדוגמה

אברהם בצלאל: אומץ עד מתי? אם זה אומץ לדעתכם עד מתי? לא הבנתי

אברהם בצלאל:  לא צריכים לחזור לשגרה? עבר יום, עבר שבוע, עברו חודשיים, עברו שלושה

אברהם בצלאל:  עד מתי?      

אריה נחמקין: האדון דיבר על מיתרים, לכן אני אתייחס למיתרים

אריה נחמקין:  בבקשה, תני את המתווה, בבקשה

טלי מימון: שלום, שמי טלי מימון ואני מנהלת האגף לחינוך מיוחד

אריה נחמקין: אין קשר, אין קשר

טלי מימון: כן

טלי מימון:  אני מנהלת האגף לחינוך מיוחד

טלי מימון:  אני אמונה על החינוך המיוחד בעיר ומטרתי היא לסייע לכל תלמיד ולכל הורה בחינוך המיוחד

טלי מימון:  בשביל זה אני נמצאת שם

טלי מימון:  אני מבינה את המצוקה של ההורים

טלי מימון:  אני שומעת אותם

טלי מימון:  אנחנו נותנים ככל שאנחנו יכולים את כל המענים

טלי מימון:       לגבי בית ספר מיתרים

טלי מימון:  אכן הם נמצאים במבנה שיש לו מקלט

טלי מימון:  בסמוך למקלט יש שש כיתות

טלי מימון:  הכיתות האלה הולכות לתוך המקלט

טלי מימון:  צריך לקחת בחשבון שזה ילדים עם הפרעה תקשורתית מונמכים ולכן גם יכולה להיות סיטואציה שילד יכול להשתטח על הרצפה וגם לא יגיע ב-45 שניות

טלי מימון:  ולכן אנחנו לוקחים את כל הזהירות

טלי מימון:  הדבר הנוסף זה יכול להיווצר פקק בכניסה לתוך המקלט

טלי מימון:  לכן פיצלנו את בית הספר לשני מבנים: לקחנו מתנ"ס

טלי מימון:  במתנ"ס יושבים שם עוד 37 תלמידים בארבע כיתות, שגם הם מצליחים להגיע ב-45 שניות לממ"ד

אברהם בצלאל: אז למה בקפסולות? למה צריך קפסולות אם יש לכם שני מבנים?     

טלי מימון: יש שני מבנים

טלי מימון:  מתוך 14 כיתות בכל יום לומדות 10 כיתות

טלי מימון:  לעניין הילדים המורכבים, גם עליהם נתנו את הדעת

טלי מימון:  כל תלמיד בבית ספר מיתרים מקבל בין חמישה לארבעה ימים

טלי מימון:  הילדים האקוטיים שלקחנו אותם בחשבון, ויש לנו ילדים אקוטיים בגיל הצעיר הם מקבלים חמישה ימים אוטומטית

טלי מימון:  זה קרוב ל-27 תלמידים מתוך 110

טלי מימון:  אנחנו מנסים כל הזמן לייצר את הכי שגרה שאנחנו יכולים

טלי מימון:  במקביל לזה הם מקבלים גם את הטיפולים הרגשיים, ואת הטיפולים הפרא רפואיים וגם מה שניתן

טלי מימון:       נכון שאנחנו גם רוצים לשמור על ביטחונם של הילדים

טלי מימון:  רק אתמול אני אגיד לכם, אסבר את האוזן, הייתה אזעקה בזמן ההסעות שזה גרם להיסטריה רבתית

טלי מימון:  בדיוק

טלי מימון:  הייתה היסטריה של הילדים

אברהם בצלאל: כמה ילדים לומדים מהבית כיום?     

טלי מימון: כל תלמיד מקבל בין ארבעה לחמישה ימים בשבוע

טלי מימון:  כל תלמיד בית ספר מיתרים

מטי צרפתי הרכבי: ואם יש לי שני ילדים, זאת אומרת יש מצב שטכני יכול להיות - - -     

אריה נחמקין: מתאמים את זה

אריה נחמקין:  מתאמים

טלי מימון: מתאמים

טלי מימון:  משתדלים לתת את המיטב

מטי צרפתי הרכבי: ויש רק 100 ילדים בחינוך מיוחד באשדוד?     

טלי מימון: לא, בבית ספר מיתרים

אברהם בצלאל: כלומר בבית ספר הספציפי הזה

בן זכרי: אנחנו נקרא למילה רוטציה

בן זכרי:  נקרא למילה רוטציה

בן זכרי:  כי יש ארבע כיתות שלא לומדות, הן רק ברוטציה

טלי מימון: כל בתי הספר בעיר של החינוך המיוחד לומדים בין ארבעה לחמישה ימים

טלי מימון:  יש ילדים שלומדים חמישה ימים ויש ילדים ארבעה ימים

טלי מימון:  ברובם זה חמישה ימים

טלי מימון:  בית ספר ניר לומד חמישה ימים בשבוע, בית ספר גוונים לומד חמישה ימים בשבוע

טלי מימון:  בית ספר מעלות בין ארבעה לחמישה ימים ואפילו האקוטיים לומדים שישה ימים

טלי מימון:  איפה שאנחנו יכולים אנחנו מסייעים ואנחנו נותנים

אברהם בצלאל: אי אפשר למצוא פתרון למיתרים?      

אריה נחמקין: במקום שהם ילמדו רק יומיים הם לומדים חמישה ימים, משום ששלחנו אותם לכיתות - - - שהוצע פה בתחילת הדרך

אריה נחמקין:  בתחילת הדברים, אם אתה זוכר אדוני יושב-הראש, היו פה אנשים שצעקו תכניסו אותם לחניות, תפנו את העירייה, יהיו כיתות

אריה נחמקין:  זה מה שעשינו

אריה נחמקין:  פינינו מתנ"סים שלמים, לא רק עבור בית הספר הזה

אריה נחמקין:       הגברת שדיברה פה בפאתוס גדול מאוד, אם כי לא ב-אמת גדולה, דיברה על בית ספר ארזים

אריה נחמקין:  80% מבית ספר ארזים פונה מכיוון שעוד לא הספקנו לשים את הממ"דים למבנה של בית ספר חדש, שבכל קומה יש ממ"דים

אריה נחמקין:  אלה פתרונות שייצרנו עבור בתי ספר שלמים שלא היה להם פתרון

אריה נחמקין:  כנ"ל מיתרים

אריה נחמקין:  פירקנו אותו לשני חלקים, זו לוגיסטיקה מאוד מורכבת

אריה נחמקין:  נתנו להם כיתות במתנ"סים, אנחנו עושים את זה כמעט בכל מקום שאפשרי

אריה נחמקין:  אחרת לא היו לומדים בכלל

אריה נחמקין:  וזה המאמץ האמיתי שאנחנו עושים

אריה נחמקין:  היכולת של אנשים פה לייצר נאומי בחירות, תסלח לי שאני אומר את זה

אברהם בצלאל: לא

אברהם בצלאל:  אריה, אריה, אני לא חושב שזה מה שנעשה פה

אברהם בצלאל:  אתה כאילו מוריד דופי

אריה נחמקין: חס ושלום, אתה לא מכיר אותם

אברהם בצלאל: אז אני אומר עוד פעם

אברהם בצלאל:  אריה, לא מכובד

אברהם בצלאל:  אני אומר את זה ברצינות

דניאל רוזוליו: הוא גם לא מכיר אותך ואת העשייה שלך, אדוני

שירן סרור: אני מאוד-מאוד רוצה להגיד משהו

שירן סרור:  אני חושבת שהאמירה החשובה ביותר שיש פה, אין קביעה, אנחנו מה-7 באוקטובר עברנו תהליך שכל הזמן מתקדם

אברהם בצלאל: שם בבקשה

שירן סרור: קוראים לי שירן סרור, אני בוועד ההורים ההנהגה העירונית

שירן סרור:  גם כמטפלת רגשית שעובדת בכל אזור הדרום: אשקלון, אשדוד, קריית גת וכו'

שירן סרור:  חשוב האמירה החשובה שלי היא שיש הקשבה ויש גם תנועתיות

שירן סרור:  כלומר, אם התחלנו מיומיים בבית הספר זה התקדם לשלושה, התקדם לארבעה, חמישה ושישה

עדה מימון: אני עדיין נמצאת עם יומיים בבית הספר

שירן סרור: עוד רגע, עוד רגע

שירן סרור:  יש תנועתיות

שירן סרור:  אין תלמיד אחד, אין תלמיד אחד שנשאר באותו המתווה שהתחלנו ולא התקדם ולא התווספו לו הימים ולא שיפרנו

שירן סרור:  ומיגוניות, עוד רגע בבקשה

שירן סרור:  בבקשה אל תתפרצו, עוד רגע

שירן סרור:  יש את המיגוניות שמוצבות מיום ליום

שירן סרור:  יש לנו את המיפוי שעובד, עד סוף השבוע אמור להתקבל מיפוי

אברהם בצלאל: מה עם בית ספר ארם?     

שירן סרור: שנייה, שנייה

שירן סרור:  אני לא יודעת לענות על כל בית ספר

שירן סרור:  סליחה, סליחה, לתת תשובות נקודתיות לבתי ספר יש פה את נציגי המנהל

שירן סרור:  אני רוצה להגיד, האמירה שלי שיש תנועתיות

שירן סרור:  סליחה, יש תנועתיות

שירן סרור:  הימים גדלו, המיגוניות, יש מיפוי של להפוך את ההכי מוגן שיש

שירן סרור:  סליחה, הכי מוגן שיש זה יכול להיות ידיים על הראש במקום חשוף

עדה מימון: המיפוי היה צריך להיעשות לפני חודש

שירן סרור: עוד רגע בבקשה, עוד רגע

שירן סרור:  והכי מוגן שיש הופך להיות בעצם שווה ערך למרחב מוגן תקני

שירן סרור:  אני חושבת שבשונה מערים אחרות אשדוד מייצרת לנו הרבה ימי למידה, יחסית למקומות אחרים מאפשרים

שירן סרור:  עם ביטחון

שירן סרור:  ולכן אני מפצירה ומבקשת מהעירייה להמשיך ולייצר פתרונות ולא להמשיך ולהגיד הנה, יש לי ארבעה ימים ופה אני עוצרת

שירן סרור:  להמשיך

שירן סרור:  זו האמירה שלי, תודה

עדה מימון: אני רוצה, ברשותך יושב-הראש הוועדה

עדה מימון:  שמי ענת מימון, אני אמא לשלושה ילדים במערכת החינוך

עדה מימון:  אני יו"ר בית ספר קשת ואני רוצה לדבר, קודם כל השמיעות פה ודיבורים פה על פוליטיקה, אני לא מבינה, באו פה הורים לזעוק מדם ליבם

עדה מימון:  אוקיי? יושבים פה חברים שלי, מיושב ראש הנהגת ההורים העירונית ואני רוצה להשמיע גם קול אחר, ברשותכם

עדה מימון:      אז קודם כל, אני רוצה ברמת הפתיחה, באתר פיקוד העורף רשום שקיום שגרה לצד לחימה זה לא דבר פשוט

עדה מימון:  החששות והפחדים מהאיומים שלנו מובנים

עדה מימון:  שליחת הילדים למסגרות חינוכיות או הליכה לעבודה הכרחיים ומהותיים לחוסן שלנו

עדה מימון:  נראה שאצלנו בעיר עסוקים בלהחליש במקום לחזק את החוסן

עדה מימון:  ותכף אני אתן דוגמאות ברמת המיקרו

עדה מימון:       אצלי בבית ספר זה בית ספר גדול, הוא נותן מענה ל-600 תלמידים, הוא נחשב בית ספר גדול

עדה מימון:  הוא ובית ספר שקד

עדה מימון:  אני יו"ר של בית ספר קשת

עדה מימון:  אצלי נוצר מצב שיש לי שתי שכבות, ה' ו-ו' שלומדות פעמיים בשבוע

עדה מימון:  פעמיים בשבוע, ארבעה ימים ילדים בכיתות ה' ו-ו' נשארים לבד בבית

אברהם בצלאל: אריה, זה ה-17% שאין להם פתרונות כאילו?     

עדה מימון: חשופים לאזעקות

אריה נחמקין: פתרון של יומיים ולא ארבעה ימים

עדה מימון: יומיים

עדה מימון:  שנייה, שנייה

אריה נחמקין: א' עד ד' בשביל שייצאו לעבודה

עדה מימון: אין בעיה

עדה מימון:  אין בעיה, אבל ביקשנו פתרונות, לא קיבלנו

אברהם בצלאל: יש לכם פתרונות? הצעות של פתרונות?      

עדה מימון: ביקשנו או למידה היברידית אפילו באמצעות סטודנטים והורים מתנדבים

עדה מימון:  אבל שתהיה לילדים איזו שהיא מסגרת

עדה מימון:  מ-8:00 עד 12:00 ומ-12:00 עד 16:00

עדה מימון:  את זה ביקשנו

עדה מימון:  ביקשנו את האפשרות של הכי מוגן שיש

עדה מימון:  ביקשנו מתנ"סים או מבני ציבור

עדה מימון:  עכשיו, אני רוצה להגיד לך איך נוצרים פערים למעשה

עדה מימון:  בית הספר שלי מזין בית ספר תיכון

עדה מימון:  יש עוד בית ספר סמוך שמזין את אותו בית ספר תיכון, מקיף ט'

עדה מימון:  הם יודעים על מה מדובר

עדה מימון:  אוקיי? לאותו בית ספר יגיעו ילדים מ-ה'-ו', שדרך אגב, הם מדור הקורונה

עדה מימון:  להזכיר שהם מדור הקורונה

עדה מימון:  והם עדיין לא התגברו מ-א' עד ג' על הפערים הנפשיים והרגשיים שאף אחד לא נתן עליהם את המענה, אבל אי אפשר להאשים אף אחד במה שקרה עם הקורונה

עדה מימון:  אני עכשיו משווה אותנו לערים אחרות שהן באותה רמת איום שלנו

עדה מימון:       אני מדברת עכשיו על מצב שלכיתה ז' יגיעו ילדים מבית הספר שלומד ארבע פעמים בשבוע ה'-ו' ומבית הספר שלי שלומד פעמיים בשבוע ה'-ו'

עדה מימון:  עכשיו, יושבת פה אנוק, ואני גם יושבת פה, שאנחנו משלמות אלפי שקלים כל חודש למורים פרטיים כדי שהילדים שלי יגיעו לרף

עדה מימון:  עכשיו, לי יש אמצעים ולאנוק יש אמצעים

עדה מימון:  יש פה הורים בלי אמצעים

עדה מימון:  אתה מגדיל פה פערים חברתיים ואתה משריש אותם

עדה מימון:  כי זה ילדים שיפתחו פער

עדה מימון:  ל-ז', ל-ח', ל-ט' ובכיתה ט' כבר מחלקים מגמות

עדה מימון:  יושבת פה הבת שלי, בכיתה ט', ילדה בת 15

עדה מימון:  היא תספר לך מה זה למידה בזום

עדה מימון:  היא צריכה לגשת שבוע הבא למבחן בכימיה כשהיא לא ראתה את המורה שלה לכימיה בצורה פרונטלית מתחילת השנה

עדה מימון:  והילדה שלי נחשבת מצטיינת של מערכת החינוך

עדה מימון:  היא אותרה על ידי מרו"ם כמצטיינת של מערכת החינוך

עדה מימון:  זאת ילדה שלכאורה יותר קל לה

עדה מימון:  יש פה ילדים שלא קל להם והם ייפלו בין הכיסאות

עדה מימון:  הם ייפלו בין הכיסאות

עדה מימון:       עכשיו לגבי ועד ההורים וחברים שלי שיושבים פה

עדה מימון:  אני חושבת שהיה יפה והיה ראוי שכבוד ראש העיר וראש מנהל החינוך היה מכנס את ההורים ולא יוצר סקרים

עדה מימון:  מכנס את ההורים ושומע, ושומע את מצוקות ליבם

עדה מימון:  שומע את מצוקות ליבם, שומע את הפתרונות ומנסים לטכס עמדה יחד

עדה מימון:  ולגבי הסקרים שדיברנו, אני רשמתי את זה כנקודה כי לא רציתי להפריע

עדה מימון:  אני בטוחה שאם היו הולכים לאשקלון או ליבנה או לגן יבנה והיו עושים סקר, אם הורים רוצים לחזור ללימודים או לא, כנראה שהתוצאות היו דומות לתוצאות באשדוד

עדה מימון:  אבל מה שנדרש פה זה לקיחת מנהיגות

עדה מימון:  לקיחת מנהיגות

עדה מימון:  כי ברגע שהיו מתחילים להפעיל את המערכת בשבוע הראשון זה לא היה, לא הייתה למידה

עדה מימון:  לא הייתה למידה אולי בצורה מיטבית, אבל הורים היו רואים שהמערכת נעה וילדים מפסידים חומר וילדים פותחים פערים חברתיים והיו שולחים את התלמידים

עדה מימון:       בסופו של דבר גם רעידת אדמה זה סכנה, גם הילדה שלי בת 9 שצריכה לחצות את הכביש זו סכנה

עדה מימון:  אבל צריך לעשות ניהול סיכונים

עדה מימון:  להגיד לא זה הכי קל

עדה מימון:  עשיתי תואר שני במנהל עסקים, יש מודלים לניהול סיכונים

עדה מימון:  לא נראה לי שמישהו מתייחס לזה

עדה מימון:  אם מישהו מתייחס, בבקשה שיראו לנו את זה בשקיפות

אברהם בצלאל: תודה

אברהם בצלאל:  ועד ההורים?      

עופר פרגי צבאן: טוב, אני חייב להגיב על מה שאני שומע פה

עופר פרגי צבאן:  עופר צבאן, סגן יו"ר הנהגת ההורים העירונית

אברהם בצלאל: וסליחה, גברת, תזכירי לנו מה תפקידך?      

עדה מימון: אני יו"רית של בית ספר קשת, חברה בוועד העירוני

עופר פרגי צבאן: אני אתן קצת רקע

עופר פרגי צבאן:  הנהגת ההורים העירונית באשדוד מונה בעצם 21 חברים

עופר פרגי צבאן:  יש לנו את המועצה שמונה בעצם את כל הנהגות ההורים בבתי הספר

עופר פרגי צבאן:  מי שמקבל את ההחלטות בעיר אשדוד בנושא החינוך לגבי ההורים, לגבי נושא ההנהגה מול מנהל החינוך ומול ראש העיר זה הנהגת ההורים אחרי התייעצות עם המועצה

עופר פרגי צבאן:  זה דיברתי על מועצת ההורים

עופר פרגי צבאן:  תודה

עופר פרגי צבאן:       ואני יכול להגיד לכם שלשמחתי, וזה לשמחתי, אני יכול להגיד לכם שהחל מה-8 באוקטובר אנחנו נמצאים בקשר ישיר ורציף עם ראש העיר, עם ראשי מנהל החינוך

עופר פרגי צבאן:  כי אותי לא מעניין העסקים ואותי לא מעניין הספורט ולא התרבות

עופר פרגי צבאן:  אותי מעניין אך ורק הנושא של החינוך

עופר פרגי צבאן:  ואנחנו בקשר ישיר ורציף 24/7, אמנם אני עם כיפה על הראש, 24/7 עם ראש העיר בנושא הזה

עופר פרגי צבאן:  אנחנו מוזמנים לכל דיוני הערכת מצב ואני עוד זוכר את אותו מפגש שהיה בהערכת מצב, שבועיים אחרי שהתחילה המלחמה

עופר פרגי צבאן:  שנציגי פיקוד העורף כבר קפצו ואמרו בואו נחזור לשגרה

עופר פרגי צבאן:  זוכר את זה אלי? שהם אמרו בואו נחזור לשגרה

אליאס לחמני: זה לא היה אחרי שבועיים

עופר פרגי צבאן: אחרי שבועיים, אני זוכר טוב מאוד את המילים שלהם

עופר פרגי צבאן:  ואמרנו להם חד משמעית אתם כנראה חושבים על כלכלה לפני שאתם חושבים על הילדים שלנו

עופר פרגי צבאן:  ואני יכול להגיד לכם שהנהגת ההורים לא חיכתה להוראות מראש העיר או מראש המנהל ופנתה בווטסאפ הקבוצתי שיש לנו ליו"רים בבתי הספר שיעשו איזה שהוא מיפוי ויגידו לנו מה קורה בעצם בנושא המיגון בבתי הספר

אברהם בצלאל: עופר, אבל פנינו לאן? אתה מספר מה היה בשבועיים הראשונים, בזה

אברהם בצלאל:  אני שואל תכלס, אנחנו נמצאים שלושה חודשים

אברהם בצלאל:  לאן אנחנו מתקדמים? בואו

עופר פרגי צבאן: אנחנו בדעה שאנחנו שומעים את ההורים, שומעים את ההורים

אברהם בצלאל: יש פה גם לא הורה אחד ולא שניים

אברהם בצלאל:  מה אתם עונים להם? מה הכיוון?     

עופר פרגי צבאן: אז אני עונה להם

עופר פרגי צבאן:  אני עונה להם, פשוט מאוד

עופר פרגי צבאן:  אנחנו מסתכלים על הסקר האחרון שנעשה בעיר

אברהם בצלאל: סקר זה מתאים לבחירות

עופר פרגי צבאן: הסקר הזה בעצם ייצג למעלה מ-5,100 בתי אב באשדוד

דבורה ביטון: מתוך כמה?     

עדה מימון: הסקר לא רלוונטי, עופר

עדה מימון:  הסקר לא רלוונטי

עדה מימון:  עדיף לשבת עם ההורים ולמצוא פתרונות

עופר פרגי צבאן: ענת, לא הפרעתי לך

עופר פרגי צבאן:  את זוכרת?     

עדה מימון: בסדר עופר, עדיף למצוא פתרונות

עופר פרגי צבאן: ענת, לא הפרעתי לך, את זוכרת? הסקר אמר ש-52 היו בעד חזרה, תנו לי לדבר

אברהם בצלאל: הכאב של הילדים, הכאב של ההורים, הכאב של האימהות

אברהם בצלאל:  הכאב הוא כאב, מה אתה עושה עם הדבר הזה?      

עופר פרגי צבאן: 52% היו בעד חזרה מלאה

אברהם בצלאל: תגיד להם שהיה סקר שאמר 52%?     

עופר פרגי צבאן: 48% התנגדו

נורית טופז: אבל זה חצי מהעיר, עופר

עופר פרגי צבאן: רגע, נורית

עופר פרגי צבאן:  נורית, לא הפרעתי לך

דבורה ביטון: מיוחדים, אתם שאלתם שאלה מיוחדת את ההורים?      

עופר פרגי צבאן: יש לי בעיה באוזן, אני לא שומע טוב

עופר פרגי צבאן:  תודה

עופר פרגי צבאן:  באמת תודה לך

עופר פרגי צבאן:  גם ממך אני רוצה לשמוע, אני אוהב אותך

עופר פרגי צבאן:  שורה תחתונה, אני אומר דבר פשוט: 48% האלה אמרו חד משמעית

עופר פרגי צבאן:  80% אמרו שבמידה ותהיה חזרה מלאה הם לא שולחים את הילדים לבית הספר

עופר פרגי צבאן:  תבינו את זה

דבורה ביטון: בסדר, גם בשדרות אמרו

עופר פרגי צבאן: ואת תפסיקי להגיד לי שדרות, למה שדרות עוד לא חזרו לבתים

דבורה ביטון: אני אגיד לך שדרות

דבורה ביטון:  כי עכשיו יושבים בשדרות משפחות שמבקשות להחזיר את הילדים לבית הספר

אברהם בצלאל: אני לא מצליח להבין מה זה סקר

דבורה ביטון: ואל תפנה אליי ככה ואל תדבר אליי

אברהם בצלאל: מה זה סקר, עם כל הכבוד

דבורה ביטון: סקר, סקר

דבורה ביטון:  מה זה כל סקר, מה זה פוליטיקה או שאנחנו עם הורים כאן?      

אברהם בצלאל: חבר'ה, מה זה הדבר הזה? בדיוק

אברהם בצלאל:  יש פה הורים, יש ילדים מאחורי זה, יש אבות, יש כאלה שעזבו את העבודה שלהם

אברהם בצלאל:  בסוף היום מה עושים איתם? באמת

אברהם בצלאל:  מה, עשינו סקר?      

עופר פרגי צבאן: אני נציג הורים

דניאל רוזוליו: אתה לא נציג הורים של אף אחד

אברהם בצלאל: הסקר דבר ראשון יכול להשתנות

אברהם בצלאל:  דבר שני, - - - כל ההורים האלה?      

דניאל רוזוליו: אתה לא נציג הורים של אף אחד אם אתה מדבר ככה, בצורה הזאת

עופר פרגי צבאן: תתעסק בעסקים שלך

דניאל רוזוליו: אם אתה מדבר ככה אתה לא נציג של אף אחד

דניאל רוזוליו:  אתה לא מייצג אף אחד, אדוני

נורית טופז: עופר, מי מייצג את ההורים המיוחדים, עופר?      

אברהם בצלאל: עופר, אבל לא עושים את זה עם סקר

אברהם בצלאל:  עופר, עופר

אברהם בצלאל:  לא, באמת, מה זה קשור לסקר? הסקר הוא נחמד

אברהם בצלאל:  עופר, לא מכובד בכלל

עופר פרגי צבאן: לא, תראה איך הוא מדבר אליי

עופר פרגי צבאן:  אתה מרשה לו? אתה מרשה לו? איש עסקים

יפית איטח: אני רוצה להגיד משהו

יפית איטח:  יפית איטח, אני חלק מהנהגת הורים עירונית

יפית איטח:  הנושא הזה של הסקר שמדברים עליו פה הוא לא סקר פוליטי

יפית איטח:  היו פה שני סקרים שבוצעו בתקופה של המלחמה עד עכשיו שאנחנו נתבקשנו להעביר כל יו"ר בבית הספר שלו, לכל ההורים

יפית איטח:  כך גם מגיעים לכל ההורים בסופו של דבר

יפית איטח:  ואז השאלה הייתה קפסולות או לא קפסולות

יפית איטח:  בסקר הראשון חד משמעית זה היה ברור לכולם, מעל 80%, אני לא זוכרת את המספר המדויק, שאנשים העדיפו קפסולות

יפית איטח:  גם בתוך ההנהגה העירונית הרוחות שם היו מאוד לוהטות ומאוד בעד לא לחזור למדיניות של הכי מוגן שיש

יפית איטח:  בגלל שהכי מוגן שיש זה לא מוגן

יפית איטח:  אנחנו לא מוכנים שהילדים שלנו ישכבו על הרצפה עם ידיים על הראש

יפית איטח:  נקודה

נורית טופז: יפית, את רוצה להיות נוכחת בהתקף זעם של ילד אוטיסט ולנסות לטפל בסוגייה הזאת?      

אברהם בצלאל: אריה, סליחה שאני אומר, סקר לא, זה לא מדבר אליי

אברהם בצלאל:  באמת

אברהם בצלאל:  מה אני אעשה? סקר לא מדבר אליי

אברהם בצלאל:  כמו שלא מדבר אל רוב העם

אברהם בצלאל:  סקרים, סליחה שאני אומר, לפעמים סקרים, איך אומרים, יודעים לקנות סקרים

אברהם בצלאל:  לא שאני חס ושלום חושב שזה מה שנעשה פה

עדה מימון: אתמול הוציאו הודעה לעשות מיפוי

עדה מימון:  אתמול הוציאו הודעה לעשות מיפוי להכי מוגן שיש

עדה מימון:  זו הודעה שהייתה צריכה לצאת ב-7

עדה מימון: 10

יפית איטח: ההודעה של אתמול, ענת, ההודעה של אתמול

עדה מימון: נשמה שלי, זו הודעה שהייתה צריכה לצאת ב-7

עדה מימון: 10

עדה מימון:  ידענו שהמלחמה הזאת לא הולכת להיגמר

יפית איטח: בסדר

יפית איטח:  וההודעה הזאת זו עוד דוגמה להתקדמות של העירייה להחזיר אותנו

עדה מימון: אבל יפה שעה אחת קודם, איפה היינו עד עכשיו? יפה שעה אחת קודם

עדה מימון:  למה רק עכשיו? כי יש זעקה של ההורים? למה לא עשו מיפוי של הכי מוגן שיש או של מבני ציבור קודם? זאת השאלה

עדה מימון:  אני לא נגד אף אחד, אני בעד הילדים

אברהם בצלאל: גב' מימון, תודה

עדה מימון: תודה

נורית טופז: עופר, אני רוצה משפט, יו"ר הוועדה

נורית טופז:  ככה אולי תסכם את הכול, יפית ועופר, שירן שאני כל כך אוהבת

נורית טופז:  יפית, עופר ושירן אני רוצה לצייר לכם סיטואציה אחת קטנה

נורית טופז:  עופר, אתה שומע אותי?     

עופר פרגי צבאן: כל הזמן שומע אותך

נורית טופז: סיטואציה אחת קטנה של ילד או בוגר עם אוטיזם או ילדה סיעודית שדיברתי עליה, דנה, שעוברת התקף זעם כי היא לא מבינה מה אתם רוצים מהחיים שלה

נורית טופז:  אתה תישא בנטל? אתה נושא כרגע, אתה אומר אני מחליט, 48% out

נורית טופז:  איפה ה-48% האלה? מתוכם ילדים שלא מבינים מה אתה רוצה מהם

נורית טופז:  אתה תישא בנטל של הטיפולים? של חס וחלילה נטילת חיי אדם של הורים שקורסים ומפוטרים? גם הורים ממעלות ועוד לא מעט

נורית טופז:  השאלה היא איך יוצאים מהוועדה הזאת, כי אי אפשר להמשיך עם המצב הזה

נורית טופז:  אי אפשר

נורית טופז:  פשוט אי אפשר, זה דיני נפשות

אברהם בצלאל: תודה

אברהם בצלאל:  הלן גלבר

הלן גלבר: הלן גלבר

הלן גלבר:  חברת מועצה

אריה נחמקין: מועמדת לראשות העיר

הלן גלבר: אני מועמדת לראשות העיר

אברהם בצלאל: בסדר

אברהם בצלאל:  אני יכול להגיד, אריה, שהיא הייתה בשקט

אברהם בצלאל:  אמרו לי פה פוליטיקה, אני עוד לא ראיתי

אברהם בצלאל:  דווקא האנשים האלו

הלן גלבר: אני חברה של כולם

אריה נחמקין: האמת הלן שקטה היום

הלן גלבר: המטרה העיקרית שלנו כאן, וקודם כל הייתי גם בחמ"ל יום יום, יעיד על כך אריה וחברי העירייה

הלן גלבר:  קודם כל הייתי כן מצפה שוועדת החינוך תהיה פה

הלן גלבר:  קודם כל, הכינוס הזה גם בוועדת החינוך

הלן גלבר:  יש כאן פערים

הלן גלבר:  אתה בנושא בינוי, אבל יש כאן גם פערים חברתיים, נפשיים, כלכליים

הלן גלבר:  פערים של הילדים עצמם

הלן גלבר:  הזום לא נותן באמת פתרון

הלן גלבר:  אנחנו נמצאים במצב שהילדים שלנו לומדים בזום הם לא מרוכזים

הלן גלבר:  מה עם הפערים החברתיים? לפגוש את החברים שלהם בבית ספר? הילד נמצא לבד בבית

הלן גלבר:  הסכנה קיימת גם בדרך לבית הספר

הלן גלבר:  האזעקה שהייתה לפני כמה שבועות תפסו את הילדים נשכבים על הרצפה בדרך לבית ספר

אריה נחמקין: איזונים הלן, איזונים

הלן גלבר: רגע

הלן גלבר:  איזונים וגם לעשות את הסיכונים

הלן גלבר:  לקחת איזה שהיא בדיקה איך אנחנו יכולים

הלן גלבר:  עכשיו, אני בוועדת המל"ח הצעתי הצעות

אברהם בצלאל: הייתה ועדת מל"ח? כי הבנתי פה מקודם שכבר הרבה זמן לא התכנסה

אריה נחמקין: היו ועדות מל"ח

אברהם בצלאל: אני אומר בתקופה הזאת אני מדבר

אריה נחמקין: בתקופה הזאת היו באופן מסודר פעמיים בשבוע

הלן גלבר: בוא, אני חברת ביטחון ולקחתי חלק בוועדת מל"ח

אריה נחמקין: אלה שלא באו, לא באו

אריה נחמקין:  יש להם גם את האומץ להגיד שלא היה

הלן גלבר: אני הייתי באופן שוטף כי לי הנושא הזה חשוב

הלן גלבר:  אז אנחנו נמצאים בכמה דברים

הלן גלבר:  אחד, העיר אשדוד 15 שנים מיורטת, מטווחת

אריה נחמקין: לא כמו בפעם הזאת, 277 טילים

הלן גלבר: רגע

הלן גלבר:  היו גם תקופות, בואו לא נגיד מה הכמות

הלן גלבר:  אנחנו מיורטים

הלן גלבר:  יש לנו בעיה ואין לנו מיגון 15 שנים

אריה נחמקין: 85%

הלן גלבר: רגע

הלן גלבר:  בבתי ספר, 9,000 בתי אב בלי מיגון

הלן גלבר:  קשישים, נכים

הלן גלבר:  כשאנחנו מדברים על 9,000 בתי אב זה אומר 50,000 תושבים חשופים

הלן גלבר:  אני יום אחד ביקרתי באותם מבנים חשופים, שמענו אזעקה

הלן גלבר:  אני אומרת לך, להתפלל לאלוהים

אריה נחמקין: חינוך, חינוך

הלן גלבר: אנשים, אנחנו פה בפערים חברתיים ובפערי העיר

הלן גלבר:  שאנחנו צריכים גם בחינוך, 15 שנים אנחנו נמצאים ללא מיגון

הלן גלבר:  איך יכול להיות דבר כזה? אתה יודע מה? הממ"דים שמגיעים לא מגיעים ללמידה מלאה

הלן גלבר:  מגיעים להשלמת קפסולות

הלן גלבר:  מה שאומר שגם אחרי הממ"דים שאנחנו נעשה עכשיו הם יתנו לנו מענה לקפסולות

הלן גלבר:  ואני נתתי פתרונות גם בתוך החמ"ל

הלן גלבר:  יכולים למצוא פתרונות

אברהם בצלאל: יש מבנים ריקים שאפשר להעביר עכשיו ילדים לשם?     

הלן גלבר: יפה

הלן גלבר:  אני אומרת לך אתמול

אברהם בצלאל: כשאמרת הכנסנו ילדים למתנ"סים

אברהם בצלאל:  מה אם יש היום מתנ"סים בעיר אפשר לשים שם עוד ילדים? כי אני אומר לך כמי שהיה בעיריית ירושלים חבר מנהל, וכסגן ראש עיר, למדנו לא פעם ולא פעמיים גם כשהיינו צריכים לפתוח שנה, המתנ"סים בנווה יעקב כדוגמה, ברמות

אברהם בצלאל:  הכניסו ילדים ולמדו שם

אברהם בצלאל:  האם יש מתנ"סים היום ממוגנים שאפשר להכניס לשם ילדים? בפרט ילדי החינוך המיוחד

אריה נחמקין: זה בדיוק מה שקורה בפועל

אריה נחמקין:  ולכן נתנו דוגמה אחת מיני רבות, שתי דוגמאות, סליחה, של ארזים ושל מיתרים

אריה נחמקין:  שנמצאו להם מבנים אחרים

אברהם בצלאל: מה עם קשת שהזכירה פה כדוגמה?     

אריה נחמקין: אני יכול לומר לך על יהלום

אריה נחמקין:  אני אוכל לומר לך על גני ילדים שמתארחים אחד אצל השני

אריה נחמקין:  אני אוכל לומר לך על מתנ"ס עוזיאל

אריה נחמקין:  אני יכול לומר לך עוד הרבה-הרבה דוגמאות שהגענו איתם לקצה

אריה נחמקין:  כולל בית ספר רננים שבכל יום יש חמישה אוטובוסים, כל בוקר וכל צוהריים, שמסיעים אותם חוצים את כל העיר למבנה אחר

אריה נחמקין:  זאת אומרת הגענו למיצוי של כלל המקומות

אריה נחמקין:  ומי שרוצה לדבר על לימודים בתוך חניון

אריה נחמקין:  אני לא רוצה לענות לו, יש פה איש שאחראי על בטיחות בתיכון

אריה נחמקין:  שיסביר לו מה התקנים הבסיסיים שצריכים כדי שילד ילמד בתוך מקום כזה

אריה נחמקין:  אז אפשר לזרוק כל מיני מילים לאוויר

אריה נחמקין:  מיצינו את כל המבנים באופן מקסימלי

אברהם בצלאל: אריה, אז אם אני מבין, לפי מה שאתה אומר שאין פתרונות

אריה נחמקין: יש פתרונות

אברהם בצלאל: 17% מהילדים, כולל הילדים מחינוך מיוחד שילמדו בקפסולות עד כי יבוא שילה, איך אומרים? אז מה הפתרון?      

הלן גלבר: רק תן לי לסיים ואחר כך ברשותך? אז אני רוצה להגיד לך שדווקא אתמול או שלשום, מתי שהייתה ועדה, פנה אליי הורה וכתב לי הלן, אני בגן עם קפסולות

הלן גלבר:  מטר לידי מבנה סגור, ציבורי, עם מיגון

הלן גלבר:  לא משנה ששטפו אותי בוועדה ואני החזרתי להם

הלן גלבר:  אבל כשרוצים למצוא מוסדות ציבור או כשרוצים למצוא אפילו מוסדות - - -     

אריה נחמקין: רוצים ומצאו

הלן גלבר: אפילו, אתה יודע מה? רגע

הלן גלבר:  אפילו מבנים שנצטרך לשלם כסף להכרה

אריה נחמקין: שילמנו גם על השכרה

הלן גלבר: זה בית ספר

הלן גלבר:  אני אומרת צריך להפוך עולמות

הלן גלבר:  כי אני רק השבוע מציינים לי שיש מבנה סגור, חדש, עומד עם מיגון, שלא טופל

הלן גלבר:  כבר אני אומרת לך

אברהם בצלאל: רק אם אפשר בקצרה

הלן גלבר: אנחנו כבר נסיים

הלן גלבר:  אבל אנחנו באים לפה כי אנחנו רוצים להגיע, אכן ישנה, רק השבוע ביקשו לעשות מיפוי להכי מוגן שיש

הלן גלבר:  שזה גם לדעתי מאוד מאוד מאוחר

הלן גלבר:  היינו צריכים לעשות את המיפוי הכי מוגן שיש כשפיקוד העורף נתן לנו את האישור לצאת להכי מוגן שיש

אברהם בצלאל: אריה, אני רק לא מבין באמת מתחילת הדיון עד עכשיו למה אשדוד יותר, איך אומרים, יפה מהאפיפיור? כאילו, אם בסוף או בהתחלה פיקוד העורף נותן אישור

אברהם בצלאל:  למה אתם לוקחים, אני אומר, גם אם זה 17% וגם אם זה 20%

אברהם בצלאל:  יושבות פה גם בנות שעדיין לא לומדות או לומדות בקפסולות בצורות כאלה ואחרות

אברהם בצלאל:  איך אומרים, הקושי הוא רב

אברהם בצלאל:  רק על הפער הזה של כיתות ו'

אברהם בצלאל:  אני אומר את זה ברצינות, אריה

אברהם בצלאל:  כיתות ו', ששומעים פה אמא שאומרת שהבנות שלה או בנות אחרות

הלן גלבר: אבל אני שתי דקות מסיימת

אריה נחמקין: אני אענה לך על זה

אברהם בצלאל: באמת, מה הפתרון ולמה אנחנו, באמת, תכלס

אריה נחמקין: אני אומר כך, אנחנו היינו שמחים יותר מכולם להודיע לכלל הציבור שלומדים כרגיל

אריה נחמקין:  היה לנו שקט, לא היו לנו ועדות מן הסוג הזה

אריה נחמקין:  כולם היו שמחים, אולי חלקם לא, אבל כולם לומדים

אריה נחמקין:  מה מסובך? יש לנו את התירוץ, את הגיבוי של פיקוד העורף והיינו כולנו שמחים בעניין

אריה נחמקין:  היכולת של ראש העיר לעמוד כמנהיג ולומר אני לוקח החלטה יותר מורכבת כדי לשמור על חייהם, אחרי שסיפרתי לכם בעופרת יצוקה חוויה קשה של טיל שנפל אל תוך גן

אנוק אביטן: לפני 10 שנים

אריה נחמקין: נכון

אריה נחמקין:  והיום זה יותר גרוע

אריה נחמקין:  היום יותר גרוע

אריה נחמקין:  רק בפעם הזאת נפל טיל על מגרש ספורט בגבו של בית ספר מקיף ד'

אריה נחמקין:  חמישה טילים נפלו בסמיכות לאותו בית ספר

אריה נחמקין:  ולכן באופן עקרוני הפתרון הוא כזה, אני אומר אותו ברשותך

אברהם בצלאל: אבל גם אנשים מתו בתאונות דרכים, אז לא ניסע בכביש?      

אריה נחמקין: לא תאונת דרכים

אריה נחמקין:  זה טילים, 277 טילים, זה לא תאונת דרכים

אברהם בצלאל: אבל בסוף צריך לקחת סיכון, סיכון כנגד ייעול

אברהם בצלאל:  בסוף

אריה נחמקין: אני עונה לך על זה, ברשותך

אריה נחמקין:  לאשדוד יש יתרון, אמרתי את זה בתחילה ואני אסכם עם זה, שאין לאחרים וזה כמות המיגון התקני הגדולה שיש לה ולכן היא יכולה להרשות לעצמה

אנוק אביטן: זה קצת סותר את עצמו

אריה נחמקין: עכשיו אני אגיע לפתרונות עתידיים

אריה נחמקין:  לא לחינם אנחנו יושבים פעמיים בשבוע בדיונים מאוד מעמיקים, נתונים מתחדשים

אברהם בצלאל: מה הפתרונות, אריה? יושבים, אני מאמין שאתם יושבים

אברהם בצלאל:  אני מאמין שאתם לא משחקים, אבל בסוף מה הפתרונות?      

אריה נחמקין: אני עומד לומר

אברהם בצלאל: לי יש תחושה שאתם אומרים להורי הילדים הולכים על שביתה, לא הולכים על פתרון

אברהם בצלאל:  בסוף מה הפתרון?     

אריה נחמקין: עדיין 85% שלומדים זו לא שביתה

אברהם בצלאל: כן, אבל 15%

אריה נחמקין: 15% זה לא שביתה, זה לא שביתה

אריה נחמקין:  זה חלק כואב מאוד שלומד חלק מן השבוע, זאת האמת העובדתית

אריה נחמקין:  צריך לומר אותה פעם אחר פעם

אריה נחמקין:  זה שמישהו יצעק פה שאין לימודים זה לא יתפוס

אריה נחמקין:  עכשיו, והלוואי והם היו לומדים

קריאה: פעמיים בשבוע זה לא לימודים

אריה נחמקין: אמרתי פעמיים בשבוע, לא אמרתי כל השבוע

אריה נחמקין:  אמרתי פעמיים בשבוע, התכוונתי למידה פרונטלית

קריאה: זה לא לימודים

אריה נחמקין: אנחנו מסכימים לחלוטין שלמידה בזום היא לא איכותית ואנחנו כואבים את זה

אריה נחמקין:  לכן אנחנו לא מתווכחים פה בכלל על העניין

אריה נחמקין:  אבל האילוץ

אברהם בצלאל: אני שאלתי גם בתחילת הדרך ואני שואל את זה עכשיו שוב

אברהם בצלאל:  האם באירועים עצמם, גם ביטלתם אירועים? גם את ה-15% ביטלו אירועים?      

אריה נחמקין: כן

אריה נחמקין:  כן

אברהם בצלאל: לא שמעתי על כזה דבר

אריה נחמקין: אין כדורגל, אין התכנסויות

אריה נחמקין:  ביטלנו קהל

אברהם בצלאל: האולמות עובדים כרגיל

אברהם בצלאל:  לא שמעתי

אריה נחמקין: יושב-הראש, סליחה

אריה נחמקין:  אתה יודע מה זה, אתה יודע מה המשמעות?     

אברהם בצלאל: לא ראיתי שיש שם מיגוניות

אריה נחמקין: שנייה

אריה נחמקין:  אתה יודע מה המשמעות של לבטל לאוהדים של כדורגל, אוהדי מ

אריה נחמקין: ס

אריה נחמקין:  אשדוד את הכניסה? זה מה שעשה ראש העיר, בתקופה של בחירות

אריה נחמקין:  ולכן אין אירועים

אריה נחמקין:  יש אירועים רק במקומות שיכולים להיכנס בכמויות מספיקות למיגוניות

אריה נחמקין:  ומי שרוצה לומר מה הדוגמה הנגדית שיביא אותה לכאן

אריה נחמקין:       עכשיו לסיום של ההחלטות שלנו

אריה נחמקין:  ראש העיר פעם אחר פעם אפילו כתב את זה לציבור, כתב את זה גם אתמול ביום ראשון, כתב את זה שבוע שעבר וכתב את זה לפני חודש

אריה נחמקין:  והתהליך הפתרון הוא כדלהלן: ככל שאנחנו מקבלים את הערכות המצב של המצב של הצבא שהיכולת הרקטית מצטמצמת וטווח הזמנים שבין ירי טילים אלינו לבין הפעם הבאה שזה יקרה גדל, כך ראש העיר יכול להרחיב את מתן הפתרון

אריה נחמקין:  ולכן אתמול הוא כתב את זה

אריה נחמקין:  אני מוכן להקריא את זה, אם מישהו רוצה לשמוע

אריה נחמקין:  ולכן הוא כתב את זה גם שבוע שעבר וגם לפני חודש

קריאה: הוא כתב את זה אחרי החג, זאת הייתה ההחלטה, אחרי החג

אריה נחמקין: שנייה

אריה נחמקין:  ולכן אמרו כאן, אמרה הגברת שנשלח לבדיקה נוספת העניין של הכי מוגן, למרות שעשינו את זה כבר בעבר, ליתר דיוק

אריה נחמקין:  והפתרון העתידי הוא לעבור בשלב הבא, זה יקרה בזמן הקרוב להערכתי, בגלל מרחק הזמנים שבין הטילים

אריה נחמקין:  לתוספת של הכי מוגן שיש

אריה נחמקין:  ואנחנו מתעקשים, הנה, אני אומר את זה מראש, בתי ספר עם גג אחד לא ילמדו הכי מוגן שיש

אריה נחמקין:  לא יקרה

אריה נחמקין:  בתי הספר שיש להם שני גגות מעליהם ילמדו גם עם ממ"ד

אברהם בצלאל: אז מה, נשבות? מה זה לא ילמדו? מה כן יעשו?      

אריה נחמקין: למרות שהוא אמר את זה הרבה פעמים, אדוני יושב-הראש, ואני מכבד את זה

אברהם בצלאל: עוד פעם, אבל בסוף לא

אריה נחמקין: בסוף הם לומדים

אריה נחמקין:  הם לומדים

קריאה: הם לא לומדים, אריה

אריה נחמקין: חמישה ימים, ארבעה ימים

אברהם בצלאל: אני מדבר פה על מקרה שמדברים פה על יומיים בשבוע

אברהם בצלאל:  זה נכון? מה הפתרון לילדים האלו? לא הבנתי

אברהם בצלאל:  נכון שיש ילדים שלומדים חמש פעמים

אברהם בצלאל:  אבל כשיש ילדים שלומדים פעמיים בשבוע והם צריכים ללכת ללימודים או צריכים לעלות לכיתות ז'-ח', מה יהיה עם הפערים שלהם בסוף?     

אריה נחמקין: אם תסיים אני אספר לך על לימודים כמו שצריך

עדה מימון: שיעורים פרטיים בכסף

אברהם בצלאל: להורים שיכולים

אברהם בצלאל:  והורים שלא יכולים? בסוף אריה, באמת, אני שואל ברצינות

אברהם בצלאל:  תן לי פתרון ספציפי לילדים האלו

אריה נחמקין: אני מנסה לענות לך ברצינות רבה

אריה נחמקין:  אני לא, אני ממש לא מזלזל בשאלות שלך

עדה מימון: אתה מגדיל פער

אברהם בצלאל: בבקשה, לתת לאריה להשיב

אריה נחמקין: יש אנשים שלא הוזמנו לפה באופן רשמי ואמרו אמירות

עדה מימון: אני הוזמנתי כמו אחת האימהות

אריה נחמקין: אני לא דיברתי עלייך

אריה נחמקין: אמרו פה הערות מעליבות

אברהם בצלאל: אני לא שמעתי ואני מבקש, אם הם נאמרים, שיפסיקו בבני הרגע

אריה נחמקין: מי שרוצה לומר לבני משפחתו מריחות, שיאמר לבני משפחתו

אריה נחמקין:  לא אליי בבקשה

אריה נחמקין:  אני נמצא פה באופן רשמי, אני מבקש לענות באופן רשמי

אריה נחמקין:  אתה הזמנת אותי, אני מבקש לענות

אברהם בצלאל: זה מה שאני חושב

אברהם בצלאל:  נתנו לך לדבר ונותנים לך לדבר בצורה מאוד מכובדת, עם כל הכבוד

אריה נחמקין: אני אענה

בן זכרי: תפסיקו להיעלב מכל דבר

אריה נחמקין: אני אומר

אנוק אביטן: לא שום פוליטיקה ושום דבר

אנוק אביטן:  אני אמא לילדה בכיתה ה' שלומדת פעמיים בשבוע

אנוק אביטן:  תן לי פתרון לילדה שלי

דניאל רוזוליו: אדוני, רק שתדע שהקניונים מפוצצים, הפארקים מפוצצים, הכול מפוצץ בילדים

דניאל רוזוליו:  אבל אין מיגוניות

דניאל רוזוליו:  הביג באשדוד מפוצץ

אנוק אביטן: הביג באשדוד פתוח בשבת, אלפי אנשים מסתובבים שם

אנוק אביטן:  אבל הבת שלי לא יכולה

קריאה: - - - אמר בריאיון טלוויזיוני שהעיר מתנהלת כרגיל, כולם ברחובות

דניאל רוזוליו: ואם תראה את ההודעות שיוצאות מראש העיר, אותה הודעה כל שבוע, copy paste חבל על הזמן

אברהם בצלאל: טוב, תודה

אברהם בצלאל:  אריה, גב' מימון

אברהם בצלאל:  אני כן רוצה תשובה לגבי בית ספר קשת לכיתות ה' שלומדים פעמיים בשבוע

דניאל רוזוליו: הבן שלי לומד בבית ספר קשת פעמיים בשבוע, שאחד מהימים יום שישי עד שעה 12:00

עדה מימון: קשת ושקד, שני בתי ספר גדולים, ה' ו-ו', שתי שכבות שלומדות פעמיים בשבוע

עדה מימון:  שקד וקשת

עדה מימון:  וזה יהיה פה על השולחן, וכן אני תפקיד רשמי אדון מימון

הלן גלבר: לחינוך המיוחד, יש הרבה בעיות בחינוך המיוחד

אברהם בצלאל: אריה, בבקשה

אריה נחמקין: מכיוון שבשני המשפטים הראשונים של הישיבה אתה אמרת שיש תשעה בתי ספר, לא שניים, תשעה בתי ספר

אריה נחמקין:  בממלכתי-ממלכתי דתי

אריה נחמקין:  לא דיברתי על החרדי כרגע

אריה נחמקין:  תשעה בתי ספר מתוך, אני מנסה לענות למידע שנתת ולהגביר אותו

אריה נחמקין:  אמרת שניים, אני אומר תשעה

אריה נחמקין:  שבהם כיתות ה'-ו' לומדים יומיים

אריה נחמקין:  הנה העובדה, לא שניים, תשעה

אברהם בצלאל: מה הפתרון?     

אריה נחמקין: הפתרון הוא לצמצם ככל שהמצב מאפשר ולשלוח אותם ככל שניתן לעוד מקומות

אריה נחמקין:  מיצינו את האפשרויות האלה

דניאל רוזוליו: מה זה האמירות הכלליות האלה? לא הבנתי

דניאל רוזוליו:  לצמצם ככל שניתן, לעשות ככל שניתן

דניאל רוזוליו:  מה כן ניתן אדוני?     

עדה מימון: אנחנו באמצע ינואר

אברהם בצלאל: אדוני, לא להפריע

עדה מימון: במרץ מתחילות המכינות לכיתה ז'

דניאל רוזוליו: מה כן ניתן לבוא ולעשות חוץ מסיסמאות, "ככל שניתן"

עדה מימון: אני רוצה לדייק בזמנים

דניאל רוזוליו: מה עשית מהיום? מהיום מה עשית?      

עדה מימון: יושב-ראש הוועדה, אני רוצה לדייק רק מבחינת לוח הזמנים

עדה מימון:  אנחנו באמצע ינואר

עדה מימון:  במרץ מתחילים המיונים למכינות לכיתות מופ"ת, לכיתות מדעיות

עדה מימון:  כנראה שבית הספר שלי לא ימלא את הכיתות האלה ולא בגלל המנהלת ולא בגלל המחנכות

נורית טופז: יושב-ראש הוועדה, אני מבקשת שניתן זכות דיבור לרווחה

נורית טופז:  מרכזי היום לא עובדים ובקפסולות הבוגרים קורסים, לא רק החינוך

הלן גלבר: אני רוצה לסיים

הלן גלבר:  כמובן החינוך המיוחד גם פונים אליי הרבה ואני מעלה את זה בחמ"ל

הלן גלבר:  אני רוצה להגיד לכם, ישנם בתי ספר שחזרו כבר אחרי החג, גם למצב חלקי של הכי מוגן שיש

הלן גלבר:  ואנחנו ניתן לכם כמה דוגמאות: כמו נועם וכמו שחר וכמו רתמים, שאין להם שם מיגון מלא

הלן גלבר:  אבל כן מצאו פתרונות להחזיר אותם ואת בתי הספר האחרים לא

הלן גלבר:  צריך לבדוק למה שם נתנו אישור ולא באחרים

הלן גלבר:  זה בעיה מאוד מאוד גדולה שחלק מבתי הספר כן קיבלו הכי מוגן שיש מיד אחרי החג

אברהם בצלאל: אני מברך על זה ואני רוצה שגם יקרה במקומות אחרים

הלן גלבר: מאה אחוז

הלן גלבר:  צריך לבדוק למה זה קרה שם וזה לא קורה במקומות אחרים

הלן גלבר:  למה כן אושר נתן שם אישור ולא במקומות אחרים

הלן גלבר:  אבל בואו, אנחנו באנו לפה לוועדה ואמר פה כבודו חבר הכנסת שאנחנו באנו גם לקבל את העזרה מכם

הלן גלבר:  אנחנו עיר עם 15 שנים שמיורטים, צריכים את העזרה שלכם

הלן גלבר:  אנחנו עיר שפתחנו פערים חברתיים נפשיים, שכרגע, אם במלחמה ואם בקורונה, שאנחנו צריכים עזרה מכם גם

הלן גלבר:  אנחנו פועלים מול העיר, אבל אנחנו גם צריכים עזרה מכם לעזור לנו, לילדים האלה

הלן גלבר:       עכשיו אנחנו נמצאים במצב של באמת משבר אמיתי לילדים שלנו

הלן גלבר:  ומעבר לזה שכן הם צריכים לחזור ללימודים וצריך למצוא להם פתרונות ויש פתרונות למיגון מלא דרך מוסדות אחרים

הלן גלבר:  אנחנו גם צריכים את העזרה לקבל, את התקציבים, את המיגונים לבתי הספר שלנו, לעיר עצמה וכמובן למצב הנפשי החברתי של הילדים שלנו

אברהם בצלאל: אוקיי, תודה

הלן גלבר: תודה לך

דניאל רוזוליו: אדוני יושב-הראש, אם אפשר רק משפט אחד

אברהם בצלאל: רגע, רגע

אברהם בצלאל:  אני רוצה לשמוע את הרווחה בשתי מילים וגם את ד"ר אלי אליאס לחמני שישב פה גם בשקט

אברהם בצלאל:  אבל אי אפשר את כולם, אני מתנצל, יש לי דיון שאני חייב להיכנס אליו

דניאל רוזוליו: רק משפט אחד אדוני, אם אפשר

דניאל רוזוליו:  מעבר לבעיות שהוזכרו פה בנוגע לפערים החברתיים שיש לילדים עקב הניהול הכושל של העירייה בכל מה שקשור לחינוך, ישנן גם בעיות שקשורות למצב הכלכלי

דניאל רוזוליו:  שני עו"ד דניאל חוטובלי, אני נציג העסקים באשדוד

דניאל רוזוליו:  אנחנו מדברים על הורים שנשארים בבית, שחלק מהמשפחות שלהם נמצאים במילואים

דניאל רוזוליו:  לא יכולים לבוא ולפתוח את העסק מאחר והם צריכים לבוא לשמור על הילדים

דניאל רוזוליו:  אני מטפל גם בכל מה שקשור לדיני עבודה

דניאל רוזוליו:  אז אני רואה שפונים כבר אנשים שהמעסיקים שלהם מעוניינים לבוא ולפטר אותם מאחר והם לא מגיעים לעבודה

דניאל רוזוליו:       אחוז פשיטות הרגל וחדלות הפירעון שיש באשדוד הוא מהגבוהים ביותר שראינו במהלך השנים האחרונות

דניאל רוזוליו:  וזה קורה בגלל שאנשים תקועים בבית

דניאל רוזוליו:  ברגע שהילדים נמצאים בבית הם לא יכולים לבוא ולפתוח את העסקים שלהם

דניאל רוזוליו:  הם לא יכולים ללכת לעבודה

דניאל רוזוליו:  הם לא יכולים להתפרנס

דניאל רוזוליו:  ואז אנחנו מגיעים לפערים החברתיים

דניאל רוזוליו:  כי להם אין את האפשרות לבוא ולשלם עשרות אלפי שקלים, כמו שאני משלם, בשביל שיעורים פרטיים כדי לבוא ולתגבר את הילדים שלי

דניאל רוזוליו:  כדי שבאמת יגיעו לכיתה ז' ויקבלו את המגמות המובילות ביותר שיש

אברהם בצלאל: תודה

דניאל רוזוליו: אז זה מה שקורה: פערים חברתיים וגם פערים כלכליים

אברהם בצלאל: תודה

אברהם בצלאל:  ד"ר אלי בבקשה ואחרי זה הרווחה

אליאס לחמני: אני ארצה לציין, ממש בקצרה

אליאס לחמני:  קודם כול, אנחנו שוכחים את הילדים מגיל אפס עד גיל שלוש, שהם לומדים תחת החברה העירונית וגם שם לומדים בקפסולות וגם שם ההורים לא לוקחים את הילדים שלהם

אברהם בצלאל: אריה, אמרת מקודם שאמרתם כיתות ה' כי הם יכולים להישאר בבית, רציתם את הילדים הקטנים

אברהם בצלאל:  אם אני שומע פה לראשונה שאפס עד שלוש ילדים נמצאים בבית, מה חשבת? שההורים ישאירו אותם לבד? ברור שההורים צריכים להישאר בבית

אברהם בצלאל:  אז זה אומר שהורים לא הולכים לעבודה, זה אומר שהורים אין להם פרנסה, זה אומר שחצי מהם מפוטרים או מתפטרים מעצמם

אליאס לחמני: עכשיו עוד הערה אם אפשר, לגבי משרד החינוך

אברהם בצלאל: משרד החינוך, סליחה שאני אומר, הוא לא הרלוונטי פה

אברהם בצלאל:  כי פשוט הוא אומר – מה שראש העיר אומר אנחנו עושים; אז הם לא say בשולחן הזה כרגע

אליאס לחמני: אם ראש העיר היה מקבל את ההחלטה השונה, אז הוא היה גם נותן את הפתרונות להחלטה השונה

אליאס לחמני:  כמו שהוא נתן באשקלון, כמו שהוא עשה בכל מקום

אליאס לחמני:  משרד החינוך נותן את הפתרון להחלטה של ראש העיר

אליאס לחמני:  אנחנו פה צריכים לקבל את ההחלטה לגבי ההחזרה של כל הילדים

אליאס לחמני:  גם גיל אפס עד שלוש וגם בגני הילדים וגם בבתי הספר

אליאס לחמני:  אי אפשר שזה ימשיך כך

אריה נחמקין: אני אענה על אפס עד שלוש, למרות שזה לא באחריות

אברהם בצלאל: אני רק רוצה לשמוע קודם את משרד הרווחה

אברהם בצלאל:  בבקשה, רק שם ותפקיד

אפרת שרעבי: שלום, צוהריים טובים

אפרת שרעבי:  שמי אפרת אדרי שרעבי ואני ממחוז ירושלים של משרד הרווחה, אצלנו אשדוד שייכת למחוז ירושלים

אפרת שרעבי:  כן, למרבה האירוניה

אפרת שרעבי:  כל מסגרות הרווחה שקשורות בילדים ונוער פתוחים מבחינת משרד הרווחה ומנהלים שגרה רגילה

אפרת שרעבי:  כל מה שקשור לאנשים בגירים עם מוגבלויות, כמו שציינה פה הגברת

אפרת שרעבי:  מס"י, מרכזי תעסוקה ומרכזי יום

אברהם בצלאל: אבל שמעתי שיש קפסולות, שבוע ושבוע

אפרת שרעבי: אכן עובדים לפי קפסולות וגם זה נוכח החלטת ראש העיר

אפרת שרעבי:  אין לנו דרך למנוע את זה

נורית טופז: למה אין דרך?     

אפרת שרעבי: כי כמו שכולם מבינים, ראש עיר יכול במדינת ישראל להחמיר את הגבלות המוגנות אבל לא להקל עליהן

אפרת שרעבי:  ולכן הוא הולך על הצד המחמיר

אפרת שרעבי:  אין לנו שום רגולציה שיכולה למנוע את הדבר הזה

נורית טופז: אבל הילדים שלנו בידיים שלכם

אפרת שרעבי: הילדים שלכם לא בידיים שלנו

נורית טופז: מגיל 18 הם עוברים לרווחה

אפרת שרעבי: משרד הרווחה מממן, עושה את הרגולציה ואת המימון

אריה נחמקין: מי שנושא באחריות נושא בסמכות, תלמדו את זה בבקשה

אפרת שרעבי: מי שבסופו של דבר מחליט על אופן ההפעלה זו הרשות

אפרת שרעבי:  והיא סוברנית להחליט על זה

אפרת שרעבי:  אין לנו שום דרך רגולטורית למנוע את זה

נורית טופז: אבל את אמורה לפקח על זה ולדעת - - -     

אברהם בצלאל: טוב, אנחנו ניתן לאחרון הדוברים, זה יהיה עזרא ים

אברהם בצלאל:  רק בקצרה אם אפשר, כי אני חייב ב-12:30 להיות בדיון אחר, אני מתנצל

אברהם בצלאל:  הדיון מבחינתי היה אמור להיות שעה-שעה וחצי גג, אני חושב שנתנו הרבה זמן

אברהם בצלאל:  אני אגיד גם מה אני חושב בסוף, אריה, אז בבקשה

עזרא ים: קודם כל אני מודה על זכות הדיבור

עזרא ים:  מה שאני מבין שזה לא מובן מאליו

עזרא ים:  כיושב ראש מועצת התלמידים העירונית אשדוד אנחנו שבוע שעבר ערכנו סקר, כנראה שזה בתרבות שלנו לערוך סקרים

עזרא ים:  שרצינו לשאול את התלמידים מה הם חושבים על המצב

עזרא ים:  והגענו למסקנה וקיבלנו מהם תלונות שחוסנם הנפשי נפגע ופעמים רבות הם אינם מקבלים טיפול נפשי וסיוע, בייחוד בבתי הספר

עזרא ים:  שהם פונים למורים והם לא יכולים לקבל מהם עזרה

עזרא ים:  וזה נובע מכך שלמורים פשוט אין זמן והם חייבים ללמד והם חייבים להגיש אותם לבגרות

עזרא ים:  כי אם הם לא יגישו אותם לבגרות הם עלולים להיכשל

עזרא ים:  הם עלולים לקבל ציונים גרועים וזה לא משקף באמת את ההצלחה שלהם

עזרא ים:       אני יודע שאתה אמרת מקודם שזה הכי קל לתת הקלות ושזה הכי קל להגיד שלא צריך ללמוד

עזרא ים:  אבל גם התלמידים וגם המורים באשדוד לא מבינים למה אשדוד לא יכולה לקבל את זה

עזרא ים:  התלמידים באמצע יום לימודים שומעים בומים מעזה

עזרא ים:  וזה נכון ששבועיים וחצי לא היה לנו אזעקות

עזרא ים:  אבל אנחנו שומעים אותם באמצע יום לימודים וישנם תלמידים שנכנסים למצב של חרדה ולא יכולים להמשיך ללמוד

עזרא ים:  והטילים שהיו אתמול, שהיו ביום שבת, רק מראים שהמצב באשדוד הוא לא שונה מהמצב של הערים הסמוכות אליה

עזרא ים:  וכן, זה קל להגיד שצריך לתת הקלות ולהקל על התלמידים

עזרא ים:  אבל בלי זה התלמידים לא יכולים להצליח

עזרא ים:  בלי זה המורים לא יכולים לעזור לילדים ולתת להם זמן פרטי ולסייע להם במצב שאנחנו נמצאים בו כרגע

עזרא ים:  תודה רבה

ולדימיר בורודה: תודה רבה

ולדימיר בורודה:  שמי ולדימיר בורודה, אני חבר מועצה לשעבר ואני גם מהנדס במקצועי

ולדימיר בורודה:  אני רוצה לדבר פה על נושא אחר לגמרי, שבעצם אנחנו הגענו אליו כתוצאה מהזנחה מלאה של הכנה של מבני ציבור מוגנים

ולדימיר בורודה:  אנחנו 15 שנים, כולנו פה השתמשו ב-15 שנים, 15 שנים

ולדימיר בורודה:  ירו

ולדימיר בורודה:  נכון

ולדימיר בורודה:  עכשיו ירו יותר חזק, אבל גם קודם ירו וגם קודם ישבו בבית וגם קודם ילדים סבלו וגם הורים סבלו וממשיכים

ולדימיר בורודה:  מה, איזה ניהול סיכונים פה? השתמשו פה במילים מאוד מאוד גבוהות, מי שמבין

ולדימיר בורודה:  אני רוצה רק לשאול דבר אחר, חבל שאין פה נציגי פיקוד העורף

ולדימיר בורודה:  יש מושג כזה שיפור מיגון

ולדימיר בורודה:  תוך ארבעה שבועות אפשר לקבל כיתה מוגנת לפי תקן של פיקוד העורף

ולדימיר בורודה:  בעלות זניחה, אפילו לא צריך לקנות מיגונית

ולדימיר בורודה:  שאלה פשוטה: למה לא עושים את זה? הנה, דוגמה

ולדימיר בורודה:  צריכה להיות חשיבה יצירתית

ולדימיר בורודה:  לא לבוא ולהגיד זה מה שיש, בואו נסתדר

ולדימיר בורודה:  אם אין מקום שב בבית

ולדימיר בורודה:  במקום להגיד אם אין מקום בואו נחשוב מהר מאוד איך מייצרים מקומות

ולדימיר בורודה:  זה נקרא חשיבה יצירתית

אברהם בצלאל: מישהו מהעירייה לענות על השאלה הזאת? אריה, אני לא יודע אם זה קשור אליך

אברהם בצלאל:  כי אתה סך הכול מתעסק בחינוך

אברהם בצלאל:  יש מישהו מהעירייה שיכול?      

ולדימיר בורודה: עוד פעם, אני חוזר, אריה, זה נקרא שיפור מיגון

אברהם בצלאל: הוא אומר תוך ארבעה שבועות אפשר לשפר כיתות ואפשר ללמוד רגיל, לפחות במקומות שאתה מדבר, ב-17% האלה

אריה נחמקין: גם את זה בחנו

אריה נחמקין:  גם את הפתרון הזה בחרנו ברצינות רבה

אריה נחמקין:  אני רק אתחיל ואומר ששיפור מיגון, מתן מיגון, מענה למיגון, היא חובתה של המדינה

ולדימיר בורודה: לא נכון

דניאל רוזוליו: חובה של העירייה לתושבים שלה

אריה נחמקין: שניכם טועים

ולדימיר בורודה: אריה, סליחה, סליחה

ולדימיר בורודה:  אריה, אני רוצה לדייק למה הזכרתי

ולדימיר בורודה:  רק שנייה

ולדימיר בורודה:  אני אזכיר למה אני הזכרתי את המילה "שיפור מיגון"

ולדימיר בורודה:  כי לפני שנתיים וחצי אני כחבר מועצה הגשתי את ההצעה הזאת

ולדימיר בורודה:  תמשיך בבקשה

ולדימיר בורודה:  והיא התקבלה

ולדימיר בורודה:  התקבלה על ידי עירייה

אברהם בצלאל: מה העלות של כזה דבר? סדר גודל של עלות

ולדימיר בורודה: טוב, אני לא נותן פה שמות ועלויות

ולדימיר בורודה:  לעירייה 2

ולדימיר בורודה: 2 מיליארד שקלים תקציב אפשר למצוא את זה קצת

ולדימיר בורודה:  ועוד מיליארד וחצי פיתוח

אריה נחמקין: אני יכול לענות?     

אברהם בצלאל: כן אריה

אריה נחמקין: עיריית אשדוד, ראש העיר הודיע ואמר באופן מלא וכתב את זה בפרוטוקול של ועדת מל"ח שמגבלה תקציבית כמעט אינה קיימת

אריה נחמקין:  כמובן שאנחנו לא יכולים להוציא כל סכום שאנחנו רוצים

אריה נחמקין:  אבל בנסיבות הללו אין מגבלה

אריה נחמקין:  עובדתית חלק מהיושבים פה היו שותפים להחלטה מהירה בזום, בטלפון, אני לא זוכר איך זה היה

אריה נחמקין:  בזום

אריה נחמקין:  החלטה מאוד מהירה לגבי המיגון בעלות של 35 או 30 מיליון שקלים, אל תתפסו אותי במילה

אריה נחמקין:  כמדומני 35 מיליון

אריה נחמקין:  25 מיליון שקלים

אריה נחמקין:  הגענו ל-30 מיליון שקלים כי זה היה הצורך על פי מיפוי שביצענו

אברהם בצלאל: אריה, מה שעשיתם, עשיתם

אברהם בצלאל:  אני שואל עכשיו תכלס

אברהם בצלאל:  בסוף יש לך פה 17%, יש לך פה מלא ילדים

אברהם בצלאל:  באמת, ילדי חינוך מיוחד

אברהם בצלאל:  יש פה ילדים של כיתות ה'

אברהם בצלאל:  ואני שואל מה הפתרון? כי בינתיים, אתה עדיין לא מצליח להשביע לא את רצוני ולא רצון חברי הוועדה

אריה נחמקין: הפתרון הוא תוספת מיגון

דניאל רוזוליו: הפתרון אצלך אדוני

אברהם בצלאל: לא להפריע, אני מבקש לא להפריע

אריה נחמקין: הפתרון הוא תוספת מיגון

אריה נחמקין:  הפתרון הוא הרחבת למידה בהכי מוגן שיש, ככל שהמצב המאפשר

אריה נחמקין:  וזה מה שיקרה בקרוב כנראה, בגלל המרחקים שאמרתי קודם, של הזמן

אריה נחמקין:  על כך יצאה הודעה מסודרת ומאורגנת

אריה נחמקין:  שני הצעדים הללו ירחיבו מאוד את ימי הלמידה של ה'-ו' כך שהם יגיעו לכדי ארבעה וחמישה ימים, כמו א'-ד' בעזרת השם

אברהם בצלאל: מתי, מתי? לו"זים, משהו מסודר

אריה נחמקין: אני אומר מה הלו"ז

אברהם בצלאל: בינתיים, איך הוא אמר פה מקודם? דיברו פה דברים גדולים, גבוהים

אברהם בצלאל:  בסוף יש ילדים, יש הורים, יש אימהות

אברהם בצלאל:  תכלס

אריה נחמקין: יש הורים ויש ילדים והם קיבלו פתרונות במקסימום האפשרי במצב הביטחוני שבו אנחנו נמצאים

אריה נחמקין:  הלו"ז הוא שאנחנו בעזרת השם עתידים ביום רביעי הקרוב או חמישי הקרוב, כפי שכתב כבר שבוע שעבר ראש העיר, לשבת ולבחון את האפשרות להרחבת הלמידה בשבוע הבא כבר

אריה נחמקין:  ככל שהתנאים יאפשרו זאת

אריה נחמקין:  לכן הלו"ז הקרוב הוא תחילת שבוע הבא

אריה נחמקין:  עד סוף שבוע הבא אנחנו נסיים כ-80% מהנחת המבנים היבילים, קרי הממ"דים הניידים שאנחנו מביאים

אברהם בצלאל: כן, אבל אם יצאתם ממכרז כזה זה כמו לאכול, איך אומרים? לאכול מצות אחרי פסח

אריה נחמקין: זכיינים התחילו לעבוד בשטח

אריה נחמקין:  עשינו את זה בזמן שיא ששום עיר אחרת לא הצליחה לעשות

דניאל רוזוליו: ממש לא בזמן שיא, ממש לא בזמן שיא

אריה נחמקין: בזמן שיא אדוני

דניאל רוזוליו: אדוני יושב-הראש, מתי שדרשנו את המיגוניות אמרו לנו שאשדוד ממותגת בתור עיר תיירותית ולכן אנחנו לא יכולים להציב מיגוניות

דניאל רוזוליו:  זה מה שאמרו לנו

דניאל רוזוליו:  אשדוד עיר תיירותית, עלאק

עדה מימון: אם המקום היה מושלם, לא היינו פה

אריה נחמקין: את נמצאת פה בגלל הבחירות ולא בגלל הבעיות

עדה מימון: אתה אומר את זה כבר 15 שנים

עדה מימון:  ראש מנהל החינוך אומר לי שאני פוליטיקאית 15 שנים, ואני אמא 15 שנים לילדה מיוחדת

אברהם בצלאל: אם אני הבנתי נכון שרצים למיגוניות בגלל שהיה איש עסקים שהביא מיגוניות בעיר

אריה נחמקין: את נמצאת פה בגלל הבחירות, לא בגלל הילדים

אריה נחמקין:  את דואגת לכך שתיבחרי

אריה נחמקין:  את דאגת שייצפו בדיון הזה כדי שתיבחרי

אברהם בצלאל: אריה, אריה, הדיון היה מאוד מקצועי ובוא נשאיר אותו ככה

עדה מימון: רק מנהל החינוך קורא לי פוליטיקאית כבר 15 שנים

עדה מימון:  הוא לא מוכן להבין שאני גם אמא

עדה מימון:  אני גם אמא

אריה נחמקין: זאת עובדה, את רצה לבחירות

אריה נחמקין:  מה לעשות?     

עדה מימון: אני גם אמא

אברהם בצלאל: 15 שנים אבל אתה קורא לה פוליטיקאית

אריה נחמקין: זה היא אמרה

אריה נחמקין:  אתה רוצה להאמין לה, בסדר

עדה מימון: אתה קורא לי פוליטיקאית, איתך אני לא מדבר

עדה מימון:  אז בוא נשים את זה על השולחן, אם כבר פתחת את זה

עדה מימון:  אוקיי? כי אתה לא מסוגל להתמודד מול הורים

עדה מימון:  ובטח מול הורים דומיננטיים

אריה נחמקין: גברתי, את רצה לבחירות וזה מה שמעניין אותך כרגע

עדה מימון: אני רצה לבחירות עכשיו, נכון

אריה נחמקין: זה בדיוק מה שאת עושה

דניאל רוזוליו: מעניין אותה הילדים שלה, לא הבחירות, אדוני

דניאל רוזוליו:  אותך מעניין בחירות כדי להגן על ראש העיר שלך, זה מה שמעניין אותך ובשביל זה באת לפה

דניאל רוזוליו:  אותך מעניין בחירות

אריה נחמקין: הכיסא מעניין אותה

עדה מימון: תודה רבה על הפרסומת הסמויה, אריה

אברהם בצלאל: אריה, אני לא עושה את זה, אבל אני אהיה חייב להוציא אותך

אריה נחמקין: לצאת?     

אברהם בצלאל: אריה

עדה מימון: חסכת לי המון תקציבים, תודה רבה

אריה נחמקין: אני יוצא, אין שום בעיה

אריה נחמקין:  זה לא מסובך

אריה נחמקין:  אני את האמת אומר

אברהם בצלאל: זה מה שרצית מתחילת הדיון?     

אריה נחמקין: אתה קראת לי באופן רשמי לכאן, אדוני יושב-הראש

אריה נחמקין:  אני את האמת אומר

אריה נחמקין:  עובדתית יש כאן אנשים שרצים לבחירות

אריה נחמקין:  דאגו שתהיה צפייה

אברהם בצלאל: אבל הדיון פה היה מאוד-מאוד מקצועי

אריה נחמקין: אני לא אמרתי שהוא לא היה מקצועי

אברהם בצלאל: וחבל שאחרי שעתיים דיון אתה עכשיו מנסה להגיד, אריה, באמת

אריה נחמקין: אני לא אמרתי שהדיון לא מקצועי, אני לא אמרתי שהוועדה לא מקצועית

אברהם בצלאל: לא, המשפטים האלה שנאמרים - - -      

אריה נחמקין: אני לא אמרתי שהדיון לא מקצועי

אברהם בצלאל: אולי אתם עושים את הפוליטיקה פה, סליחה שאני אומר את זה

אברהם בצלאל:  ככה התחושה שלי, אריה

אריה נחמקין: אני לא אמרתי שהדיון הוא לא מקצועי

אברהם בצלאל: אני לא רץ באשדוד

אברהם בצלאל:  עשיתי דיון מקצועי מאוד

אריה נחמקין: אני לא דיברתי עליך, אדוני יושב-הראש

אברהם בצלאל: לאור פניות, לא אחת ולא שתיים ולא שלוש

אריה נחמקין: אדוני יושב-הראש, אני לא דיברתי עליך

אברהם בצלאל: ואני לא מקריא את ההודעות שאני מקבל מהורים תוך כדי

אברהם בצלאל:  מנסה לשמור על מקצועיות

אריה נחמקין: אבל אני לא דיברתי עליך

אברהם בצלאל: אריה, אבל אתה לוקח את זה לנושא מאוד מאוד פוליטי

אריה נחמקין: אני מתנצל, אני ממש מתנצל, לא דיברתי עליך ולא על חברי הכנסת כאן

אברהם בצלאל: ואני דווקא שמח שאתה נמצא פה, כי אתה בסוף אמור להיות איש מקצועי

אברהם בצלאל:  לזה אתה נמצא פה, ולכן הוזמנת

אריה נחמקין: אני לא רץ לבחירות, ברוך השם

אריה נחמקין:  אני לא דיברתי על חברי הכנסת ולא על יושב-הראש

אריה נחמקין:  אני דיברתי על אנשים שהגיעו מאשדוד לכאן, מסוימים מאוד

אריה נחמקין:  יש כאן הורים שמאוד אכפת להם

אריה נחמקין:  הגב' מימון מדברת מדם ליבה

אריה נחמקין:  הגברת פה שאני לא מכיר את שמה, מדברת מדם ליבה

אריה נחמקין:  הסבא הזה מדבר מדם ליבו

אברהם בצלאל: לכן שאלתי מה הפתרונות המקצועיים שלכם, להמשך

אריה נחמקין: אז אמרתי מה הפתרונות

אברהם בצלאל: איך יכול להיות שבסוף היום יש פה ילדים שנמצאים פעמיים בשבוע ואני רוצה לדעת דד ליין, בסדר אריה?      

אריה נחמקין: אין עוד עיר שבשבוע הוציאה הזמנות ב-35 מיליון שקלים

אברהם בצלאל: רוצים לסכם את הדיון ורוצים לראות מה התכל'ס

הלן גלבר: היה צריך להיות בתחילת המלחמה או לפני 15 שנים

הלן גלבר:  זה היה צריך להיות לפני 15 שנים או בתחילת המלחמה

אברהם בצלאל: מתי הילדים של מימון ילמדו בצורה מסודרת, לא פעמיים בשבוע אלא חמש פעמים בשבוע ושש פעמים בשבוע

אריה נחמקין: עניתי שש פעמים, עניתי, כשהסכנה תחלוף ויהיו לנו תנאים

דניאל רוזוליו: הסכנה תחלוף עוד שנה, אדוני, תתעורר

דניאל רוזוליו:  הסכנה תחלוף עוד שנה

דניאל רוזוליו:  אנחנו נמצאים במלחמה

אברהם בצלאל: אריה, כולנו תפילה, אבל אנחנו לא שם לצערנו

אברהם בצלאל:  ותכלס, איך אנחנו דואגים שהילדים האלה ילמדו מחר, עוד שבוע

אריה נחמקין: הוספת ממ"דים עם הרבה עשרות מיליונים מתקציב העירייה, זה מה שאנחנו עושים במקום המדינה שהייתה צריכה לעשות את זה

אברהם בצלאל: מתי זה קורה?     

אריה נחמקין: זה כבר קורה בפועל

אריה נחמקין:  הונחו כבר כ-20, יונחו עוד 80 בתוך שבוע וחצי

אריה נחמקין:  אני אומר לך

אריה נחמקין:  אני עונה

אריה נחמקין:  100 ממ"דים מוזמנים

דניאל רוזוליו: אז יצאה פה קריאה, שבוע וחצי חוזרים ללמידה רגילה

ולדימיר בורודה: תאריכים, חוזרים ללמידה רגילה?     

קריאה: השלמת קפסולות

אברהם בצלאל: הוא אומר שתוך שבוע וחצי חוזרים לשגרה מלאה

דניאל רוזוליו: הכי מוגן שיש או למידה מלאה?     

אברהם בצלאל: חוזרים ללמידה מלאה

הלן גלבר: השלמת קפסולות

אברהם בצלאל: אני אוציא אותך, אדוני

אברהם בצלאל:  לא, עוד מילה אחת ואני אוציא אותך

דניאל רוזוליו: למידה מלאה או להכי מוגן שיש? אנחנו רוצים להבין

אברהם בצלאל: אני רוצה למידה מלאה, זאת המידע שאני שואל

אריה נחמקין: גם הכי מוגן שיש, גם תוספת ממ"דים

אריה נחמקין:  דברים שאחרים לא עשו אותם

דניאל רוזוליו: מה זה אחרים לא עשו אותם? אתם יושבים פה 15 שנים, מה זה אחרים?     

אריה נחמקין: אחרים בערים אחרות

דניאל רוזוליו: איזה אחרים? 15 שנים אתה יושב פה

אריה נחמקין: בערים אחרות לא עשו את זה

אריה נחמקין:  זה עשה ראש העיר של העיר שלך

דניאל רוזוליו: 15 שנים אותם אנשים מנהלים את העיר הזה, על מי אתה מתלונן? על מי אתה מתלונן אדוני?     

עדה מימון: בערים אחרות לומדים על מלא, במבחן התוצאה

אברהם בצלאל: אריה, הייתי מאוד סבלני

אברהם בצלאל:  אני רוצה לדעת זמנים מדויקים

אברהם בצלאל:  כן? כי אם לא, אנחנו נעשה דיון עוד יומיים עד שנמצא פתרון הולם לילדים האלה

אברהם בצלאל:  כי בסוף הכאב שלהם, סליחה, אני לא רץ לרשות ובאמת לא באתי לפה ולא מייצג אף אחד

אברהם בצלאל:  אני מייצג בסוף את הילדים, את ההורים ואת האימהות, שחלק מהם ההורים נמצאים במילואים

אברהם בצלאל:  חלק מהאימהות האלה לצערנו לא נמצאות ולא עובדות בגלל זה

אברהם בצלאל:  על סף פיטורים או פיטורים

אברהם בצלאל:  ובסוף זה הילדים

אברהם בצלאל:  החינוך שלהם, השגרה שלהם

אברהם בצלאל:  וזה אני רוצה לשמוע באמת פתרון ועם זמנים מסודרים, סד זמנים

אריה נחמקין: אני לא חשבתי לרגע שאתה לא דואג לילדים

אריה נחמקין:  אני בטוח שזה כך ואני סומך על כך

אריה נחמקין:  אני אומר את הדבר הבא: זה אולי יפתיע את כולם, אבל ראש עיריית אשדוד בראש ובראשונה דואג לילדים

אריה נחמקין:  לא פחות מאף אחד אחר

אברהם בצלאל: אתה לוקח את זה אבל עכשיו לפוליטיקה

אריה נחמקין: אני אומר, ראש העיר הוא מחליט

אברהם בצלאל: אני לא הזכרתי פה בדיון הזה פעם אחת את ראש העיר

אריה נחמקין: אבל אתה אמרת שהעניין זה הילדים

אברהם בצלאל: ובסוף הדיון שלי זה הילדים

אברהם בצלאל:  נכון

אריה נחמקין: אני מבהיר שההחלטות של ראש העיר נובעות מדאגה לשלומם של הילדים

אברהם בצלאל: יפה

אברהם בצלאל:  עכשיו אני שואל תכלס, בסוף, איך הילדים, הדאגה של הילדים זה שחוץ מזה שהם יהיו מוגנים שגם ילמדו ויהיה להם רצף לימודי

אברהם בצלאל:  ושיוכלו מחר להיבחר בתפקידים טובים ושיוכלו להמשיך את שגרת חייהם

אברהם בצלאל:  מה אתם עושים בשביל זה ומה הפתרון?      

אריה נחמקין: אני עונה

אריה נחמקין:  הפתרון הוא הרחבת ימי הלמידה

אברהם בצלאל: מתי זה יקרה?     

אריה נחמקין: אמרתי, תוך שבוע וחצי יגיעו לפה רוב הממ"דים ולכן זה יאפשר לנו הרחבה מאוד מאסיבית

אריה נחמקין:  בוודאי של כיתות ה'-ו' שמקבלים עדיפות ראשונה, כי אחרים לומדים כבר ארבעה ימים

אריה נחמקין:  תשובה יותר מדויקת מזה לא תקבל

דניאל רוזוליו: רגע, אז מלאה או לא מלאה? לא הבנתי

אריה נחמקין: לא, לא מלאה

הלן גלבר: זה הכי מוגן שיש

הלן גלבר:  אנחנו חוזרים להכי מוגן שיש, עם קפסולות

הלן גלבר:  אבל כבודו, איך אתה עוזר לנו עם צמצום הפערים? גם חברתיים, גם נפשיים, איך אתם עוזרים לנו?     

אברהם בצלאל: טוב אריה, אני דורש לקבל לוועדה, בסדר? בצורה מסודרת, מתי יהיה, מתי תגמרו את כל המיגוניות האלו או הפתרון שהציע פה חבר מועצה לשעבר, של שיפור מיגון

אברהם בצלאל:  העלויות שלהם, תוכנית עבודה

אברהם בצלאל:  כדי שכל ילדי אשדוד, כולל החינוך המיוחד, יחזרו ללימודים, לשגרה מלאה

הלן גלבר: ולהגיש לכם את זה?     

אברהם בצלאל: כן

אברהם בצלאל:  אני רוצה לקבל את זה לוועדה

הלן גלבר: מצוין

דניאל רוזוליו: אדוני, אתה קוצב להם זמן לזה? אדוני, אני ממליץ לקצוב זמן לעיריית אשדוד, אדוני

הלן גלבר: ומה עם הפערים החברתיים, הפערים הלימודיים, הפערים הנפשיים

הלן גלבר:  איך אתם מסייעים לנו, לילדים שלנו? כי אנחנו נצא מפה עם איזה שהיא תוצאה

הלן גלבר:  קודם כל, תודה רבה לגבי המיגון

הלן גלבר:  בטח העירייה תעשה את זה

אברהם בצלאל: אריה, פתרון

דניאל רוזוליו: זמן, זמן אדוני

דניאל רוזוליו:  האם יש זמנים לתשובות?      

אריה נחמקין: אני רשמתי עם המון כבוד את ההחלטה של אדוני ואנחנו כמובן שנשלח את התוכניות באופן מדויק

אברהם בצלאל: אני מבקש עד סוף השבוע הזה לקבל

דניאל רוזוליו: עד סוף שבוע, הוא אמר, עד סוף שבוע הוא רוצה

אברהם בצלאל: עד סוף שבוע אני רוצה לקבל תוכנית

אריה נחמקין: בשמחה רבה

אברהם בצלאל: עד סוף שבוע תוכנית

אריה נחמקין: כמובן

אברהם בצלאל: כי התחושה שלי שזה כמו שאומרים לאכול מצות אחרי פסח, כך התחושה שלי

אברהם בצלאל:  אם 15 שנים עובדים על מיגוניות

אריה נחמקין: אני נורא מצטער שזו התחושה שלך

אברהם בצלאל: עוד פעם, אריה, אני אגיד משפט אחד: מטווחים כבר 15 שנים

אברהם בצלאל:  בסדר? יש תוכנית מגירה? 15 שנים אתם מטווחים, נכון? אתה אומר שהפעם זה 277 טילים, זה יותר מכל פעם

אברהם בצלאל:  אבל מה עשיתם עד היום בשביל הדבר הזה? כן? 15 שנים אתם יושבים בעירייה הזאת

אברהם בצלאל:  נכון? יושבים ודנים וחושבים על פתרונות

אברהם בצלאל:  ואני רוצה לדעת מה הפתרונות

אריה נחמקין: אני לא רוצה לעבור את הגבול

אריה נחמקין:  אבל אני רק רוצה שוב להזכיר שעיריות לא בונות ממ"דים, בכל זאת אנחנו עשינו את זה, בשונה מאחרים

אריה נחמקין:  בשדרות המדינה בנתה את זה

אברהם בצלאל: אבל עיריות לומדות

אברהם בצלאל:  עיריות כולן לומדות בלי קפסולות

אברהם בצלאל:  אתם העירייה היחידה שלומדת בקפסולות

עדה מימון: עיריות יכולות לבקש מיגון מהמדינה

אברהם בצלאל: אתם לא מטווחים יותר מכל מקום

אברהם בצלאל:  לא יותר מיבנה ולא יותר מאשקלון ולא יותר ממקומות אחרים ובהם לומדים

אריה נחמקין: עיריית אשדוד לקחה מהתקציב שלה כדי לעשות את זה

אריה נחמקין:  והלוואי ומשרד הפנים או מישהו מהמשרד הרלוונטי היה מגיע אלינו פעם אחת לבדוק מה קורה עם הממ"דים האלה

אריה נחמקין:  הלוואי

הלן גלבר: כבודו, כיוון שאתה יושב-הראש הוועדה לפערים חברתיים, מה קורה עם הפתרון הזה? האם שהעירייה תגיש גם תוכנית לזה? אנחנו צריכים לעזור לילדים

הלן גלבר:  אנחנו נמצאים פה בפערים חברתיים, לימודיים, נפשיים

הלן גלבר:  חייבים גם לעזור לילדים שלנו

אברהם בצלאל: אריה, אני יכול להגיד לך מילה אחת?      

הלן גלבר: לחזור לשגרה אחרי 100 ימי לחימה

אברהם בצלאל: אני מתפלא, אני נמצא פה למעלה משנה

אברהם בצלאל:  לא ראיתי את ראש עיריית אשדוד פעם אחת בוועדה, אחת

אברהם בצלאל:  אחת

אברהם בצלאל:  אני לא, אני לא הזכרתי את ראש העיר

אברהם בצלאל:  אבל אריה אומר, איך הוא אמר? אני מתאפק והכול

אברהם בצלאל:  אני אומר, אני לא הזכרתי את ראש העיר פה למעלה משעתיים

אברהם בצלאל:  באמת, כי אני חושב שהדיון חייב להיות פה מקצועי נטו

אריה נחמקין: החלטות של ראש העיר מקצועיות

דניאל רוזוליו: אם זה היה מעניין אותו הוא היה נמצא פה

אברהם בצלאל: עוד לא ראית, אתה הטלת דופי על משרד הפנים שלא הגיע לאשדוד או כל מיני מקומות אחרים

אברהם בצלאל:  אני אומר, בצניעות קצת, לא ראיתי פה את ראש עיריית אשדוד פעם אחת בדיון אחד פה

אברהם בצלאל:  אחד

עדה מימון: בשורה התחתונה אנחנו מנציחים פה פערים חברתיים

עדה מימון:  כי הילדים שלי מאשדוד ילכו לאותה אוניברסיטה עם ילדים מאשקלון או ילדים מיבנה

עדה מימון:  וילדים שלא למדו ב-ה'-ו' זה ילדים שלא ייכנסו למופ"ת ולמדעית והם מוסללים לתוכניות בגרות נחותות

עדה מימון:  זה מה שקורה

עדה מימון:  וילדים שלא באים ממשפחות חזקות מגדילים פער

עדה מימון:  זה גם ככה ילדים שגרים בפריפריה

עדה מימון:  ומצטערת, אבל זה זועק

עדה מימון:  זה זועק לשמיים העוול

דניאל רוזוליו: חד משמעית

אברהם בצלאל: אני מבקש עד סוף השבוע

הלן גלבר: ולכן גם לזה אנחנו צריכים לתת פתרונות

הלן גלבר:  הוועדה צריכה פתרונות גם לזה

אברהם בצלאל: אני מבקש עד סוף שבוע תוכנית מסודרת ואיך חוזרים ללימודים לא בקפסולות

אברהם בצלאל:  חוזרים ללמידה מלאה

אברהם בצלאל:  ואני אגיד מילה אחת, אתה אומר מחכים לשמוע מהצבא

אברהם בצלאל:  גם הצב לא יודע את הכול, בסדר? אמרת שאתם מחכים לתשובות מהם עד כמה אתם מתרחקים

אריה נחמקין: לא, בהתאם להערכות מצב

אברהם בצלאל: אז אני אומר, הערכות מצב משתנות כל הזמן, כל רגע יכולות להשתנות

אברהם בצלאל:  לכן אני אומר, לחכות ולשמוע ועל פי זה לקבל את ההחלטות, אני חושב שיש לנו את פיקוד העורף

אברהם בצלאל:  פיקוד העורף נתן את האור הירוק מבחינתו

אברהם בצלאל:  הוא גם לוקח את הסיכונים, הוא יודע מה הוא עושה, והוא נתן אור ירוק

אברהם בצלאל:  אני חושב שאשדוד לא צריכה להיות שונה מכל עיר אחרת במדינת ישראל

דניאל רוזוליו: לגמרי

הלן גלבר: תודה

עדה מימון: תודה רבה אדוני

דניאל רוזוליו: תודה רבה אדוני

אברהם בצלאל: אריה, ילדי אשדוד הם לא סוג ב', באמת לא סוג ב'

עדה מימון: תודה רבה

דניאל רוזוליו: תודה רבה חה"כ בצלאל על כינוס הוועדה החשובה הזאת

עדה מימון: תודה רבה

אברהם בצלאל: תודה לכולם

אברהם בצלאל:  הוועדה נעולה