ועדת הבריאות, כנסת 25, פרוטוקול מספר 129, 2023-12-19 00:00

מירב בן ארי: צוהריים טובים לכולם, סליחה על האיחור

מירב בן ארי:  אנחנו נתחיל את הדיון שלנו בהצעת חוק שימוש בזרע של נפטר לשם הולדה, התשפ"ג–2023

מירב בן ארי:  אני אעדכן שהיו לנו כמה פגישות חשובות בעניין החוק כדי לקדם אותו

מירב בן ארי:  ונראה לי – ואומר בזהירות כי החוק מאוד מורכב – שהצלחנו להתקדם עם החוק

מירב בן ארי:  אני רוצה לברך את ההורים של עומרי, שלום, ותודה שהצטרפתם

מירב בן ארי:  הזמנתי אותם, עומרי נרצח במסיבה בנובה וההורים ביקשו להגיע

מירב בן ארי:  יש עוד הורים שצופים כעת, של צורי, שגם הם דיברו איתי, ואני מברכת על הצטרפותכם לדיון, הלוואי והיינו נפגשים בנסיבות אחרות

מירב בן ארי:  אני מברכת את חברי הכנסת שהצטרפו, ואטורי וצגה מלקו

מירב בן ארי:  לפני הכול נתחיל עם משרד הביטחון, הבנתי שאתם רוצים להציג את הנתונים

מירב בן ארי:  מי מדבר מהצבא?      

נטלי ברדה: שלום, אני ממערך הנפגעים

נטלי ברדה:  אנחנו נתבקשנו להציג נתונים של חללים שעברו פרוצדורה של קצירת זרע החל מתחילת התמרון

נטלי ברדה:  אנחנו מדברים על נתונים שנכונים ל-17 בדצמבר

נטלי ברדה:  התאריך שבו הועברו הנתונים אליכם

נטלי ברדה:  לצערנו הרב, שקלנו 137 חללים, מתוכם 47 חללים עברו קצירת זרע

נטלי ברדה:  ביקשתם לקבל את המספר וביקשתם ואת הפילוח של נשואים אל מול רווקים

נטלי ברדה:  יש לנו עשרה נשואים ו-37 רווקים

מירב בן ארי: רווקים זה אומר שאין בת זוג בכלל? או שיש בת זוג והם לא התחתנו?      

נטלי ברדה: יכול להיות שיש בת זוג

נטלי ברדה:  אבל מי שחתם על המסמך אלה ההורים ובת הזוג

נטלי ברדה:  מבחינת פילוח גילאים 22-18 יש לנו 18 חללים, גיל 29-23 יש 20 חללים

נטלי ברדה:  ו-39-30 תשעה חללים

מירב בן ארי: קיבלתי עדכון שיש 12 אזרחים

מירב בן ארי:  מישהו ממשרד הבריאות יודע על מספר האזרחים שקצרו להם? אני קיבלתי עדכון שיש 12

טליה אלדר-גבע: 12 בסך הכול

טליה אלדר-גבע:  כולל נפגעי תאונות דרכים

מירב בן ארי: שיש לך היום מבחינת אזרחים

מירב בן ארי:  זה חשוב כי החוק שלנו מדבר גם על אזרחים וגם על חיילים

ניצה שמואלי: סליחה, על השאלה, כמה חיילים?      

נטלי ברדה: 47 מתחילת התמרון מה-27 באוקטובר

ניצה שמואלי: אני יודעת על עוד שני חיילים

ניצה שמואלי:  אני לא אנקוב בשמות, נפגשתי עם המשפחה לפני שבוע ויש עוד שני חיילים

נטלי ברדה: בנוסף ל-47? כלומר את מכירה 49?      

ניצה שמואלי: בנוסף, בוועדה הקודמת גם אמרו 47

נטלי ברדה: אמרו יחד עם האזרחים ואני מדברת רק על חיילים

ניצה שמואלי: אוקיי, יכול להיות

מירב בן ארי: מה לגבי נפגעי פעולות איבה? הם לא ברשימה נכון?       

נטלי ברדה: אנחנו מדברים רק על חיילים

נטלי ברדה:  רק חיילים בשירות סדיר וקבע

ניסים ואטורי: אמרת ב-27 באוקטובר לפני התמרון

ניסים ואטורי:  מה לגבי  מה שהיה ה-7 באוקטובר?     

מירב בן ארי: לא, רק שאלנו על התמרון, ואטורי

ניסים ואטורי: רק על התמרון?      

נטלי ברדה: התבקשנו להציג על התמרון

מירב בן ארי: כן

מירב בן ארי:  שנייה, חשוב לי לגבי נפגעי פעולות איבה, נרצחים של הנובה ובכלל בתוך האזרחים

נטלי ברדה: זה משרד הבריאות

נטלי ברדה:  אנחנו רק על החיילים

מירב בן ארי: אוקיי

מירב בן ארי:  ה-12 שדיברת עליהם הם מה-7 באוקטובר?      

טליה אלדר-גבע: מה-7 באוקטובר

מירב בן ארי: אוקיי, זה גם חשוב, לא הבנו את זה

ניצה שמואלי: סופרים אותם כמו סוכריות לילדים

תמר כץ פלד: מה זה מתחילת התמרון? מה קורה עד תחילת התמרון?       

מירב בן ארי: מה-7 באוקטובר

תמר כץ פלד: זה לא מה-7 באוקטובר

נטלי ברדה: זה לא מה-7 באוקטובר

ניסים ואטורי: לא, זה לא תמרון קרקעי

ניסים ואטורי:  בואו נתקן, פעילות צה"ל מה-7 באוקטובר

מירב בן ארי: לא, לא

מירב בן ארי:  דיברתי "החל מה-7 באוקטובר

נטלי ברדה: הנתון הזה הוא מתחילת התמרון, מה-27 באוקטובר

נטלי ברדה:  הוא לא הנתון מה-7 באוקטובר

נטלי ברדה:  בסדר? זה מה שהתבקשנו להציג

צגה מלקו: יש נתון מה-7 באוקטובר?      

נטלי ברדה: אני יכולה לגשת החוצה ולנסות להביא את זה

ניצה שמואלי: מה זה משנה

מירב בן ארי: בואו נתקדם, בסדר

מירב בן ארי:  תודה רבה על העדכון

מירב בן ארי:  אנחנו ממשיכים בהקראה של החוק

נעה בן שבת: אנחנו דילגנו אתמול מסעיף של איסור התמורה לנושא הירושה ואני מניחה שאנחנו נגיע אליו ונחזור אליו

מירב בן ארי: אנחנו נחזור לירושה, אני רוצה להמשיך בינתיים

נעה בן שבת: אנחנו היינו באיסור בסחר, בסעיף 17 בעמוד 18, בנוסח שלפניכם

נעה בן שבת:  הסעיף תוקן ואני אקריא אותו בנוסח המעודכן שלו

נעה בן שבת:           זה בעקבות הדיון הקודם

נעה בן שבת:  סעיף 18 אומר:     כשאנחנו מדברים על בת הזוג כמובן שאין תיווך, אבל כשיש פה אם עתידית יכול להיות פה הליכי תיווך

נעה בן שבת:  ולכן חשוב לשמר את הנושא הזה של איסור תיווך, ולהשאיר אותו גם עם אכיפה פלילית בניגוד לסעיף התמורה שהוסרה ממנו הפליליות

מירב בן ארי: הערות לסעיף 18 על איסור תיווך? בבקשה

יהודה בורלא: לגבי סעיף 17

מירב בן ארי: על 18, על 17 אנחנו משאירים אותו כרגע

יהודה בורלא: התיקון נעשה כדי למנוע מצב שדיברנו עליו

מירב בן ארי: אני ביקשתי, אני אחזור ל-17

מירב בן ארי:  ברשותך, לא ירדתי מהסיפור, אני רוצה להמשיך

מירב בן ארי:  אני יודעת וזה פתוח אצלנו בעיון, עכשיו להתייחס רק על איסור תיווך

מצדה מצלאוי: אני ממשרד המשפטים

מצדה מצלאוי:  הערת נוסח, ב-18 לשימוש של אם עתידית בזרע של נפטר

מירב בן ארי: מה הייתה ההערה?              

נעה בן שבת: היא ביקשה להוסיף את המילים בזרע של נפטר

מירב בן ארי: אין בעיה

מירב בן ארי:  אוקיי, נמשיך את 19

נעה בן שבת:       ההוראות של סעיף 15(ב) הן הודעות של סעיף 6(ב) לגבי ביצוע ההפריה במחלקה מוכרת

נעה בן שבת:  וההוראות של סעיף 15(ב) לעניין הרישום של הילד במרשם האוכלוסין, כי אנחנו מדברים על הפריה שתעשה מחוץ לישראל

נעה בן שבת:  צריך לשים לב, שמדובר בבת הזוג שאינה תושבת ישראל, יש פה הגבלה אחת

נעה בן שבת:  וגם לגבי ההורה, הוא צריך להיות מי שהוא אינו תושב ישראל

נעה בן שבת:  כמובן מתחשבים בדין שחל במדינה שאליה מוציאים את הזרע

מירב בן ארי: הערות

נעה בן שבת: מכיוון שאנחנו מתחשבים בדין שחל באותה מדינה, עולה כאן השאלה מה קורה במדינה אחרת

נעה בן שבת:  אומנם ישראל מדברת רק על שימוש של בת הזוג או שימוש על ידי ההורים באמצעות אם עתידית

נעה בן שבת:  יכול להיות שבמדינה אחרת מותר לאדם אחר, שהמנוח נניח קבע אותו בהוראותיו, לעשות שימוש על ידם באותה מדינה

נעה בן שבת:  האם לאפשר גם באותו מקרה שימוש באישור של בקשה של אותו אדם על ידי בית המשפט

נעה בן שבת:  אני אסביר מה הסיטואציה, הסיטואציה שנניח שיש מדינה או אם יש מדינה – אנחנו לא יודעים על קיומה של מדינה כזאת באופן כללי

מירב בן ארי: בבקשה, הערות

עדי חן: תודה רבה

עדי חן:  אני נציגת לשכת עורכי הדין

עדי חן:  עם כול הכבוד, אלה סעיפים שקשורים במשפט הדין הפרטי, זה גם תחום ההתמחות שלי, ואני לא חושבת שזה נכון שאנחנו נבוא וניתן למדינות אחרות בכפית אופציה לסכל לנו ניסיון כזה

עדי חן:  כל הרעיון הוא לאפשר המשכיות

עדי חן:  אנחנו מדינת המושב של אותו חלל שנפטר מאפשרת את זה

עדי חן:  אם מדינות אחרות לא מסכימות שיעשו מה שהן רוצות לעשות, במדינה שלנו זה אפשרי

נעה בן שבת: הסעיף לא הובן

נעה בן שבת:  אם אדם מגיע אפשר לעשות שימוש בישראל בזרע בהתאם להוראות החוק

נעה בן שבת:  השאלה היא, האם משפחה יכולה לקחת את הזרע ולהוציא אותו מישראל, ולעשות שימוש במדינה אחרת? זאת השאלה

נעה בן שבת:  ואז השאלה היא, האם זה צריך להיות בכפוף לאפשרות שניתנת באותה מדינה? וזה צריך להיות בכפוף לכך שהמסגרת היא אותה מסגרת כמו שלנו, שאומרת שההורה עושה שימוש רק אם היו הנחיות? בת הזוג יכולה לעשות שימוש ללא הנחיות, אבל רק הם הגורמים שיכולים, ורק לבקשתם

נעה בן שבת:  וצריך לכך אישור של בית המשפט, ובית המשפט צריך לבחון שאין בכך פגיעה במטרת החוק

עדי חן: ברשותכם, אני אעיר בנקודה הזאת שתי הערות

עדי חן:  אלף, צריך לקחת בחשבון שיש הורים של חלל שרוב הסיכויים שהם נמצאים במדינת ישראל והם רוצים שההולדה תהיה כאן

נעה בן שבת: אף אחד לא מנע בהם

נעה בן שבת:  אני שוב מסבירה, הסעיף הוא סעיף מאפשר

נעה בן שבת:  הסעיף אומר שהורה שהוא הורה ישראלי, לא יכול לבקש, תתנו לי את הזרע ואני אלך למדינת חוץ ואני אעשה מה שאני רוצה

נעה בן שבת:  בסדר?       

ניסים ואטורי: הוא לא מגביל

עדי חן: אוקיי

עדי חן:  אז בכפוף לאסמכתה מהמדינה הזרה שההליך אפשרי שם

מיכל מרים וולדיגר: ה-default שהוא לא יוציא

מיכל מרים וולדיגר:  אי-אפשר להוציא את זה, אבל יש אפשרות אם הם מבקשים במקרים מסוימים להוציא

עדי חן: תודה רבה

תמר כץ פלד: אני רוצה להעיר הערה בבקשה, אני עורכת דין, אני מומחית לביו-אתיקה ולנושא של הולדה מהמתים, אני עוסקת וחוקרת את התחום הזה רבות

תמר כץ פלד:  גם את כל התחום של הולדה טכנולוגית

תמר כץ פלד:  רציתי  להתייחס ולהשוות את הנושא לחוק הפונדקאות, שמאפשר לאנשים שלא במסגרת החוק בישראל לצאת מחוץ לגבולות המדינה ולהוליד ילדים במסגרת הפונדקאות

מיכאל פואה: על איזה חוק את מדברת?      

מירב בן ארי: חוק הפונדקאות

נעה בן שבת: חוק הפונדקאות עוסק בפונדקאות שנעשית בישראל

מיכאל פואה: חוק הפונדקאות לא מתיר את זה

עדי חן: אבל אנחנו בספרה אחרת לגמרי

תמר כץ פלד: נכון

מירב בן ארי: במקרה את החוק הזה אני חוקקתי עם אלי אללוף בוועדת העבודה והרווחה

מירב בן ארי:  והחוק הזה הוא רק למדינת ישראל ללא קשר לתושבי חוץ

מירב בן ארי:  זה שיש אפשרות היום לצעירים ולצעירות ישראלים לעשות פונדקאות, זה לא קשור לחוק הפונדקאות, אבל תודה

מירב בן ארי:  הרעיון שלך נכון, כן יש אפשרות לעשות את הכול בחו"ל ולכן כן צריך לקחת את זה בחשבון, אבל החוק עצמו מתייחס רק לכאן

מירב בן ארי:  עוד הערות לגבי הסעיף הזה?      

אירית שחר: אבל החוק הזה לא מאפשר פונדקאות בכלל

נעה בן שבת: הוא מאפשר פונדקאות במקרה אחד, כשלבת הזוג יש בעיות והיא זקוקה לפונדקאות

נעה בן שבת:  במקרה הזה הוא מאפשר

מירב בן ארי: כשיש לה בעיה ברחם

אירית שחר: אוקיי, הבנתי

אירית שחר:  אבל אם היא זקוקה לפונדקאות? זה בטח יהיה בארץ

מירב בן ארי: ברור

אירית שחר: לא ישלחו אותה לחו"ל

יהודה בורלא: כן, כן, כן

יהודה בורלא:  אני רוצה להעיר הערה לא קריטית על הסעיף הזה

יהודה בורלא:  לפי דעתי כל האופציה הזאת של חו"ל היא ללכת קצת רחוק

יהודה בורלא:  הסקירה של חו"ל שהבאתם אומרת שבאופן כללי זה לא קיים בעולם

תמר כץ פלד: זה לא מדויק

יהודה בורלא: אז לעשות עוד סעיפים שמתירים בעולם כשבעולם לא מתירים

יהודה בורלא:  אפשר להוריד את זה, זה סתם מיותר

מירב בן ארי: קודם כול, במקרה אתמול בדקתי מה קורה ואנחנו צריכים לצאת מהמשפט הזה, שזה לא קיים בעולם – זה קיים בעולם, בדקתי את זה

תמר כץ פלד: זה קיים

יהודה בורלא: רוב המדינות לא מתירות

תמר כץ פלד: זה קיים בעולם

יהודה בורלא: בסדר

יעקב שפי: אפשר להתייחס להערה?      

מירב בן ארי: לא, לא, לא

מירב בן ארי:  אני לא פותחת את זה לדיון

מירב בן ארי:  אני רק אומרת שזה קיים בעולם, בדקתי את זה

מירב בן ארי:  דבר שני, החוק אמור לתת מעטפת של כל האפשרויות שיכולות לקרות ולכן החוק הזה שהוא חוק מאוד חשוב, אמור לתת את כל הדפ"אות האפשרויות

מירב בן ארי:  ולכן, זה כן חשוב

מירב בן ארי:  נמשיך לסעיף 20, גברתי

מירב בן ארי:  יש עוד הערות על סעיף 19?       

יעקב שפי: רציתי להעיר מבחינת המשפט הבין-לאומי

יעקב שפי:  באנגליה יש הוראה שאפשר לעשות שימוש בזרע נפטר רק אם הוא נתן הסכמה בכתב

יעקב שפי:  בית הלורדים קיבל ערעור של אישה שביקשה להוציא את הזרע של בעלה לשם הפרייתו בבלגיה

יעקב שפי:  למרות שבאנגליה אסור הוא הסכים להעביר את זה לבלגיה

תמר כץ פלד: נכון

יעקב שפי: גם בצרפת יש איסור, בעקבות בקשה הוסכם להעביר את הזרע לספרד ששם הדבר אפשרי

יעקב שפי:  כלומר המעבר הזה בין מדינות קורה

מירב בן ארי: חשוב

תמר כץ פלד: אני מחזקת אותך ומסכימה איתך, ולכן אני חושבת שהמגבלה הזאת בעייתית

תמר כץ פלד:  מעבר לכך בניגוד לחוקים אחרים אני לא מצליחה להבין

מירב בן ארי: שניכם יושבים אחד ליד השני ושניכם חושבים בדיוק הפוך

מירב בן ארי:  אבל אנחנו צריכים לתת את כל האפשרויות

נעה בן שבת: אני רוצה להזכיר למה אנחנו מדברים על המגבלה הזאת

נעה בן שבת:  במגבלה הזאת יש השלכות של רישום שצריך להתחשב בו, יש השלכות באיזה מחלקה עושים את זה

נעה בן שבת:  אנחנו מתחשבים ומאפשרים את זה אבל במסגרת למה שמדינת ישראל רואה כלגיטימי ובכפוף לכך שזה לגיטימי גם באותה מדינה

מירב בן ארי: נכון, אני ממשיכה

יהודה בורלא: בעקבות מה שאמר הנציג למשפט עברי, אני חוזר בי מהדברים ומסכים איתך

יהודה בורלא:  אם היו מקרים כאלה חשוב שזה יישאר בחוק, סליחה

מירב בן ארי: תודה רבה

מירב בן ארי:  סעיף 20, נמשיך

נעה בן שבת: אנחנו לא מכניסים פה אדם נוסף אנחנו נשארים בנוסח כפי שהקראנו

נעה בן שבת:  נכון?      

מירב בן ארי: כן

נעה בן שבת: אנחנו עוברים לפרק ח': הוראות שונות

נעה בן שבת:           אני מניחה שאין לכך הערות

מירב בן ארי: כן

מירב בן ארי: שנייה, תקראי את כל הסעיף ואז נדון

נעה בן שבת: יש כאן איזשהו רצון לשקף למשרד הבריאות תמונה כוללת על השימוש בחוק

נעה בן שבת:  גם על הבקשות וגם על התהליכים שבוצעו מתוך ההבחנה, אם הן בוצעות על ידי בת זוג או על ידי אם עתידית

נעה בן שבת:  בתחילה דובר על כך שמי שייתן את האישור לנטילה יהיה בנק הזרע, אבל כרגע מדובר על כל מוסד רפואי

נעה בן שבת:  והשאלה איך הדיווחים האלה יתנהלו? האם בכל מקרה של נטילה, המוסד הרפואי יהיה צריך לדווח לכם? איך זה יתבצע? אנחנו מטילים חובה כללית על כל המוסדות הרפואיים, על כל בתי החולים, על מכוני הרפואה המשפטית ועל עוד מוסדות רפואיים לכאורה

טל פוקס: מוסד רפואי ראשי הוא בכל שנה

מירב בן ארי: שנייה, אני אתן להתייחס

מירב בן ארי:  הכוונה במוסד רפואי הוא לכל בתי החולים?     

נעה בן שבת: לכאורה כל מנהל מוסד רפואי צריך לדווח כל שנה על המספר

מיכל מרים וולדיגר: לא, היא מתכוונת מה הכוונה למוסד רפואי? מה הוא מכיל בתוכו?      

מירב בן ארי: מה הכוונה? כי אני הלכתי לסעיף של ההגדרות

נעה בן שבת: סעיף ההגדרות אומר שמוסד רפואי הוא מוסד רפואי שבו נקבע מותו של הנפטר

נעה בן שבת:  ואם מות הנפטר קרה מחוץ למוסד הרפואי זה אומר שבמוסד הרפואי שבו יופק הזרע ויוקפא

נעה בן שבת:  אתם לא מדברים על המכון לרפואה משפטית ששם ניטל הזרע, כי הוא לא מוסד רפואי לפי פרשנותכם

נעה בן שבת:  במקרה הזה אתם מדברים על בנק הזרע

מירב בן ארי: זאת אומרת, רק בתי חולים שבהם קרו מקרים כאלה

מיכל מרים וולדיגר: בכל בית חולים יש מחלקת ששומרים

מירב בן ארי: מחלקת IVF

מיכל מרים וולדיגר: לא

מירב בן ארי: סליחה, לא IVF, התבלבלתי

מיכל מרים וולדיגר: לא, המחלקה של שימור הזרע

טל פוקס: לא

טל פוקס:  לא בכל בית החולים יש את זה

מיכל מרים וולדיגר: אז זה לא תמיד תואם

מירב בן ארי: לכן, לדעתי כתבו מוסד רפואי כי זה רק במוסד ופה הם הגדירו גם בהגדרות

מירב בן ארי:  הלכתי אחורה וזה רק במוסד שיוגדר

מיכל מרים וולדיגר: לא, אם יש פיצול באיפה שהוא נפטר

מיכל מרים וולדיגר:  כשמוציאים את הזרע, האם זה אך ורק במקום שיש בו בנק שאפשר להקפיא את הזרע? או שזה יכול להתפצל לשני מוסדות נפרדים

מיכל מרים וולדיגר:  הפעולה היא במקום אחד והשימור במקום אחר

טל פוקס: כן יכול להיות

מירב בן ארי: הקצירה במקום אחד, למשל באבו כביר

מירב בן ארי:  או הקצירה והשימוש באותו מקום

מיכל מרים וולדיגר: לא השימוש, השימור

מירב בן ארי: השימור

מירב בן ארי:  נניח שהמשפחה יודעת שהוא ביקש לצורך העניין, נלך למקרה הכי קל, הוא נמצא בבית חולים, סביר להניח שברוב בתי החולים יש

צגה מלקו: לא נראה לי שבכל בית החולים

מיכל מרים וולדיגר: לא, לא

מיכל מרים וולדיגר:  ממש לא

צגה מלקו: לא בכולם

מיכל מרים וולדיגר: בואו נשמע, בואו נשמע

טליה אלדר-גבע: 	בישראל יש 26 יחידות IVF, כל היחידות האלו יכולות לעשות קצירה לזרע והקפאה שלו

טליה אלדר-גבע:  במקום שאין IVF לא יכולים לעשות את זה כי הזרע חייב להיות קפוא במינוס 170 מעלות ורק במעבדת IVF

מיכל מרים וולדיגר: מייד עם הוצאתו

טליה אלדר-גבע: כן

טליה אלדר-גבע:  יש ממשק על כל הפעילות של יחידות ה-IVF שהפעולות מדווחות למשרד הבריאות, כך שיכולים לדעת כמה פעולות היו בסוף כל שנה

מיכל מרים וולדיגר: זה לא כמו מוסד רפואי

מיכל מרים וולדיגר:  זה רק מוסד רפואי שיש בו את השימור

מירב בן ארי: לכן, הלכתי להגדרות וכתוב

מיכל מרים וולדיגר: שימור

נעה בן שבת: אנחנו צריכים להתחיל את זה בלהגיד שאחת לשנה ידווחו, המוסד הרפואי שביצע - - -      

מיכל מרים וולדיגר: לא רק שביצע, כי השימור חייב להיות במקום של הביצוע, נכון? רק במקום שיש בו שימור?      

טל פוקס: לא

מיכל מרים וולדיגר: אפשר פיצול?      

טל פוקס: כן, יש אפשרות כמו שנעשה במכון לרפואה משפטית

טל פוקס:  שרקמת אשך ניטלת במקום אחד ונשלחת למקום אחר

מיכל מרים וולדיגר: הבנתי

מיכל מרים וולדיגר:  את רוצה מאלה וגם מאלה?     

מירב בן ארי: אני אומרת שמנהל מוסד רפואי - - -      

טליה אלדר-גבע: הדיווח הוא רק מהמעבדות

מיכל מרים וולדיגר: השימור הוא הכי חשוב

נעה בן שבת: לא

נעה בן שבת:  בסוף הם צריכים לקבל את כל התמונה

נעה בן שבת:  הם צריכים לדעת כמה בקשות היו, הם צריכים לדעת כמה בוצעו בפועל, כמה בוצעו

מיכל מרים וולדיגר: בוצעו בפועל

טליה אלדר-גבע: זאת הנחייה למנהלי בתי החולים

מירב בן ארי: זה לא כזה סעיף דרמטי, זאת פשוט הנחייה

מירב בן ארי:  יש הערות?       

נעה בן שבת: באמת נתקן את הנוסח לגבי מי שביצע את הפעולות האלה

מירב בן ארי: כן, זה בסך הכול דיווח

מיכאל פואה: שאלת הבהרה, הקטע של בקשה על ידי ההורים מכוסה בהליכים שיבוצעו על ידי אם עתידית? זה בעצם מכסה את כל המקרים שההורים יבקשו?      

נעה בן שבת: כן

נעה בן שבת:  ההולדה תמיד צריכה להיות מהבקשות של הורים ומהבקשות של הנטילה

מיכאל פואה: כלומר אם הבקשה היא על ידי ההורים, היא מכוסה בדיווח על ידי אם עתידית, אם אני מבין נכון

מיכל מרים וולדיגר: מספר הבקשות שאושרו לשימוש על ידי אם עתידית, רק היא יכולה לבקש

נעה בן שבת: לא האם העתידית מבקשת, מי שמבקש הם ההורים

נעה בן שבת:  אבל הם מבקשים לשימוש אם עתידית ולא לבקשה אחרת

מיכאל פואה: אני רוצה לראות אם זה מכסה הכול

מיכאל פואה:  כלומר לשימוש על ידי בת זוג וההורים

טליה אלדר-גבע: אנחנו מדברים על הפקדה כרגע

מיכאל פואה: לא כתוב פה שימוש על ידי הורים

נעה בן שבת: אולי נעשה סדר, בבקשה

נעה בן שבת:  יש לנו את הנטילה, מדובר בכל הבקשות ויש לנו בקשות שיכולות להיות או על ידי בת זוג או על ידי ההורים

נעה בן שבת:  לגבי הנושא של השימוש וגם ההליכים תמיד מדובר על האם העתידית, כי ההורים לא יכולים לבקש עבור מישהו אחר שהוא לא האם העתידית, זה אותו דבר

מיכאל פואה: כן, בסדר

מיכאל פואה:  רציתי לראות שזה נכון

מירב בן ארי: בסדר, זה סעיף דיווח, אפשר להתקדם

מירב בן ארי:  עונשין

נעה בן שבת:  אנחנו מגיעים לסעיף שהוא סעיף עונשין, סעיף 22

נעה בן שבת:           נקרא את העבירות אבל למעשה יש לנו פה התלבטות לגבי הענישה הקבועה

מירב בן ארי: אני רואה

מירב בן ארי:  בגלל ההבדל

נעה בן שבת: בגלל שיש לנו כמה חוקים דומים, מקבילים או שעוסקים בנושאים דומים

מירב בן ארי: בסדר, בואי נמשיך

מירב בן ארי:  אנחנו מסכימות, אני גם רואה את ההערה

נעה בן שבת: אני אקרא את זה, אבל הייתי שמחה שהנציגה של משרד המשפטים שעוסקת בתחום תתייחס

מירב בן ארי: היא תתייחס

נעה בן שבת: היא צריכה להיות בזום

נעה בן שבת:  אני לא יודעת אם שלחו לה את הזום

מירב בן ארי: אוקיי, 22

מירב בן ארי: שנייה, לא קראת את 22(א) העושה אחד מאלה

מיכל מרים וולדיגר: דינו מאסר שנה

נעה בן שבת: עכשיו אני אקרא את הסעיף הבא ואני אסביר מה ירד מפה

נעה בן שבת:           שזה עתה קראנו אותו

נעה בן שבת:           יש לנו סעיף אחד שירד מפה, סעיף התמורה שאליו התייחסנו, כאן אין ענישה פלילית

נעה בן שבת:  לגבי שאר הסעיפים השינוי בניסוח נובע גם משינוי בהוראות המהותיות, שאליהן אנחנו צריכים לחזור בסוך הדיון

נעה בן שבת:  נצטרך לחזור על הסעיפים הראשונים כי היו כמה שינויים עקרוניים שנעשו בהם

מיכל מרים וולדיגר: נעה, יש לי שאלה

מיכל מרים וולדיגר:  כשכתוב כאן עושה שימוש בזרע של נפטר וגם נוטל, האם איש המקצוע הוא זה שעושה את זה? האם לצורך העניין עושה שימוש בזרע, האם זאת גם האם העתידית? האם זה אלה שמבקשים? למי הכוונה עושה? מה הכוונה פה? יש כאן כמה שחקנים על המגרש

נעה בן שבת: אני מבקשת לשמוע את נציגת משרד המשפטים שתוכל להסביר לנו

מירב בן ארי: שי, אתה לא מכיר את הסעיף הספציפי הזה?      

שי סומך: לא

מירב בן ארי: אם היא לא מוכנה אנחנו נחכה לה שהיא תעלה ותצטרף אלינו לעניין הזה

מירב בן ארי:  יש עוד הערות על העונשין? חוץ מהנציגה של היועמ"ש

נעה בן שבת: אני רוצה להסביר שההתלבטות נעשתה לגבי כמה חוקים מקבילים

נעה בן שבת:  יש את חוק הפונדקאות וחוק תרומת ביציות, שבניהם יש ענישה פלילית וההשוואה היא אליהם

מירב בן ארי: ראיתי, יש בהם ענישה פלילית

נעה בן שבת:  וחוק נוסף שנמצא ברקע והוא קשור לחוק האנטומיה והפתולוגיה כי מדובר על נתיחה ללא הסכמה וזה רק לשלב הנטילה

מיכל מרים וולדיגר: נעה, בהגבלה הזאת, כלומר בחוק הפתולוגיה ברור לי שהענישה היא כלפי איש המקצוע שעושה את זה כי אין מי שיבקש

מיכל מרים וולדיגר:  אבל בחוק הפונדקאות ובכל החוקים שהשוות אליהם, גם שם אני רוצה לדעת האם הענישה שם היא כלפי בעל המקצוע שעושה את הפעולה או גם כלפי האנשים שמסביב שבעצם משתמשים בתוצר של הפעולה שהוא עשה? זאת שאלתי

נעה בן שבת: לגבי הפתולוגיה - - -      

מירב בן ארי: אני ארחיב את מה שמיכל אמרה

מירב בן ארי:  האם זה בעל המקצוע או בן המשפחה?     

מיכל מרים וולדיגר: זה מה שאמרתי, זה מה שאני אומרת

אירית שחר: ההורים, ההורים

מיכל מרים וולדיגר: כל השחקנים הנוספים, שהם ההורים או האם העתידית

מירב בן ארי: כשאמרת שחקנים חשבתי שאת מדברת - - -      

מיכל מרים וולדיגר: שחקנים במירכאות

אירית שחר: לא נעים לי להגיד לך שהייתי מוכנה לשבת גם שנתיים בכלא אם הייתי מקבלת את הנכד הזה, זה לא מרתיע אותנו

מירב בן ארי: בנימה אופטימית זאת, נציגת משרד המשפטים, בבקשה

אירית שחר: אני בכלא כבר 11 וחצי שנים, אין לי בעיה גם לשבת שנתיים או שלוש שנים בכלא

מיכל מרים וולדיגר: אני מדברת על ההבנה של הסעיף, אני לא מדברת על השלכותיו

מירב בן ארי: מיכל, בואי נשמע רגע את נציגת משרד המשפטים

קרן רוט: שלום, אני ממשרד המשפטים, ייעוץ וחקיקה משפט פלילי

קרן רוט:  הבנתי שהגעתם לסעיפים הפליליים כרגע

קרן רוט:  אני מצטערת, אני לא הייתי בדיון, אני אשמח שתגידו לי לאיזה עניין אתם רוצים את ההתייחסות שלי

נעה בן שבת: ההתייחסות לגבי שני נושאים שאנחנו צריכים לגביהם הבהרה

נעה בן שבת:  לגבי נושא הנטילה, אנחנו מניחים שהשלב הזה הוא איש המקצוע שנוטל את הזרע

נעה בן שבת:  הוא הגורם הפועל פה והוא זה שהעבירה מתייחסת אליו

נעה בן שבת:  לגבי השלבים האחרים של השימוש בזרע, השאלה היא את מי זה תופס? האם זה תופס את הרופא שעושה את התהליך? את בן המשפחה? את האם העתידית? את מי תופס ההליך הזה?      

מירב בן ארי: או את בן המשפחה

קרן רוט: את מתכוונת לעבירה שהיא בניגוד לסעיף 6(א)(1)? זה תופס כל אדם שפועל ללא אישור של מנהל בנק הזרע

קרן רוט:  המשמעות היא – וזה מה שההוראה הנורמטיבית בסופו של דבר אומרת – שכל אדם שעושה שימוש בזרע של נפטר כשאין לו אישור של מנהל בנק הזרע, המשמעות היא שהוא פועל בניגוד לעבירה פלילית

מירב בן ארי: כשהיא חידדה את זה עכשיו, אין הבדל

נעה בן שבת: מבחינת מדרג הענישה אנחנו קראנו את הנוסח שמופיע פה במקור, והוא מדבר כך שדינו מאסר שנה

צבי (צביקה) האוזר: תפני לסעיף

נעה בן שבת: אני מפנה לסעיף 22, בעמ' 19

אירית שחר: אי-אפשר להשתמש בלי ייצוג

נעה בן שבת: דיברנו על כך שיש כאן הוראות שונות בחוקים מקבילים: בחוק הפונדקאות, בחוק תרומת ביציות ודיברנו גם לגבי הנטילה, נושא של חוק האנטומיה והפתולוגיה

נעה בן שבת:  השאלה האם מידת חומרת הענישה הזאת נראית לך מתאימה?      

קרן רוט: זאת אומרת שתיקבע אחידות בענישה של מאסר של שנה ואם הוא תאגיד זה יהיה קנס

קרן רוט:  בהשוואה לחוק הסכמים לנשיאת עוברים, זאת הכוונה? ביחס לכלל העבירות? ליצור מדרג אחד?      

מירב בן ארי: כמו בחוק הפונדקאות

מירב בן ארי:  מאסר שנה ואם הוא תאגיד קנס

נעה בן שבת: למעשה, בחוק הפונדקאות יש מאסר של שנה ואם הוא תאגיד, נכון?      

קרן רוט: נכון, זה קנס

קרן רוט:  זה קנס שהוא גבוה יותר, לפי סעיף 61(א)(4)

קרן רוט:  כלומר הם רוצים לעשות השוואה של כל העבירות שכלולות בחוק הנוכחי, בהתאם לחוק הסכמים לנשיאת עוברים

קרן רוט:  זה אחד מהמתווים שהצעתי

קרן רוט:  או שנעשה את זה במדרג שהוא תואם את שני החוקים של חוק הסכמים לנשיאת עוברים וחוק לתרומת ביציות, או האפשרות הנוספת, שהיא לקבוע מדרג אחד אחיד לכל העבירות בהתאם לחוק הסכמים לנשיאת עוברים וזה יהיה מאסר של שנה

נעה בן שבת: חוץ מעבירה אחת, עבירה של המוציא מישראל זרע של נפטר ללא אישור בית המשפט

קרן רוט: שאותו תעשו מאסר של שישה חודשים

נעה בן שבת: מאסר של שישה חודשים או קנס

קרן רוט: בסדר

מירב בן ארי: כן, כן

אירית שחר: האמת היא שזה דיון מיותר

אירית שחר:  אני יכולה להעיד על זה ש-11 וחצי שנים יש לי זרע, ולא הייתה לי שום אפשרות להגיע אליו, ואם הייתה לי אפשרות הייתי מגיעה אליו

אירית שחר:  הוא מוחזק בחזקת המדינה

אירית שחר:  כלומר, אין שום דרך לעשות את זה בלי הסכמה, אלא אם אני פורצת לבנק הזרע ומאתרת בדיוק את המבחנות של הבן שלי

אירית שחר:  חבל לבזבז את הזמן על הסעיף הזה

מירב בן ארי: זה בדיוק מה שאמרתי על הסעיף הקודם

מירב בן ארי:  את כותבת את החוק כדי שיכסה את כל הדברים שיכולים לקרות

מירב בן ארי:  ולכן, בואי נתקדם

מירב בן ארי:  אני רוצה לסיים עם משרד המשפטים, ביניכן ההחלטה כרגע היא ללכת לפי המתווה של חוק הפונדקאות אלא אם כן - - -      

מיכל מרים וולדיגר: רגע, מירב, אני רוצה לשים סימן שאלה רגע

מיכל מרים וולדיגר:  השאלה האם זה נכון? כי בחוק הפונדקאות כמו שאת ציינת מדובר בשני אנשים שעושים את זה בהסכמה

מיכל מרים וולדיגר:  יש כאן הסכמה ביחד לעשות את האירוע, ובמקרה פה יכולה להיות תקלה הרבה יותר גדולה כשיש ויכולים נניח בין בת הזוג להורים

מיכל מרים וולדיגר:  זה יותר נפיץ פה ולכן זה חייב להיות מדויק מאשר שיהיה במקרה כמו שם, ששניים מסכימים

מיכל מרים וולדיגר:  אני לא בטוחה שזה צריך להיות אותו דבר

נעה בן שבת: השאלה האם הסיבוכיות אומרת להחמיר בענישה או להיפך להשאיר את הענישה לשנה?       

מירב בן ארי: כן, אבל דווקא פה אני הולכת עם מה שאירית אמרה

מירב בן ארי:  בואו נכניס את האירוע לפרופורציות

מיכל מרים וולדיגר: זה בפרופורציה לגמרי

מיכל מרים וולדיגר:  אני אומרת, דווקא בגלל שזה כל כך רגיש, זה יכול להיות לשני הכיוונים

מיכל מרים וולדיגר:  ונניח וחלילה יש ויכוח בין בני המשפחה, דווקא בגלל הרגישות את אומרת, יש כאן כללים אז בואו תיצמדו לכללים

מיכל מרים וולדיגר:  לא?      

מירב בן ארי: מיכל, על ויכוחים בין בני משפחה יש לנו סעיפים ארוכים

מיכל מרים וולדיגר: לא, בסדר

מיכל מרים וולדיגר:  זה האפקטיביות, יש לך סעיפים ארוכים ואז אם מישהו לא עומד בסעיפים האלה פה הענישה

מיכל מרים וולדיגר:  ולכן, הענישה חייבת להיות

מירב בן ארי: לא, לא, לא

מירב בן ארי:  תבדילי בין הוויכוחים שיש לנו עליהם כאן במלא סעיפים ודנו בהם, לבין מצב של גניבה או שימוש

מירב בן ארי:  זה אירוע מאוד מאוד נדיר, כמו שאירית אמרה

מירב בן ארי:  מה שעשינו כאן הוא מנגנון הענישה

מיכל מרים וולדיגר: כן, כן, אני מבינה

מירב בן ארי: ונראה לי שמבחינת חוק הפונדקאות לקחת ממנו את השנה ואת הקנס לתאגיד, נראה לי שזה מכסה

מירב בן ארי:  שוב פעם, זה הקצה של הקצה

מירב בן ארי:  לבוא ולגנוב מבנק הזרע את הזרע הספציפי הזה, את יודעת, אבל אני מכסה

יהודה בורלא: אני חושב שהחוק כמו שהוא עכשיו, הנקודה הכי קשה שגוררת חוק עונשין היא נושא של זיוף מסמכים

יהודה בורלא:  הורים שמגיעים למצב שיש להם בן שנפטר ואין להם את טופס ההסכמה, ואז הם ירצו לזייף אותו והוא לא מופיע בחוק העונשין

נעה בן שבת: זיוף זאת עבירה בחוק העונשין

יהודה בורלא: אבל אני חושב שזה צריך להיות פה

אירית שחר: לא משנה שיזייפו, עזוב אותם

מיכל מרים וולדיגר: אגב, הוא יהיה פה, כי אם חס וחלילה קרה דבר כזה והיה שימוש - - -       

מירב בן ארי: זאת קבלת דבר במרמה

יהודה בורלא: אבל זה לא מופיע בסעיף

מירב בן ארי: אתה יודע כמה חוקים יש לי במדינה שאני לא מתייחסת ספציפית לעבירת העונשין? בשביל זה יש לי את חוק העונשין שהוא ענק, והוא מתייחס לכל העבירות, מקבלת דבר במרמה ועד זיוף

מירב בן ארי:  ולעוד חוקים אחרים וסעיפים שנמצאים בתוך חוק העונשין, אני לא נכנסת לזה

מירב בן ארי:  אני כן חושבת שהענישה הפלילית היא נכונה לשנה

מירב בן ארי:  האם יש למישהו התייחסות לעונשין?      

טל פוקס: זה נוסח שהוצע פה אבל משרד הבריאות סבר שהעבירה של תיווך צריכה להיות חמורה יותר משאר העבירות

נעה בן שבת: עמדתכם הייתה מה שאנחנו קיבלנו, שזה צריך להיות כמו תיווך לגבי ביציות

טל פוקס: כן

טל פוקס:  ושם זה שלוש שנות מאסר

טל פוקס:  לגבי תיווך אני מדברת ספציפית על תיווך ולא על השאר

נעה בן שבת: אני רוצה לשמוע האם זה מקובל על נציגת של משרד המשפטים קרן רוט

מירב בן ארי: נציגת משרד המשפטים, אנחנו יודעים שיש לנו את עבירת התיווך שהעונש שלה הוא שלוש שנים בחוק תרומת ביציות, ואנחנו רוצים לעשות גם כאן

קרן רוט: 	אני רוצה להגיד שפה דווקא אני נוטה להתנגד, ואני חושבת שאנחנו צריכים לעשות יישור קו שהוא יותר מתאים

קרן רוט:  גם בחוק לנשיאת עוברים, שהוא חוק משנת 2018, והוא חדש יותר, ויש שם את הסעיף של קיבל או נתן תמורה בעד ביצוע הסכם לנשיאת עוברים בניגוד להוראות סעיף 6(ב), גם שם מדובר בעונש של שנת מאסר, וגם מי שמתקשר בהסכם שלא אושר בידי ועדת האישורים

קרן רוט:  כלומר, כל הדברים האלה הם תחת שנת מאסר ואני לא חושבת שאנחנו צריכים ללכת לכיוון של שלוש שנים

קרן רוט:  בעיניי זה מחמיר, ואם אנחנו כבר יוצרים איזשהו מדרג שהוא מערבב בין חוק לנשיאת עוברים לבין חוק לתרומת ביציות, הייתי קובעת גם בפועל מדרג שהוא גם בעבירות מסוימות שיהיו קלות יותר

קרן רוט:  בעיניי, כן נכון לעשות משהו עם איזשהו היגיון וקו חוצה שהוא בצורה ברורה, ולא להתחיל לערבב שני דברים

קרן רוט:  ואם אנחנו כבר יוצרים ערבוב כזה, אז שזה יתאים גם מבחינת דברים אחרים

מירב בן ארי: אני חותכת את האירוע הזה לשניים

מירב בן ארי:  את אמרת שלוש ואת אומרת שנה, אנחנו נעשה שנתיים

מירב בן ארי:  שזה לא יהיה נמוך ולא גבוה

מיכל מרים וולדיגר: היא לא מדברת על הרעיון של שלוש שנים

מיכל מרים וולדיגר:  היא מדברת על העיקרון שזה יהיה אותו דבר

מיכל מרים וולדיגר:  שנתיים? אז כבר תעשי שלוש, שזה יהיה דומה לחוק אחד

מירב בן ארי: לא, לא, לא

מירב בן ארי:  אבל זה לא אותו דבר

מירב בן ארי:  זה לא אותו חוק

מיכל מרים וולדיגר: מירב, ברשותך, אם הבנתי נכון את דברי היועצת המשפטית, היא אומרת שזה צריך להיות אותו דבר כי אנחנו רוצים ליישר קו

מיכל מרים וולדיגר:  אם אנחנו לא מיישרים קו אפשר ללכת לחוק שכבר קיים

מיכל מרים וולדיגר:  כי אם פה נשים שנתיים ופה שלוש, למה? כי קמנו בבוקר והחלטנו ככה?      

מירב בן ארי: העניין שזה חוק חדש, לא החלטתי סתם

מירב בן ארי:  זה חוק חדש והוא גם לא דומה לחוק של נשיאת עוברים

מיכל מרים וולדיגר: אז למה לא ללכת על שלוש?      

מירב בן ארי: לכן, אני אומרת שאם יש נטייה של משרד הבריאות להחמיר את עבירת התיווך אל מול משרד המשפטים, שבא ואומר שהוא רוצה שהעניין יהיה שנה

מירב בן ארי:  אני חושבת שצריך להגיע לעניין ביניים כי אני מבינה גם את משרד הבריאות

מירב בן ארי:  בסוף זאת כן עבירת תיווך, ובסוף כן צריך להחמיר את הענישה משנה, בעיניי

מיכל מרים וולדיגר: ולכן, בואו נלך על שלוש שנים כמו החוק שכבר קיים, ולא להמציא סתם שנתיים

>> אירית שחר: תקבעו עשר שנים, שום דבר לא מרתיע אותנו

מירב בן ארי: שנייה, כן, מה רצית? מה מבחינתך?      

טל פוקס: מקובל עלינו שנתיים

מירב בן ארי: זה מה שאני מחליטה

מירב בן ארי:  יש הערות על שנתיים?      

מיכאל פואה: בסעיף העונשין הוצאנו את סעיף 17 בגלל שהוא היה מנוסח לא נכון והוא פגע בהורים

מיכאל פואה:  ולכן הוצאנו אותו מהעבירה העונשית

מיכאל פואה:  אחרי שתיקנו אותו אני חושב שחייבים להחזיר אותו לעבירה העונשית כי אחרת הוא אוויר

מירב בן ארי: על 17?      

מיכאל פואה: נכון, לא ייתן אדם תמורה כספית או כל תמורה אחרת

מיכאל פואה:  כרגע לא ייתן אדם תמורה כספית זה סעיף אוויר כי אין לו שום עונשין

מיכאל פואה:  אחרי שתיקנו אותו צריך פשוט להחזיר אותו לעונשין

מירב בן ארי: הערה חשובה

נעה בן שבת: אתה מציע להחזיר אותו לפליליות ולהחזיר אותו לאותו דרגה של מתווך בדבר?      

מיכאל פואה: לא חושב של מתווך או לא מתווך, אבל כן להחזיר אותו למקום שהוא בעל משמעות אחרת

מיכאל פואה:  הוא חסר משמעות

עדי חן: להעתיק מחוק הפונדקאות את הסנקציה שיש שם

נעה בן שבת: את מתכוונת לסנקציה של שנה?      

עדי חן: שנה

כץ פלד: הסעיף שדיברנו עליו היה גמיש, ודיברנו על כך שיש אפשרויות שונות של בני אדם שרוצים לתת מתנות, או לתת בנסיבות

כץ פלד:  וברגע שהופכים את זה לפלילי, זה ממש על הגבול - - -      

יהודה בורלא: הוא הוצא אבל זה יתוקן עכשיו

יהודה בורלא:  יתוקן

מירב בן ארי: לא, לא, אל תדאגי

נעה בן שבת: היא אומרת שבעצם הסעיף, בגלל שיש בו חריג של מתנות הנהוגות כמקובל, יכול להיות שיש בו אי-בהירות

כץ פלד: ולהכניס אותו למעמד פלילי, בעיניי זה מסוכן ממש

קרן רוט: אני מזכירה שבעניין הזה אנחנו חשבנו שלא נכון שהוא יהיה כעבירה פלילית ואני גם עומדת על זה

קרן רוט:  אגב, אני גם חושבת שזאת אחת הסיבות שככל שאנחנו לא מאפשרים את הדבר הזה בוודאי שאני לא חושבת שאנחנו צריכים לעמוד על שלוש שנים במצב של דמי תיווך

קרן רוט:  זה בכל זאת משהו שהוא שונה, בעיניי להפוך אישה לפונדקאית ללא אישור וללא הסכמים מתאימים זה לא חמור פחות

קרן רוט:  ולכן, אם שם נקבעה שנה בשנת 2018 כשזה חוק חדש יותר, זה גם מתאים לענייננו

נעה בן שבת: לדעתי הפונדקאות הוא דווקא ישן יותר מהסכם לנשיאת עוברים

קרן רוט: לא, תיקוני החקיקה הם משנת 2018

עדי חן: גם אנחנו סבורים ששנה זה מספיק

מירב בן ארי: שנייה, עזבו, העניין הזה הוא the list of our problem, נטפל בו

מירב בן ארי:  העניין הוא על סעיף 17, תשאירו בצד את הענישה

נעה בן שבת: סעיף 17 מצד אחד הוא הוקל, וקודם לכן חשבנו שהוא לא מתאים לפלילי ואנחנו נכנסים פה לשאלות מה ומה

כץ פלד: אני גם חושבת ככה

נעה בן שבת: עדיין גם כשהבהרנו את הסיפה שיש מתנות שיכולות להינתן וכולי וכולי, זה עדיין משאיר את השאלה מה נחשבת מתנה כזאת ומה לא נחשבת מתנה כזאת

כץ פלד: להעמיד את ההורים במצב של --- מערכת יחסים בינם לבין האישה במצב של אפשרות להעמדה לדין פלילי, בעיניי זאת עליית מדרגה באופן קיצוני

יהודה בורלא: זה מה שאני טענתי

מירב בן ארי: אוקיי, קיבלתי

מירב בן ארי:  קיבלתי את ההערה

ניצה שמואלי: כמו שאירית שחר אמרה, זה טפל

ניצה שמואלי:  אי-אפשר להתעסק בזה

מירב בן ארי: אנחנו כרגע מקבלים את ההערות שנשמעו לגב ההורים

מירב בן ארי:  בכל מקרה השארתי את סעיף 17, אנחנו ביחד עם הגישה של משרד המשפטים, שלא לראות בזה בעבירה פלילית

מירב בן ארי:  כן, ניצה, מה רצית לומר?      

ניצה שמואלי: במקום להתעסק בעיקר ולא בטפל, כמו שאירית שחר אמרה

ניצה שמואלי:  יש לה את הזרע של הבן שלה כבר 11 שנה, וגם אני, אם הייתי יכולה לגנוב את הזרע ולשבת בכלא, הייתי יושבת גם במאסר עולם – אין לי בעיה

אירית שחר: נכון, אין עונש שירתיע אותנו ההורים, גם לא הוצאה להורג

מיכל מרים וולדיגר: להיפך, זה לשמור עליכם

ניצה שמואלי: כשאני אומרת להתעסק בעיקר ולא בטפל, אז העיקר זה אתם, משרד הביטחון

ניצה שמואלי:  אני גידלתי ילד יקר, חתמתי למשרד הביטחון שאני מוסרת אותו אליכם על מנת שישמור ויגן עלינו פה במדינה

ניצה שמואלי:  ולא רק אני אלא עוד הרבה הורים כמוני

ניצה שמואלי:  אני לא חתמתי לביטוח לאומי, בראל לא יצא למסיבה ושתה וודקה ופחד שיקרה לו משהו והשאיר זרע בבנק הזרע

ניצה שמואלי:  העיקר שמשרד הביטחון יתייחס לילדים האלה ביתר כבוד

ניצה שמואלי:  במקרה שלי, עברו כבר שנתיים ושלושה חודשים ועדיין לא התאבלתי

ניצה שמואלי:  עברתי שלוש ממשלות, בנט, לפיד ובנימין נתניהו

ניצה שמואלי:  אני לא יודעת מפה ועד לאן זה ייקח אותי, אני כבר לא בקו הבריאות, לא נפשית ולא בריאותית

ניצה שמואלי:  משרד הביטחון, הגיע הזמן שתתייחסו לילדים האלה, לילדים שלנו, שבזכותם כולנו פה, ועוד הרבה כמונו שנוסעים, הולכים ומטיילים

ניצה שמואלי:  הגיע הזמן להתייחס לילדים האלה בכבוד, ובעזרת השם, גם לנולדים שלהם – תכירו בהם כילדים של חללים

מירב בן ארי: טוב, בואו נתקדם

ניצה שמואלי: לא טוב, לקחת את זה ביתר רצינות

מירב בן ארי: אני לוקחת את זה מאוד ברצינות

מירב בן ארי:  יש לנו סיכום

נעה בן שבת: בסיכום לגבי סעיף 22, אמרנו:      זה מאסר שנה

נעה בן שבת:           דינו מאסר שנתיים

נעה בן שבת:  וההוראה של סעיף קטן(ב):         דינו מאסר של שישה חודשים או קנס כאמור בסעיף 61(א)(3) לחוק העונשין

מירב בן ארי: יופי, ננסח את זה מחדש

מירב בן ארי:  נתקדם להוראות מיוחדות לעניין חיילים

מירב בן ארי:  32, בבקשה

נעה בן שבת: אני אקרא את הסעיף כפי שהוא מנוסח כרגע, למרות שאני יודעת שיש עליו המון מחלוקות

מירב בן ארי: בסדר

מיכל מרים וולדיגר: אפשר להוסיף בכתב? למה זה נשאר בעל-פה?      

נעה בן שבת: אני לא יודעת, אבל אם נקרא אולי יהיו עוד הערות

מירב בן ארי: חבר'ה, יש פה כאן אירוע הרבה יותר קשה מזה, בואו נסיים לקרוא ואז

מיכל מרים וולדיגר: אירוע מאוד רציני

יהודה בורלא: אני אענה רק על הבכתב

יהודה בורלא:  בהתחלה הוגדר שהכול חייב להיות בכתב, בסעיפים של לפני זה

מיכל מרים וולדיגר: בכל מקרה אם כבר כותבים פה, אז לפחות שייבדקו

יהודה בורלא: נכון, נכון, את צודקת

נעה בן שבת: זה לגבי ההנחיות

נעה בן שבת:  את מדברת על ההצעה? האם ההצעה היא בכתב?       

מיכל מרים וולדיגר: לא, לא, לא, לא

מיכל מרים וולדיגר:  התכוונתי לתת הנחיות בכתב

נעה בן שבת: ההנחיות הן תמיד הנחיות בכתב

מיכל מרים וולדיגר: נכון

נעה בן שבת: דווקא פה רוצים לאפשר גם הנחיות שהן דיגיטליות ולא בכתב

מיכל מרים וולדיגר: דיגיטלי

מיכל מרים וולדיגר:  אבל תהיה חתימה

מיכל מרים וולדיגר:  הוא יצטרך לתת את החתימה שלו

נעה בן שבת: חתימה דיגיטלית

מיכל מרים וולדיגר: 100%

נעה בן שבת: כלומר, יש לנו כמה תנאים לעניין הזה

נעה בן שבת:           על זה יש לנו עוד כמה שאלות

שחר: אפשר להגיד משפט אחד?      

מירב בן ארי: בבקשה

שחר: שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה

מירב בן ארי: על מה?     

נעה בן שבת: קודם כול נסיים את הכול

שחר: ברור לי, ברור לי

שחר:  אבל עצם זה שזה כתוב היה שווה לחכות 11 וחצי שנים

שחר:  שהדברים האלה מתועדים וכתובים, וצה"ל שיושב פה, שאני חלק ממנו יפנים שחיילים הם לא רק חיילים לוחמים, אלא הם גם חיילים שנהרגו, חללי צה"ל וצריך להתייחס אליהם

שחר:  עצם זה שכתבתם את זה וזה מופיע פה, עכשיו למעשה יש לנו איזושהי תקווה ואור

שחר:  לא רק לנו, לכל המשפחות, זה לכל החללים, שבעזרת השם, לא יקרו

שחר:  וגם לכל העתיד של המדינה הזאת שחללי צה"ל הם חשובים לא פחות מהאנשים החיים

מירב בן ארי: תקווה ואור

ניצה שמואלי: אשר

שחר: נלחמתי על המשפט הזה במשך שנים בכל מקום

שחר:  כל הכבוד, ובאמת שהחיינו וקיימנו והגענו לזמן הזה, תגידו אמן

ניצה שמואלי: עדיין לא, עדיין לא

ניצה שמואלי:  אשר, עברנו קריאה ראשונה בממשלה הקודמת, לא להתלהב

שחר: זה יקרה, זה יקרה

ניצה שמואלי: לא, לא

ניצה שמואלי:  לא להתלהב

שחר: אני מאמין שזה יקרה

ניצה שמואלי: אני יודעת, הייתי במקום הזה

שחר: אני מתלהב שינחו את צבא ההגנה לישראל – תודה, גם לך – לתעד את הדברים ולרשום את זה בבק"ום

מירב בן ארי: אוקיי

מירב בן ארי:  בואו נשמע את ההתייחסות של צה"ל, בבקשה

ערן יוסף: התנגדות

ניצה שמואלי: התנגדות

ערן יוסף: אני ממשרד הביטחון הלשכה המשפטית

ערן יוסף:  לצערי, אחרי האמירה של מר שחר, אנחנו מתנגדים לסעיף הזה

ערן יוסף:  אנחנו חושבים שכולו צריך להימחק

ערן יוסף:  אנחנו חושבים שההסדר שמוצע כאן בחוק הזה, הוא הסדר כללי, שמדבר על כלל האוכלוסייה וכך הוא צריך להיות

ערן יוסף:  צה"ל יפעל כמו כל גוף שמטפל בנפטר, בהתאם לחוק ובהתאם להנחיות שניתנו

ערן יוסף:  אנחנו לא חושבים שזה נכון להכניס לשרשרת החיול של החיילים הסברים על שימוש בזרע במקרה של מוות

ערן יוסף:  אנחנו לא חושבים שזה נכון שיהיה מאגר מידע שישמש רק עבור חיילים, זה מייצר הרבה מאוד בעיות, גם לסוגיית המילואים וגם לסוגיה של מה שקורה עם חייל לאחר שהוא משתחרר

ערן יוסף:  ככל שיהיה מאגר מידע ממשלתי אחר או גוף אחר שיחליט לנהל את המאגר הזה, אנחנו נפעל בהתאם למה שיהיה רשום שם ובהתאם לכל הנחייה שתינתן

ערן יוסף:  כל סעיף מיוחד שמגדיר חובה מיוחדת על מערכת הביטחון באירוע הזה, להבנתנו אינו נכון

ערן יוסף:       זה מחזיר אותנו להצעות חוק שהיו מעבר שדיברו על שימוש בזרע של חיילים כחריג

ערן יוסף:  אנחנו חושבים שעשינו צעד משמעותי שמסביר שחיילים הם לא שונים מאזרחים אחרים לעניין הזה

ערן יוסף:  הנורמה שתיקבע לגבי שימוש בזרע של נפטרים תחול גם על חללים לכל דבר ועניין ואנחנו מבקשים שזה לא יהיה מעבר לכך

אירית שחר: סליחה, אבל כשאתם לוקחים אותם לחיול אתם מחתימים אותם, את כל אחד מהם, למי אתם מורישים

אירית שחר:  אתם יודעים שהילדים האלה יכולים להיהרג כל חייל שמתגייס

אירית שחר:  לא יקרה כלום אם תוסיפו את העניין של ההמשכיות

אירית שחר:  לא קרה כלום, לא צריך להתנגד

אירית שחר:  אתם לוקחים את הילדים כשהם בני 18, לא אחרי שהם נישאו וילדו ילדים, הם בני 18

אירית שחר:  תנו תקווה להורים, זה לא בסדר

אירית שחר:  משרד הביטחון, אכזבתם בטירוף

ניצה שמואלי: את יודעת מה הם עושים פה? הם נותנים תקווה לרוצחים ולאנסים

ניצה שמואלי:  הם בתוך הקטגוריה של כלל אזרחי ישראל, בושה וחרפה

אירית שחר: לא ייאמן, הם בסיכון הכי גבוה

אירית שחר:  הילדים האלה בסיכון הכי גבוה כשהם מתגייסים

מירב בן ארי: ניצה

שחר: חוץ מזה, מי זה משרד הביטחון? מי קבע את זה במשרד הביטחון? ישבתם? עשיתם דיון? עם מי?      

מירב בן ארי: שנייה

שחר: מי היה שם? גלנט? הרמטכ"ל? מי היה שם? מי קבע את הדיון הזה?      

ניצה שמואלי: גלנט לא היה, בושה וחרפה

שחר: בושה, חוצפה

מירב בן ארי: שנייה, שנייה רגע

מירב בן ארי:  עמדתם של משפחות השכולות בעניין הזה נשמעה ברורה וחדה

מירב בן ארי:  אני יודעת בדיוק מה אתם חושבים, תנו לנו שנייה לעשות סבב התייחסויות

מירב בן ארי:  אני יודעת מהי העמדה שלכם, אני יודעת איפה אתם עומדים, לא סתם אמרת את מה שאמרת ואמרתי לך רגע

ניצה שמואלי: אני במקומך הייתי מתביישת לשבת פה ולהסתכל על אחת כמוני בעיניים, תתבייש

מירב בן ארי: ניצה, בבקשה

מירב בן ארי:  אני נותנת ליועצת המשפטית, רגע

ניצה שמואלי: אני שנתיים ושלושה חודשים לא התאבלתי על בראל

אירית שחר: בושה

מירב בן ארי: שנייה רגע, אני יודעת מהי העמדה שלכם

מירב בן ארי:  בבקשה

נעה בן שבת: אני רוצה לתת את המסגרת לסעיף הזה

נעה בן שבת:  הסעיף הזה בכנסת הקודמת הייתה הסכמה

נעה בן שבת:  החוק הזה הוחל על אזרחים, על חיילים ועל אנשים שנפטרים בישראל

נעה בן שבת:  למעשה  יש פה כל מיני מגבלות אבל זה הוחל על כולם

נעה בן שבת:  ההוראה בסעיף 23 ביקשה לקבוע דרך מיוחדת למתן הנחיות

נעה בן שבת:  היא ביקשה לקבוע שלושה דברים

נעה בן שבת:  דבר ראשון, דרך מיוחדת למתן הנחיות על ידי חיילים

נעה בן שבת:  כלומר שתהיה להם דרך קצרה יותר ופשוטה יותר, לא מחייבת ללכת לעורך דין, אלא דרך דיגיטלית, זה עניין אחד

נעה בן שבת:  שהצבא יוכל ליידע אותם על האפשרות הזאת

נעה בן שבת:  ונושא של שמירת ההנחיות האלה במהלך השירות ועד לתום השירות הסדיר

צבי (צביקה) האוזר: ניהול מאגר מידע

נעה בן שבת: אלה שלושה עניינים שהסעיף ביקש בהוראות אחרות לגבי חיילים

נעה בן שבת:  כאשר צה"ל, הדובר של משרד הביטחון, אומר, בואו תשאירו את החיילים שיהיו כמו כל אזרח

בלה סביצקי: הם ממש לא כמו כל אזרח, הם ממש לא כמו כל אזרח

מיכל מרים וולדיגר: מה זה כל אזרח? הסכנה שהוא ימות היא הרבה יותר גדולה

מיכל מרים וולדיגר:  הסכנה ממוות היא הרבה יותר ממשית, זה לא אותו דבר

בלה סביצקי: חיילים הם לא אזרחים רגילים

אירית שחר: הם לא כמו כל אזרח

מירב בן ארי: שנייה, שנייה

מירב בן ארי:  אני אתן לך

מירב בן ארי:  את מדברת ולא שומעים מה שאת אומרת

ניצה שמואלי: תדברי מתי שאת מרגישה

ניצה שמואלי:  מותר לנו לדבר, הוועדות רלוונטיות אלינו

ניצה שמואלי:  תדברי מתי שאת מבקשת

בלה סביצקי: אני לא יודעת לפרט, אני מבקשת - - -      

מירב בן ארי: אבל אני אתן לך לדבר אחרי היועצת המשפטית

בלה סביצקי: אוקיי, בסדר

מירב בן ארי: כולם יידברו, שנייה

מירב בן ארי:  אני נותנת לך ואת רשומה לי, גם ברוך מחכה בזום

מירב בן ארי:  תנו לי רק לסיים עם היועצת המשפטית את הסעיף ונעשה סבב התייחסויות, אנחנו כאן, רק תנו לה לסיים לדבר

נעה בן שבת: מה שאומר משרד הביטחון, שאם זה חשוב לאותו אדם הוא יפנה וייתן את ההנחיות האלה בכתב כפי שעושה אזרח אחר, ודרך השמירה תהיה אותה דרך שמירה כפי שקיימת גם לאזרחים, כרגע אין דרך שמירה מיוחדת לגביהם

צבי (צביקה) האוזר: באמצעות מילוי עם עורכי דין בסך של 5,000 שקלים

שחר: זה עלה לי חצי מיליון שקל, לא 5,000 שקלים

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מצליחה להבין את הרעיון

נעה בן שבת: לגבי חיילי המילואים הייתה פה הוראה שדיברה על כך שזה יחול על חייל סדיר במהלך השירות שלו ולא על חייל מילואים כי שם הייתה איזושהי מורכבות

נעה בן שבת:  האם בכל פעם שהוא חוזר לשירות יהיה צורך להחתים אותו שוב על המסמך הזה? והמילואים הם לאורך הרבה שנים והמצב של החייל משתנה, ואז הצבא הופך להיות שומר של מאגר של כלל חיילי המילואים, וזה הופך אותו בחובה מוגברת

נעה בן שבת:  אני סיימתי את דבריי

אירית שחר: לא יקרה לו כלום, לא יקרה לו כלום

מירב בן ארי: שנייה, אירית

אירית שחר: בושה, בושה

מירב בן ארי: חברי כנסת, בבקשה

מירב בן ארי:  חברת הכנסת מיכל וולדיגר

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מצליחה להבין את הצבא

מיכל מרים וולדיגר:  אני לא נכנסת להתבייש או לא להתבייש

מיכל מרים וולדיגר:  הרי אנחנו מגבירים את הסיכוי של חיילי צבא ההגנה לישראל – מה אני אעשה זאת ארצנו – לסיכויים למות

מיכל מרים וולדיגר:  אנחנו שולחים אותם לקרב, מה שלא קורה לכל אזרח

מיכל מרים וולדיגר:  ולכן, אני חושבת שזה בסיסי והכי ברור מאליו שמישהו צריך ליידע אותו ברגע שהוא נכנס לבאקום, ולהגיד לו שיש לו את הזכות הזאת

מיכל מרים וולדיגר:  מה שכל אזרח יכול לבחור או לא לבחור

מיכל מרים וולדיגר:  בעיניי זאת החובה המוסרית של צבא הגנה לישראל ושל מדינת ישראל ליידע את הבחורים, לאפשרות הזאת במתן הנחיות

מיכל מרים וולדיגר:       אני חושבת שמעבר לזה, זה הרבה יותר נכון גם לכבוד המת אחר כך, כי הוא אומר את רצונו או לא רצונו

מיכל מרים וולדיגר:  גם כדי למנוע ויכוחים אחר כך בין בת הזוג להורים

מיכל מרים וולדיגר:  אני רואה בסעיף הזה משהו שיכול מעבר לחובה המוסרית שלנו גם לעשות את ההליך הזה הרבה יותר נכון

מיכל מרים וולדיגר:  גם להורים שנותרים אחר כך, גם לבת הזוג שנותרת אחר כך וגם לכבוד המת, שאנחנו יודעים מה היה רצונו לפני שהוא נשלח לקרב ונהרג על ביטחון כולנו

מיכל מרים וולדיגר:  ולכן, בעיניי זה קריטי ואני לא מצליחה להבין את ההתנגדות

אירית שחר: צודקת לגמרי

מירב בן ארי: מיכל, רק שתדעי, בדיון הקודם כשלא היית, הצבא הראה את המסמך שהם מקריאים לאחר שהבן נהרג

עדי חן: מירב, זה לא נכון

מירב בן ארי: שנייה, שנייה

מירב בן ארי:  אני רק מעדכנת ואומרת מה שהיה

מירב בן ארי:  הם באים לפה לאחר האירוע והם מקריאים את האפשרות לקצור את הזרע

מיכל מרים וולדיגר: בעיניי גם ברמה ההלכתית, כלומר ברגע שלנו יש בעיה ברמה ההלכתית לקצור זרע כשהבן אדם לא מוכן או כשאנחנו לא יודעים מה הוא רצונו

מיכל מרים וולדיגר:  אנחנו פותרים כאן גם בעיה הלכתית, ברגע שהבן אדם בא ואומר, אני מוכן אז פתרת את הבעיה

מיכל מרים וולדיגר:  אז למה להערים עליה? למה לגרום לבעיות?      

אירית שחר: מה הבעיה בזה?      

קריאה: 	מירב, זה הרבה יותר מזה

קריאה:  אם היו אומרים את זה בזמן לחייל, במקרה של בלה היה אפשר לקיים המשכיות

קריאה:  לא הודיעו לחייל ובגלל זה קרה לה מה שקרה לה

צבי (צביקה) האוזר: גברתי יושבת-הראש, בהינתן שאנחנו בקריאה ראשונה, עמדת הצבא השגויה והמוטעית ביסודה, איננה נכונה

צבי (צביקה) האוזר:  אני מציעה קודם כול להצביע לסעיף, להקריא אותו ולהשאיר את הדיון הזה לקריאה השנייה

צבי (צביקה) האוזר:  אני מציע שעד לקריאה השנייה ואני אנצל את ההזדמנות זאת כדי לבקש באמצעות נציגי צבא ההגנה לישראל להיפגש עם קבוצת המשפחות ועם  עוד גורמים

צבי (צביקה) האוזר:  אנחנו נכין מצגת מדויקת, ההנחיה הזאת צריכה לרדת מלמעלה למטה

צבי (צביקה) האוזר:  אין בידי האנשים שיושבים איתנו כאן בדיון בכלל סמכות לוותר

צבי (צביקה) האוזר:  אני חושב שהנושא הוא בטעות יסודו בשל הדיון שהתקיים במעמד צד אחד מול שר הביטחון ומנכ"ל משרד הביטחון

צבי (צביקה) האוזר:  צריך לקיים דיון מול שר הביטחון ומנכ"ל משרד הביטחון

צבי (צביקה) האוזר: אני מתנצל שלא הגעתי לכאן בהתחלה ולא שמעתי כמה משפחות קצרו בחודשיים-שלושה חודשים את הזרע, וכמה מהם מהתמרון שמתקיים

צבי (צביקה) האוזר:  אתם מבינים שלא מדובר בתופעה אקראית או בתופעה שולית, אלא במרכיב ליבה בחוסן הישראלי

צבי (צביקה) האוזר:  תראו את התמודדות המלחמה ותמדדו את האחוזים

צבי (צביקה) האוזר:  תשנו את התפיסה, אני יודע שאתם לא יכולים ואני מבקש תשובה האם אפשר להיפגש עם שר הביטחון ועם מנכ"ל שר הביטחון בנושא הזה

אירית שחר: סליחה, אתם המחוקקים תנחיתו עליהם

צבי (צביקה) האוזר: ובינתיים להעביר את זה בקריאה ראשונה

צבי (צביקה) האוזר:  ובואו נשאיר את הדיון אצלם

אירית שחר: בדיוק, שהם ינחיתו עליהם

מירב בן ארי: זה מפריע לי

מירב בן ארי:  בלה סביצקי, אימא של יונתן, בבקשה, רצית להתייחס

בלה סביצקי: אני אזכיר כי האדון שדיבר לפני שנייה לא היה כאן כשסיפרתי על המקרה שלנו

בלה סביצקי:  הבן שלי הוא חייל אגוז, חייל קומנדו, שנהרג בקרב על מוצב כיסופים ב-7 באוקטובר

בלה סביצקי:  הוא היה מזוהה בשטח, לא הייתה שום בעיה בזיהוי

בלה סביצקי:  הוא זוהה על ידי המפקד ועל ידי שני חברים

בלה סביצקי:  הביאו אותו באותו ערב למחנה שורה, ערבבו אותו עם בלתי מזוהים, גופתו הייתה שם יומיים, אני לא יודעת מה עשו איתו יומיים

בלה סביצקי:  הוא פשוט שכב שם ואנחנו לא ידענו שהוא כבר מת

בלה סביצקי:  ולכן, כשהמודיעים הגיעו לבית שלנו הוא כבר יומיים היה לא בין החיים

בלה סביצקי:  הזמן היקר התפספס, הזמן שבמהלכו יכולנו לעשות קצירת זרע

בלה סביצקי:  הצבא בזבז עוד יום נוסף, אני לא יודעת על, עד שהם ביצעו את התהליך

בלה סביצקי:  אחרי שלושה ימים לא היה שום זרע חי בדגימה שלו

בלה סביצקי:       היו פה שני מחדלים

בלה סביצקי:  מחדל אחד, איחור עצום בהעברת ההודעה למשפחה כאשר כל התהליך כרגע מותנה בזה שההורים מבקשים קצירת זרע

בלה סביצקי:  הסעיף הזה שהקראתם אותו כרגע הוא מנתק את שני הדברים האלה ובצדק

בלה סביצקי:  מה הקשר אם חייל מעוניין בקצירת זרע מגופו, תבצעו את הקצירה, להורים תגיעו מתי שתגיעו

בלה סביצקי:  בכל מקרה זה יהיה יותר מאוחר ממה שאפשר

בלה סביצקי:  אם הבן שלי היה מצביע בשרשרת החיול על הרצון שלו לקצירת זרע, היו קוצרים את הזרע שלו ב-8 באוקטובר הכי מאוחר ולא היה קורה מה שקרה, שעכשיו אין לו המשכיות

בלה סביצקי:       העניין הזה שההודעה מההורים חייבת להגיע קודם כול, זה פשוט פותח פתח לאיחורים עצומים בתהליך הזה

בלה סביצקי:  המחדל השני, הוא שהמודיעים בכלל לא סיפרו לנו על האפשרות לקצירת זרע

בלה סביצקי:  במקרה שלי זה לא היה נחוץ כי אני באה מתחום הבריאות ואני יודעת על התהליך ודרשתי את זה בעצמי

בלה סביצקי:  אבל מה עם ההורים שלא יודעים על זה? ולכן, זה לא צריך להיות נוהל פנימי של הצבא, שהמודיעים חייבים לספר את זה, זה חייב להיות כתוב בחוק

בלה סביצקי:  שחובת המודיעים בתהליך מסירת ההודעה למשפחה ליידע את המשפחה על קיום התהליך, כנוהל פנימי של הצבא

בלה סביצקי:  היום הוא ישנו ומחר הוא איננו

בלה סביצקי:  אלה שני הדברים שאני מבקשת שיהיו כתובים בחוק

בלה סביצקי:  בבקשה, אני מבקשת לשמוע את מה שאני אומרת, אני נתתי את היקר לי מכול

בלה סביצקי:  הבן שלי היה מושלם מכל הבחינות, וחמאס חיסל אותו ואת ההמשכיות שלו, במקום שתהיה לי עכשיו מבחנה במקרר

בלה סביצקי:      הוא היה תורם זרע מושלם, תורם זרע איכותי ביותר, יפה, חכם ואינטליגנטי שבא ממשפחה עם סבא וסבתא שמוכנים לעטוף את אותה אישה שרוצה לגדל ילד ממנו

בלה סביצקי:  מהמבחנה הזאת היו יוצאים כמה וכמה ילדים שלו, ילדים מדהימים את זה אני יכולה להבטיח לכם

בלה סביצקי:  במקום זה חמאס חיסל אותו ואת ההמשכיות שלו, ואתם הצבא, אתם קיבלתם את הבן שלי והחזרתם לי אותו מת

בלה סביצקי:   את הדברים האישיים שלו אני מקבלת טיפין טיפין, כל פעם מביאים לי נעליים, מברשת שיניים, ציפית של הכרית או מצעים שלא שייכים לו, ככה אתם מתייחסים אליי

בלה סביצקי:  את הבן שלי אתם לא החזרתם לי ועכשיו שאתם אומרים את הדברים שאם אומרים, אני מרגישה פגועה

שחר: שנייה, רגע

שחר:  את מפריעה, גברת

שחר:  משרד הביטחון, את מדברת וזה לא בסדר

בלה סביצקי: אתם בוגדים בי כרגע

שחר: היא הקשיבה לך, אתה גם תקשיב לה

שחר:  זה מפריע, אתה מדבר וזה מפריע

בלה סביצקי: חמאס הרג את הבן שלי בפעם הראשונה, ואתם הרגתם אותו בפעם השנייה כאשר נתתם לגופתו לשכב יומיים בלי להודיע לי

בלה סביצקי:  אחר כך הרגתם אותו בפעם השלישית, בעיכוב נוסף כאשר לא ביצעתם את הקצירה בזמן אחרי שאני ביקשתי את זה

בלה סביצקי:  וכעת אתם הורגים אותו עוד פעם, כי אני יושבת כאן ולא מאמינה למה שאני שומעת באוזניים שלי

בלה סביצקי:  זה מה שיש לי להגיד

מירב בן ארי: תודה רבה

מירב בן ארי:  שנייה, יש כאן סבב של אנשים שמצביעים כבר רבע שעה

מירב בן ארי:  מאיפה את, עם השיער הקצר?      

ילנה מילנר: אני מתחום ה-IVF, אני מנהלת מעבדת IVF

ילנה מילנר:  רציתי להתייחס לעניין של הקפאת זרע

ילנה מילנר:  יש הבדל משמעותי בין הקפאת זרע של לפני המוות, כלומר של אדם חי, לבין אחרי המוות

ילנה מילנר:  ואני חושבת שכשאנחנו שוקלים את העניין הזה של הקפאת זרע של חיילים לפני - - -      

מירב בן ארי: לא, לא

מירב בן ארי:  לא יקרה לא יהיה מאגר

אירית שחר: לא, לפני

אירית שחר:  רק להביע הסכמה

מירב בן ארי: לא יקרה, לא יקרה

מירב בן ארי:  אין דבר כזה

מירב בן ארי:  לא יהיה מאגר של תרומת זרע

מירב בן ארי:  לא יקרה

ילנה מילנר: לא, לתת אפשרות

מירב בן ארי: לא, לא, זה לא יקרה

מירב בן ארי:  לא תהיה שאיבת זרע מחייל

מירב בן ארי:  אין מי שישים את זה ומי שיעשה את זה

אירית שחר: אין הפקדה, אין הפקדה

מירב בן ארי: אני יודעת למה את מתכוונת אבל זה לא קורה

מירב בן ארי:  בבקשה, עדי

עדי חן: שתי הערות ברשותכם, אני רוצה להתייחס למורכבות של המצב ולצורך שאנחנו נתגבר על פגמים שיהיו בחוק כמו שיש בענייני ירושה

עדי חן:  אף תחזית לא הראתה שהמלחמה תהיה בעצימות כזאת

עדי חן:  ולכן, אנחנו כן צריכים להתייחס למצבים כאלה, שחלילה, חלילה, יקרו שוב

עדי חן:  אם אנחנו בקרב ואין חתימה דיגיטלית מראש, כמו שיש אדם שהוא גוסס ולפני המוות יש לו אופציה, גם לפי הדין העברי, לומר את דברו

עדי חן:  אדם שרואה שהוא הולך ליפול יש לו את האופציה לומר את הדברים בעל פה, אז גם כשהוא משמיע קול בוואטסאפ לאימא שלו ואומר לה, אימא תבקשי שיקצרו את הזרע שלי או משהו בנדון, יש להתייחס לזה כאילו זאת החתימה הדיגיטלית

טל פוקס: יש אפשרות להוסיף

תמר קלהורה: אין צוואה

עדי חן: משרד המשפטים אומר פה, אין צוואה

עדי חן:  אני רוצה להפנות אותך ברשותך, לפסיקה בארצות הברית

מירב בן ארי: לא, לא, לא

יהודה בורלא: אנחנו עושים חוק, תקראי את החוק

מירב בן ארי: לא, לא

מירב בן ארי:  סליחה, לא

מירב בן ארי:  התייחסת לעניין והבנתי

מירב בן ארי:  את לא מפנה עכשיו לפסיקה בארצות הברית

עדי חן: לא, יש עוד נקודה

מירב בן ארי: לא, לא

מירב בן ארי:  אני מבקשת

יהודה בורלא: תקראי את החוק שפורסם בוועדה

מירב בן ארי: לא, אני ביקשתי, מספיק

מירב בן ארי:  בבקשה, רצית להתייחס?      

כץ פלד: שלום, תודה רבה על האפשרות

כץ פלד:  אני חושבת שהסעיף הוא הסעיף המהותי ביותר בחוק הזה

כץ פלד:  הוא חייב להתייחס לא רק לחיילים בשירות סדיר, אלא גם לחיילים בשירות המילואים וגם לנפגעי פעולות האיבה

נעה בן שבת: מי יודיע לנפגע פעולות איבה? מי יודיע לו מראש? מי יודיע לנפגע פעולות איבה לפני שהוא נפגע?      

מירב בן ארי: אתם מעמיסים כאן דברים שלא נוגעים בחוק

מיכל מרים וולדיגר: מילואים זו חובה

מירב בן ארי: לא, זה לא רלוונטי, באמת

מירב בן ארי:  בן אדם יוצא מהבית, חס וחלילה, נהרג בפיגוע, מי יודע?      

כץ פלד: רגע, אני רוצה להתייחס לכל הסיטואציה שהסעיף הזה מדבר

כץ פלד:  הסעיף הזה מדבר על האפשרות קודם כול ליידע את האדם, אני חושבת שצריך ליידע את כל אזרחי מדינת ישראל באפשרות הזאת

כץ פלד:  אנחנו יושבים פה בוועדה הזאת ואנחנו מכירים את החוק, אבל רבים לא מודעים ולא מכירים את האפשרות הזאת והם מחמיצים את היכולת שלהם לבטא ולומר את רצונם

אירית שחר: נכון, זה גם נכון

כץ פלד: אנחנו מחויבים לפני הכול ליידע את אוכלוסיית מדינת ישראל באפשרות הזאת

יהודה בורלא: תעשי קמפיין, מה זה קשור לצה"ל? למה צה"ל קשור לזה?     

אירית שחר: אתם צריכים להבין, לא יכולתי לדבר עם הבן שלי על מה יקרה אם הוא ייהרג, זה לא יצא לי מהפה

אירית שחר:  גם כשהבת שלי התגייסה לא הייתי מסוגלת להגיד לה את זה

כץ פלד: רגע, אני יודעת

כץ פלד:  אבל צריך ליידע, צריך ליידע את כל אזרחי מדינת ישראל על האפשרות הזאת

מירב בן ארי: לא, לא, לא

מירב בן ארי:  זה לא עובד ככה, את מסרבלת לי את החוק

כץ פלד: אני לא מסרבלת לך את החוק

מירב בן ארי: את מסרבלת, את מסרבלת, כי אתם מעמיסים עליי את כל מדינת ישראל

מירב בן ארי:  מספיק עם זה, תודה

מיכל מרים וולדיגר: צריך להשאיר את הסעיף הזה כמו שהוא, הוא מצוין

כץ פלד: אבל הסעיף הזה - - -      

מירב בן ארי: מספיק, לא, לא

מירב בן ארי:  לא, אם את תמשיכי להפריע לי, חבל את יודעת, הסבלנות שלי

כץ פלד: אבל הסעיף הזה כשהוא מתייחס - - -      

מירב בן ארי: מספיק, תודה

כץ פלד: רגע, הוא מתייחס - - -      

מירב בן ארי: מספיק, שמעתי, כולם פה שמעו

כץ פלד: אבל הוא לא מתייחס לחיילי המילואים

מירב בן ארי: שמעתי גם על חייל המילואים

מירב בן ארי:  אני מנסה למצוא פתרון לאירוע הזה, אני מנסה למצוא פתרון, אוקיי? אבל אם אתם מעמיסים את כל אזרחי מדינת ישראל, אני לא אצא מזה

מירב בן ארי:  בסדר? בואו שנייה, שנייה

מירב בן ארי:  אנחנו מנסים למצוא פתרון, שמחד נדע מה היה רצון הנפטר או הנהרג כי כך זה עוזר לנו גם בעניין ההלכתי ובעניין של ההבנה של מה שהחייל רצה

מירב בן ארי:  מאידך, שהחיילים יידעו שהם יכולים, שיש בכלל דבר כזה ואפשרות כזאת

מירב בן ארי:  מצד שלישי, לא להעמיס על הצבא את כל הפרוצדורה הזאת

צבי (צביקה) האוזר: איזו פרוצדורה?      

מיכל מרים וולדיגר: זאת לא פרוצדורה

מיכל מרים וולדיגר:  בן אדם נכנס לבאק"ום, יש לו טפסים ויהיה גם את הטופס הזה

מירב בן ארי: שנייה, שנייה, תקשיבו

כץ פלד: מה עם כל אלה שכבר לא בבאק"ום?      

מיכל מרים וולדיגר: אין שום בעיה עם זה, ואני לא מצליחה להבין את ההתנגדות של הצבא

מירב בן ארי: מיכל, מיכל

אירית שחר: להוסיף סעיף בחיול

מיכל מרים וולדיגר: אני מנסה לחשוב ואני לא מצליחה להבין

מיכל מרים וולדיגר:  זה לא בנק הזרע, אתם לא עושים את הפעולה עצמה

כץ פלד: מה עם כל אלה שכבר לא יכולים לעשות את זה?       

מיכל מרים וולדיגר: אתם בסך הכול מחתימים את החייל שנכנס לבאק"ום ואחר כך זה נמצא אצלכם במאגר

מירב בן ארי: שנייה, שנייה

צבי (צביקה) האוזר: הם עושים צילומי שיניים לזיהוי גופות, אוספים צילומי שיניים בחיול

אירית שחר: זה רק לשים סעיף בחיול

מירב בן ארי: אני יודעת את זה

מירב בן ארי:  תקשיבו, דיברנו כבר על הדברים האלה

מירב בן ארי:  אני מנסה למצוא פתרון, אוקיי? יש לנו התנגדות של משרד הביטחון, שנכון לתפיסתנו אנחנו מנסים לפרק את ההתנגדות הזאת ולמצוא פתרון ביניים

מירב בן ארי:  ואני אומרת גם לצבא, לא, אי-אפשר לוותר על כל סעיף 23

מירב בן ארי:  אני אומרת לכם, ואני אדבר על זה גם בסוף הישיבה הזאת – אולי אני אצטרך לעשות ישיבה איתכם כמו שעשינו עם משרד - - -       

צבי (צביקה) האוזר: מירב, זאת הנחיית שר

צבי (צביקה) האוזר:  זאת הנחיית שר, אי-אפשר לנהל איתם את המשא ומתן

מירב בן ארי: שנייה, שנייה רגע

מירב בן ארי:  אני מנסה למצוא פתרון ביניים

מירב בן ארי:  לוותר על כל סעיף 23, זה לא יקרה, כי בסוף יש מדיניות ואת רצון המחוקק

מירב בן ארי:  מצד שני אני לא באה ואומרת שכל מה שכתוב פה צריך להיות כמו שהוא, אפשר לתקן כמה דברים

מירב בן ארי:  ואנחנו נדבר בסיום הישיבה ולא כרגע

מירב בן ארי:  אנחנו נצטרך לעשות ישיבה נוספת מצומצמת יותר, ואני אשלח אתכם מפה להכין שיעורי בית על סעיף 23

מיכל מרים וולדיגר: מירב, אני רוצה לומר שאני באופן חד-משמעי לא אחתום ולא אצביע בעד החוק הזה, אם הסעיף הזה לא יהיה בפנים

מירב בן ארי: מיכל, אני אתן לך

מירב בן ארי:  שנייה, מיכל

אירית שחר: אני רוצה לראות את שר הביטחון מצביע נגד החוק הזה

אירית שחר:  אני רוצה לראות אותו

בלה סביצקי: אני רוצה להיפגש עם שר הביטחון

אירית שחר: תפילו את זה עליו יש מחוקק

שחר: בושה

אירית שחר: אני רוצה לראות את שר הביטחון מצביע נגד

מירב בן ארי: אירית, אירית, אני עוד לא בהצבעות

מירב בן ארי:  אני לא מצליחה לצאת מהוועדה

ניצה שמואלי: שר הביטחון מתחמק ממני קרוב לארבעה חודשים

אירית שחר: זה לא מעניין, שיתחמק

אירית שחר:  אני רוצה לראות אותו במליאה מצביע נגד

ניצה שמואלי: תנסי לדבר עם היועצת של  - - -      

אירית שחר: - - - מחר

מירב בן ארי: סיימתי, סיימתי את הדיון, אני עוברת לסעיף 21

אירית שחר: ביזיון

נעה בן שבת: אני רוצה לבקש לא עבור לסעיף 24 אלא לנושא הירושה

שחר: יושבת-הראש, זה לא בסמכותם בכלל

שחר:  מי הם בכלל שיקבעו? זה לא בסמכותם

מירב בן ארי: חברים, תקשיבו

אירית שחר: אתם המחוקק

שחר: אני חושב שמשרד הביטחון צריך לעמוד לדין

שחר:  כל המנכ"לים וכל המנהלים שלו בעשור האחרון, אתם צריכים לעמוד לדין על זה שמנעתם המשכיות מהמון חללי צה"ל – המון

מירב בן ארי: אשר, אשר

שחר: היום רק אולי 70 קצרו, אבל בשום שלב אתם לא עשיתם את המלחמה

שחר:  רדפנו אחריכם למעלה מעשור ועשינו מלחמה, התראיינו בכלי התקשורת ואתם הייתם נגד

שחר:  אתם צריכים לעמוד לדין שמנעתם מהמון משפחות המשכיות

שחר:  ואני אשתדל לדאוג לזה ולהעמיד אתכם לדין, בין אם זה בארץ ובין אם זה בחו"ל

מירב בן ארי: אשר, אשר

שחר: לקחת את כל הרמ"טכלים ואת כל שרי הביטחון, ולהעמיד אתכם לדין באופן אישי על שמנעתם קצירה מחללי צה"ל – תתביישו לכם

מיכל מרים וולדיגר: לא, לא, לא

מירב בן ארי: אשר, אשר, אשר, שנייה, רגע

ניצה שמואלי: ולהכיר בנולד של בן של חלל, גם לא

שחר: אני מרגיש שעכשיו הם תקעו לי סכין

שחר:  מי אתם בכלל? בושה

ניצה שמואלי: לקבל תחקיר של הבן שלי לא קיבלתי

ניצה שמואלי:  - - - בראל לא היה שייך לצה"ל

אירית שחר: 11 שנים עשינו מלחמת עולם ברשתות כדי שאנשים יהיו מודעים

שחר: תתביישו לכם

מירב בן ארי: אשר, אשר

מיכל מרים וולדיגר: אשר, אני לא אצביע בעד החוק בלי הסעיף הזה

מירב בן ארי: שנייה, מיכל

מירב בן ארי:  זה לא עוזר לי

שחר: הפחד שלי היה מהחרדים, כנראה שהחרדים הרבה יותר מוצלחים

שחר:  אתם משרד הביטחון, אני ממליץ לכם עכשיו לקחת מגפון ולהיכנס לעזה ותצעקו שם: חיילי צה"ל, אם תהרגו לא יהיה לכם המשכיות

שחר:  תודיעו להם את זה – תתביישו לכם

מירב בן ארי: אשר, די, די

אירית שחר: זאת תקיעת סכין, אנחנו חנוקים

מירב בן ארי: אני מבינה

שחר: די, מה זה הדבר הזה?      

ניצה שמואלי: סליחה, אין פה די? ההורים פה יפרקו את כל מה שיושב עליהם

ניצה שמואלי:  אי-אפשר להתקדם, כל עוד הסעיף הזה לא סגור

ניצה שמואלי:  הוא פתוח מבחינתי

מירב בן ארי: שנייה, אני רוצה להתקדם

ניצה שמואלי: אני כבר שנתיים ושלושה חודשים בתהליך הזה

ניצה שמואלי:  הם 11 שנים בתהליך

נעה בן שבת: סעיף 26(א) בנושא חוק הירושה שדנו בו בדיון הקודם, בעמ' 24

שחר: אני אומר לך שהוא העלה לי את לחץ הדם

מירב בן ארי: אני יודעת

מירב בן ארי:  אתה צריך לשמור על עצמך

אירית שחר: כאב לב

נעה בן שבת: אנחנו כרגע עוברים לסעיף 26(א), אנחנו לא סיימנו את הדיון בסעיף 24, יש הרבה שאלות פתוחות לגבי סעיף 24

נעה בן שבת:  אנחנו עוברים כרגע לסעיף 26

נעה בן שבת:  סעיף 26(א) בחוק הירושה, אנחנו קראו את הסעיף הזה בדיון הקודם ועלו פה הרבה התלבטויות

נעה בן שבת:  רוב ההתלבטויות שעלו פה עלו בנושא ארבע שנים, כי ההסדר קבע שם שהילד שנולד גם אם הוא נולד אחרי 300 ימים ממות הנפטר, הוא יהיה כשיר לרשת את הנפטר וזאת בשני מקרים

נעה בן שבת:       אחד, אם לא חולק העיזבון

נעה בן שבת:  ובמקרה שכן חולק העזיבון הוא יהיה כשיר לרשת בתוך ארבע שנים מיום פטירת המוריש

נעה בן שבת:  מר צבי האוזר, העלה הערות לסעיף הזה כי הוא חשש שהנושא הזה יוצר מתחים ויוצר תמריצים להורים לחכות את אותם ארבע שנים ולהמתין

נעה בן שבת:  הועלו הערות שהולדת הילד הנוסף גורעת מירושתם במקרה שיש לאותו נפטר ילדים נוספים, בין אם מאותו אישה או מאישה אחת

נעה בן שבת:  או במקרה והדבר הזה יכול לגרום לגריעה של הירושה מכל מיני כיוונים

נעה בן שבת:  וביקשנו ממשרד המשפטים לחזור ולבחון את העמדה מהאפוטרופוס הכללי, הגיעו לכאן כמה וכמה אנשים בהמשך לדיון הזה, אם אפשר להשלים אותו, בבקשה

מירב בן ארי: בבקשה, מי מתחיל?      

תמר קלהורה: שלום, אני ממשרד המשפטים

מירב בן ארי: שנייה

מירב בן ארי:  מיכל, אם אתם יכולים, אני רוצה לשמוע זאת נקודה חשובה מאוד שאנחנו מושכים אותה כבר הרבה זמן

תמר קלהורה: אנחנו קיימנו אתמול ישיבה רבת משתתפים בראשותן של המשנות ליועצת המשפטית לממשלה, אביטל סומפולינסקי וכרמית יוליס בהשתתפות האפוטרופוס הכללי, והתלבטנו הרבה בעקבות ההערות של חבר הכנסת האוזר

תמר קלהורה:  בסופו של דבר, אנחנו חושבים שההצעה המקורית היא ההצעה שנותנת את המענה לחלק הגדול יותר של הסוגיות שיכולות להתעורר

תמר קלהורה:  היא לא מושלמת כי היא לא נותנת מענה לכל התרחישים, אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים לזכור שאנחנו כנראה מדברים פה על קבוצה מאוד קטנה של מקרים

תמר קלהורה:  בצד האחד יהיו המקרים בהם יש צוואה מפורשת, ושם מה שקובע הוא רצונו של המוריש ומה שהוא ירצה זה מה שצריך לקרות

תמר קלהורה:  בצד השני ישנם המקרים – כנראה שרובם יהיו חיילים – של אנשים מאוד צעירים, שממילא אין עיזבון לריב לגביו

תמר קלהורה:  כלומר, לא יהיה רכוש שיש חשש שההורים מעוניינים בו, שבת הזוג או האם העתידית לא תנהל אותו לטובת הקטין, כלומר זה ממילא תיאורטי

תמר קלהורה:       לגבי אותה קבוצת אמצע, של המקרים שבהם יכול להתעורר ויכוח, קודם כול צריך לזכור כמה דברים, צריך לזכור מה החוק הזה אומר

תמר קלהורה:  שהאימא של הקטין היא האפוטרופוסית, והיא אכן אמורה לנהל את ענייניו

תמר קלהורה:  והכלל הירושתי צריך ללכת בקנה אחד גם עם ההיגיון של החוק הזה

תמר קלהורה:  הדבר השני הוא שגם לחוק הירושה יש היגיון דומה

תמר קלהורה:  כלומר, גם בחוק הירושה כיוון העברת הנכסים הוא מאדם לילדיו, אם יש ילדים או אם יהיו ילדים, ולא מאדם להוריו

תמר קלהורה:  ולכן, בסופו של דבר עיקרון ההמשכיות, שהוא גם עיקרון של דיני הירושה, במידה רבה זה חלק גדול של הרעיון של דיני ירושה, וגם הוא תומך בכלל שאומר, דבר ראשון, שהילד יוכר כיורש, אגב, בלי זה גם לא ניתן בצוואה להוריש לו, כי הוא לא כשיר לרשת אז גם בצוואה הוא לא כשיר

תמר קלהורה:  דבר שני, כשנולד ילד ההורים כיורשים נסוגים, כלומר הם אינם יורשים עוד

תמר קלהורה:  כמובן שהילד שייוולד, לאחר לידתו יהיה כשיר לרשת את ההורים

תמר קלהורה:  אם ההורים ירצו לדאוג לו – אפילו לא בצוואה, הוא יהיה היורש שלהם  על פי דין גם אם לא תהיה צוואה – באופן מיוחד הם יוכלו לעשות את זה בצוואה

תמר קלהורה:       בסופו של דבר, כל השיקולים מושכים לכך שאנחנו נשאר עם ההצעה הקיימת

תמר קלהורה:  בדקנו כל מיני דברים, בדקנו את האפשרות לקצר מארבע לשלוש שנים, חשבנו שזה לא נכון כי זה עלול לגרום שיותר מדיי ילדים בסוף לא יהיו יורשים בכלל

תמר קלהורה:  חשבנו האם ניתן לשים איזושהי כוכבית בצו הירושה, ורשמי הירושה אמרו לנו שזה לא מעשי ואי-אפשר לעשות את זה

תמר קלהורה:  חשבנו האם נכון להקפיא חלק מהעיזבון, והגענו למסקנה שזה מסרבל עוד יותר את העניינים לעומת ההצעה הקיימת

תמר קלהורה:       בסופו של דבר, האפשרות לאחר שחולק העיזבון לתקן את צו הירושה ולהביא לידי זה שהיורשים הקיימים ייתנו ליורש שהתגלה לפתע או שנוצר לפתע את חלקו, זה משהו שקיים בדיני הירושה

תמר קלהורה:  זה אף פעם לא מדויק, זאת לא אנלוגיה מדויקת אף פעם

תמר קלהורה:  הדברים האלה קיימים ואפשריים

תמר קלהורה:  ולכן, לאחר התלבטות מאוד גדולה, שקלנו בכובד ראש את מה שאמר חבר הכנסת האוזר, אנחנו חושבים שצריך להישאר עם ההסדר המקורי שאנחנו הצענו

שחר: תגידי במשפט מה אומר ההסדר?      

תמר קלהורה: ההסדר אומר שלאחר שאדם נפטר גם אם מוציאים את צו הירושה עדיין לא מחלקים מייד את העיזבון

תמר קלהורה:  ההצעה אומרת כל עוד לא חולק העיזבון הילד שייוולד משאיבת הזרע של הנפטר יהיה כשיר לרשת אותו, גם אם חלפו ארבע שנים

תמר קלהורה:  אם חולק העיזבון הוא יהיה כשיר לרשת רק אם לא עברו ארבע שנים

תמר קלהורה:  החשש של חבר הכנסת האוזר היה שאולי חלק מההורים יעשו תכנון ירושתי, יחכו שיעברו ארבע שנים והם יחלקו את העיזבון כדי לשמור לעצמם את העיזבון של הנפטר ולא לתת אותו לילד שהם רוצים להביא לעולם

תמר קלהורה:  אנחנו חשבנו על זה וזה לא נראה לנו תסריט שאין בו היגיון פנימי

תמר קלהורה:  כלומר, אם רוצים להביא לעולם ילד זאת המשמעות של הדבר הזה

תמר קלהורה:  ובסופו של דבר, נראה לנו שבמכלול האיזונים זה הדבר הנכון

תמר קלהורה:       אם יש בת זוג, היא ממילא תהיה זאת שתחליט אם להביא את הילד לעולם ומשקלם של ההורים הוא נמוך ממילא

תמר קלהורה:  הוא צריך להיות נמוך גם לעניין הירושתי

מירב בן ארי: נכון

תמר קלהורה: אם אין בת זוג וההורים צריכים למצוא גם בת זוג, אפשר להגיע איתה להסכמה, בכפוף למה שהחוק הזה אומר, החוק לא נותן להם זכות וטו, החוק לא נותן להם מעמד הורי, אלא להיפך

תמר קלהורה:  אבל בכפוף למה שהחוק הזה אומר ניתן להגיע להסכמה גם על איך מנהלים את הנכסים האלה לטובת הקטין

תמר קלהורה:  לכן, אני חושבת שיש מחוץ להסדר שלנו, בחוק הזה ובדיני המשפחה כללים עם מספיק יתרונות, שיתנו מענה לחשש של אדוני, מבלי לשנות את ההסדר שעשינו

תמר קלהורה:  שינויים שהם לא טובים מבחינת דיני הירושה

מירב בן ארי: תודה

מירב בן ארי:  יש עוד מישהו מהאפוטרופוס הכללי לגבי עניין הירושה?      

איגי פז: אני ממשרד המשפטים, רק לחדד בהמשך למה שתמר אמרה, חוץ מהתנאי של משך הזמן לגבי הכשרות לרשת, יש גם את התנאי בסעיף קטן (ב) שהמוריש הביע את הסכמתו המפורשת בכתב, כי אחרי פטירתו ייוולד מתאי הרבייה שלו ילד, או שהוא ציווה את עיזבונו לילד שייוולד מתאי הרבייה שלו אחרי פטירתו או האפשרות השנייה שהייתה לו בת זוג קבועה

איגי פז:  כלומר, בכל המקרים, שאנחנו מבינים שאלו רוב המקרים בהם לא הייתה בת זוג קבועה, התנאי השני הוא הבעת רצון מפורשת בין אם היא בכתב או בצוואה

איגי פז:  וזה הולך אחר עיקרון היסוד בדיני הירושה, שבסופו של דבר דיני הירושה מנסים לחלק את הירושה בהתאם למה שהאדם רצה

איגי פז:  אם הוא אמר את זה בצוואה אנחנו כמובן מכבדים את הצוואה שלו, ואם הוא לא אמר בצוואה איך יתחלק הרכוש שלו אז החוק אומר שיש כללי ירושה על פי דין שאומר, מה אדם סביר היה רוצה

איגי פז:  ולפי הכללים האלה אם אדם רוצה שיהיה לו ילד, ההנחה היא שהוא גם רוצה שאותו ילד יירש אותו

איגי פז:  כמובן שהדבר הזה הוא כלל ברירת מחדל שאפשר להתנות עליו

צבי (צביקה) האוזר: ירש אותו באופן בלעדי? מאיפה ההנחה החזקה הזאת?      

איגי פז: זה הכלל

צבי (צביקה) האוזר: תראה, יש חזקה בהנחיית היועץ המשפטי שכשאדם מתחתן הוא רוצה ילד, כי תפיסת ההמשכיות בזוגיות מובנית מקדמת דנה בתפיסה הגנטית של האדם

צבי (צביקה) האוזר:  ההנחה שלכם בעולם הירושה, שאדם שמת רוצה להעביר 100% מרכושו לילדו ולא להוריו, היא איננה ברמת ודאות כמו ההנחה הקודמת שנתתי כהיקש

צבי (צביקה) האוזר:  ולכן, אני חושב שנקודת המוצא ונקודת ראשית הצירים של הדיון ושל ההנחה שלך היא לא עומדת על סלע איתן כפי שאתם מציגים אותה

צבי (צביקה) האוזר:  אני חושב שאדם שמת, ועשינו מעין קונקרטיזציה של סיטואציה, שאם יש לנפטר שתי דירות בבעלותו והוא מת, סביר להניח שהיה מוריש דירה להוריו, מתוך הנחת העבודה שהוריו חיים בדירה שכורה, ודירה אחת לילדו

צבי (צביקה) האוזר:  האם התוצאה הזאת בעיניך היא חריגה? האם להערכתך חזקה ודאית שנפטר היה מוריש את שתי הדירות לבנו ומשאיר את הוריו הקשישים בדירה שכורה? אני חושב שלא

תמר קלהורה: זה בדיוק העניין, זה מה שדיני הירושה אומרים

תמר קלהורה:  ברירת המחדל היא שאם יש לאדם ילד, הילד יורש הכול

מיכל מרים וולדיגר: השאלה היא האם הוא רצה ילד? אנחנו מגיעים אותה נקודה שדיברנו עליה בסעיף הקודם

תמר קלהורה: אנחנו מדברים על מקרה שהוא רצה

איגי פז: הוא כתב במכתב אני רוצה - - -    

צבי (צביקה) האוזר: לא, הוא רצה, הוא רצה

צבי (צביקה) האוזר:  בהנחה שהוא רצה

צבי (צביקה) האוזר:  אבל אתם מעבירים, אם הילד הזה נולד שלוש שנים אחרי, צו הירושה עובר כאילו לא היה ילד

צבי (צביקה) האוזר:  אני מבין שאם זה היה לאורך כל הזמן - - -      

מירב בן ארי: מספיק, די, די

מירב בן ארי:  אני לא יכולה עוד פעם חצי שעה עם הדברים האלה

צבי (צביקה) האוזר: - - - של הדברים אחרי שלוש שנים זה עובר להורים?      

מירב בן ארי: די, די, די, דיברנו על זה כל כך הרבה זמן, די

מירב בן ארי:  תודה, שמעתי, שמעתי, אני לא יכולה עכשיו עוד פעם לחזור 40 דקות על הסיפור הזה, מספיק

מירב בן ארי:  הגעתם ועשיתם כינוס מיוחד, עשיתם ישיבה, הגעתם למסקנה שמתאימה מראש למה שהצענו כאן ואנחנו הולכים עם זה

מירב בן ארי:  אי-אפשר, אי-אפשר, אני לא יכולה להתעסק עכשיו אם יש לו שתי דירות או אם יש לו חצי כפר, שילכו לבית משפט

מירב בן ארי:  כן, סליחה

אירית שחר: נכון, בדיוק

כץ פלד: רציתי לומר משהו מאוד בסיסי, בדיני הירושה יש אפשרות, יש את הכלל המנחה במקרה שבו אדם לא הותיר צוואה וזה הכלל שכולנו מכירים ולא נכנס אליו כרגע

כץ פלד:  או במקרה שאדם כותב כך או אחרת

כץ פלד:  מה קורה פה, האדם לא מודע בכלל לאפשרות שהוא יכול להוריש את זרעו, להוליד מזרעו או לתת הוראות בקשר לזה, על אחת כמה וכמה לגבי הירושה

כץ פלד:  אנחנו צריכים ללכת שלב אחד קודם ולאפשר לבני האדם לתת הוראות ברורות, כדי שהם יידעו על הקיום של ההוראות האלה, שניתן לתת אותם

נעה בן שבת: אבל זה לא החוק שלנו

נעה בן שבת:  זה לא החוק שלנו

נעה בן שבת:  זה לא החוק הזה

מירב בן ארי: זה לא החוק שלנו בכלל

כץ פלד: אני מסכימה אתכם לגמרי

כץ פלד:  אני מסכימה עם כל מה שאמרתם, אני רק מוסיפה

איגי פז: אנחנו מסכימים עם מה שאת אומרת

איגי פז:  בסופו של דבר, כללי ברירת המחדל הם כללים שאפשר להתנות עליהם בצוואה

איגי פז:  יכול להיות שנכון להיעצר במסגרת הטפסים, שגם ככה האדם בו ומביע בהם את רצונו

איגי פז:  להגיד לו, דע לך שאם אתה הבעת את רצונך שייוולד לך ילד, כלל ברירת המחדל הוא שהילד הזה יירש אותך

איגי פז:  היה ואתה לתת לעורך דין שליש מהעיזבון - - -      

מירב בן ארי: אתה רוצה, תכתוב צוואה

מירב בן ארי:  הבנתי, הבנתי

צבי (צביקה) האוזר: ומה קורה אחרי שנתיים? מה קורה אחרי שנתיים הפתרון הזה לא חל? 

מירב בן ארי: רגע, לא, לא, לא

איגי פז: אתה רוצה לתת להורים שלך, תכתוב

צבי (צביקה) האוזר: אבל למה? יודיעו מראש, היגיון שלהם נפסק בארבע שנים, והלוגיקה הזאת לא נכונה

מירב בן ארי: צביקה, זה ארבע שנים וזה הגיוני

מירב בן ארי:  אני מכלה כאן שעות ארוכות על סוגייה שהיא הקצה של הקצה

מירב בן ארי:  חברים, יש כאן כל כך הרבה אנשים שנושאים אלינו עיניים

מירב בן ארי:  די כבר להתעסק בקצה של הקצה

מירב בן ארי:  אני חייבת להתקדם, גם כך יש לי פה נושאים כבדי משקל לפתור

מירב בן ארי:  מה שנקרא תפסיקו לקחת אותי לפרוצדורה

מירב בן ארי:  עוד הערות לגבי זה? או שנמשיך?      

נעה בן שבת: רק על הנושא של הדגש של הארבע שנים, אני רוצה שתחדדו

נעה בן שבת:  אתם מדברים על ארבע שנים והן רלוונטיות

צבי (צביקה) האוזר: למה לא שנתיים

נעה בן שבת: אני אסביר, רק שנייה

נעה בן שבת:  רק במקרה שהעיזבון חולק, כי אז נותר לנו בין האפשרות של האנשים

נעה בן שבת:  אם לא תהיה מגבלה לכאורה האנשים יהיו צריכים לשמור איזשהו חלק בשביל ילד שייוולד או לא ייוולד

צבי (צביקה) האוזר: אני רוצה לצמצם את הארבע שנים, כי נוצר פה מצב שאחרי שלוש וחצי שנים שנולד ילד צריך לאסוך מחדש את העיזבון ולחלק אותו אחרת

צבי (צביקה) האוזר:  אתם מייצרים גזירה שהציבור לא יעמוד בה, ואתם גורמים אחד משתיים

צבי (צביקה) האוזר:  וגברתי יושבת-הראש, קחי את זה בחשבון, או שההורים ידחו את ההולדה בארבע שנים או זה,  ולכן אני מציע שנתיים

צבי (צביקה) האוזר:  תעשו את זה בהיגיון

מירב בן ארי: הבנתי, הבנתי, הבנתי

מירב בן ארי:  קצר ומובן, תסבירו רק את הרציונל של הארבע שנים

יהודה בורלא: אם אפשר עוד מילה, תחילת החוק מגדיר חמש שנים, אם בחוק הגדרנו שיש חמש שנים כדי ללדת, אז למה עכשיו ארבע? תצמידו את זה לחמש

נעה בן שבת: לא הבנתי מה הכוונה לתחילת החוק? אני לא מבינה

מירב בן ארי: לא, לא, לא

מירב בן ארי:  הוא מדבר על לקצר

מירב בן ארי:  אם כבר אני רוצה שתסבירו לי למה זה ארבע שנים ולא שנתיים? הבנתי אותך, צביקה

נעה בן שבת: לא הבנתי לאיזה תחילת חוק הוא מתכוון?      

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק, לאיזה חמש שנים?     

יהודה בורלא: בשימוש

יהודה בורלא:  מותר להשתמש חמש שנים

יהודה בורלא:  אם הגדרנו שאפשר להשתמש חמש שנים, בואו תעשו גם את חוק הירושה לחמש שנים

מירב בן ארי: מה זה קשור? אתה מכניס לפה שני דברים שלא קשורים בכלל

מירב בן ארי:  כן, תסביר לי את הרציונל כמו שחבר הכנסת לשעבר צביקה האוזר ביקש, בבקשה

מצדה מצלאוי: לגבי מספר השנים הייתה פה התלבטות גם בדיונים הפנימיים שעשינו, בין שלוש לארבע, גם לא חמש שנים, וגם ההצעה שלך עלתה בדיונים

מצדה מצלאוי:  בסוף יש כאן שאלה של איזונים

מצדה מצלאוי:  צריך לקחת בחשבון שכשמורידים את זה לשנתיים, כשאנחנו מדברים על זה שהחוק קובע שהבקשה צריכה להיות מוגשת רק אחרי חצי שנה ממועד פטירתו של הנפטר, שיכולים להיות עיכובים של הליכים משפטיים, שיכולים להיות עיכובים של עצם ההליך הרפואי שזה הליך של טיפולי פוריות

מצדה מצלאוי:  ובתוך זה צריך להיות גם היריון ולידה, שכך זה יקרה בתוך שנתיים, סיכוי שזה יקרה בעיניי הוא לא סביר

מצדה מצלאוי:  וזה אפילו לא שנתיים, זה רק שנה וחצי, כי הבקשה יכולה להיות מוגשת רק אחרי חצי שנה

מצדה מצלאוי:  בסוף אתה יוצר קבוצה ריקה, ולכן או שאנחנו יוצרים כלל שנותן איזשהו מענה או שאנחנו לא יוצרים כלל בכלל

מצדה מצלאוי:  לייצר שנתיים זה סף שאי-אפשר ושאף אחד לא ייכנס לדבר הזה

מצדה מצלאוי:       מניסיוננו מהתיקים שמגיעים לבתי המשפט, בדרך כלל אנחנו רואים שיש איזשהו תהליך שהמשפחות או בנות הזוג עוברות

מצדה מצלאוי:  תהליך האבל, תהליך ההבנה, תהליך ההפנמה ולפעמים יש ניסיון לשקם את החיים ולמצוא בן זוג חדש

מצדה מצלאוי:  ולפעמים רק בשלב הרבה יותר מאוחר מגיעות הבקשות האלה, לפעמים גם אחרי עשרות שנים

מצדה מצלאוי:  מבחינתנו גם הארבע שנים זה יחסית, לאור התיקים שאנחנו רואים, זה סף תחתון

נעה בן שבת: אז אולי חמש שנים

צבי (צביקה) האוזר: את מחלקת את העיזבון, את הולכת לבית משפט עם צו עיזבון, ואז הבן-אדם לא באמת יכול לממש

צבי (צביקה) האוזר:  ההורים או האחים או מי שקיבל לא באמת יכול לממש, אתם מייצרים מעין קרן כזאת שאני קיבלתי את הכסף, או את הדירה וכולי ואני לא יכול לעשות עם זה כלום

מירב בן ארי: צביקה, הקשבנו, הקשבנו

מירב בן ארי:  כנראה ששנתיים זאת תקופה קצרה מדיי

מצדה מצלאוי: אני עונה לאדוני

מצדה מצלאוי:  אתה צודק במה שאתה אומר, אני מודה שהנושא הזה, גם בשיח שהיה לנו אתמול, זה נושא שמעורר התלבטות והיה פנים לכאן ולכאן

מצדה מצלאוי:  אני חושבת, בסוף זאת לא שאלה משפטית אלא שאלה חברתית, שאלה של מדיניות ושאלה של מה בסוף האיזון הראוי בין הערכים

איגי פז: איזון בין ערכים

צבי (צביקה) האוזר: והשכל הישר, שהוא תמיד הולך לאיבוד בדיונים האלה

אירית שחר: גם הלב הולך לאיבוד

שחר: חבר'ה, אולי נתעסק במהות ונשאיר את שאר הדברים לוועדות פנימיות

מירב בן ארי: זה חשוב מאוד

שחר: בסדר, אני לא אמרתי שזה לא חשוב

שחר:  אבל אנשים מגיעים מרחוק ורוצים לסיים את הפרשה הזאת

שחר:  11 וחצי שנים, די כבר

מיכל מרים וולדיגר: אבל זה חלק מהעניין, אחר כך תהיה בכייה לדורות

שחר: יש שלושה דברים מהותיים: אחד, שצה"ל ידווח להורים השכולים שהבן נהרג ואם הוא רצה לקצור זרע

שחר:  הדבר השני, לדווח להורים השכולים שהם יכולים להביא ילדים לעולם

שחר:  והדבר השלישי, ירושה, תשאירו לשאר – תעזבו אותנו מהירושות

מיכל מרים וולדיגר: לא, לא

מיכל מרים וולדיגר:  אתה שכחת את הנחיות של לפני שהוא נהרג

מיכל מרים וולדיגר:  קודם כול הוא בחיים

כץ פלד: אתה שכחת את ההוראה

כץ פלד:  את ההנחיות שכל אחד חייב לקבל אותם

מירב בן ארי: אמר, אמר, אמר

מיכל מרים וולדיגר: אמרת להודיע כשהוא נפטר

מירב בן ארי: אשר, חבל על הזמן

שחר: בואו נתקדם

מירב בן ארי: אנחנו פתרנו את הסוגיה, אנחנו משאירים את זה על ארבע

כץ פלד: רציתי להוסיף שההוראות לגבי הירושה אפשר להכניס אותן לתוקף

מירב בן ארי: אבל אמרתי, לא

נעה בן שבת: להכליל בטופס, אנחנו נכליל את זה

נעה בן שבת:  התלבטנו הרבה לגבי הטופס

נעה בן שבת:  חשבנו לא לכלול אותו בטופס של ההנחיות

נעה בן שבת:  חשבנו שהיום אנחנו משאירים שיקול דעת למשרדים אבל אנחנו רואים שהטופס יכול לעזור לנו לפחות בקריאה הראשונה עכשיו לראות ולהבין את ההסדר ולאפשר לנו עכשיו להכניס דברים כמו הנושא של הירושה

נעה בן שבת:  לכן, בנוסח שלפניכם הטופס המיוחד הזה של מתן ההנחיות הוא כן נמצא כרגע בפניכם, ואנחנו נתקן אותו

עדי חן: אבל הוא צריך להיות קביל כדי לשמש צוואה

נעה בן שבת: הוא לא יכול לשמש צוואה

נעה בן שבת:  תשימי לב למה שהסביר קודם עורך הדין איגי פז

איגי פז: הוא נותן את המידע

מצדה מצלאוי: בדיוק

עדי חן: אז איך תשתמשי בו?      

איגי פז: הוא מנגיש מידע

נעה בן שבת: הם יאפשרו להכיר באפשרות שלו לרשת, גם אם ההורה נתן הנחיות לפי החוק הזה

נעה בן שבת:  הרציונל שהם הסבירו הוא הרציונל שהצעת החוק הנוכחית שואלת מה רצונו של המנוח

נעה בן שבת:  אם רצונו בא לידי ביטוי בזה שהוא נתן הנחיות, האם רצונו בא לידי ביטוי על ידי כך שהוא כתב צוואה והזכיר במפורש את הילד שייוולד

נעה בן שבת:  זה כמובן יצטרך להצטרף נניח להנחיות

נעה בן שבת:  או שיש מקרה של בת הזוג, בת הזוג מבטאת את רצונו

נעה בן שבת:  אנחנו מניחים בהצעת החוק שהיא מבטאת את רצונו, וברגע שהיא מבטאת את רצונו אז רצונו בא לידי ביטוי

עדי חן: אז לא הובנתי נכון

תמר קלהורה: זה יהיה חריג לכלל של צוואות

עדי חן: אם את רוצה להשתמש בטופס, הוא צריך להיות - - -      

מירב בן ארי: לא, לא

מירב בן ארי:  אתן לא עוזרות לי, באמת

מירב בן ארי:  אני שמתי לי יעד היום, לפתור ולנטרל מוקשים וזה מפריע לי

מירב בן ארי:  אתם רואים, אני נותנת כל הזמן שתתייחסו, עצרו

מירב בן ארי:  אני מבקשת, הייתה לנו התייחסות של היועצת המשפטית, אנחנו יכולים לעבור לסעיף 24

כץ פלד: אנחנו בטופס, לא?      

מירב בן ארי: לא

מירב בן ארי:  עדיין לא קראתי את 24

איגי פז: אפשר היושב-ראש, עוד הערה אחת טכנית, אבל חשובה?      

עדי חן: להוסיף שהטופס הזה יוכר כצוואה

מירב בן ארי: לא, לא, לא

מירב בן ארי:  זה לא יוכר

נעה בן שבת: לא, הטופס לא יוכר כצוואה

צבי (צביקה) האוזר: ושם אנחנו נפתח פתח - - -      

מירב בן ארי: למה את פותחת לי את הפתח הזה? זה טופס, זאת לא צוואה

מיכל מרים וולדיגר: את לא תוכלי, אי-אפשר

איגי פז: הערה טכנית אבל חשובה, בסעיף 107 לחוק הירושה יש עוד תיקון, שהוא השלמה של התיקון הזה

איגי פז:  זה תיקון טכני, הסיפה של סעיף 107ב, קובע שאין לחלק את העיזבון כל עוד לא נקבעו הזכויות התלויות לפי סעיף ב, בלידתו של אדם

איגי פז:  וגם הצעת חוק הירושה שהציעה למחוק את הסיפה הזה, כדי שלא יהיה מצב שבו ישאירו את החלק הזה, או את כל העיזבון, לפעמים חלק מהעיזבון תלוי ועומד, ויש כאלה שכם יחלקו אותו

איגי פז:  אבל בסוף תהיה אפשרות לקבוע בתוך ארבע שנים תיקון לצו ירושה

תמר קלהורה: צריך להוסיף לתיקון העקיף של חוק הירושה, מחיקה של הסיפה של 107ב

נעה בן שבת: אני רק רוצה להעיר שהתיקון הזה שלכם חורג מהחוק הזה, כי החוק הזה עוסק רק בשימוש בזרע של נפטר, וכאן אתם מדברים על שימוש בתאי רבייה

נעה בן שבת:  כלומר הוא חל על קבוצה יותר גדולה והוא באמת יותר כללי

איגי פז: נכון

נעה בן שבת: ולגבי האפשרות של חמש שנים שעלתה פה, אתם חושבים שזה ארוך מדיי? שזה משאיר את הדבר הזה פתוח ואת המשפחות בסיטואציה?      

איגי פז: אנחנו משאירים את זה לכנסת

איגי פז:  אנחנו חשבנו שארבע שנים זה סוג של איזון

איגי פז:  אבל כמו שאמרה מצדה זה איזון בין הערכים

מיכל מרים וולדיגר: נעה, החמש שכתוב בחוק הם להשתמש, ואז עוד תשעה חודשים ואז תגיעי לשש, ואת לא תגמרי עם זה

מיכל מרים וולדיגר:  ויש פה עיזבון לחלק

מיכל מרים וולדיגר:  לכן, זה לא רלוונטי

יהודה בורלא: לא, עיזבון אפשר לחלק לפני

מיכל מרים וולדיגר: אי-אפשר לחלק, אי-אפשר לחלק לפני

יהודה בורלא: אפשר לחלק

מיכל מרים וולדיגר: אי-אפשר לחלק לפני

צבי (צביקה) האוזר: עיזבון אפשר לחלק בנאמנות

צבי (צביקה) האוזר:  אתה יכול להשאיר את זה בנאמנות שאולי ייוולד ילד

מיכל מרים וולדיגר: אי-אפשר, אי-אפשר

יהודה בורלא: אפשר, מחלקים

מיכל מרים וולדיגר: זה לא מתאים בחיים זה מתאים על הנייר

צבי (צביקה) האוזר: ואם ההורה היה שימוש, הייתה לא הבעיה בריאות והוא לקח את הכסף ועכשיו הוא לא יכול להחזיר? מה אתם עושים?      

מירב בן ארי: שנייה, שנייה

איגי פז: אפשר לחלק את העיזבון

מצדה מצלאוי: אני אגיד לך משהו על זה

מירב בן ארי: אל תגידי כי אני רוצה להמשיך

נעה בן שבת: סליחה, אני רק רוצה להזכיר, לפני שאת מגיבה

נעה בן שבת:  היה סעיף נוסף, הרי אנחנו מתקנים סעיף שכבר קיים, סעיף 3 לחוק הירושה, שהייתה בו עוד הוראה שייראו ילד שנולד להורים שאינם נשואים ככשיר לרשת, זה לא מונע

נעה בן שבת:  אתם הורדתם את הסעיף הזה כי הדבר הזה בעיניכם ברור מאליו? זאת הסיבה?      

תמר קלהורה: זה הסעיף של כל הידועים בציבור עם כל הפסיקה הייתה מתייחסת אליו

מירב בן ארי: נכון, אין למה

מירב בן ארי:  נכון

אירית שחר: וואו, אתם יודעים מה עולה לי, מזל שלקחנו את הזרע לפני החוק

מירב בן ארי: מה עכשיו, באת לבאס?      

אירית שחר: אני לא מבאסת, את יודעת כמה דברים מעמיסים עלינו

אירית שחר:  אתם רוצחים את התקווה של האנשים

מירב בן ארי: שנייה, אנחנו מנסים להתקדם

מירב בן ארי:  אני קוראת את סעיף 24, שמירת דינים, בבקשה

נעה בן שבת: שמירת דינים, 24, בעמ' 22

נעה בן שבת:           צריך להתאים את החוק כי שם דובר על בני זוג

מירב בן ארי: זה לגבי שמירת דינים

נעה בן שבת: אולי יש מישהו שרוצה להתייחס?      

מירב בן ארי: מישהו רוצה להתייחס לשמירת דינים? לא, אין מה להתייחס לשמירת דינים

מירב בן ארי:  אני רוצה שמירב תדבר

מירב רם: אני אימא של עומרי

מירב רם:  עומרי היה הבן הבכור שלנו, הנכד הבכור, הוא הפך את הדודים לדודים בפעם הראשונה

מירב רם:  ועומרי מאוד אהב מוסיקה, הוא הלך לשמוע מוסיקה בפסטיבל שהוא מאוד חיכה והתרגש לתוכו

מירב רם:  ולא נתנו לו הזדמנות, פשוט ירו בו

מירב רם:  הם היו שלושה חברים שנהרגו ולנו היה איזשהו מלאך שהחליט ללכת להציל אותם, הוא לא הצליח להציל אותם אבל הוא החליט להביא אותם הביתה

מירב רם:  הוא לקח ברכב שלו את שלושת החברים לקפלן, והם בעצם שלושת ההרוגים היחידים מפסטיבל הנובה שקצרו מהם זרע

מירב רם:       אני חייבת להגיד שבתוך כל השחור הזה, שאנחנו כבר חודשיים וחצי בתוכו, יש נקודת אור קטנה כזאת

מירב רם:  כי עומרי מאוד רצה להיות אבא, עומרי מאוד אהב ילדים

מירב רם:  הוא היה אחיין מקסים לבני הדודים שלו

מירב רם:  ושני הבנים שלי מגויסים, יום לאחר השבעה הבן שלי חזר ליחידה שלו בטייסת והבן השני הסכים לחכות חודש – ביקשנו ממנו – כדי שהוא יהיה במילואים

מירב רם:  אני רוצה שלא יסבכו את הדברים, ושלא יקשו עלינו

מירב רם:  גם ככה נושא קשה לנו, כי לא נתנו ל הזדמנות

מירב רם:  זה היה מוות ממש מיותר, סתם, בחור שהיה בשיא החיים שלו

מירב רם:  כדי שנוכל לצאת לדרך אחרת, כדי שנוכל לראות איזושהי קרן אור

מירב רם:       אני מסכימה עם ההורים שצריך לפשט

מירב רם:  ההורים שכבר 11 וחצי שנים פה, אני לא יודעת איך אפשר לחיות 11 וחצי שנים עם הסיפור הזה

מירב רם:  באמת לפשט את הדברים, תעזרו לנו

מירב רם:  אני עדיין לא שם עם כל הפרטים הטכניים, ואני כל כך מודה לשתיכן, על מה שאתן עושות עבורנו, מבלי שנדע בכלל

משה ארם: אני רק רוצה להוסיף, אני אבא של עומרי

משה ארם:  חינכו את הילדים שלנו לאהבת הארץ ולאהבת המדינה

משה ארם:  מה שאתם עושים פה, במידה מסוימת זה להחזיר אהבה לאזרחים שתרמו

משה ארם:  עומרי סיים את הצבא, הוא כבר לא היה בשירות הסדיר אבל שני האחים שלו לוחמים עכשיו, אחד באוויר ואחד בקרקע

משה ארם:       אחרי החינוך הזה אנחנו מרגישים בנקודת האור שמירב ציינה, שמחזירים לנו איזושהי אהבה

משה ארם:  ואנחנו ממש מבקשים להשלים את ההליך הזה מתוך איזושהי אחווה, ואחדות ופתרון הסוגיות המשניות, כדי שתצא מהוועדה הזאת בת קול שאומרת, זאת תפקידה של המדינה לאפשר המשכיות לבנים שאוהבים את המדינה בעצמם

מירב בן ארי: תודה רבה, מירב ומנשה

מירב בן ארי:  צריך גם את הרוח פה לפעמים כשמתעסקים הרבה בחומר

כץ פלד: אני חייבת - - -      

מירב בן ארי: שנייה, אני יכולה לפחות להגיד להם את תנחומיי? תודה שבאתם, וביקשתם להגיע

מירב בן ארי:  אתם מוזמנים תמיד לוועדה

מירב בן ארי:  אני מבטיחה לכם ולכל מי שצופה שנעשה הכול, כי יש עוד הרבה אזרחים שמחכים לחוק הזה

משה ארם: אלה הפנים של סעיף 29

צבי (צביקה) האוזר: אולי אפשר לשקול כהוראת שעה להחריג אותו

כץ פלד: אני משתתפת בצערכם, ואני כל כך שמחה שאתם מעלים את הקול הזה של האזרחים שנפגעו, שלא במהלך השירות הקרבי

כץ פלד:  ואני חושבת שברגע שהצעת החוק הזאת הולכת אחרי עקבות הרצון של האדם אבל לא מאפשרת לאדם להביע את רצונו בצורה נגישה, מוכרת ובצורה שתהיה זמינה לכל אחד, אנחנו מפספסים פה את כל המטרה של החוק

כץ פלד:  כי אנשים כמו הבן שלכם וכמו בנים ובנות שאיבדו את חייהם בנסיבות כאלה ואחרות, ולא כולם בדיוק באותו רגע של השירות הסדיר, לצערנו הרב והנורא, לא תאפשר להם שרצונם יתגשם

מירב בן ארי: תודה, תודה

מירב בן ארי:  אני רוצה בבקשה להמשיך לקרוא

מירב בן ארי:  סעיף 25

מירב בן ארי:           בשני המצבים האלה יש זרע של נפטר, אבל במקרה אחד בחייו של הנפטר הוא כבר הופרה, יש כבר עובר

מירב בן ארי: זה עובר, הכוונה היא לעובר

נעה בן שבת: ויש את המקרה השני של תרומה בלתי מזוהה

מירב בן ארי: זאת תרומת זרע, זה לא קשור

נעה בן שבת: אני מבינה שמשרד הבריאות העיר כמה פעמים, שהוא שוקל להוסיף גם ביציות להסדר

נעה בן שבת:  אבל אני עדיין חושבת שהסיפור, שגם אם אנחנו נגיע לשלב שאולי לקראת קריאה שנייה ושלישית ישקלו את הבסיס של הביציות

נעה בן שבת:  אבל אני חושבת שהנושא של הביציות המופרות הוא שלב מדרגה אחרת

מירב בן ארי: את מדברת על ביצית מופרת?      

נעה בן שבת: לא מופרית

נעה בן שבת:  אני מדברת על עובר

נעה בן שבת:  עובר שהוא בשלב מאוד ראשוני של חייו

מירב בן ארי: עובר, זה אירוע אחר

מיכל מרים וולדיגר: זה משהו אחר

מירב בן ארי: אני רוצה שנשמור לשנייה שלישית על בחורה ששאבה ביציות, ואז שם כן צריך להתייחס אליה

מירב בן ארי:  עוברים זה כבר אירוע אחר

מירב בן ארי:  אבל כשהיא שאבה ביצית והיא מוקפאת, אני מבקשת להתייחס לזה לקראת שנייה שלישית, ואני אפתור את זה

מירב בן ארי:  אוקיי, ביצוע והתקנות

נעה בן שבת: ביצוע ותקנות

נעה בן שבת:         זה במקרה שרוצים לייבא לישראל זרע

נעה בן שבת:       יש פה כל מיני הוראות שצריך להודיע וכולי

נעה בן שבת:           הפרסום של עיקרי חוק זה, יכול להיות שצריך פה תקנות שיבהירו איפה מביאים לידיעה

נעה בן שבת:  מזכירים פה פעם אחר פעם כמה חשובה הידיעה להוראות החוק, ועל הצורך למשל במתן הנחיות לצורך מתן אפשרות להורים לעשות שימוש בזרע

נעה בן שבת:           	הסעיף הזה קשור כמובן לסעיף 23 שקראנו

נעה בן שבת:           גם זה קשור לאותו סעיף שדיברנו עליו וצריך לחזור אליו

נעה בן שבת:           יש לנו פה אפשרות, אמרנו שנחזור לנושא הביציות בקריאה השנייה והשלישית

נעה בן שבת:  ואם הנושא הזה יוסדר בתוך החוק, יהיה אפשר לוותר על סעיף התקנות, ואם לא אנחנו כרגע קובעים את זה כסעיף תקנות, כסעיף הסכמה לתקנות, כדי שיהיה אפשר לדון בזה

נעה בן שבת:  יכול להיות שזה יתייתר

מירב בן ארי: יכול להיות שלא נצטרך

נעה בן שבת: בחוק הירושה דנו, ואנחנו משאירים את הסעיף כפי שהוא בלי החלופה

ערן יוסף: נעה, אני אציין לפרוטוקול שאנחנו מבקשים למחוק את סעיף קטן(ג) של התקנות

מירב בן ארי: אמרנו שתינו שזה קשור לסעיף 23

מירב בן ארי:  גם כתבתי ואני מחברת אותו

נעה בן שבת:   זה קשור לאותו סעיף

מירב בן ארי: חוק הירושה התייחסנו

צבי (צביקה) האוזר: אני חייב הערה חשובה

מירב בן ארי: לחוק הירושה?      

צבי (צביקה) האוזר: לא, למה שנאמר כאן, אפרופו סעיף 23

צבי (צביקה) האוזר:  תראו, הסיפור הזה הוא סיפור ארוך ומורכב

צבי (צביקה) האוזר:  אנחנו שמענו בתחילת הדיון שכ35% מהנופלים עשו קצירת זרע

צבי (צביקה) האוזר:  אני מציע לך, גברת היושב-ראש, לבחון האם אפשר לקחת את סעיף 29, ובשים לב לעבודה שהצבא לא מוכן לנהל מאגר מידע, לא בעתיד וגם לא עכשיו לגבי הלוחמים

צבי (צביקה) האוזר:  כבר היום יש 47 משפחות שכול, שנכנסו למעגל של אי-וודאות מוחלט

צבי (צביקה) האוזר:  להחיל את סעיף 27 כהוראת שעה לחרבות ברזל

מירב בן ארי: 27?     

צבי (צביקה) האוזר: 29, סליחה

צבי (צביקה) האוזר:  כלומר, מי שקצרו בו חזקה שרצה לתת, כי הכול הולך לבית משפט

מירב בן ארי: שנייה, שנייה, שנייה

נעה בן שבת: עזבו רגע

נעה בן שבת:  סעיף 29, הצבא מדבר רק על השלב של מתן ההנחיות

נעה בן שבת:  צריך להבין, הוא מדבר על השלב שאדם עוד בחייו ועד לרגע הפטירה

נעה בן שבת:  זה כל מה שאומר סעיף 23

נעה בן שבת:  אנחנו תכף נגיע לסעיף 29, והוא כולל כל מי שניטל ממנו זרע עד תחילתו של חוק זה

נעה בן שבת:  אבל נגיע אליו עוד מעט

נעה בן שבת:  אנחנו נקרא עוד שני סעיפים, בבקשה

יהודה בורלא: אפשר על סעיף (ד) על הביציות?      

מירב בן ארי: לא, לא, לא, לא

מירב בן ארי:  אמרתי זה הולך לשנייה שלישית, ואז נפתח את הדיון

מירב בן ארי:  אני צריכה לסיים

כץ פלד: רגע, אבל רציתי לדבר על הנושא של הדרך המותאמת דיגיטלית

מירב בן ארי: לא, לא

מירב בן ארי:  אני לא רוצה שעכשיו תדברי

כץ פלד: דרך מותאמת דיגיטלית לא רק לחיילים

מירב בן ארי: לא, לא, זה לא יכול להיות שאת כל פעם עושה את זה

מירב בן ארי:  עכשיו לא, עכשיו 27

נעה בן שבת: תכף נראה את הוראות המעבר

נעה בן שבת:           שאלו ההוראות שקובעות שלא יהיה לו מעמד כיתום צה"ל או כמעמד לענייני גמלאות וקצבת שארים

נעה בן שבת:           לפני שנעבור להוראות המעבר, אני רוצה להגיד שיש לנו עוד סעיפים

נעה בן שבת:  נסיים את מליאה ונצטרף לחזור לסעיפים הקודמים

מירב בן ארי: אני יודעת, אבל היום אני לא חוזרת אליהם

נעה בן שבת: לא חוזרים, אז נצטרך לחזור אליהם ואז אפשר יהיה לעלות הצעה על ניירות

נגה שילדהוז: נעה, אפשר לחדד? הכוונה שלך שילד שייוולד מזרעו של נפטר לפני יום התחילה, יהיה לו מעמד?      

נעה בן שבת: שההוראות האלה לא משנות את הדין

נגה שילדהוז: את הדין הקיים

נעה בן שבת: אמרנו שניתן פסק דין בערכאה נמוכה, יש עכשיו ערעור תלוי ועומד

נעה בן שבת:  והחוק לא מתכוון להתגבר

נגה שילדהוז: יש ערעור תלוי ועומד, אבל חשוב לי לפרוטוקול להגיד, המצב הקיים הוא שגם היום ליתום כזה אין מעמד

נעה בן שבת: כן, אבל החוק לא מתכוון להתגבר

נגה שילדהוז: יש ערעור תלוי ועומד

כץ פלד: יש ערעור

מירב בן ארי: שנייה, שנייה

צבי (צביקה) האוזר: ובשים לב, לעמדת משרד הביטחון בראייה הרמונית של החוק הזה

צבי (צביקה) האוזר:  אני נותן הערת אזהרה, את מבינה בדיוק מה אני אומר

מירב בן ארי: צביקה

נגה שילדהוז: מר האוזר, אתה תמכת בעמדתנו בדיון הקודם לראשונה, בהקשר הזה

צבי (צביקה) האוזר: אני תומך בעמדתכם בצורה מלאה

צבי (צביקה) האוזר:  אני חושב שזאת התפיסה ההרמונית, אני חושב שמשרד הביטחון צריך לנהוג בתפיסה הרמונית באשר לכל סעיפי החוק, זה הכול

צבי (צביקה) האוזר:  הוא לא יכול לעשותcherry picking בדברים האלה

נעה בן שבת: אני רוצה לקרוא את הוראת המעבר

נעה בן שבת:  הוראת המעבר היא הוראה מאוד חשובה

מירב בן ארי: נכון

נעה בן שבת: אנחנו מזכירים, מכאן ואילך החוק דורש לצורך שימוש, או שהוא נעשה על ידי בת זוג ואז זה ללא הנחיות

נעה בן שבת:  אבל אם השימוש נעשה על ידי מי מהוריו של החייל זה רק על פי הנחיות בכתב שהוא נתן, זה מכאן ואילך

נעה בן שבת:  יש לנו את המצבים בהם כל מי שנפטר לפני יום התחילה, הוא לא ידע שצריך לתת הנחיות, הוא לא יכול לתת הנחיות וכאן המתווה החדש

מירב בן ארי: זה המתווה החדש שעשית, נכון?      

נעה בן שבת: אבל, אני רוצה להגיד למה אי-אפשר לעשות את המתווה הזה – אנחנו תכף נקרא אותו – כהוראת שעה שעומדת בפני עצמה, בלי שאר החוק

נעה בן שבת:  כי ההוראה הזאת אומרת שכל החוק חל, כל ההליך, ההסכם עם האם העתידית, הקשרים, המעמד של הילד, כל המערכת צריכה להימצא

נעה בן שבת:  ורק פותרים אותו מנושא ההנחיות בכפוף למה שתכף נקרא אותו, נושא שהוא לא התנגד או שלא הושלם

מירב בן ארי: אני עכשיו מבינה

נעה בן שבת: אי-אפשר להתקין את הסעיף הזה לחוקק אותו בפני עצמו, כי הוא עומד ריק, הוא עומד באוויר, ואי-אפשר לעשות את הדבר הזה ולכן צריך להזדרז ולחוקק את החוק

נעה בן שבת:  אי-אפשר לחוקק את החוק הזה בפני עצמו

נעה בן שבת:      הוראות המעבר אומרות כך:          כאן תכף נתייחס לנושא הזה, לשאלת הרצון

נעה בן שבת:           זאת אומרת, המסגרת היא אותה מסגרת

נעה בן שבת:  הוא עובר את אותו תהליך אבל הוא לא השאיר הנחיות, אין לנו הנחיות

נעה בן שבת:  ואז עולה השאלה אילו אינדיקציות יש לנו פה לרצון

נעה בן שבת:  מה שאושר בקריאה הראשונה בכנסת הקודמת היה שהוא לא התנגד

נעה בן שבת:  אם אין לי אינדיקציה שהוא התנגד, זה מספיק בשביל להיות הבעת רצון במצב שלא ידע שיצטרך לתת הנחיות בכלל

צבי (צביקה) האוזר: חזקה להוראות המעבר בלבד

נעה בן שבת: והשאלה היא, האם להוסיף פה איזושהי אמירה, בואו נחזור לבקש את רצונו המשוער של הנפטר

נעה בן שבת:  כשאני מזכירה שזה כרגע המצב הפסיקתי

נעה בן שבת:  המצב הפסיקתי היום אומר, בואו נברר את רצונו

צבי (צביקה) האוזר: אבל זה אומר לגזור על משפחות לרבות אלה ואחרות עשר וחצי שנים שיש לנו ועד עכשיו אי-אפשר

יהודה בורלא: לא, עד עכשיו לא הייתה אפשרות

יהודה בורלא:  עכשיו תהיה אפשרות

צבי (צביקה) האוזר: כי אי-אפשר לברר את רצונו של הנפטר

יהודה בורלא: הוא העלה פוסטים, התכתב ועוד כמה דברים

צבי (צביקה) האוזר: אי-אפשר לברר את הדברים

צבי (צביקה) האוזר:  גם אם שתק אי-אפשר לברר

צבי (צביקה) האוזר:  ולכן, צריך להחיל את זה

צבי (צביקה) האוזר:  אי-אפשר להתעלל במשפחות

צבי (צביקה) האוזר:  ראינו את זה בצורה מאוד מאוד בוטה, הכרעה מוסרית

יהודה בורלא: אז צריך להגדיר משהו שהוא קצת יותר משתק

שחר: סליחה, וגם כשהשופטת בבית המשפט החליטה בסופו של דבר על פי כל מיני הערכות על רצונו של הנפטר, של הבן שלי

שחר:  גם אחר כך המדינה והפרקליטות וצבא הגנה לישראל התנגדו

שחר:  לקח לי ארבע וחצי שנים, התמודדתי בבית המשפט והייתי לבד, היום כשאני רואה את זה, וסליחה, שאני אומר, אין לי שמחה לראות פה כל כך הרבה אנשים, אבל אני הייתי במערכה הזאת לבד

שחר:  אני ואשתי לבד, כל בוקר היינו נוסעים לבתי משפט וכולם מתעללים בנו

שחר:  כשהגענו לכנסת אף חבר כנסת, אף שר לא רצו לתמוך בנו, הם הרגישו שזה כמו תפוח אדמה לוהט

שחר:  ואחרי ארבע וחצי שנים השופטת הגיבורה שהיא בת לניצולי שואה כתבה, טוב לו לילד שייוולד למשפחת שחר, והיא נתנה הוראה לאסף הרופא לתת לנו את המבחנות ושנעשה ילד עבורו

שחר:       הגיעו החבר'ה מהפרקליטות ושעה לפני תום המועד הם התנגדו, כאילו מדובר בפושעים

שחר:  כאילו אנחנו זוג פושעים, הם הביעו התנגדות ומני מזוז אמר, לא, אני לא אאפשר לכם את זה

שחר:  זה לא הוגן, זה פשוט לא הוגן

שחר:  אני לא מדבר על כסף, אתה מדבר על 5,000 שקל? כמעט חצי מיליון שקל הוצאתי על הדבר הזה, שהמדינה הזאת חייבת לי

שחר:  חצי מיליון שיכולתי לקחת אותם ולתת אותם לבת השנייה שלי למשכנתה

שחר:       היום אני בשוקת שבורה, אבל המזל הכי גדול שלנו שבזכות המשפט, התעודה והסרט על משפחת שחר יש פה הרבה מאוד משפחות שזה צלצל להם, כולל המשפחה שיושבת פה

שחר:  זה צלצל להם, הם אמרו משפחת שחר ועשו קצירה לילד ובזה זה נגמר

שחר:       הלכתי באופן אישי לראש אכ"א ואמרתי לו תקשיב, אל תאפשר לי לעשות ילדים, לפחות תכתוב בצ'ק ליסט הצה"לי שכל משפחה יכולה ושידעו שיש אפשרות לקצור זרע

שחר:  וגם המדינה התנגדה, וגם הצבא לא היה מוכן לרשום את זה

שחר:  וכל פעם שחייל היה נהרג, הייתי מחפש את השם של ההורים שלו, כדי ללכת ולהתקשר אליהם ולהודיע להם, כולל האחרונים שקרו פה, אני לא רוצה להזכיר שמות, התקשרתי למשפחות ואמרתי להם, חבר'ה, תקצרו זרע

שחר:  זה עצוב להגיד את זה להורים שכולים שכרגע קוברים את הבן שלהם

שחר:  וזה הגיע בגלל אירית שחר

שחר:  אירית שחר, חצי שעה אחרי שהבן שלי נהרג אמרה, תדאג שיקצרו ממנו זרע, לפני 11 וחצי שנים – תבינו

שחר:  היינו במיעוט, הפרקליטות, המדינה, הכנסת, הצבא – כולם היו נגדנו כאילו אנחנו פושעים

שחר:  וזה מכעיס אותי

שחר:  כשאני אמרתי שצריך להעמיד אותם לדין, אני חושב שכן, צריך להעמיד אותם לדין, מהסיבה שהם מנעו מהרבה מאוד משפחות להמשכיות

אירית שחר: את המידע

שחר: את המידע

שחר:  כשדפקתם בדלת, יכולתם להודיע, חבר'ה, אפשר לשאוב זרע מהילד

אירית שחר: אני מכירה הרבה אימהות שכולות שבוכות על זה שהן לא ידעו

אירית שחר:  הרבה מאוד, הרבה מאוד

מירב בן ארי: אירית, תשמעו, אנחנו חייבים לסיים את הדיון ולכן, לוח הזמנים הוא כדלקמן: קודם כול אנחנו נעשה ישיבה, קטי ואני, אגב, היא באזכרה של אימא שלה ולכן היא לא כאן, אם לא היא הייתה נמצאת כאן איתנו

מירב בן ארי:  אני מתנצלת בשמה

שחר: אנחנו יכולים לחפש כבר בת זוג? את מאשרת לנו כבר?      

מירב בן ארי: כן, ברור

שחר: אפשר לחפש בת זוג? באמת?      

מירב בן ארי: אצלנו אומרים: אל תגידי הופ, לפני שאת קופצת

מירב בן ארי:  בסדר?      

שחר: אז עוד לא לחפש?      

מירב בן ארי: חכה, חכה בסבלנות

מירב בן ארי:  אבל אני מבטיחה לכם שאנחנו על זה

עדי חן: אשר, אני אעזור לכם

מירב בן ארי: שנייה, שנייה

מירב בן ארי:  זהו, את לא מדברת

עדי חן: לא, אני אעזור להם

מירב בן ארי: למצוא? בבקשה את יכולה לעזור לאשר תמיד

עדי חן: אני כל כך אוהבת אותם

מירב בן ארי: לוחות הזמנים לטובת מי שרוצה

מירב בן ארי:  אנחנו נתכנס פה ביום שני בשעה 12:00 להמשך הדיונים על כל הנקודות שפתוחות

מירב בן ארי:  לגבי סעיף 23 אנחנו נקיים ישיבה מצומצמת יותר יחד עם הצבא ועם משרד הביטחון, כדי למצוא פתרון לסוגיה

מירב בן ארי:  אנחנו נפתור את זה כמו שאנחנו עושות, קטי ואני, ישיבות בנפרד על העניין

מירב בן ארי:  אני רוצה שנייה להגיד מילה אחת ואני חייבת לנעול את הדיון

מירב בן ארי:       אני יודעת שהנושא הזה הוא נושא רגיש, דיברתי על זה לא פעם, יש כאן הרבה אמוציות אבל היום היה דיון ענייני והמשכנו להתקדם

מירב בן ארי:  אנחנו בסעיף 29, הוא הסעיף האחרון

מירב בן ארי:  נשאר לנו קצוות לסיים

מירב בן ארי:  בדיון ביום שני נסיים את כל הקצוות שהשארתי מאחור, כדי לפתור

מירב בן ארי:  חוץ מאת הביציות שאני משאירה לשנייה ושלישית

מירב בן ארי:  לגבי סעיף 23 אנחנו נקיים עליו דיון לאחר שנסגור, אני לא אטלטל אתכם שוב כשמשרד הביטחון ואנחנו לא מתואמים

מירב בן ארי:       נכון, המחוקק והמדיניות זה לפני הכול, אבל בתור אחת שחוקקה כאן מעל 15 חוקים, המטרה היא שכל משרדי הממשלה יהיו איתנו באירוע כי בסוף הם המוציאים לפועל את הנושא

מירב בן ארי:  והם אלה שיצטרכו לפגוש את המשפחות

מירב בן ארי:  לא אני, לא מיכל ולא קטי

מירב בן ארי:  אנחנו כנראה נבוא בשלב מאוחר יותר, ולכן חשוב לי שזה יהיה בשיתוף עם משרדי הממשלה שיהיו איתנו בתוך האירוע הזה

מירב בן ארי:       אני רוצה למסור את תנחומיי למשפחות השכול שהצטרפו למאגר

מירב בן ארי:  איך אמרתי למנשה ומירב, הייתי מוכנה לפגוש אתכם בנסיבות אחרות

מירב בן ארי:  ואמרתי להם, שלפחות הבן שלהם הספיק לצאת מהנובה – לא בחיים – אבל הספיק לצאת, והם הספיקו לעשות לו תהליך, מה שלצערי, עשרות משפחות של בחורים צעירים שהגיעו לנובה, ואפילו את זה לא נותר להם

מירב בן ארי:  ולכן, זאת הצוואה שלהם, ואנחנו מחויבים להם

מירב בן ארי:  תודה לצביקה האוזר, תודה למיכל וולדיגר

מירב בן ארי:  אני מודה לכולכם

מירב בן ארי:  הישיבה נעולה

מירב בן ארי:  נמשיך ביום שני בשעה 12:00