ועדת העבודה והרווחה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 144, 2024-01-10 00:00

ישראל אייכלר: בוקר טוב לכולם

ישראל אייכלר:  אני פותח את ישיבת וועדת העבודה והרווחה

ישראל אייכלר:  על סדר-היום: דיווח המוסד לביטוח לאומי על טיפול בנפגעי פעולות איבה עקב מלחמת "חרבות ברזל"

ישראל אייכלר:       אנחנו עוסקים רבות בנושאי רווחה וביטוח לאומי הקשורים למלחמת "חרבות ברזל"

ישראל אייכלר:  אני חושב שהדיון היום הוא אחד הדיונים החשובים

ישראל אייכלר:  הביטוח הלאומי יציג מצגת על אחד מתוצרי הלוואי של המלחמה

ישראל אייכלר:  נקבל היום דיווח מהמוסד לביטוח לאומי על הטיפול בנפגעי פעולות איבה עקב מלחמת "חרבות ברזל"

ישראל אייכלר:       מסתבר שאנחנו לא עומדים רק מול פצועים פיזית ונפשית ובפני הרוגים אלא גם במצב שיש 82,000 פניות של אזרחים לביטוח הלאומי

ישראל אייכלר:  אני לא יודע אם היה דבר כזה מאז קום המדינה

ישראל אייכלר:  כתוצאה מכך, ביטוח לאומי צריך להיערך במערך מיוחד במינו

ישראל אייכלר:  גם אם יגייסו את כל עובדי הביטוח הלאומי הקיימים אני לא יודע אם הם יוכלו לעמוד במשימה הזאת: לתת שירות, לעזור, לווסת  ולבדוק, כך שלא יהיה אחד שלא יקבל סיוע עקב בעיות בירוקרטיות

ישראל אייכלר:  זאת משימה מאוד לא פשוטה

ישראל אייכלר:       נפתח במצגת של הביטוח הלאומי כדי לראות איפה אנחנו עומדים: מה התביעות? מה עשיתם? מה אתם מתכוונים לעשות?     שלומי מור, המשנה ליועץ המשפטי ביטוח לאומי, בבקשה

ישראל אייכלר:   מי זה היועץ המשפטי?     

שלומי מור: עורך-דין רועי קרת

ישראל אייכלר: מי שמופיע בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת מטעם הביטוח הלאומי, הוא היועץ המשפטי של הביטוח הלאומי

שלומי מור: (מוצגת מצגת)     תודה אדוני, בוקר טוב לכולם

שלומי מור:  פגשתי היום בקפה את אייבי מוזס היקר

שלומי מור:  הוא אמר לי שב-7 באוקטובר העולם השתנה

שלומי מור:  עכשיו השאלה שכולנו ורשויות הממשלה נשאלים היא: מי יבין את זה יותר מהר ומי יפעל יותר מהר, גם כדי למצות את מה שקיים וגם כדי לראות איך אנחנו מתקנים את מה שלא  נותן מענה לעולם החדש הזה שנוצר לנו ב-7 באוקטובר?     כל העובדים בביטוח הלאומי התייצבו בחזית האזרחית הזאת

שלומי מור:  יש פה היפוך יוצרות

שלומי מור:  אנחנו רגילים שהחזית היא צבאית ושאנשי הצבא הם אלה שבדרך כלל נושאים ברוב הנטל

שלומי מור:  פה התהפכו היוצרות והחזית האזרחית הפכה להיות, לפחות מספרית, יותר משמעותית מהחזית הצבאית

שלומי מור:  זה נכון שהמדינה וגם הביטוח לא חשבו שזאת מציאות שצריך להיערך אליה ולכן מה-7 לאוקטובר בשעות הבוקר הביטוח הלאומי עושה יומם וליל כל מה שהוא יכול על-מנת לספק את צרכי האוכלוסייה האדירה הזאת ובעזרת השם נמשיך לעשות את זה ולהצליח

שלומי מור:       אדוני, אני אציג לכם מה עשינו עד כה, איפה אנחנו רואים את הקשיים לעתיד לבוא ואיפה אנחנו מנסים לתת מענים

שלומי מור:  אני חייב להגיד שהביטוח הלאומי עושה ניסיון לקחת את הדין הקיים שהוא לא מספיק

שלומי מור:  אני כבר אומר עכשיו ואתם תיראו את זה במצגת, שהדין הקיים לא מספיק

שלומי מור:  יש חוסרים ויש מקומות שבהם קשה לתת מענה כי הדין הקיים לא חשב על הסיטואציות הקשות הללו

שלומי מור:  בכל זאת, הביטוח הלאומי מנסה לקחת את כל מה שקיים, להרחיב אותו, להיטיב ולעשות כל מה שאפשר כדי לתת מענים לאוכלוסיות הללו

שלומי מור:       בצד זה, אני אומר כבר עכשיו, שבסופו של יום הממשלה והמדינה יצטרכו לחשוב על הסדר אחר, רחב יותר ומעמיק יותר

שלומי מור:  לצערי, רק אחרי אסונות אנחנו נדרשים לדברים האלה

שלומי מור:  אולי היום זה לא היום אבל היום הזה לא רחוק ובסוף מדינת ישראל תצטרך לחשוב איך נותנים מענה אחר למה שקרה

שלומי מור:       אדוני, הנתון שנתת הוא אחד הנתונים הכי דרמטיים

שלומי מור:  מקום המדינה דובר על 9,027 נפגעים וכרגע אנחנו כבר מדברים על 82,000 נפגעים, רובם נפש

קארין אלהרר: יש 1,000 בקשות

שלומי מור: נכון

שלומי מור:  לפחות לפי הסטטיסטיקה עד עכשיו, רובם ככולם יוכרו בסופו של דבר

שלומי מור:  אמנם רובם נפגעי נפש אבל אנחנו יודעים שנפגע נפש כמוהו כנפגע בגוף

שלומי מור:  כל אחד והנזק וההשפעה התפקודית שיש עליו

דבורה ביטון: הנתון הזה עד נובמבר או שזה תביעות שפתוחות היום?     

שלומי מור: הנתון הזה הוא כמות הפניות של אנשים שנפגעו שהגיעו לביטוח הלאומי

שלומי מור:  אגב, נפגעו אנשים בכל הארץ, אבל כמובן שרובם הם מהעוטף, שדרות וכדומה

שלומי מור:  אלה אנשים מכל הארץ

שלומי מור:  כשאני משווה את המספר הזה ל-9,000 אנשים שהוכרו שעד היום, אתם מבינים שזה פי 10

שלומי מור:  אין פרופורציה, זה פשוט מספרים אחרים

ישראל אייכלר: מכל פעולות האיבה שהיו מקום המדינה עד היום, 75 שנה, הגעתם ל-9,000 נפגעי פעולות איבה

שלומי מור: נכון אדוני

ישראל אייכלר: מה-7 באוקטובר יש לנו 82,453

ישראל אייכלר:  זה הרבה יותר ממה שהמוח מסוגל לקלוט

שלומי מור: ממש ככה

שלומי מור:  לצד זה אתה רואה 840 חללים ו-214 חטופים

שלומי מור:  כיום, תודה לאל, 109 מהחטופים שבו לארץ

ישראל אייכלר: עוד פעם, לא מדובר פה בחיילי צה"ל

ישראל אייכלר:  זאת אומרת ש-804 אזרחים נרצחו

שלומי מור: נכון

שלומי מור:  נרצחו ועברו דברים קשים מאוד

ישראל אייכלר: זה לא כולל 214 חטופים

שלומי מור: זה לא כולל את ה-214 חטופים שהם בעמודה נפרדת

שלומי מור:  מתוכם 109 חזרו ואני אתייחס אליהם בהמשך באופן נפרד

שלומי מור:  הביטוח הלאומי עד היום שילם רבע מיליארד שקלים, 768 מיליוני שקלים

קארין אלהרר: זה התשלום החד פעמי שניתן?     

שלומי מור: זה גם התשלום, זה גם הסיוע לחטופים, זה גם למשפחות השכולות וגם סיוע ראשוני בחודשים הראשונים

קארין אלהרר: אבל זה לא תגמול נפגעי פעולות איבה אחרי בדיקה של בקשות

ישראל אייכלר: לא הספיקו עדיין לפגוש את ה-80,000 אנשים

קארין אלהרר: זה כדי לעשות סדר

שלומי מור: זה רק המענה הראשוני שניתן לאנשים הללו

שלומי מור:  ברור לנו שהאנשים הללו הולכים להיות איתנו שנים רבות

שלומי מור:  הם יגיעו לוועדות ויהיו זכאים כמובן לסל מאוד רחב מאוד של דברים לאורך כל חייהם

שלומי מור:  זה המענה הראשוני נכון לרגע זה

אילת וולברג: הסכום שאתה מציין זה הסכום רק מאחרי המלחמה?     

שלומי מור: חד משמעית

אילת וולברג: זה לא תביעות קודמות

שלומי מור: לא, בוודאי שלא

שלומי מור:  זה לא כולל את התשלומים השוטפים

שלומי מור:  זה לא כולל את התקציב השוטף של אגף נפגעי פעולות איבה

שלומי מור:  כפי שאתם רואים, אנחנו מטפלים באלפים רבים של נפגעי פעולות איבה מאז קום המדינה

שלומי מור:  זה רק הסכום החדש, המענה הראשוני שהיתה לנו זכות בשם מדינת ישראל להעניק לאנשים שנפגעו בשלב הראשון

אליהו דלל: דרך אגב, זה כולל גם את הילדים שנשארו ללא הורים?      

שלומי מור: בוודאי

שלומי מור:  אני גם אדבר עליהם

ישראל אייכלר: חבר הכנסת דלל, תן לו

ישראל אייכלר:  אני בטוח שהוא ייתן מענה

שלומי מור: אני עוד מעט אגיע לסכומים, אבל חשוב להכיר את המעטפת הנרחבת שניתנת גם באמצעות המוקד הטלפוני שעובד עד היום הזה

שלומי מור:  כמובן זה נעשה גם באמצעות ביקורים שנעשו לכל הפצועים בבתי החולים, עמדות ייעוץ שהקמנו בבתי החולים, ביקורי תנחומים למשפחות השכולות וליווי של משפחות החטופים

שלומי מור:  יש לנו נציג משל"ט מהלב שעוסק בכל הסיוע למשפחות החטופים

שלומי מור:  עשינו שיחות הסברה

שלומי מור:  לדוגמה, נפגעי המסיבות הם חבר'ה צעירים שצריך לגשת אליהם בכלים אחרים

שלומי מור:  עשינו שימוש בכלים ופנינו אליהם בטיק טוק, בזום, בוובינר ופייסבוק לייב

שלומי מור:  פנינו אליהם בדרכים שונות

שלומי מור:  לדוגמה, פנינו למי שארגן את המסיבה וביקשנו ממנו את הרשימה של האנשים שרכשו כרטיסים כדי שאנחנו נוכל להגיע לאנשים האלה

שלומי מור:  לצערנו, בשבועות הראשונים אף אחד במדינת ישראל בכלל לא ידע מי האנשים ואיך להגיע אליהם

שלומי מור:  עשינו כל דרך כדי להגיע לאנשים הללו

ישראל אייכלר: קיבלתם את הרשימות?     

שלומי מור: ודאי

שלומי מור:  לא רק שקיבלנו את הרשימות

שלומי מור:  גם התקשרנו וגם יצרנו מוקד ואנשים התקשרו אלינו

שלומי מור:  אגב, מחר יש לנו זום מיוחד ייעודי לנפגעי המסיבות ונפגעי "נובה" כדי להסביר להם לאן הולכים מכאן כדי לתת להם מידע נוסף וכלים נוספים

אפרת רייטן: יש לזה הרשמה? אתה יודע שבאמת נרשמו לזום החשוב הזה?     

שלומי מור: נכון לעכשיו 711 אנשים נרשמו

שלומי מור:  אנשים רוצים לקבל מידע ואנחנו רוצים להעביר לאנשים את המידע כדי שימצו את זכויותיהם

קריאה: יש 3,500 ניצולים

שלומי מור: היום יש יריד בנמל תל אביב ואנחנו נמצאים גם בו

קארין אלהרר: לא כולם רוצים זום, יש כאלה שמעדיפים אחרת

שלומי מור: בסדר גמור

קארין אלהרר: טוב שאתם פותחים עוד אופציות אבל צריך להגיד את הדברים

קארין אלהרר:  זום זה לא חזות הכול

שלומי מור: נכון

שלומי מור:  אני פשוט נותן עוד אפשרויות

ישראל אייכלר: אני מבקש לא להפריע לרצף של שלומי

שלומי מור: הרחבנו את המענה הראשוני הנפשי

שלומי מור:  אני מדבר על הטיפול שניתן עוד לפני הכרה בנפגעים כנפגעי פעולות איבה

שלומי מור:  זה דבר שהתחיל עוד לפני המלחמה, אבל הגענו למסקנה שכשאתה מקדים טיפול, בסופו של יום, אתה מצמצם את הנזק ארוך הטווח שנשאר

שלומי מור:  לכן מרכזי החוסן שהורחבו מאוד אגב המלחמה, נותנים מענה

שלומי מור:  היום ניתנים עד 36 טיפולים לאנשים ובלבד שיגיעו, ויקבלו את הסיוע, עוד לפני הכרה או הגשת תביעה לביטוח הלאומי

שלומי מור:  פשוט בואו, קבלו את הסיוע הנפשי הזה, על-מנת שתקבלו את הסיוע הזה

קארין אלהרר: איך מקבלים את זה? דרך נוהל חרדה?     

שלומי מור: כן

קארין אלהרר: איזה סוג של הכרה צריך כדי לקבל את הסיוע?     

שלומי מור: הדבר היחידה שצריך זה להיות נפגע אגב אירועי האיבה האחרונים

קארין אלהרר: הוא מגיע למרכז חוסן ומה הוא אומר?     

שלומי מור: הוא מתאר את מה שעבר עליו, מתאר את התחושות שלו והמצב שלו

קארין אלהרר: כל מי שמגיע לדלת מקבל את הטיפול?     

שלומי מור: כל מי שמגיע לדלת ומתאר אירוע או מתאר אירוע הטראומה שהוא חווה אגב אירועי המלחמה ובשל כך נוצר לו הנזק, המועקה וכדומה, הוא זכאי לקבל את הסיוע הזה

ירון לוי: זה לא מדויק

ירון לוי:  זה ממש לא מדויק, כבוד היושב-ראש

ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר לו לסיים את המצגת

ישראל אייכלר:   מי אתה?     

ירון לוי:   	אני חבר כנסת ירון לוי, נעים מאוד

ישראל אייכלר: אני ממש מתנצל

ירון לוי: זה בסדר, פעם ראשונה שאנחנו נפגשים

ישראל אייכלר: פגשתי אותך פעם במליאה, לא זיהיתי אותך

ירון לוי: חשוב לדייק

ירון לוי:  בתקצוב של מרכז החוסן החדש יש לך אפשרות לקבל 2,200 מטופלים

ירון לוי:  חברת הכנסת אלהרר שאלה אם כל מי שמגיע מקבל טיפול והתשובה היא לא

ירון לוי:  יש מכסה

ירון לוי:  ישבתי עם אנשי המקצוע והם אמרו שיש מגבלה מסוימת לקבל את כל האנשים

ירון לוי:       נתון נוסף: רק 600 מניצולי המסיבה קיבלו טיפול במרכזי החוסן, נכון ללפני שבועיים ויכול להיות שזה השתנה

שלומי מור: אני אשיב ואני אתקדם

ישראל אייכלר: אני רוצה שהוא יסיים

קארין אלהרר: אבל חשוב לברר את הפרטים, אדוני היו"ר

קארין אלהרר:  הפרטים מאוד חשובים

ישראל אייכלר: אחרי שהוא יסיים את המצגת, נשאל אותו לגבי הפרטים

ישראל אייכלר:  כך זה הסדר

ישראל אייכלר:  תשיב על השאלה שהוא שאל

שלומי מור: אני אשיב בקצרה ואתקדם

שלומי מור:  ראשית, אין שום מגבלה על המספר

שלומי מור:  אינני יודע מאיפה הנתון של 2,200 אבל יש בערך 17,000 אנשים שכבר טופלו במרכזי חוסן ומטופלים

שלומי מור:  לגבי כמות החבר'ה מ"נובה" שמטופלים בחוסן, בסופו של דבר אני לא יכול להכריח

שלומי מור:  אני מציע וזה לפתחם

שלומי מור:  כל מי שרוצה בשמחה פונה

שלומי מור:  אני מפציר בכולם לפנות

שלומי מור:       כמו שאמרנו, הביטוח הלאומי הבין שאם ימשיך לנהוג בנפגעי פעולות איבה כפי שנהג עד ה-6 באוקטובר, עד הרגע הזה לא היינו מצליחים לתת אפילו חצי מענה ממה שניתן בעבר

שלומי מור:  בעבר, כשהמספרים היו קטנים ניתן היה לנהוג אחרת ולא כך עוד

שלומי מור:  לכן, בעוד שעד 6

שלומי מור: 10 נפגע פעולות איבה היה ממלא טופס, הטופס היה הולך לרשות המאשרת במשרד הביטחון שהיא  זאת שמכירה באדם כנפגע פעולות איבה

שלומי מור:  אחרי שהיינו מקבלים את האישור זה היה חוזר אלינו ואז היתה נבחנת זכאותו לתגמול טיפול רפואי

שלומי מור:  הוא היה הולך לוועדות

שלומי מור:  זאת היתה פרוצדורה שהיתה אורכת איזה פרק זמן

שלומי מור:  מטבע הדברים גם לוקח זמן לנכות להתגבש

שלומי מור:  הבנו שבאירוע הזה ובכמויות הללו לא יכול להיות שזה המצב

שלומי מור:  לכן עשינו שינוי בכל אחד משלושת הרבדים שאני מתאר

שלומי מור:       קודם כל, לעניין הבקשה להכרה

שלומי מור:  משפחות שכולות, משפחות חטופים, אפילו נפגעים, לא נדרשו להגיש טופס תביעה

שלומי מור:  לכל היותר נדרשו אנשים למלא טופס קצר דרך קישור בלינק לאתר האינטרנט של הביטוח הלאומי שבו הם מתארים את הטראומה ומה שעבר עליהם

שלומי מור:  אדוני, המדיניות שלנו היתה אמון מלא

שלומי מור:  אנשים שאלו אותנו: מה, אתם מאמינים לאנשים שאומרים לכם שהם היו במסיבה? כן אדוני, אנחנו מאמינים

שלומי מור:  אנחנו לא נקבע את הכללים של הביטוח הלאומי בגלל שיש מישהו שחס וחלילה כתב משהו שגוי

שלומי מור:  לא, אנחנו מאמינים ועל בסיס ההצהרה של האנשים הללו אפשרנו להיכנס להליך הכרה בשיתוף משרד הביטחון

שלומי מור:       בשלב ראשון נתנו הכרה עקרונית באנשים בעוטף שידענו בוודאות שהם נחשפו לאירועי טראומה קשים

שלומי מור:  האנשים האלה קודם קיבלו את ההכרה העקרונית כדי שנוכל לתת להם את המענה הכספי

שלומי מור:  קיבלנו נתונים באופן פרואקטיבי מבתי החולים על כל מי שאושפז

שלומי מור:  שלחנו את הנציגים שלנו והם לא היו צריכים לבוא

שלומי מור:  עזרנו להם וקיבלנו את החומר כדי שנוכל ליזום את הטיפול בהם

שלומי מור:  כאמור, דאגנו לכך שתוך שבועות בודדים אנשים התחילו לקבל מענה גם טיפולי וגם כלכלי

שלומי מור:  זה באספקט ההכרה

שלומי מור:       לגבי תט"ר

שלומי מור:  התט"ר זה אחד הדברים שמאוד העסיק הרבה דברים

ישראל אייכלר: קיבלנו המון פניות וניירות עמדה בעניין

שלומי מור: נכון

שלומי מור:  גם פה, להבנתי, הביטוח הלאומי הלך והרחיב את גבולות הדין עד כמה שניתן

שלומי מור:  תט"ר בכלל זה תגמול טיפול רפואי

שלומי מור:  אומרים לך שאתה לא יכול לעבוד ואין לך הכנסה, ניתן לך איזה סכום כדי  שתוכל להבריא

שלומי מור:       אנחנו הבנו שאם עכשיו נבקש מכל אחד אישור רפואי על-מנת שיוכיח מה מצבו ושיש לו אובדן כושר ונבקש מכל אחד תלושי שכר, הסיכוי שאלפי ועשרות אלפי אנשים יקבלו מענה הוא קטן מאוד

שלומי מור:  לכן בתקופה הראשונה, אוקטובר נובמבר, אמרנו לאנשים שיצהירו ויסבירו שזה מצבם ושהם בתקופה שהם לא יכולים לעבוד ולא יכולים להמשיך הלאה בחייהם

שלומי מור:  זה היה די ברור לנו ונתנו את המענה הראשוני בלי לבקש יותר הוכחות ובלי להכביד בפרוצדורות

שלומי מור:       אבל זה היה באוקטובר נובמבר ופה אני מרים דגל אדום, אדוני, לכל חברי הכנסת

שלומי מור:  בסופו של דבר, עברו להם אוקטובר נובמבר ואנחנו בינואר

שלומי מור:  אחנו כבר צריכים להתחיל לחשוב על תשלומי דצמבר

שלומי מור:  המשמעות היא שלא נוכל לעולם להמשיך בסיטואציה שהיתה בחודשים הראשונים

שלומי מור:  אם לא יינתן מענה חקיקתי, אדוני

שלומי מור:  בסוף, הביטוח הלאומי כתאגיד סטטוטורי עובד על פי הדין ולא יכול לחרוג מגבולות הדין

שלומי מור:  אם לא יהיה פתרון חקיקתי, מענה רחב שיאפשר לביטוח הלאומי להמשיך ולתת את המענה הטוב הזה, אני חושש שבסוף מדינת ישראל לא תוכל לתת את המענה המלא לאנשים האלה

שלומי מור:       אני אזכיר עוד משהו

שלומי מור:  בתקופת הקורונה היינו באירוע דומה

קארין אלהרר: לי יש הצעה כזאת

ישראל אייכלר: מי צריך להגיש, משרד העבודה?     

דבורה ביטון: יש הצעה מוכנה

שלומי מור: כל הצעת חוק פרטית

קריאה: למה אתם לא יוזמים שום דבר אקטיבי

שלומי מור: גם אנחנו יוזמים

ישראל אייכלר: מי מגיש מטעם הממשלה את הצעת החוק הזאת?     

קארין אלהרר: הם לא רוצים

שלומי מור: אני, כתאגיד סטטוטורי יותר קל לי כי אני לא באופן פורמלי משרד ממשלתי

קארין אלהרר: משרד האוצר מתנגד

שלומי מור: אני אומר שהביטוח הלאומי העלה בפני כל פורום, גם בפני המשרד וגם בפני גורמים אחרים

שלומי מור:  את הבקשה וההסבר הזה

שלומי מור:  אני חושב שאנשים כבר מבינים שהדין הקיים לא יכול לתת את המענה המלא

קארין אלהרר: ברור, על זה הם בונים

דבורה ביטון: לשם כך התכנסנו

אפרת רייטן: שלומי, תן נתונים

אפרת רייטן:  זאת אומרת שעד עכשיו זה עבד טוב

אפרת רייטן:  מה היתה העלות של זה? מה העלות הבאה והאם זה באמת נוצל? אני רואה שאתה אומר דברים מדם ליבך, שהיוזמה הזאת היא יוזמה נחוצה וטובה ואנשים צריכים את הדבר הזה

אפרת רייטן:  כנראה שאין ספקות בדבר הזה

ישראל אייכלר: יש לך מספרים? חברת הכנסת רייטן שאלה כמה כסף השקעתם בזה?     

קארין אלהרר: תלוי בכמה אתה רוצה לפצות

שלומי מור: עד כה ניתן כרגע מיליארד שקלים

ישראל אייכלר: לתט"ר?     

שלומי מור: רק התט"ר? אני לא זוכר מה מתוך הרבע מיליארד היה על התט"ר עצמו

ישראל אייכלר: אמרת שלושת רבעי מיליארד

שלומי מור: סליחה, לא רבע מיליארד, שלושת רבעי מיליארד

שלומי מור:  אני לא זוכר להגיד לך כמה מתוך השלושת רבעי מיליארד זה רק התט"ר

שלומי מור:  אבל התט"ר הוא שם קוד

שלומי מור:  בסופו של דבר, מה שעומד מאחורי זה זאת ההבנה שהאנשים האלה לא בהכרח צריכים להיות מוסללים לדרך של לקות ונכות רפואית

שלומי מור:  לא בהכרח כל אדם שמבקש שיכירו בזה שהוא היה ביישוב, נפגע מאוד, בהכרח צריך לקבל 20% נכות נפשית בשביל שמדינת ישראל תכיר בו

דבורה ביטון: הם גם לא כל-כך ממהרים שיכירו בהם כנכות נפשית

שלומי מור: האירוע פה היה אסון

שלומי מור:  האירוע פה היה כזה שהרבה אנשים מרגישים שמדינת ישראל לא עמדה בחובתה כלפיהם והם רוצים איזה פיצוי, גם כדי לעמוד על הרגליים וגם כדי לפצות אותם על מה שהם עברו

שלומי מור:  כרגע כדי לתת להם מענה, מסלילים אותם לכיוון של וועדות רפואיות, לכיוון של הכרה בנכות רפואית

שלומי מור:  אני לא בטוח ששיקומית, ואפילו כלכלית, זאת הדרך הנכונה למדינת ישראל

קארין אלהרר: ואפילו התשומות שביטוח לאומי יצטרך להשקיע בבדיקה של הדברים

ישראל אייכלר: זה מביא אותנו למצגת

שלומי מור: זה מביא אותנו לבקשה להכרות בנכות

שלומי מור:  אמרתי, שאנחנו הגענו לינואר

שלומי מור:  אתמול העלינו טופס חדש לאתר האינטרנט

שלומי מור:  אנחנו מתחילים לפנות לאנשים ואומרים: חברים, מי שנותרה לו נכות, מי שלא חזר לעבודתו, מי שיש לו אי כושר ולא חזר למסלול חייב הרגיל, שיגיש את התביעה הזאת

שלומי מור:  מי שלא חזר לעבוד יוכל להמשיך לקבל סיוע, את אותו תט"ר שדיברנו עליו

שלומי מור:  מי שחזר לעבוד, יצטרך לפנות לוועדה רפואית

דבורה ביטון: איפה ההיגיון? אתם מעודדים חוסר עבודה?     

שלומי מור: לא, לא, זה החוק

קריאה: ככה מעודדים חוסר עבודה

קריאה:  אני הייתי ב"נובה"  - - -      

ישראל אייכלר: תכף, נרשמת לדיבור?     

שלומי מור: בסופו של דבר החוק נותן סיוע על-פי מצבך

שלומי מור:  כשבן אדם לא חוזר לעבוד נקודת המוצא היא שהוא באי כושר ורוצים לסייע לו עוד לפני שנקבעים אחוזי נכותו

שלומי מור:  אם הוא חזר לעבוד וחזר לשגרת חייו אז רוצים לתמוך בו אבל בדרכים אחרות

שלומי מור:  בכל אופן, זה החוק וזה גם היה החוק ב-50 השנים האחרונות

שלומי מור:  כפי שאמרתי, אגב האירוע הזה לא מצליחים לשנות, מצליחים לפרש ולהרחיב עד כמה שאפשר

דבורה ביטון: אתה יודע כמה זמן לוקח להשיג הכרה?     

שלומי מור: אנחנו גם יוצאים מנקודת הנחה שזה גם יעשה עוול לאנשים להביא אותם לוועדות רפואיות כי הנכות לא מתגבשת תוך חודשיים

שלומי מור:  כל מי שעבר תאונה יודע שהוא הלך לעורך-דין וזה אמר לו לחכות חצי שנה עד שהנזק מתגבש

דבורה ביטון: חשוב לציין שאחרי הוועדה הוא יכול לערער רק חצי שנה אחרי

דבורה ביטון:  קחו גם את זה בחשבון

קריאה: אז תקדימו את הליך השיקום לפני

שלומי מור: זה נכון אבל יש ועדה לערערים בדרך

שלומי מור:       אני אמשיך ברשותכם

שלומי מור:  עוד מעט אדבר על הכספים אבל חשוב לדעת: מענקים ומקדמות ניתנו

שלומי מור:  על הביקורים דיברנו

שלומי מור:  הקמנו מרכזים לטיפול הוליסטי בירושלים ובראשון לציון כדי לתת מענה קבוצתי

שלומי מור:  על הטיפול הפסיכולוגי של מרכזי החוסן דיברנו

קארין אלהרר: שלומי, תדבר על המרכזים בראשון לציון

שלומי מור: נמצאות איתי מנהלת אגף שיקום ומנהלת אגף - - -      

ישראל אייכלר: אני חושש שלא נוכל לתת לאנשים שהגיעו לדבר

ישראל אייכלר:  לכן אני מציע שתמשיך במצגת

שלומי מור: בשורה התחתונה אתם רואים את הסיוע כי היה ברור לנו שמי שמאושפז ומי שנמצא בבתי החולים, גם בני המשפחה שלו זקוקים לסיוע

שלומי מור:  לכן, הוצאות לינה לבני המשפחה, אובדן הכנסה של בני משפחה שמלווים את אהובם שפצוע קשה, חנייה, החזר נסיעות, הוצאות כלכלה לבני משפחה, כל אלה ניתנו כמעטפת לבני המשפחות שמלווים את יקיריהם

ישראל אייכלר: את זה כבר נתתם בלי שום ועדות

שלומי מור: כן, נתנו ונותנים

אפרת רייטן: זאת הוראת שעה?     

שלומי מור: לא

שלומי מור:  אלה הם הכללים, אלה הנהלים

נעמה לזימי: שלומי, יש עדכון לגבי קבוצת החיילים שהיו במסיבות? שלחתם לי מכתב שזה נבחן מול הצבא

ישראל אייכלר: ראינו את המכתב שלך, את תדברי על זה אבל תני לו לגמור

שלומי מור: אני אשתדל להתקדם, אדוני

שלומי מור:  מבחינת המענקים והסכומים הראשונים, לגבי אוקטובר ונובמבר

שלומי מור:  מכיוון שרצינו לייעל ולא רצינו לקבל תלושי שכר, הלכנו לסכומים שקבועים בתקנות

שלומי מור:  לכן, מי שיש לו ילדים קיבל כ-9,000 שקלים לחודש ומי שאין לו ילדים קיבל כ-6,000 שקלים לחודש

שלומי מור:  זה חוץ ממענק של כ-5,000 שקלים שניתן מייד

שלומי מור:  אם היה מדובר בפצוע בינוני או קשה, הוא קיבל כ-11

שלומי מור: 000 שקלים

שלומי מור:  ברור לנו שזה לא מספיק, אבל כל מה שהחוק יכול היה לתת אוטומטית אנחנו נתנו מיידית

שלומי מור:  כאמור, מדצמבר יפנה אלינו אדם ויגיד שהוא לא חזר לעבוד, אנחנו נמשיך לשלם את אותם סכומים עם ילד ובלי ילד

שלומי מור:       אני גם אגיד איפה יש לנו קשיים

שלומי מור:  כיוון שמדובר בגמלאות שיוצאות מהנחה שאיבדת את כושרך לעבוד, אז באופן שעכשיו לא מתיישב עם המציאות, החוק אומר שאם הילד הוא מתחת לגיל 14 הוא לא זכאי לתגמול בגין טיפול רפואי כי ממילא הוא לא היה אמור לחזור לעבוד

שלומי מור:  אנחנו מנסים מאוד לתת מענים וגם הילדים האלה קיבלו מענקים

שלומי מור:  אבל אני שב ואומר, אדוני, בסוף אנחנו כבולים בשלשלאות החקיקה

שלומי מור:  אם לא יאפשרו לנו, לא נוכל לסייע, אלא אם כן הילדים האלה יגיעו לוועדות רפואיות, ילדים נכים וכדומה

שלומי מור:  הם יקבלו את המענה אבל רק לאחר שהם יוכרו

ישראל אייכלר: אני לא מבין, ילד פחות מ-14 שנפגע

ישראל אייכלר:  אז אתה אומר לו שבגלל שהוא ילד הוא לא יוכל לעבור במסלולים של כולם?     

שלומי מור: הוא יוכל כמובן להיות מוכר איבה וגם להיות זכאי לקצבת נכות כנפגע איבה וגם כקצבת נכות כילד נכה

שלומי מור:  זה גם וגם אלא שהוא לא יוכל לקבל את התט"ר שדיברנו עליו

דבורה ביטון: אלה שישבו בממ"דים וירו עליהם מבחוץ

דבורה ביטון:  הם לא נפגעו בגוף, אלא נפגעו בנפש

דבורה ביטון:  עד שתזהה את זה, זה ייקח שנה

ישראל אייכלר: הבנתי

ישראל אייכלר:  את התט"ר הוא לא יוכל לקבל

ישראל אייכלר:  מה אתה נותן לו במקום?     

שלומי מור: הם קיבלו מענק חד פעמי של 5,000 ומכאן ואילך אנחנו מבקשים מהאנשים האלה להגיע על-מנת שנוכל לקבוע כמה שיותר מהר את אחוזי הנכות שלהם, גם בילד נכה וגם באיבה והם יוכלו לקבל סיוע אגב נכותם

שלומי מור:        אני עובר כרגע, אדוני, מנפצעים למשפחות השכול

שלומי מור:  באמת יש סל רחב מאוד

שלומי מור:  זה הסל הקיים של מענק הלוויה, מענק אבל, הוצאות קבורה, התאלמנות

שלומי מור:  כמובן התגמולים החודשיים

שלומי מור:  כפי שאמרתי, לא ביקשנו מאף אלמנה ומאף הורה שכול להגיש ולו טופס אחד

שלומי מור:  קיבלנו את המידע, יזמנו והתחלנו לשלם להם את התגמולים השוטפים בצד כל המענקים שאתם רואים פה

שלומי מור:       לגבי רכישת חלקת קבר

שלומי מור:  אדוני שאל אותי לגבי יתומים משני הוריהם

שלומי מור:  זאת אחת הטרגדיות הכי קשות שאדם מאבד את שני הוריו

שלומי מור:  חוק התגמולים נפגעי פעולות איבה שהכיר את המצבים האלה בעבר, כן קבע זכאות הרבה יותר רחבה מזכאות של יתום מהורה אחד

שלום דנינו: מה עם יתום משני הוריו?     

נעמה לזימי: אין זכאות היום להורה אחד

שלומי מור: בוודאי שיש

שלומי מור:  יש הבדל

שלומי מור:  יתום מהורה אחד הוא כמובן מוגדר כיתום והוא מקבל קצבה עד גיל 21 ומקבל טיפול נפשי וסיוע בלימודים ומענק נישואין של 150,000 שקלים

ישראל אייכלר: תתייחס לשאלה של חבר הכנסת דלל לגבי יתום משני הוריו

שלומי מור: יתום משני הוריו, אדוני, החוק מתייחס אליו במובן הזכויות כאילו היה אלמנה

שלומי מור:  זאת אומרת, הוא מקבל למשך כל ימי חייו קצבה של כ-9,600 שקלים

אליהו דלל: איך אתם מגיעים לילדים האלה?     

שלומי מור: הילדים האלה מטופלים באופן הכי ישיר

שלומי מור:  הם טופלו מהיום הראשון, יחד עם משרד הרווחה שגם סיוע בנושא הזה

אליהו דלל: אני שואל את השאלה כי קיימנו דיון על זה אם אתה זוכר והיתה אי התאמה בין המספרים של המשרדים

אליהו דלל:  לכן אני שואל איך אתם מגיעים לכל הילדים?     

ישראל אייכלר: אני מניח שאין מקרה כזה שביטוח לאומי לא יודע עליו

שלומי מור: יש הלימה מלאה

שלומי מור:  אין ילד כזה שאנחנו לא מכירים

שלומי מור:  יש עובדת סוציאלית שמטפלת

שלומי מור:  אגב, עכשיו אנחנו נמצאים בתהליך המאוד קשה רגשית, יחד עם משרד הרווחה, של מינוי אפוטרופוסים לילדים הללו ובשאלה מי יגדל אותם ומי יקבל את הסיוע

שלומי מור:  מי יהיה האפוטרופוס? האם זה האחות או הדודה שיאמצו אותם?     

נעמה לזימי: בעצם הרבה ילדים נרצחו להם הורים כשהם כבר אחרי גיל 21 ואין להם מענה

ישראל אייכלר: זה אחד המקרים שביטוח לאומי יצטרך להתייחס לזה מחדש

קריאה: יש גם מקרים מהמסיבה שבהם הורה אחד נרצח וההורה השני לא מתפקד

קריאה:  גם שם יש ילדים קטנים

ישראל אייכלר: תמשיך בבקשה

שלומי מור: אני כן אומר שבמקרים חריגים יש בביטוח הלאומי ועדות חריגים שאליהם מגיעים המקרים הקשים והמיוחדים שהחוק לא נותן מענה

שלומי מור:       הטסת גופות לחו"ל

שלומי מור:  כפי שידוע, היו גם לא מעט נרצחים שלא היו תושבי מדינת ישראל אלא עובדים זרים וחלקם גם חטופים

שלומי מור:  אנחנו כמובן הטסנו את הגופות לחו"ל

שלומי מור:  אנחנו גם הטסנו קרובי משפחה שהיו בחו"ל ורצו להגיע לפה

שלומי מור:  זה אספקט נוסף של הטיפול שלנו, שכולל גם את הטיסות הללו

שלומי מור:  לגבי טיפול פסיכולוגי, דיברנו

שלומי מור:       הטיפול במשפחות החטופים והנעדרים זה דבר שבצדק לא מניח למדינת ישראל בכל רגע ובכל שנייה

שלומי מור:  אנחנו בכלינו המועטים כמובן לא עוסקים באספקט הביטחוני אלא באספקט של הסיוע והעטיפה של המשפחות הללו

שלומי מור:  מלבד מענק התארגנות בסך של 10,000 שקלים ששולם שבועיים אחרי ה-7 לאוקטובר, אנחנו נותנים מעטפת גם של טיפולים רפואיים, מימון מ ענקים וצרכים מיוחדים בבית וסיוע נפשי

שלומי מור:  אני מניח שאתם זוכרים שבתחילת הדרך ביטוח הלאומי קידם הסכם סעיף 9 שבאופן מיידי נתן להם את כל מעטפת הזכויות של משפחות השכול

ישראל אייכלר: עוד לפני שחוקקנו את החוק

שלומי מור: נכון אדוני

שלומי מור:  הבנו את הדחיפות של הדבר ואז תוך שבוע או שבוע וחצי כבר נחקקה חקיקה שלקחה את כל מה שניתן במסגרת משפחות השכול והרחיבה אותה, למה שאתם רואים מצד שמאל, שזה המענק הרבעוני

ישראל אייכלר: לא כל הצופים בפורטל רואים את המסך

שלומי מור: החוק קובע שאחת לרבעון משולם סך של 90,000 שקלים – 45,000 לבן או בת הזוג ו-45,000 להורים

שלומי מור:  מעבר לזה, 21,000 שקלים לרבעון לאחים של החטוף ולילדיו הבגירים

שלומי מור:  זה מחזיר אותי קצת למה שאמרה חברת הכנסת לזימי

שלומי מור:  פה נפתחה הדלת

שלומי מור:  פעם ראשונה יש הכרה לילדים בגירים מעל גיל 21

שלומי מור:  ברור שמי שהתייתם בגיל 30 זה לא שבהכרח הוא במקום אחר בחיים

שלומי מור:  המעטפת הרחבה הזאת בוודאי שאינה מספיקה וגם לא יכולה להספיק

שלומי מור:  אנחנו נתקלים במקרים

שלומי מור:       אם אדוני זוכר, בדיון הקודם פנתה אלינו בת דודה של משפחה

שלומי מור:  דיברת איתי ואנחנו דיברנו איתה

ישראל אייכלר: ביקשתי ממך לבדוק

שלומי מור: נכון, אדוני

שלומי מור:  בוודאי שיצרנו איתה קשר

שלומי מור:  אלא מה? החוק קובע למי אני מעביר את ה-45,000 שקלים

שלומי מור:  אני לא יכול להחליט איך זה מתחלק בתוך המשפחה

שלומי מור:  המעגלים הללו הרחבים יותר לא בהכרח מקבלים מענה ישיר

ישראל אייכלר: כן, אבל המשפחה מקבלת

שלומי מור: המשפחה בוודאי

שלומי מור:  היתה איזו אמירה כאילו המשפחות האלה לא קיבלו

שלומי מור: לא, לא

ישראל אייכלר: המשפחה קיבלו ובתוך המשפחה עשינו כל מיני דירוגים ולא חשבנו על בני דודים

שלומי מור: נכון, חד משמעית

שלומי מור:  אני אומר שחוק החטופים אומר שגם אם חס וחלילה הסתבר שהחטוף הוא חלל, אלא שגופתו עדיין מוחזקת, ההתייחסות היא זהה

שלומי מור:  ממשיכים להסתכל על - - -      

ישראל אייכלר: יש כאלה

שלומי מור: לצערנו הרב יש כאלה

שלומי מור:  ממשיכים להתייחס אליהם משום שהשבת גופתו של האהוב חשובה גם היא מאוד ולכן ההסתכלות ממשיכה להיות זהה

שלומי מור:       מעבר לכל מה שציינתי, ברוך ה' יש גם כאלה ששבו אלינו בגופם, גם אם לא בנפשם עד כה

שלומי מור:  בשלב הראשון באופן מיידי כל אחד מהם קיבל סיוע ראשוני של 10,000 שקלים

שלומי מור:  דיברנו על התט"ר ולגביהם קיבלנו החלטה גורפת, אדוני, שכולם מקבלים במשך חצי שנה תט"ר

שלומי מור:  לא צריך חומר רפואי, לא צריך שום דבר

שלומי מור:  קודם כל תתאושש כי ברור לכל בר-דעת שמצבם לא מאפשר להם לחזור לחייהם הרגילים

שלומי מור:       הוצאות של טיפולים נפשיים, טיפולים רפואיים

שלומי מור:  עובד שיקום מוצמד לכל אחד מהם

שלומי מור:  נסיעות, אנחנו פונים אליהם

שלומי מור:  במקרה הצורך אנחנו נותנים סיוע כלכלי נוסף למשפחה

שלומי מור:  אנחנו מבינים שגם כאשר בן או בת זוג חזרו, גם בן הזוג חייב להיות איתם ואנחנו רוצים לתת לו מענה של סיוע כספי כדי שיוכל לסייע לבני משפחתו

שלומי מור:       חוץ מהסכומים שאתם רואים פה, אדוני, יש את החוק מהעולם הישן שמלפני ה-7 באוקטובר

שלומי מור:  יש את "חוק הפדויים" שנותן איזו קצבה לא גבוהה של 1,300 שקלים לחודש לפדוי

שלומי מור:  אני יודע שמשרד הביטחון בוחן את הסכומים האלה ואני יודע שנעשית חשיבה בנושא הזה

שלומי מור:  גם הפדויים האזרחיים יקבלו את אותם 1,300 שקלים אבל זה סכום שכלל הנראה יצטרך להתעדכן

שלומי מור:       מבר לזה, ואמרתי את זה קודם

שלומי מור:  ברגע שהשבים יתאוששו מעט ומרגע שהם יוכלו להגיע אלינו ונוכל לבחון את המצב שלהם, הם כמובן גם יוכרו כנפגעי פעולות איבה כי הם כמובן נפגעי פעולות איבה

שלומי מור:  כמובן אם חלילה נותרו להם אחוזי נכות וסביר שנותרו להם, הם יקבלו קצבה כנפגעי פעולות איבה

שלומי מור:       בעניין הוועדות הרפואיות אנחנו עושים מאמץ גדול כדי שהוועדות הרפואיות יהיו ללא נוכחות

שלומי מור:   כמובן שזכותו של אדם לבוא בפני הרופאים ולא נוכל לסרב, אבל כל מי שמסכים שאנחנו נבחן את נכותו בהתבסס על החומר הרפואי, אנחנו עושים זאת

דבורה ביטון: עדיין הוא יצטרך לחכות חצי שנה כדי לערער?     

שלומי מור: לא

שלומי מור:  החצי שנה שאת מדברת עליה עוסקת במי שנקבעה נכותו אחרי שהוא עבר בוועדת ערערים או בבית הדין

שלומי מור:  זה לא המצב

שלומי מור:  בן אדם שנקבעה נכותו יכול לערער תוך שבוע לוועדה לערערים ואפילו לבית הדין

שלומי מור:  אני מקווה שלא נגיע לזה

שלומי מור:  כמו שאמרתי, לגבי החטופים השבים, באופן אוטומטי אישרנו חצי שנה

שלומי מור:  ברור לנו שזה לא מספיק חצי שנה אבל זה קודם כל ואחרי זה נראה איך אנחנו מתקדמים הלאה

קריאה: מה אתה מתכוון לעשות עם אלה שיבואו בעוד 4-5 שנים - - -      

ישראל אייכלר: תתכנס

שלומי מור: אני מתכנס ומצמצם את הדברים

ישראל אייכלר: תבחר את הדברים החשובים

שלומי מור: כן חשוב לתת את המקום הראוי לניצולי המסיבות

שלומי מור:  דיברתי על הזומים ועל הדרכים שבהם עשינו מאמצים כדי להגיע לרשימות האלה

שלומי מור:  היינו בקשר עם מארגני המסיבות על-מנת לקבל את המידע, על-מנת ליזום את התביעות

שלומי מור:  ליצור איתן קשר לא במטרה לחייב אותם להגיש תביעות אלא טופס שבו הם יסבירו מה קרה כדי שנוכל לתת להם סיוע

שלומי מור:  כך עשינו ללא מעט

שלומי מור:  נתנו להם את המענקים, נתנו להם את התט"ר בגין אוקטובר ונובמבר

שלומי מור:  הם, כמו שאר הפצועים, כפי שציינתי קודם, בסוף אוקטובר ונובמבר יצטרכו להיכנס למסלול שהדין מתווה לנו, אלא אם כן, אדוני, הדברים ייראו אחרת

שלומי מור:  כאמור, היום אנחנו בכנס ומחר אנחנו עושים זום נוסף

שלומי מור:  אנחנו מבינים שהחבר'ה של "נובה", חבר'ה צעירים, הם קבוצה מובחנת, מיוחדת, עם צרכים מיוחדים ואנחנו מנסים לתת לזה את המענה

דבורה ביטון: זה לא רק נובה

דבורה ביטון:  זה גם בארי, זה גם נחל עוז

דבורה ביטון:  זה די דומה רק שפה זה צעירים

דבורה ביטון:   זה לא דומה לערים הגדולות

שלומי מור: נכון

שלומי מור:       אני מסיים בשקף האחרון שהוא חשוב מבחינתנו

שלומי מור:  אמרתי קודם, הביטוח הלאומי חושב שהחוק הקיים לא נותן מענה לאירועים, לא נותן מענה להכרה קהילתית, לא נותן מענה לסיטואציות שלא דמיינו

שלומי מור:  לכן, השורה האחרונה היא השורה הראשונה והכי חשובה: צריך יהיה לתת מענה אחר מהסוג שניתן בעולם שלפני ה-7 לאוקטובר

שלומי מור:       אם אני פורט את זה אז הכרה במעגל נפגעים שני, בני משפחה שלא היו נוכחים

שלומי מור:  תראו, בסוף ההכרה נעשית במשרד הביטחון אבל אני יכול להבין אם שאומרת: הייתי בטלפון כל הבוקר עם הבן שלי שהיה בקיבוץ בארי

שלומי מור:  אני לא הייתי שם

שלומי מור:  הטראומה הנפשית שחוויתי היא אדירה וקשה

שלומי מור:  יש קושי וצריך לחשוב איך נותנים את הסיוע הרחב הזה

שלומי מור:       דיברנו קודם על אחים שכולים וילדים בגירים

שלומי מור:  היום, כאמור, הם מוכרים באופן מוגבל

שלומי מור:  לצערי, אחרי אסונות גדולים מדינת ישראל, כמו אחרי מלחמת יום כיפור, פתאום התחילו להבין את הצרכים של ההורים השכולים

שלומי מור:  יכול להיות שבשלה העת כדי להתחיל לחשוב מה ההטבות שצריכים לקבל אחים שכולים וילדים בגירים של חללים

שלומי מור:       לגבי משפחות החטופים

שלומי מור:  בצד כל הסיוע שתיארתי, עדיין אנחנו נתקלים ואנחנו משתדלים מאוד לתת את הסיוע במסגרת היכולת שלנו וועדות הלמ"ד, אבל יש מעגלים, כמו המעגלים שעלו פה, שקשה לתת להם את הסיוע הרחב יותר וצריך לתת על זה את הדעת

שלומי מור:       הנושא האחרון זה השיקום המקצועי והנפשי לפני קביעת אחוזי נכות

ישראל אייכלר: על זה כבר דיברת, בוא נמשיך הלאה

שלומי מור: אני אומר שאנחנו ממשיכים עם ההסברה

שלומי מור:  תיקנו את החוק והכפלנו את מספר הרופאים שיישבו בוועדות כדי שזה לא יתעכב

שלומי מור:  אנחנו עושים מאמצים אדירים כדי להתמודד עם הכמות, גם מבחינה מחשובית, גם מבחינת הסמכות וכוח אדם

שלומי מור:  האם אנחנו צריכים עוד כוח אדם? בוודאי שאנחנו צריכים עוד כוח אדם

שלומי מור:  זה לא סוד ואנחנו נצטרך אותו

שלומי מור:       דיברתי על הבתים וכמובן המשך הטיפול לאורך כל החיים

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך, שלומי ונתת לנו את התמונה במלואה

ישראל אייכלר:  אני רוצה לאפשר לכולם לדבר אבל אולי תסכימו, חברי הכנסת, שהאנשים שהגיעו ידברו

שלום דנינו: אני מוותר, בואו נקשיב

ישראל אייכלר: נוגה בן פרז, בבקשה

ישראל אייכלר:  אני מבקש שכל אחד ידבר דקה

קריאה: יש כאן שני נכים הלומי קרב שגם רוצים לומר כמה מילים

נוגה בן פרז: אני אימא של ניצול מה"נובה" אבל הוא גם היה חייל באותה תקופה, שירת בעזה והשתחרר החודש

נוגה בן פרז:       קודם כל, אני רוצה להקריא משהו קטן שכתבה ניצולה בשם טלי

נוגה בן פרז:  כך היא כתבה:      "אף אחד לא יבין איך זה מרגיש להירצח ולהישאר בחיים; אף אחד לא יבין איך זה מרגיש לבכות בלי דמעות כבר שלושה חודשים; אף אחד לא יבין איך זה מרגיש להבין שניצלת 400 פעם ביום אחד; אף אחד לא יבין כמה זה מוזר ומפחיד לשבת עם אנשים נורמליים כאלה שלא היו; אף אחד לא יבין את הכאבים במפרקים ואת הטראומה שרק רוצה להשתחרר דרך האצבעות; אף אחד לא יבין כמה זה כואב להיות פה ולהישאר שם; אף אחד לא יבין מה זה לרקוד במסיבה שיכור ולדמיין חברים שלך בפנים של אחרים; אף אחד לא יבין איך מרגיש לגלות שדמיינת; אף אחד לא יבין את ההרגשה שהיתה באותו בוקר שהנשמות שאחזו באדמה המבורכת הזאת ועולות השמיימה; אף אחד לא יבין איך זה לכעוס על כל מי שאוהב אותך רק כי המציאות אכזבה אותך ועלתה על כל סיוט; אף אחד לא יבין איך זה לשמוע ערבית או את השם מוחמד ולהתקפל מבפנים; אף אחד לא מבין את השנאה הקיומית שמתעוררת כך כלפי בני אדם תוך שעות בודדות; אף אחד לא יבין איך זה לקום בבוקר ולרצות לנבול לתוך המיטה; אף אחד לא יבין איך זה גורם להרגיש שאפילו הפסיכולוגית מסתכלת עליך קצת מוזר; אף אחד לא יבין באמת את הצורך לרצות לחזור לחיות; אף אחד לא יבין איך זה להתקלח ולשפשף את הגוף מהאבק שדבק בך ובכל זאת להרגיש מלוכלך; אף אחד לא יבין איך זה מרגיש להירצח יחד עם כל החברים שלך ועדיין לחזור בחיים אבל לא חי; אף אחד לא יבין, רק מי שהיה שם"

נוגה בן פרז:       את זה כתבה מישהי שהיא ניצולה

נוגה בן פרז:       אני מדברת ספציפית גם על הניצולים וגם על החיילים

נוגה בן פרז:  הבן שלי ניצל ב"נובה"

נוגה בן פרז:  כשהוא חייל הוא לא מקבל אוטומטית הכרה כמו ניצולים אחרים

נוגה בן פרז:  הוא צריך לבקש את ההכרה הזאת

נוגה בן פרז:  לקח שלושה חודשים לבקש את ההכרה ועכשיו צריך לחכות חודשיים כדי לקבל טיפול פסיכיאטרי כי יש עומס

נוגה בן פרז:  אין תוכנית שנותנת להם טיפול

נוגה בן פרז:  הרבה מהחיילים האלה גם חזרו לשרת והם נמצאים בעזה

נוגה בן פרז:  כל מחזור מרץ 2021 שהם היו חיילים בנובמבר הם שוחררו ואוטומטית סופחו לצו 8

נוגה בן פרז:  כשהם סופחו לצו 8 הם הפכו להיות מילואימניקים ועכשיו הם משתחררים מעזה

נוגה בן פרז:  אין להם טיפול, אין להם עזרה, אין להם תמיכה

נוגה בן פרז:       אני עצמי רצה אחרי עמותות ואחרי מקומות כמו מרכזי חוסן כדי לנסות לתת להם דרך לטפל

נוגה בן פרז:  הם יושבים בביתך והם נראים בסדר

נוגה בן פרז:  מישהו עשה על זה כתבה

נוגה בן פרז:  נראה שהם עברו את הכול, הם מחייכים ונאחזים בצחוקים, אבל בפנים משהו מתחולל

נוגה בן פרז:  עוד מעט הם אמורים לשרת גם בצפון

נוגה בן פרז:  צריך לתת להם מענה שלא יחכו שלושה חודשים להכרה ובסוף השנה אולי יקבלו מענה

ישראל אייכלר: השאלה שלך עוברת גם לצבא כי את אומרת שהם לא מקבלים שם טיפול

נוגה בן פרז: זה העניין, שהם לא מקבלים טיפול

נוגה בן פרז:  אני כבר שלושה חודשים הולכת לוועדות בכנסת, ועדת כספים, ועדת חוץ וביטחון, מדברת עם חברי כנסת

ישראל אייכלר: נצטרך לשאול גם את הצבא וגם הביטוח הלאומי

קריאה: חבר הכנסת אייכלר, אני חייב להבהיר

ישראל אייכלר: אני רוצה להסביר לך

ישראל אייכלר:  יש לי רשימה של אנשים

קריאה: יש אנשים שלא מתלוננים עכשיו והם יתלוננו עוד כמה שנים והמצב שלהם רק יחמיר ויהיה יותר גרוע

נוגה בן פרז: אין להם את היכולת והכוח לעבור את התהליך הזה

נוגה בן פרז:  אני הלכתי לכל הוועדות בשביל הבן שלי כי הוא לא היה מסוגל לדבר

נוגה בן פרז:  להרים טלפון או להיכנס לביטוח לאומי ולבקש שיכירו בהם, הם לא מסוגלים לזה

נוגה בן פרז:  הם צריכים לקבל הכרה אוטומטית או אחוזים מסוימים אוטומטית

ישראל אייכלר: תודה רבה

ישראל אייכלר:  מירב גילי הירש

ישראל אייכלר:  היא הגישה לנו גם מסמך גדול

מירב גילי הירש: תודה רבה על קיום הוועדה

מירב גילי הירש:  שלחנו מסמך עמדה שמפרט את כל הבעיות שאנחנו מכירים

מירב גילי הירש:  אני כבר 3 חודשים מלווה אישית את הניצולים

מירב גילי הירש:  יש קבוצה של קרוב לאלף ניצולים שאני מלווה אישית

מירב גילי הירש:  יושב פה גיא, שהיה במסיבה ואני אשמח שגם הוא ידבר

מירב גילי הירש:       אני רוצה קודם כל להגיד תודה לאנשי הביטוח הלאומי

מירב גילי הירש:  אני שולחת ווטסאפים באמצע הלילה לענבר ומקבלת מענים

מירב גילי הירש:  אבל עדיין צריך להבין שאנחנו 90 יום בתוך האירוע

מירב גילי הירש:  מוצג פה משהו שעדיין טעון שיפור

מירב גילי הירש:  צריך להבין איך מחברים אותו למציאות

מירב גילי הירש:  נכון שהדור הזה הוא דור צעיר ודור של טיק טוק, אבל כשאתר הביטוח הלאומי נופל כשצריך להגיש מסמכים אז מבקשים להם לשלוח בפקס, אז הילדים האלה לא מבינים מה זה פקס, זה לא מותאם למציאות

מירב גילי הירש:       אומרים להם ששולחים במסרונים

מירב גילי הירש:  חברים, אנחנו ב-2024, תעברו לווטסאפ ולא למסרונים, לא בזום עם 700 אנשים

מירב גילי הירש:       שאלו חברי הכנסת והם צודקים

מירב גילי הירש:  מופיע איזה מידע שעל פניו נראה שהכול מטופל אבל זה לא ככה

מירב גילי הירש:  36 טיפולים? אתמול גיא שלח הודעה

מירב גילי הירש:  הוא סיים את 12 טיפולים שלו וכדי לקבל את ה-24 אומרים לו להגיש בקשה

מירב גילי הירש:  למה הוא צריך להגיש בקשה? תיתנו להם את זה אוטומטית ותאריכו להם את זה

ישראל אייכלר: גיא אהרון מזר, בבקשה

גיא אהרון מזר: שלום לכולם

גיא אהרון מזר:  אני הייתי במסיבה

גיא אהרון מזר:  אני ענייני ואדבר על השיקום

גיא אהרון מזר:  באמת הביטוח הלאומי בא הרבה לקראתנו אבל יש מה לשפר

גיא אהרון מזר:  אני אתחיל בתט"ר

גיא אהרון מזר:  היום ה-10

גיא אהרון מזר: 1 ואנחנו עוד לא קיבלנו תשובה האם אושר לנו תט"ר דצמבר

גיא אהרון מזר:  עבר חודש ו-10 ימים עוד אין לנו תשובה אם זה מאושר או לא

גיא אהרון מזר:  עברו שלושה חודשים ועוד אין לנו הכרה כנפגעי פעולות איבה

גיא אהרון מזר:       פה זאת פעם ראשונה שפרסמתם שצריכות להיות ועדות מרחוק

גיא אהרון מזר:  אנחנו כניצולים לא יודעים מזה ולא דיברתם על זה איתנו עד עכשיו

גיא אהרון מזר:  אנחנו יודעים שזה תהליך של חצי שנה

גיא אהרון מזר:  אני הלכתי 5 פעמים לרופאים בשביל להביא את התט"ר הזה

גיא אהרון מזר:  אני הולך לפסיכיאטרית, היא אומרת לי ללכת לרופא משפחה

גיא אהרון מזר:  הולך לרופא משפחה הוא אומר לי זה לא אני, לך לפסיכיאטרית אחרת

גיא אהרון מזר:  חמש פעמים, כל פעם אני צריך להגיע, לבוא ולספר את הסיפור

גיא אהרון מזר:  זה שולח אותי לפה, זה שולח אותי לפה

גיא אהרון מזר:       המענה שאתם נותנים עכשיו הוא לא מותאם לנו

גיא אהרון מזר:  אין לנו את האופציה ללכת חמש פעמים לרופאים

גיא אהרון מזר:  אני פה מדבר בשם מי שלא יכול להגיע לפה ולא יכול להגיע לרופאים וגם החיילים

גיא אהרון מזר:  אני מדבר על השיקום

גיא אהרון מזר:  התט"ר זה רק למי שלא עובד

גיא אהרון מזר:  האינטרס של כולנו זה לחזור לשגרה

גיא אהרון מזר:  למה אני צריך לא לעבד בשביל לקבל כסף? יש לי חברים שרוצים ללכת לעבוד פעמיים בשבוע רק כדי שתהיה להם אופציה לצאת רגע מהבית, לצאת מהמחשבות

גיא אהרון מזר:  למה הוא לא מקבל כסף כשהוא עושה משכורת של 2,000 שקלים

גיא אהרון מזר:  אתם בעצם מעודדים אותנו לשקוע בשביל לקבל כסף

ישראל אייכלר: יכול להיות שהפתרון זה תעסוקה גמישה, מה שדיברנו בישיבות קודמות

ישראל אייכלר:  שאפשר יהיה לעבוד רק חלקית

קארין אלהרר: הבעיה היא לא בביטוח הלאומי, הבעיה בחקיקה

דבורה ביטון: אבל למה צריך לתלות אחד בשני? צריך לעשות את ההפרדה באירוע עצמו

גיא אהרון מזר: אני אגיד יותר מזה

גיא אהרון מזר:  גם אם אני הולך עכשיו לעבוד, זה לא אומר שאני בסדר

ישראל אייכלר: כן, כן, הסברת את זה ברור

גיא אהרון מזר: גם אם אני עובד עכשיו עבודה מלאה, אין לי שום מענה

גיא אהרון מזר:  גם אם אני אקבל אחוזי נכות, אז אני אקבל 1,000 שקלים בחודש? 20% נכות זה 1,050 שקלים בחודש

גיא אהרון מזר:  מה אני אמור לעשות עם הכסף הזה? איך זה עוזר לנו להשתקם? אני מדבר בכוונה על ה"נובה" שזה כולם צעירים

גיא אהרון מזר:  איך אתם עוזרים לנו לא לשקוע, לא לגרום לנו לא לעבוד ולא לעשות דברים

גיא אהרון מזר:  איך אתם עוזרים לשקם אותנו

גיא אהרון מזר:  אני מבטיח לכם שאף אחד לא הולך להתעשר מביטוח לאומי

גיא אהרון מזר:  כולנו רוצים להשתקם ולחזור לחיים מלאים ואתם שמים לנו כרגע מקלות ברגליים

ישראל אייכלר: יעל פלוס תושבת כפר עזה

יעל פלוס: אני מקיבוץ כפר עזה

יעל פלוס:  בתחילת דבריי אני באמת רוצה להודות לביטוח לאומי על כל העשייה, אבל זה לא מספיק

יעל פלוס:  אני יושבת כאן היום ואני מאוד מאוד עצובה

יעל פלוס:  אני עצובה כי אני מרגישה שהפקירו אותנו פעמיים

יעל פלוס:  הפקירו אותנו ב-7 לאוקטובר ומפקירים אותנו עכשיו

יעל פלוס:       אני מנכ"לית של חברה

יעל פלוס:  איבדתי את העסק, איבדתי את הבית, איבדתי את המשפחה ועכשיו אתם רוצים שאני אגיש תביעה כנכה? עד כמה נמוך אני יכולה לרדת? עד כמה נמוך החבר'ה הצעירים שלנו צריכים לרדת כדי שיכירו בהם כנכים? אני לא מצליחה להבין איך שלושה חודשים אחרי האירוע הזה אין החרגה של יישובים שנפגעו

יעל פלוס:  אין לנו בית לחזור

יעל פלוס:  במקרה הטוב אנחנו מתוכננים לחזור לבית שלנו בעוד שנתיים

יעל פלוס:  גם אנשים שחוזרים לעבודה הם בתפקוד של 40%

יעל פלוס:  אנשים לא ישנים, לא מתפקדים

יעל פלוס:  מערכות החינוך עוד לא הסתדרו, הורים לא יכולים לחזור לעבודה

יעל פלוס:  איך בדיוק הם יחזרו לעבוד במתכונת מלאה?      אני לא מצליחה להבין איך ב-8 באוקטובר לא הוצע לנו סל פינוי לכל התושבים למשך כל התקופה הזאת? למה אני צריכה, כמו ביום הראשון כשהגעתי לשפיים, להרגיש את ההשפלה הזאת? מאדם שעזר לאנשים, תמך, הוביל אותם ונתן כל החיים תרומות, אני זאת שנזקקת עכשיו

יעל פלוס:  אני זאת שהייתי צריכה לקבל את השמפו והמרכך

יעל פלוס:  היום שוב פעם אני פה וצריכה לבקש שהמדינה תכיר בנו מבלי שאנחנו נוכר כנכים

יעל פלוס:  אנחנו לא נכים, אנחנו נפגעי פעולות איבה

יעל פלוס:  רצחו אותנו, הרסו לנו את הבית, יש לנו חטופים

יעל פלוס:  הילדים הצעירים שלנו לא יכולים להמשיך לתפקד כי החברים שלהם חטופים, כי השכן מימין נרצח

יעל פלוס:  אני לא מצליחה להבין, באמת, אני לא מצליחה להבין איך אנחנו נמצאים בסיטואציה הזאת שלושה חודשים אחרי

יעל פלוס:  אנחנו לא צריכים להתחנן למדינה לקבל את מה שמגיע לנו ומגיע לנו

ישראל אייכלר: תודה רבה

ישראל אייכלר:  מעין לפידות, מנהלת רווחה מכפר עזה

ישראל אייכלר:  אל תחזרי על מה שהיא כבר אמרה

מעין לפידות גלקר: אני רוצה להגיב על הנתונים של הביטוח הלאומי

מעין לפידות גלקר:  82,453 פנו ואני יכולה לומר לכם שהרבה מאוד עוד לא פנו

מעין לפידות גלקר:  הם לא פנו כי הם לא יכולים לפנות

מעין לפידות גלקר:  חצי מכפר עזה, 400 איש ששפר עליהם מזלם והם לא היו באותו היום בכפר עזה, לא מוכרים כנפגעי פעולות איבה

מעין לפידות גלקר:  אנשים שחוו דרך הווטסאפים את המשפחות שלהם נרצחות ואת החברים שלהם נרצחים, שנמצאים בקהילה רב דורית שנפגעה

מעין לפידות גלקר:  אין להם בתים לחזור אליהם, אין להם קהילה לחזור אליהם

מעין לפידות גלקר:  הם צריכים להגיש תביעה פרטנית על-פי משרד הביטחון כדי לקבל הכרה

מעין לפידות גלקר:  אגב, ביטוח לאומי שעושה עבודה נהדרת ועדיין אומר לי: את יודעת שיש אנשים שלך שדיווחו לביטוח לאומי שהם היו במקום אבל הם היו בחו"ל? זאת אומרת, אנחנו רואים שלושה דברים שקורים: אחד, אנשים שלנו לא יגישו תביעות כי הם לא ירצו להיכנס לפה של ביטוח לאומי והם יוותרו

מעין לפידות גלקר:       שניים, הם יתחלו

מעין לפידות גלקר:  יש לנו עומס בלתי אפשרי על המערך הפסיכוסוציאלי כדי להגיע לפסיכיאטר שלא נמצא כי אין לנו מספיק מטפלים, כדי לקבל הכרה

מעין לפידות גלקר:  אז יהיה לנו תהליך של טראומטיזציה משנית

מעין לפידות גלקר:       שלוש, גם ישחקו במשחק של שוטרים וגנבים

מעין לפידות גלקר:       אני אגיד, אגב, לביטוח לאומי, שמרכזי החוסן שעושים עבודה נפלאה לא נותנים מענה שלם כי טראומה נרשמת בגוף

מעין לפידות גלקר:  הם נותנים מענים קונבנציונאליים

מעין לפידות גלקר:  מה קורה עם כל הטיפולים האלטרנטיביים שאנחנו חייבים אותם עכשיו לאנשים והם לא מקבלים אותם

מעין לפידות גלקר:  אז אני צריכה ללכת לפילנתרופיה של כפר עזה שעובדת קשה כדי לגייס כסף כי החברה האזרחית עובדת מהר

מעין לפידות גלקר:  היא עובדת מהר ועובדת נדיב והממשלה לא

שלומי מור: אני חייב לומר

שלומי מור:  הביטוח הלאומי, אני חושב שבמהלך שאף פעם לא בוצע במשרד ממשלתי -- -      

קארין אלהרר: הוא כלי מבצע, הוא לא אחראי על המדיניות

שלומי מור: נכון גברתי אבל אני חייב להגיד

שלומי מור:  קיבל בקישור לינק הצהרה מבן אדם

שלומי מור:  לא בדק שום דבר

דבורה ביטון: היא דיברה על כאלה שלא היו

שלומי מור: להגיד שאנחנו משחקים בשוטרים וגנבים? לא היה כדבר הזה

שלומי מור:  פשוט קיבלנו וסמכנו ונתנו אמון מלא באנשים

מעין לפידות גלקר: בשלב הראשון ולא עשיתם הכרה למי שלא היה

דבורה ביטון: למשל, היה מקרה בכפר עזה שאחד הילדים יצא לחו"ל לבר-מצווה עם הילדים

דבורה ביטון:  אח שלו הגיע לבית

קריאה: המקרה נמצא פה, אני המקרה הזה

מעין לפידות גלקר: אני רק אסיים ואגיד שאנחנו מבינים את עניין החקיקה

מעין לפידות גלקר:  "תקומה" קיבלה 18 מיליארד שקלים ללא חקיקה

מעין לפידות גלקר:  זאת אומרת שאפשר למצוא הרבה מאוד פתרונות יצירתיים בלי חקיקה כדי לתת את המענים

מעין לפידות גלקר:  אנחנו מבקשים הכרה קולקטיבית

ישראל אייכלר: שלומי, תודה רבה

ישראל אייכלר:  המצגת שלך העידה יותר מהכול

ישראל אייכלר:  יש מקרים חריגים שתצטרכו לטפל באופן פרטני

מעין לפידות גלקר: זה לא מקרים פרטניים

מעין לפידות גלקר:  יש פה כל מיני בעיות רוחב שצריך לטפל בהם

קריאה: זה לא מקרה פרטני

קריאה:  הבירוקרטיה הורגת אותו

קריאה:  תראה, מסכן, איך הוא נראה

קריאה:  אני לא בא בטענות, אני יודע שאתם עושים הרבה אבל תראה אותו

ישראל אייכלר: בכל מכלול צריך להתייחס גם למקרים כאלה

מעין לפידות גלקר: צריך הכרה קולקטיבית לנפגעי פעולות איבה

ישראל אייכלר: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה

קארין אלהרר: תודה רבה אדוני היושב-ראש

קארין אלהרר:  קודם כל, בראשית הדברים אני רוצה לומר שהביטוח הלאומי, צריך להגיד ביושר, היו הראשונים שעבדו ועשו

קארין אלהרר:  ביטוח לאומי כמו תמיד פועל על-פי חוק

קארין אלהרר:  אם למישהו יש טענות, ואין לי ספק כי גם לי יש טענות, צריך לבוא למחוקק, צריך לבוא לממשלה ולא לביטוח הלאומי שבאמת מתח את עצמו לכל הכיוונים

קארין אלהרר:  אני עדה, הסתובבתי גם בבתי המלון וגם אצל הניצולים וראיתי את המחויבות שלהם לנושא

קארין אלהרר:       עכשיו בואו נדבר עניינית

קארין אלהרר:  עניינית, החוק שקיים היום לא נותן מענה למקרי הקצה

קארין אלהרר:  למשל, מקרה של אדם שהיה בחו"ל וראה את כל הווטסאפים, שזה באמת המעגל השני

קארין אלהרר:  הוא גם לא ייתן מענה אמיתי לאנשים שלא רוצים להיות מוסללים לבריאות הנפש ורוצים לצאת לעבודה

קארין אלהרר:  אפשר לעשות חוק פיצוי על אסון

קארין אלהרר:  חוק פיצוי על אסון בא ואומר את הדבר הבא: היית באזור, היית במעגל, תקבל מענק חד פעמי שהוא יהיה בגובה איקס

קארין אלהרר:  אם תרצה אחר-כך ללכת לתהליך הארוך, נקזז את זה

קארין אלהרר:       אני אומרת לכם שאנחנו לא נוכל להימלט מהדבר הזה ולו מהסיבה הפשוטה, שהביטוח הלאומי יקרוס

קארין אלהרר:  תבינו, נפגעי פעולות איבה זה חלק

קארין אלהרר:  יש להם עוד הרבה דברים

קארין אלהרר:  איפה כל הוועדות יטפלו בזה

ישראל אייכלר: איפה יש להם רופאים ופסיכיאטרים?      

קארין אלהרר: נעזוב את זה

קארין אלהרר:  הרי צריך להבין, עד שאנשים מבינים את הטראומה, עד שהם מביאים את עצמם לרופא, עד שתהיה חוות הדעת הרפואית ואת שתהיה הוועדה, מה בינתיים?     

ישראל אייכלר: תודה רבה

ישראל אייכלר:  חברת הכנסת רייטן

אפרת רייטן: אני רואה את הצעת הביטוח הלאומי לחוק פיצוי אסון

אפרת רייטן:  על מה אנחנו עבדנו שנה שלמה? בא לי לבכות

אפרת רייטן:  האוצר שעצר את הצעת החוק הזאת שעבדנו עליה שנה שלמה

אפרת רייטן:  הצעת חוק סיוע לנפגעי אסונות אזרחיים לאומיים

אפרת רייטן:  ישבתי כאן וחתמו לי כאן כל חברי הכנסת

אפרת רייטן:  האוצר עצר את זה שנה שעברה לפני האסון המזעזע הזה

קארין אלהרר: הוא עוצר את זה גם עכשיו

אפרת רייטן: הוא עצר את זה

אפרת רייטן:  עכשיו זה נמצא לא בטרומית וזה עבר קריאה ראשונה

אפרת רייטן:  בכוונה דאגתי שזה יעבור בקריאה ראשונה כדי שתהיה לזה המשכיות כדי שאפשר יהיה לעשות את זה בכנסת הזאת

אפרת רייטן:  אני שומעת שהאוצר עוצר את זה גם עכשיו

אפרת רייטן:  ואתם באים ומציעים פה להתחיל מהתחלה מטרומית? הצעת חוק הביטוח הלאומי חוק פיצוי אסון כשיש לכם את החוק הזה פה

אפרת רייטן:  איזו ציניות, איזו בושה

אפרת רייטן:  כולם צריכים להתבייש, להתבייש ולהתבייש

ישראל אייכלר: אני מודיע שהנושא מאוד רחב

ישראל אייכלר:  כמו שאמר שלומי, נצטרך לקיים דיונים

אפרת רייטן: בושה, בושה

ישראל אייכלר: חברת הכנסת רייטן, באמת

ישראל אייכלר:  המילה הזאת מזכירה לי זיכרונות רעים מאוד

אפרת רייטן: אני מחזיקה את הבכי בגרון

אפרת רייטן:  זה לא יאומן

ישראל אייכלר: כל הכבוד, באמת כל הכבוד

אפרת רייטן: הלכה עם הראש בקיר, אמרה, אני מתנגשת בקיר הזה

ישראל אייכלר: תני לי לסכם את הישיבה

ישראל אייכלר:       הוועדה מבקשת ממשרדי הממשלה, משרד האוצר ומשרד העבודה להכין תוכניות וחוקים שיכסו על כל הפערים ששלומי העלה פה ושאחרים העלו פה

ישראל אייכלר:  אני מזכיר עוד פעם את החוק של חברת הכנסת רייטן לאסונות אזרחיים

ישראל אייכלר:  פה זה לא רק אזרחי זה גם ביטחוני

ישראל אייכלר:  יש כלים לעשות

ישראל אייכלר:       משפט ליו"ר ארגון נפגעי פעולות איבה, אייבי מוזס

אייבי מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה לך

אייבי מוזס:  קודם כל, אני רוצה להגיד דבר אחד

אייבי מוזס:  מקום המדינה לא היתה אף חטופה שבויה

אייבי מוזס:  תדעו לכם, זה לא אותו דבר כמו בצה"ל

אייבי מוזס:  כשבצה"ל יש שבוי הוא יודע מה להגיד כשהוא נמצא בשבי

אייבי מוזס:  ילד בן שנה לא הכינו אותו להיות בשבי

אייבי מוזס:  אז אנשים שנמצאים שם הם לא יחזרו לכאן נורמליים

אייבי מוזס:       אדוני, לגבי מה שאמרת על ההרוגים

אייבי מוזס:  יש עוד 26 הרוגים שם שיחזרו לארץ בגופות

אייבי מוזס:  כל שאר האנשים שנפגעו, אדוני, הם לא יהיו אנשים נורמליים

אייבי מוזס:  תשמעו את זה ממני

אייבי מוזס:  מה שהם עוברים שם, אני לא מאחל לאף אחד רק לשמוע את מה שהם עוברים

אייבי מוזס:  הדברים הכי קשים שיכולים לעבור על נשים וילדים

אייבי מוזס:  ילד בן שנה הוא כבר שלושה חודשים בשבי

אייבי מוזס:  לא אמרו לו איך להתנהג בשבי

אייבי מוזס:  אותו דבר לאימהות שלהם, לאבות שלהם

אייבי מוזס:  תשימו לב, זה שונה לגמרי בין חייל לאזרח

ישראל אייכלר: תקשיבו למה שאייבי אמר

ישראל אייכלר:  הוועדה מחכה להצעות חוק שיכסו על הפערים האלה

ישראל אייכלר:  אנחנו עוד נדון על הדברים האלה

ישראל אייכלר:  אני מודה לכל מי שהגיע

ישראל אייכלר:  על-פי תקנון הכנסת אני חייב לסגור את הישיבה בשעה 11:00

ישראל אייכלר:       הישיבה נעולה