ועדת החוץ והביטחון, כנסת 25, פרוטוקול מספר 137, 2024-01-22 00:00

יולי יואל אדלשטיין: אני פותח את ישיבת ועדת החוץ והביטחון, בוקר טוב לכולכם

יולי יואל אדלשטיין:  הנושא שלנו: פעילות אגף שיקום נכים במשרד הביטחון במסגרת מלחמת חרבות ברזל

יולי יואל אדלשטיין:  הנושא עלה אצלנו – בשביל לשתף אתכם – במסגרת כל מיני שינויים בתקציב שמשרד הביטחון פנה אלינו איתם

יולי יואל אדלשטיין:  עלה דבר מאוד ברור, לצערי לכולנו, שבעקבות כל מה שקרה גם בשבעה באוקטובר וגם בעקבות הפעילות של צה"ל ברצועת עזה, אנחנו בממדים אחרים לגמרי של פעילות האגף במשרד הביטחון

יולי יואל אדלשטיין:  לכן אמרנו שחוץ מן ההיערכות התקציבית הרגילה אנחנו רוצים לשמוע קצת עדכון על פעילות האגף, איך נערכים עכשיו, גם ממשיכים את הטיפול ודאי בכל אלה שמגיע להם טיפול ומגיעה להם מכולנו גם מילת תודה והערכה רבה, אבל מעבר לזה גם כל הטיפול שנכה צה"ל זקוק לו, או נכה, וגם איך נערכים עכשיו למציאות החדשה שבה כנראה עוד אלפי לקוחות – אם אפשר להשתמש במילה הזאת – יצטרפו, יצרכו טיפול של האגף

יולי יואל אדלשטיין:      אנחנו ראינו בזמנו כוועדה במשרד הביטחון את השינויים שנעשים, לפני כשנה, ודאי שמברכים על כל שינוי לטובה אבל עדיין יש לא מעט סוגיות שמועלות גם אלינו לוועדה

יולי יואל אדלשטיין:       אני מציע, את ואיתמר תציגו את הפעילות, נשמע ודאי את האנשים שהוזמנו לדיון, נשמע את דעתם ונראה איך אנחנו כוועדת חוץ וביטחון יכולים לסייע לכם בפעילות כדי שכל אחד שנפגע – אם זה היבטים פיזיים, אם זה PTSD, הלומי קרב – כל אחד ירגיש שהוא מטופל נכון

יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה

יולי יואל אדלשטיין:      אנחנו מודיעים לפרוטוקול שבהתאם לסעיף 120(ב)(2) לתקנון הכנסת, הישיבה אינה חסויה

יולי יואל אדלשטיין:  לפי ההנחיות של קצין הכנסת אנחנו לא משדרים את הדיון, מבקש גם לא להשתמש בשום אמצעי תקשורת

יולי יואל אדלשטיין:  אם יש בטעות למישהו טלפון עליו או דברים כאלה, אני מבקש להוציא

יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה

איתמר גרף: בוקר טוב

איתמר גרף:  איתמר גרף, סמנכ"ל תכנון, ממלא מקום מנכ"ל

איתמר גרף:  המנכ"ל נסע לארצות הברית ואני במקומו כאן לכבד את הוועדה החשובה הזאת

איתמר גרף:  כמובן לימור תציג, אני מקווה שהיא תציג עד הסוף, יש המון המון מה להציג, פעילות מאוד ענפה, אחרי כן יתפתח פה מן הסתם שיח וכמובן אני יכול להוסיף גם מהזווית הארגונית על אגף שיקום, איך אנחנו רואים אותו מתמודד עם האתגרים הגדולים

איתמר גרף:      אני רק אגיד בפתיחה

איתמר גרף:  אנחנו מתמודדים עם ממדים היסטוריים, כולם מבינים פה, באמת אסונות בלתי נתפסים

איתמר גרף:  המספרים – לימור תציג אותם – הם מאוד גדולים כבר עכשיו והם יהיו הרבה יותר גדולים לפי הצפי

איתמר גרף:       יש פה מאמץ מאוד גדול, אני לא יודע אם יש פה מישהו מהצבא אבל יש פה מאמץ מאוד גדול של צה"ל לטפל בתוך הצבא – כמובן בסדיר, בקבע, במילואים – יש פעילות ענפה מאוד שקורית וככל שהצבא יצטיין במניעה אז יגיעו פחות לאגף שיקום בקצה

איתמר גרף:       יש פה הסתכלות מקצה לקצה היום

איתמר גרף:  לקחתי על עצמי גם להסתכל על כל המילואימניקים שמשתחררים ואיך אנחנו מונעים את הפוסט טראומה מלהיות כרונית, גם בזה אנחנו הולכים להשקיע הרבה מאוד מאמצים וכסף

איתמר גרף:  דרך אגב, לא רק אנחנו, כל הקהילה מתעסקת בזה ונעבוד ביחד עם הקהילה ועם עמותות ועם כל מי שיודע לתת את היד – יהיה מה שנקרא מקום לכולם, לאור המספרים

איתמר גרף:      יש משבר שכולנו מדברים עליו, משבר בריאות הנפש שהיה לפני המלחמה

איתמר גרף:  אנחנו גם בתוך האירוע הזה – מתעריפי פסיכיאטרים שאנחנו לא מצליחים לשלם כי הרגולטור שם מספר ואנחנו פשוט לא יכולים לגייס כמעט אף אחד ככה, זאת אומרת להגיד שיש פה אירוע לאומי מאוד גדול

איתמר גרף:  משרד הביטחון בתוך הסיפור הזה מאוד מאוד חזק, עושה כל מה שהוא יכול

איתמר גרף:       יש פה הרבה מאוד פעילות להציג ואני חייב להגיד בהתחלה שאגף שיקום מהשבעה באוקטובר בעיניי עושה פעילות מטורפת ביחד עם צה"ל, עם כל הקושי

איתמר גרף:  המלחמה שלנו זה לחסוך לפצועים ולמשפחות שלהם בירוקרטיות, עם כל הקשיים שהם עוברים גם ככה, לעשות הכול כדי שהם יתמודדו עם הפציעה ולאפשר להם תהליך בלי ועדות, בלי בירוקרטיות, בלי קבלות

איתמר גרף:  הכול למול זה שיש עוד עשרות אלפי פצועים קיימים, שגם להם צריך לתת את הקשב ואת היחס וגם הם בתוך המצוקה

איתמר גרף:       זו ההתמודדות שאנחנו עוסקים בה, ואני אתן ללימור לרוץ עם המצגת

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה

לימור לוריא: תודה

לימור לוריא:  בוקר טוב

לימור לוריא:  (שקף: איפה אנחנו עומדים היום?) באמת השבעה בחודש מייצר מציאות אחרת באגף השיקום

לימור לוריא:  כרגע נסתכל איפה אנחנו עומדים היום

לימור לוריא:  החל מהשבעה באוקטובר אנחנו עומדים עם 4,544 פצועים חדשים, בכל יום נכנסים לאגף השיקום 60 פצועים חדשים

לימור לוריא:  זה כל האנשים שנפצעו אחרי השבעה בחודש, זה לא בהכרח רק בלחימה, אלה הפצועים אחרי השבעה בחודש

לימור לוריא:      במקביל, יש לנו ערב חרבות ברזל 62,000 פצועי צה"ל מטופלים באגף, וכל יום ממשיכים להגיע 24 בקשות לגבי תקופות שקדמו לשבעה באוקטובר

לימור לוריא:  ככה יוצא בממוצע שבכל חודש אנחנו מקבלים 1,850 בקשות

לימור לוריא:      המשמעות היא שבשלושה חודשי לחימה, אגף השיקום היה צריך לקבל פי שניים פצועים ממה שהוא קיבל בכל שנת 2022, זה כדי להבין את ההיקפים שאנחנו מדברים עליהם

לימור לוריא:       (שקף: מי הפצועים שלנו?) לבקשת הוועדה הבאנו קצת נתונים מי בעצם הפצועים שלנו

לימור לוריא:  אתם רואים, 70% מהאנשים אלה אנשי מילואים, נכון לעכשיו

לימור לוריא:  יש לנו עוד 7% קבע, 10% סדיר, משטרה – 13%, בעיקר מהשבוע של השבעה באוקטובר

לימור לוריא:       כשמסתכלים על גילאים, אנחנו רואים ש-46% מתחת לגיל 30; עוד 36% הם בין גיל 31 ל-40; ומעל גיל 40 יש לנו סדר גודל של 18%

לימור לוריא:  כשמסתכלים על המגדרים, 95% גברים, 5% נשים

לימור לוריא:       ניסינו להגיד לכם גם איך הם מתפלגים מבחינת מחוזות

לימור לוריא:  למרות שבאר שבע זה המחוז הכי קטן לנו, היום הוא מונה נתח משמעותי, בעיקר מהשבוע של השבעה באוקטובר, אבל יש לנו את אזור השפלה עם 20%, חיפה עם 14%, רחובות, שזה גם חלק מהדרום

לימור לוריא:  זו ההתפלגות ובעצם אנחנו רואים שרוב הפצועים שמטופלים היום אלה חיילי מילואים שמחציתם מתחת לגיל 30, דהיינו אנשים צעירים

לימור לוריא:      אני רוצה להגיד משהו על חומרת הפציעה

לימור לוריא:  אם תסתכלו, כל בן אדם שמגיע בדרך כלל לבית חולים, מסווג: קל, בינוני, קשה, אנחנו רואים שתודה לאל, 90% הם קלים

לימור לוריא:  יחד עם זאת, כוכבית על כוכבית על כוכבית – כל אדם שיש לו תגובה נפשית מוגדר כקל, גם אם התגובה הנפשית שלו יכולה להיות חמורה

לימור לוריא:  אם אנחנו מסתכלים שמאלה מי הפצועים שלנו, אנחנו רואים ש-45% אלה אנשים עם פגיעות בגפיים, פגיעות ירי, קטיעות, רסיסים, והבאים בתור אלה אנשים עם תגובות נפשיות ופוסט טראומה

לימור לוריא:  בהתחלה עוד לא מגדירים כפוסט טראומה, מגדירים תגובה נפשית כי אנחנו מקווים שאנשים יחזרו לעצמם עם טיפול נכון

לימור לוריא:  פגיעות פנימיות, עמוד שדרה, פגיעות באוזניים, עיניים וראש, אלה הפגיעות העיקריות

לימור לוריא:  זה כדי לספר מי הפצועים שלנו

לימור לוריא:       (שקף: מתנהלים בשני צירים במקביל) עכשיו נגיע לחרבות ברזל

לימור לוריא:  מהשבעה בחודש האגף הגדיר שהוא עובד בשני צירים במקביל: ציר אחד זה קליטת הפצועים החדשים; ציר שני, צריך להבין, יש 62,000 איש שצריכים יום-יום את השירות שלנו ואתה צריך להתנהל בשני הצירים האלה במקביל, עוד לפני שקיבלת תוספת כוח אדם, בכל דבר אתה צריך עכשיו להתמודד עם מה שיש

לימור לוריא:      (שקף: תחקרנו, למדנו

לימור לוריא:  הפקנו לקחים – חרבות הברזל) אני רוצה להגיד משהו על הרעיון של קליטת הפצועים החדשים

לימור לוריא:  לקחנו ולמדנו מה היה ב-2014 בצוק איתן, לקחנו ולמדנו את הדברים שעלו מנפש אחת, וניסינו ליישם את כל מה שלמדנו משני האירועים האלה על 2023, חרבות הברזל

לימור לוריא:       (שקף: מה למדנו? ואיך פועלים בטיפול הפצועים היום?) אני רוצה להגיד מה עשינו שונה ממלחמות קודמות

לימור לוריא:  בשונה מעבר, שהיינו מחכים שאנשים יבואו אלינו, התפזרנו בכל בתי החולים

לימור לוריא:  ישבנו יחד עם ר"מ 2, איך שפצוע מגיע לבית החולים אנחנו מקבלים מידע יחד עם ר"מ 2, מקשרת שלנו ניגשת, מקבלת את האישור שלו להיות מטופל באגף השיקום ובאופן מיידי הבן אדם מוכר ומתחיל לקבל

לימור לוריא:  רואים מצד שמאל, מענה מיידי כולל: טיפולים רפואיים, טיפולים נפשיים, לא רק למי שיש לו תגובה נפשית, גם מי שיש לו בעיה פיזית, מתוך הידיעה שזה יכול להתפתח בהמשך

לימור לוריא:       הרעיון היה – איך אמרה אחת האימהות? אני צריכה חמצן כאן ועכשיו – לתת תשלומי מקדמות לפני ועדות רפואיות, בהתאם לחומרת המצב שהגדירו אותה בבית החולים

לימור לוריא:  אם בעבר, מלחמות קודמות, משפחות היו צריכות להביא קבלות על אוכל, קבלות על בייביסיטר וכו', בנינו חבילות של סיוע – קחו את ה-5,000 או ה-6,000 שקלים, בהתאם לזמן האשפוז ומה שאתם צריכים יכוסה על ידי זה ולא להתחיל עם הבירוקרטיות עבורם

לימור לוריא:       עוד דבר שאנחנו מבינים שהוא מאוד חשוב, בוודאי בשלב הראשון, זה הקשר האישי ולא להתנהל מול הדבר הגדול הזה שנקרא מערכת שיקום

לימור לוריא:  כל פצוע שנכנס בחרבות ברזל מקבל עובד באגף שיקום, עם הנייד האישי של עובד אגף השיקום, שהוא ה-POC שלו, הוא הבן אדם למה שאתה צריך

לימור לוריא:  צריך מרפאה, אני דואג שהמרפאה ייצרו קשר, אנחנו האנשים שלך

לימור לוריא:      רק שתבינו את ההיקפים

לימור לוריא:  העובדים שלנו עושים את זה בנוסף לתפקידם

לימור לוריא:  הם קיבלו נייד והם צריכים להיות בקשר עם הפצועים החדשים

לימור לוריא:  חוץ מזה הוספנו מוקד טלפוני ייעודי לחרבות ברזל, ולצעירים שהיום הרבה יותר דיגיטליים הקמנו את האתר שמיועד לפצועי חרבות ברזל

לימור לוריא:       מעבר לזה, בגלל שחלק מהפציעות, ראינו – אלה אנשים עם קטיעות, עם מוגבלות קשה פיזית – אמרנו, קודם השיקום, אחר כך כל שלב הוועדות

לימור לוריא:  אם בעבר היו אומרים, קודם נראה ועדה רפואית – קיבלת 20%, לא קיבלת 50% – פה אנחנו אומרים, מה אמרו מחלקת השיקום? אתה צריך רמפה, אתה צריך מעלון, אתה צריך סיוע בדיור, אנחנו נותנים את כל אלה על פי הערכה של רופא

לימור לוריא:  הוא הולך להיות בבית ספרנו? אם כן, הוא יקבל גם דיור, גם יכולת ניידות, גם הרבה מילואימניקים שיכולים לקבל מאיתנו סיוע בלימודים, שעכשיו חוזרים ללימודים האקדמאים, ומי שצריך עזרה בתעסוקה, כמה שיותר מהר לעזור להם להיכנס לעולם שהם היו בו על מנת למנוע מצב קשה יותר בהמשך

לימור לוריא:       אחת מהפקות הלקחים החשובות ביותר בעיניי מנפש אחת זה הצורך לדאוג למשפחות – אמא שנמצאת ליד הילד שלה בבית החולים צריכה גם היא את הסיוע, ואם זה ילדים שלו או בת הזוג שלו

לימור לוריא:  טיפולים נפשיים ניתנים לכל בני המשפחה, הוצאות בגין ליווי ופיצוי בגין ימי עבודה

לימור לוריא:  אם בעבר היינו אומרים, תביא את התלוש מפה, "דחפנו" – סליחה, אני שמה גרשיים – את ה-9,000 שקלים, קודם כול קחו את הבסיס

לימור לוריא:  אם אתם משתכרים יותר תביאו אבל קודם כול קחו את הבסיס בלי הבירוקרטיה

לימור לוריא:       אחד הדברים שמאפיין את המלחמה הזאת, שאנשים יוצאים מהר יחסית ממחלקות השיקום בבתי החולים

לימור לוריא:  זה מחייב את אגף השיקום לתת את השירותים האלה בבית, אז היינו צריכים להתחיל עם גיוס מסיבי של מטפלים, של פסיכולוגים, של פיזיותרפיסטים, של מרפאים בעיסוק, של פסיכיאטרים, זו הולכת להיות בעיה לאומית קשה

לימור לוריא:      ואני אומרת לכם, אנחנו בקרב פה כדי שחיילי משרד הביטחון או פצועי משרד הביטחון יקבלו את המטפלים הטובים ביותר כי אין פצוע שהיה בתוך עזה וראה מראות קשים כאדם שחטף – עם כל הכבוד באמת – איזושהי טראומה באזור המרכז

לימור לוריא:  החיילים שלנו צריכים את המטפלים הטובים ביותר

לימור לוריא:       (שקף: וכך יוצא

לימור לוריא:  לא מחכים ליום שאחרי - יחד ועכשיו עם צה"ל ואנ"צ)

לימור לוריא:  עוד הפקת לקחים מנפש אחת, צריך לעבוד ביחד

לימור לוריא:  אנחנו מאוד חזק עם קרפ"ר בצה"ל, שעושה עבודות בתחום המניעה של התגובות הנפשיות, עם ראש אכ"א וליווי הפצועים, עם ארגון נכי צה"ל שבעצם אמר, גם הם בעבר היו מקבלים חברים אליהם רק אחרי שעברו ועדה רפואית ואחרי שהתחילו לשלם דמי חבר

לימור לוריא:  גם כאן לקח על עצמו הארגון החלטה אסטרטגית שהם מתחילים לטפל בכולם, ובעצם למה זה מאוד קריטי? כי בן אדם שחוזר אחרי פציעה ויושב בבית בין ארבעה קירות זה לא דבר טוב

לימור לוריא:  אנחנו רוצים שפעמיים-שלוש בשבוע יבוא לבית הלוחם, יבוא לחווה טיפולית, יבוא לכל מקום אבל לא יישאר עם עצמו בחדר, וכמובן, אגף השיקום

לימור לוריא:       (שקף: מתנהלים בשני צירים במקביל) מצד שמאל, הטיפול בנכי צה"ל הוותיקים, ואני רוצה להגיד ביושר ואנחנו נדבר על זה בהמשך – במסה של הפצועים שנכנסה, אגף השיקום, בהיעדר תוספת נכון להיום של כוח אדם, מתקשה, מתקשה מאוד לתת את סטנדרט השירות שהיינו רוצים לפצועים הוותיקים

לימור לוריא:       הרבה מהם אומרים, אנחנו יודעים שעכשיו אתם עסוקים עם החדשים, זה בסדר, אבל אי אפשר לאורך זמן את אורך הרוח הזה

לימור לוריא:  הם צריכים את המענים מאיתנו, וכשכל עובדת שלי צריכה להחזיק עוד 100 פצועים חדשים, היא מתקשה לתת גם לוותיקים וגם לחדשים

לימור לוריא:       ובכל זאת, מה כן נעשה? שיחות יזומות לכלל נכי צה"ל, עוד הפקת לקחים, זה 60,000 איש, אני יודעת שגם הארגון קשור

לימור לוריא:  זה קשוח

לימור לוריא:  כל עובדי משרד הביטחון התגייסו לעזור בשיחות ומי שהיה צריך סיוע  ספציפי, העבירו אותו להמשך טיפול באגף – אם זה על ידי עובדת סוציאלית ואם זה על ידי המרפאה

לימור לוריא:  חלק גדול מהאנשים, היה לחץ שלא יהיו תרופות, סיפקנו להם תרופות לשלושה חודשים, שלא יהיו בלחץ מה יהיה בחודש הבא

לימור לוריא:  הייתה לנו בעיה שהרבה מהשליחים של התרופות התגייסו למילואים ולא היה מי שיספק להם תרופות, היינו צריכים להתארגן

לימור לוריא:       כמובן, הארכנו את שעות המוקד הטלפוני

לימור לוריא:  אם בעבר הייתה ביקורת מאוד גדולה – ואני צריכה להגיד מילה טובה לסגנית שלי וליחידה שהופעלה – ירדנו לדקת זמן המתנה

לימור לוריא:  הארכנו זכאויות אוטומטיות

לימור לוריא:  הרבה מהוותיקים שלנו אמרו, אנחנו רוצים להתנדב

לימור לוריא:  אני לא מרגישה שזה מספיק מבוסס אבל כן אפשרנו התנדבות עם ארגון נכי צה"ל לטובת הפצועים החדשים, ואחת למשהו כמו שבועיים-שלושה אנחנו עושים וובינרים של מפגשי חוסן והעצמה לוותיקים

לימור לוריא:       (שקף: נערכים קדימה)

לימור לוריא:  בואו נסתכל מה יהיה פה קדימה

לימור לוריא:  במסגרת היערכות שלנו לקחנו חברת ייעוץ רצינית וניסינו לבדוק מה הולך לקרות במדינת ישראל באגף השיקום בשנים הקרובות

לימור לוריא:  תסתכלו מה היה עד שנת 2021 נפש אחת

לימור לוריא:  אגף השיקום היה מקבל בממוצע 4,500 בקשות להכרה, 300 מהן על רקע נפשי; ב-2021 עד 2023, כשהתחלנו עם נפש אחת, אנחנו דווקא שמחים גם מהמודעות וגם הציבור שראה בנו כתובת, גדלנו כבר ל-6,000 בקשות, כש-1,500 מהן על רקע נפשי

לימור לוריא:       על פי הערכות שלקחנו ב-2014, שהיו 80,000 מגויסים, כמה זמן לחימה היה וכמה כוחות קרקעיים וכו', עשינו הערכה מה הולך לקרות פה ב-2024

לימור לוריא:  ב-2024 אנחנו צופים שיהיו 20,000 בקשות חדשות, 14,000 מהן יהיו על רקע חרבות ברזל והיתר יהיו על השוטף כמו שהיום אנחנו מקבלים

לימור לוריא:       אני רוצה להגיד, גם כשהמלחמה נגמרת, עבור חלק גדול באגף השיקום היא רק מתחילה כי כשבן אדם מסיים את המילואים הוא מתפנה להתחיל לטפל בעצמו ולכן המסה הרבה פעמים מגיעה אחרי שמשתחררים

לימור לוריא:  אחרי 2024 אנחנו צופים שיהיה סוג של התייצבות של 8,000 בקשות חדשות, משנת 2025 והלאה

לימור לוריא:       לפני כן דיברתי על היקף הבקשות אבל היקף המטופלים – אם ערב חרבות ברזל היינו ב-62,000, סוף 2024, ואני אומרת לכם שזה צנוע, אנחנו נעמוד על 78,000, ואם מסתכלים רחוק יותר, אנחנו עלולים להגיע ל-2030, אני מאוד מקווה שיחד עם הטיפולים ויחד עם המודעות בצה"ל אנחנו לא נגיע לשם, אבל 2024, אנחנו צופים שתהיה עלייה משמעותית, כש-15,000 איש יהיו עם פגיעות נפשיות ו-PTSD, אנחנו מדברים על ליקויים נוספים

מיכאל ביטון: לימור, בשקף הקודם, אם מחשבים את זה בזריזות, בסביבות 8% הלומי קרב בשלב ההוא שתיארת, ואחרי כן 25%, ואז הצפי הוא 40% מתוך הסך הכול

לימור לוריא: של נפש בחרבות ברזל?     

מיכאל ביטון: אם אני מחשב 300 מ-4,000 זה 8%, ואז 25% ב-2023-2021, ואחרי כן 40% מסך הכול

לימור לוריא: נכון

מיכאל ביטון: פי ארבעה שיעור הלומי קרב בסך כל פצועי צה"ל

אלון שוסטר: זה כתוב שם, 40%

יונתן בן הרוש: הטוטאל

יונתן בן הרוש:  בבקשות, לא בסך הכול

לימור לוריא: בגידול

לימור לוריא:  אנחנו צופים שחרבות ברזל יביא אנשים עם תגובות נפשיות קשות

מיכאל ביטון: מה שאני רוצה להדגיש, שאם עד 2018 היינו בערך 9% הלומי קרב מסך הפניות, אחרי כן 25%, פה זה הולך להיות 40%

יולי יואל אדלשטיין: גם עניין של מודעות וגם עניין של תגובת משרד הביטחון

לימור לוריא: 40%, זה כתוב

לימור לוריא:  אתה צודק

לימור לוריא:       (שקף: האתגרים שלנו)

לימור לוריא:  בואו נדבר על האתגרים

לימור לוריא:  כמו שאתם מבינים, אנחנו צופים אלפי בקשות להכרה וועדות רפואיות, ומה שאתם רואים באדום זה מה שמטריד אותנו

לימור לוריא:  משכי זמן המענים אלה לא משכי זמן המענים שאנחנו היינו רוצים לתת, בטח לא בעת הזו

לימור לוריא:  אחד

לימור לוריא:      שתיים, להתנהל בשני הצירים במקביל

לימור לוריא:  אני אומרת לכם, היום לצערי, מי שבמידה מסוימת אנחנו לא מספיקים לתת לו שירות שהיינו רוצים זה הפצועים הוותיקים וצריך לראות איך מאפשרים לנו לתת גם את התשומות עבורם

לימור לוריא:       שלוש, אני מסתובבת הרבה בבתי חולים

לימור לוריא:  יש פער בין הציפייה של הפצוע לבין מה שאנחנו מבחינה חוקית יכולים לתת היום

לימור לוריא:  אני אתן לכם דוגמה

לימור לוריא:  אחד הפצועים שנקטעה רגלו, האחוזים הרפואיים יזכו אותו במשהו כמו 2,500 שקל, והוא אומר: אני, נגמרו לי החיים וזה מה שאני שווה למדינה? קודם כול, יש פער, זה אתגר

לימור לוריא:  אנשים צעירים שכל החיים היו לפניהם עומדים באתגר הזה

לימור לוריא:       אני אומרת לכם, יש גם ציפייה למענים מיידיים, ואנחנו במשאבים שקיימים היום לא מסוגלים לתת בקצבים שהיינו רוצים לתת עבור הגיבורים של כולנו

לימור לוריא:       מה שאמרת, אדוני חבר הכנסת, צפי לכניסת אלפי מתמודדים חדשים עם פוסט טראומה, זה אתגר שיקומי, זה מחייב תשומות אחרות

לימור לוריא:       דיגיטציה, מדברים הרבה על השירות

לימור לוריא:  שירות מחייב מחשוב של המון תהליכים

לימור לוריא:  יש להערכתנו הרבה מאוד תהליכים שצריך למחשב אותם, הדבר הזה לא קורה ביום אחד ואלה תהליכים

לימור לוריא:  זה לא בקצב שהיינו רוצים, ואם נשפר את זה נביא לשיפור השירות

לימור לוריא:       חקיקה – מתוך שישה פרקים, שני פרקים ראשונים עברו ביולי האחרון 2023, אחרי הרבה שנים שהם לא עברו

לימור לוריא:  לפנינו עוד ארבעה פרקים

לימור לוריא:  אני רוצה להגיד, המלחמה הזאת הורידה לנו את האסימון שיש דברים שלא חשבנו עליהם לפני המלחמה, שהיום צריך לתת להם מענה בחקיקה

לימור לוריא:       דוגמה הכי פשוטה

לימור לוריא:  היו לנו פצועים שהם חיילים בודדים, שצריך להביא את ההורים שלהם מחו"ל, אין היום דבר כזה בחוק

לימור לוריא:  כל מיני דברים שהמלחמה הזאת לימדה אותנו שצריך או לתת עליהם את הדעת או לייעל אותם, כמו כל שיטת הקבלות להעביר להוצאות מגולמות, להקל על הציבור ולהקל עלינו

לימור לוריא:  אנחנו היום בוחנים את כל נושא החקיקה ונבוא עם זה אחרי שאנחנו מפיקים לקחים מהמלחמה

לימור לוריא:       הפצועים כבר פה, 20% מ-45,000 הם כבר פה

לימור לוריא:  משרד הביטחון עובד בשיטה של מכרזים, התקשרויות

לימור לוריא:  התהליכים הם כבדים, הם יחסית ממושכים ואנחנו צריכים עכשיו את החוות, אנחנו צריכים עכשיו את הפסיכיאטרים, והתהליכים האלה, הם גם לוקחים זמן, הם גם מצריכים אישורים תקציביים, ואנחנו מתקשים לתת את המענים בזמן המיידי

לימור לוריא:       (שקף: התוכנית האסטרטגית)

לימור לוריא:  ובכל זאת, האגף אמר, אלה כל האתגרים, אי אפשר לבוא לכנסת או לממשלה רק אם תביאו לנו עוד כוח אדם, תביאו לנו עוד כוח אדם

לימור לוריא:  בנינו תוכנית אסטרטגית שאומרת איך אגף השיקום יכול לתת מענים בשנים הבאות

לימור לוריא:       קודם כול, יש שירותים שאין לנו יתרון יחסי בהם וצריך לראות שמוציאים אותם מהאגף – אם זה הוועדות הרפואיות, התחלנו בפיילוט ושביעות הרצון הרבה יותר גבוהה כשהוועדות נעשות בבתי החולים ולא באגף השיקום, אז צריך להוציא את כל הוועדות

לימור לוריא:       הדבר הנוסף זה השירות של קופות החולים – אם זה רופא משפחה, אם זה תרופות, אם זה הפניות, לרוב האנשים יש רופא של קופת חולים שיכול לתת להם ואגף השיקום יישאר עם האקסטרות ועם השיקום ועם כל הדבר הנוסף שיינתן – על ידי זה, 35% מהפניות האלה אלינו הן בבקשות להפניות ולתרופות

לימור לוריא:       עוד מה שאנחנו מדברים עליו, הנתיב השני, איך אנחנו מתייעלים, איך אנחנו מגלמים את הזכויות, איך אנחנו ממחשבים את כל התהליכים, משתמשים היום בטכנולוגיות מתקדמות שיאפשרו לנו לתת מענים מהירים יותר

לימור לוריא:       הנתיב הנוסף זה שינוי פני האגף, גם עם תוספת כוח אדם וגם עם יכולת להתאים את המבנה הארגוני לצרכים החדשים

לימור לוריא:  אני אומרת לכם, אחד הדברים שלמדנו במלחמה, מה שהיה שובר שוויון זה שלכל פצוע יש את הטלפון האישי של העובדת באגף השיקום, הוא מתקשר ואומר לה: רחל, אני צריך זה וזה, זה שינה

לימור לוריא:  אנחנו רוצים היום מחלקה של קשרי לקוחות או שירות אישי שמאפשר את הדבר הבלתי אמצעי הזה והם לא צריכים להתנהל בין המחלקות השונות

לימור לוריא:  זה מחייב התארגנות אחרת

לימור לוריא:  כנ"ל לאנשים שיש להם יותר קושי להתמודד עם הבירוקרטיה ועם כל הטופסידה, גם עבורם אנחנו רוצים את המחלקה הזאת

לימור לוריא:       לגבי מענים מקצועיים, אחד האתגרים הכי גדולים שלנו זה מיצוי הזכויות

לימור לוריא:  אנחנו מנסים עם האתר, יש זכויות אישיות לכל אחד, ובמסרונים

לימור לוריא:  אני מרגישה שעוד לא נגענו בזה, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו דואגים שאנשים ימצו את הזכויות שלהם וכמה שיותר ניתן בדחיפה

לימור לוריא:       הנושא הנוסף זה החקיקה והמענים ל-PTSD, תיכף נעשה על זה פרק נפרד

לימור לוריא:       (שקף: תמונת כוח האדם) לגבי כוח אדם, היום היחס של עובד סוציאלי למטופלים הוא 1:850

לימור לוריא:  בביטוח הלאומי הוא 1:300, אם אני לא טועה, אגף משפחות די דומה

לימור לוריא:  כשלכל עובדת סוציאלית יש 850 אנשים שהיא צריכה לטפל בהם – חבר'ה, לא הולך, פשוט לא הולך

לימור לוריא:  ביקשנו תוספת תקנים, אנחנו אומרים, אנחנו נוכל לתת לכל הפצועים החדשים, וביקשנו לכל הוותיקים שמתמודדים עם PTSD, עם מוגבלות נפשית ונכות קשה אחרת

לימור לוריא:  אם נקבל את כל ה-150 תקנים אנחנו נגיע ליחס שאתם רואים משמאל

לימור לוריא:  לגבי עובדים מינהליים אנחנו נישאר באותו היחס

לימור לוריא:      (שקף: פוסט טראומה) עכשיו לגבי הפוסט טראומה כי בעניין הזה העבודה המשולבת של כולם היא קריטית

לימור לוריא:  קודם כול, גם צה"ל עשה פה עבודה מטורפת ואני חייבת להגיד מילה טובה ללוצ'י ולכל הצוות של בריאות הנפש בצה"ל, שבעצם עם תחילת המלחמה שמו את כל הקב"נים ביחידות, הקימו את הצוותים באוגדות למי שלא מסתדר ביחידה, צוותים לטיפול בתגובות קרב, ומי שעדיין לא מסתדר, עובר למרכז לשיקום עורפי ואלה מהם שלא מצליחים לחזור ללחימה, בעצם יעברו אלינו

לימור לוריא:      מייד לאחר השחרור, יש אנשים שהם עדיין לא עם נכות ולפני שחלילה תהיה החמרה אנחנו רוצים למנוע את הצורך בזה, יש את היחידה לתגובות קרב שהמשרד אישר את ההגדלה המשמעותית שלה, גם האגף לחיילים משוחררים נערך עם הרחבה של מענים למניעה והגדלנו את התמיכות לכל העמותות

לימור לוריא:      (שקף: טיפול במתמודדים בפוסט טראומה מכל אלה עדיין תישאר קבוצה של אנשים שתיוותר להם נכות, ועבורם בעצם מה שאתם רואים, במהלך השנה וחצי האחרונות הרחבנו משמעותית את כל סוגי המענים שיש לאנשים שמתמודדים עם PTSD

לימור לוריא:      כל מה שפתחנו, עכשיו צריך להכפיל

לימור לוריא:  אם היה לנו בית מאזן אחד, צריך כבר שלושה – גם לצפון, גם לדרום; אם פתחנו בית הפוגה אחד, צריך עוד אחד, ויש שירותים חדשים שאנחנו מקימים שלא היו לפני כן – אם זה החוות הטיפוליות שביקשו מאיתנו כצורך ואם זה המד"א הנפשי שלא היה לפני כן

לימור לוריא:  ואני רוצה להגיד לכם, בשלושה חודשים האגף יצא, מה שבדרך כלל לא קורה, עם תשעה מכרזים, עם 350 התקשרויות – אם זה לאנשי מקצוע, אם זה לספקים – כל המשרד התגייס לזה

לימור לוריא:       אתם רואים, משלב האבחון, למענים בעת משבר כדי למנוע אשפוז פסיכיאטרי של בתי מעבר, בתי מאזנים, בתי הפוגה, בית בטוח, טיפולים אישיים שניתנים בשוטף – שזה הפסיכולוגים, פסיכיאטרים וכיוצא בזה, והטיפולים בקהילה כמו החוות הטיפוליות ומרכזים תעסוקתיים

לימור לוריא:      אני אומרת לכם שאחד האתגרים של אנשים שמתמודדים עם PTSD, בעוד שבקרב כלל נכי צה"ל 67% אנשים מועסקים, בקרב האנשים שמתמודדים עם PTSD 50% מועסקים ו-50% לא מועסקים

לימור לוריא:       (שקף: המשך עיגון ההטבות) לגבי עיגון ההטבות נותרו לנו ארבעה פרקים, אלו הם: השיקום הפסיכוסוציאלי, תעסוקה, רפואה ורווחה כלכלית

לימור לוריא:  אנחנו צריכים להגיע לנוסח, כמו שאמרתי, על סמך הפקות הלקחים של חרבות ברזל

לימור לוריא:  יחד עם הארגון אנחנו בונים על חודש ומשם להעביר למשרד המשפטים ולכל הגורמים , נסחים וכיוצא בזה

לימור לוריא:      (שקף: תקציב אגף השיקום 2024) התקציב המקורי של אגף השיקום לשנת 2023 היה 5

לימור לוריא: 2 מיליארד שקלים

לימור לוריא:  אנחנו הוצאנו יותר ואנחנו עומדים היום על 5

לימור לוריא: 5 מיליארד שקלים

לימור לוריא:  לגבי 2024, הבנתי שאנחנו עדיין בדיונים מול משרד האוצר ולכן התבקשנו שלא להציג את המספר הסופי

לימור לוריא:       ועדיין, אם מסתכלים, התקציב של אגף השיקום שעמד על 5

לימור לוריא: 4 ודיברו הרבה על הרפורמה – נכון, אנחנו מתוך 900 מיליון את 2023 מסיימים עם 500 מיליון שקלים שהוצאנו ו-400 נוספים שלפנינו, יגיעו יחד עם החקיקה ויחד עם השירותים הנוספים שאנחנו רוצים

לימור לוריא:       כשמסתכלים על המענה הייעודי למתמודדים עם פוסט טראומה, הוצאנו 86 מיליון שקלים מתוך ה-200 מיליון שקלים שהוקצו ואנחנו עומדים על 43%

גלעד נוה: לימור, סליחה, אני רוצה רגע לעצור אותך

יולי יואל אדלשטיין: יועץ משפטי לוועדה

גלעד נוה: אני מבין שהמספרים כרגע לא סופיים אבל בדיון הקודם שהיה בוועדה לקראת תקציב 2023, אורן מהחשבות ציין מפורשות שהתקציב – לפחות הצפי לגבי התקציב – ל-2024 היה אמור להיות 5

גלעד נוה: 4 מיליארד שקלים

גלעד נוה:  פה אנחנו מדברים על סיטואציה שבה אנחנו יודעים שמשמעותית יש לכם צרכים יותר גבוהים – גם מבחינת תקני כוח אדם, גם מבחינת גידול משמעותי בהיקפי הפעילות – שזה נשאר על 5

גלעד נוה: 4 מיליארד

גלעד נוה:       יכול להיות שזאת לא שאלה שמופנית אלייך אלא יותר לאוצר, יותר לגופים אחרים, למשרדי ממשלה אחרים

יונתן בן הרוש: נציג את"ק יכול לענות

גלעד נוה: צריך לקבל את ההתייחסות

יגאל בר ניצן: יגאל בר ניצן, ראש היחידה לתקציבי מינהל ושיקום במשרד הביטחון

יגאל בר ניצן:  התקציב הפורמלי כרגע הוא 5

יגאל בר ניצן: 4 מיליארד שקלים, זה התקציב שאושר בחודש מאי האחרון, זה התקציב שבתוקף

יגאל בר ניצן:  כמובן שהוא מטבע הדברים לא רלוונטי, הוא נמוך, הוא לא נותן את המענה למשמעויות של המלחמה והוא יתוקן ויוגדל במסגרת תיקון תקציב המדינה שאושר בממשלה, יוגש לכנסת, יוצג, והוא יהיה בסדרי גודל של 7 מיליארד

יונתן בן הרוש: 7 מיליארד ב-24'?     

יגאל בר ניצן: סדר גודל

יונתן בן הרוש: את הפילוח של ה-7 מיליארד אין לכם?     

יגאל בר ניצן: התקציב עוד לא - - -     

יונתן בן הרוש: אתם אמורים להגיש אותו כבר

יגאל בר ניצן: נכון

יגאל בר ניצן:  בימים אלה

יולי יואל אדלשטיין: שיטה מוזרה

מיכאל ביטון: כשהוא הוגש לממשלה, הוא סומן?     

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שרציתי לומר

יולי יואל אדלשטיין:  התקציב עבר בממשלה

מיכאל ביטון: הסעיף הזה סומן או רק מספר כללי של הביטחון? כשהוגש לממשלה יש מספר מסומן, סכום כללי, אז סומן מה המספר?     

יגאל בר ניצן: כן

יגאל בר ניצן:  סדרי הגודל זה 7 מיליארד

מיכאל ביטון: לא, אין סדרי גודל

מיכאל ביטון:  הממשלה מקבלת טבלה תקציבית

יולי יואל אדלשטיין: השרים הצביעו

מיכאל ביטון: השאלה אם היא כוללת את כל משרד הביטחון או יש שם שורה שנקראת שיקום

יונתן בן הרוש: אין חלוקה פנימית בממשלה

מיכאל ביטון: רק מספר אחד?     

קריאה: מספר כללי

לימור לוריא: (שקף: לסיכום)

לימור לוריא:  שקף אחרון, סיכום

לימור לוריא:  כמו שאיתמר אמר, אנחנו מדברים על גידול חסר תקדים בהיקף האנשים שמטופלים באגף, בעצם קובץ המטופלים שלנו משתנה

לימור לוריא:  אם לפני המלחמה 50% היו הגיל השלישי, אנחנו נערכים היום לאנשים יותר צעירים, אנשים שמתמודדים עם קושי נפשי ו-PTSD, וזה מחייב מתן מענים אחרים

לימור לוריא:       היקף האנשים שיתמודדו עם בעיות נפשיות – אגב, בכל מדינת ישראל, לא רק בנכי צה"ל – הוא ברמה הלאומית

לימור לוריא:  יהיה מחסור במטפלים, יהיה קושי ואנחנו ברמה הלאומית צריכים להתייחס לזה

לימור לוריא:       אני רוצה להגיד, שיתוף הפעולה יחד עם צה"ל ויחד עם ארגון נכי צה"ל, הוא מוכיח את עצמו ואנחנו מברכים על זה כי אני עדיין מאמינה בסיסמה של יחד ננצח ואני מזמינה את כל מי שירצה להצטרף אלינו ליחד

לימור לוריא:       וכמו שאמרנו, תוספת כוח אדם קריטית

לימור לוריא:  כמו שהאמא אמרה לי – חמצן כאן ועכשיו – גם לעובדי אגף השיקום צריך חמצן כי המטופלים כבר פה, בהיקפים גדולים

לימור לוריא:  תודה

יולי יואל אדלשטיין: תודה, לימור

יולי יואל אדלשטיין:  אני רוצה לחדד לפני שנעבור לנציגי צה"ל וארגון נכי צה"ל

יולי יואל אדלשטיין:  אם אני מבין נכון, עד כה, חוץ מן ההתגייסות של אנשי משרד הביטחון, כפי שתיארת, לא הייתה תוספת פורמלית של כוח אדם באגף

איתמר גרף: אני אתייחס לזה

איתמר גרף:  אנחנו במסגרת התקציב גם בשיח על תקנים עם אגף תקציבים

איתמר גרף:  המספרים עוד לא נחתמו אבל אתה מכיר, היושב-ראש, שגם בעולם של אריה מועלם, עולם המשפחות והשכול, אנחנו באירוע שלא ידענו שום דבר דומה לו, לצערי אנחנו שם, וכרגע אנחנו מדברים על כך קרוב לוודאי שהתוספת שתגיע לאגף שיקום ב-24' היא סביב ה-100 תקנים

איתמר גרף:  זה לא מה שאנחנו חשבנו, הציפייה שגם אנחנו נסיט מתוך משרד הביטחון – שיהיה פחות רכש, דברים כאלה – אבל בפועל, ריאלי, סביב ה-100 תקנים

איתמר גרף:      קשה לאתר אנשים מהר, להכשיר אנשים מהר

איתמר גרף:  לכן, בציפייה אני אומר, נעשה הכול לתקנן, לגייס, להכשיר

איתמר גרף:  זה לא מחר בבוקר בנס, בקסם, שפתאום יש מישהו שיודע לטפל והוא איש מקצוע

איתמר גרף:  זה דבר שלוקח טיפה אבל אנחנו נעשה את זה הכי מהר

מיכאל ביטון: אבל אין לך אישור עדיין ל-100 תקנים

יצחק קרויזר: לא דיברו על 200?      

איתמר גרף: זה קרוב

איתמר גרף:  הסיכום הוא, נקרא לזה, בעל פה עם אגף התקציבים

איתמר גרף:  זה עדיין בתהליך החתימה עם אגף התקציבים

שפרה שחר: אבל גם לפני המלחמה אתם איישתם רק 34% מהתקנים, אז איך עכשיו תאיישו את המאה אחוז? עוד לפני חרבות ברזל אתם איישתם רק 34%

יולי יואל אדלשטיין: לא, חברים

יולי יואל אדלשטיין:  קודם כול, אני פונה לחברי כנסת

יולי יואל אדלשטיין:  אם אנחנו רוצים דיון מסודר, נרשמו אנשים, גם ודאי המוזמנים

יולי יואל אדלשטיין:  כל מי שנספיק לתת לו זכות דיבור יוכל להתבטא

יולי יואל אדלשטיין:  אני רוצה באמת להבין דברים לצורך המשך הדיון

יולי יואל אדלשטיין:       אתה אמרת – ואני מברך על זה שאמרת את זה ביושר – שיש בעיה של תשלום פר שעה לאנשים, ולימור אמרה, ובצדק גם, שצריך את המומחים הטובים ביותר

איתמר גרף: הרי בסוף כל התמיכה המקצועית החיצונית היא דרך יועצים

איתמר גרף:  אתה מגייס יועץ, ספק, מכונים – מפיזיותרפיסטים, דרך הידרותרפיה ועד טיפולים נפשיים

איתמר גרף:  אם אני מסתכל היום על התעריפים שהשגנו, בסוף אנחנו תחת רגולציה של החשב הכללי ומשרד הבריאות

איתמר גרף:  משרד הביטחון לא חוסך בשום שקל, אם היינו יכולים – אני מכיר מטיפולים פרטיים, פסיכיאטר זה 1,500 שקלים ולפעמים יותר

איתמר גרף:  משרד הבריאות היום מאשר 250, זה סדר הגודל, רק שתבינו עם מה אנחנו מתמודדים

יולי יואל אדלשטיין: הייתה פנייה שלכם למישהו? ממשלה, משרד הבריאות

איתמר גרף: כרגע, איפה שאנחנו חסומים, בכל שאר התעריפים הצלחנו לפרוץ את הגדרות

איתמר גרף:  הצלחנו בכוח, חשב משרד הביטחון עשה הרבה מאוד עבודה יחד איתנו

איתמר גרף:       יש 11 פסיכיאטרים על כל 100,000 אזרחים, זה המצב במדינת ישראל

איתמר גרף:  לתוך הסיפור הזה, פסיכיאטרים, באמת ניסינו לאתר את הטובים שבטובים באיזשהו תעריף כמובן הרבה יותר גבוה, וגם שם לא הצלחנו לאתר יותר משלושה-ארבעה אנשים

איתמר גרף:  עם זה אנחנו מתמודדים

איתמר גרף:       משרד הבריאות בהסתכלות שלו אומר, יש פה אירוע לאומי, אני חייב לסדר את זה, יש פה אזרחים שחוו דברים נוראים נוראים נוראים, מבחינת המדינה הם צריכים טיפול

איתמר גרף:  אם חייל היה במסיבה ואזרח היה במסיבה, הם צריכים לקבל טיפול שווה, ואני יכול להבין את זה, אבל אני אומר, אנחנו כמשרד ביטחון מנסים לפרוץ את זה, כרגע לא מצליחים

איתמר גרף:  בעולם של הפסיכיאטרים זה אירוע מאוד מאוד מסובך, לא הצלחנו לפרוץ אותו

יולי יואל אדלשטיין: זאת נקודה שכולנו שמנו על השולחן פה גם בדיונים הקודמים

איתמר גרף: אבל אני חייב להגיד, אנחנו לא חוסכים

איתמר גרף:  אם היינו יכולים לשלם 1,500 או 2,000 כמו שאני הולך באופן פרטי, היינו משלמים את זה

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין

יולי יואל אדלשטיין:  אני בכל זאת יום-יומיים נמצא במערכת אז אני מבין את הרגולציה, ומה שאתה אומר, דרך אגב, הלוואי וגם גורמים נוספים שמטפלים בפגועים האלה יקבלו דווקא אישור, אבל יש פה חוץ מזה סוגיה שגם עלתה בדיונים הקודמים שאנחנו לצערי עם משאב מוגבל של גם פסיכיאטריה, גם פסיכולוגיה, ואפילו כשנגיע לממדים כאלה עם עובדים סוציאליים, גם שם תהיה בעיה

איתמר גרף: רק להשלים

איתמר גרף:  הכוונה שלנו באמת להקים חטיבה חזקה מאוד, שתתעסק גם בפצועים החדשים ותיתן להם מה שנקרא טיפול עוד יותר הדוק כי בשנתיים-שלוש הראשונות הם צריכים את זה, וגם בעולם הנפש, פוסט טראומה, מה שהבטחנו לוועדה

איתמר גרף:  אנחנו נעשה את זה מאוד מהר, במשאבים שנקבל, סביב ה-100 תקנים אנחנו מעריכים ריאלית, נעשה את זה הכי מהר שאפשר

איתמר גרף:  צריך להביא את האנשים הנכונים, להכשיר אותם, זה עובדי מדינה, יש תהליכים ומכרזים ונעשה את זה הכי שאפשר

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור

יולי יואל אדלשטיין:  תודה

יולי יואל אדלשטיין:  נציגת צה"ל, אתם רוצים להוסיף משהו בשלב זה?     

רס"ן מיתר סלע: אני רס"ן מיתר סלע, רמ"ד בענף ליווי פצועי ונכי צה"ל במחלקת הנפגעים באכ"א

רס"ן מיתר סלע:  חדשה בתפקיד, מזה שבוע, הלומת קרב, ולמעשה זו ההתחלה בפריצת הדרך של צה"ל בלהכיר ולממש גם את אחריותו בעניין הזה על פצועי צה"ל, בדגש גם על אנשי הקבע שלו

רס"ן מיתר סלע:       אני אגיד פה, ולימור גם אמרה, אנחנו באירוע דרמטי

רס"ן מיתר סלע:  לימור, יש לה שלוות נפש, היא אומרת את זה קצת בצורה יותר מעודנת אבל האירוע פה הוא דרמטי והמספרים האלה, אם צוללים אליהם, הם מבהילים והם בסדר גודל שלא ראינו פה

רס"ן מיתר סלע:       רק בשביל לסבר את האוזן, 7% פצועים שהם אנשי קבע זה כ-300 אנשי קבע

רס"ן מיתר סלע:  טרם השבעה באוקטובר, אנשי קבע נכי צה"ל היו כ-200, היום אנחנו מדברים על 300

יולי יואל אדלשטיין: 300 נוספים, שיהיה ברור

רס"ן מיתר סלע: נוספים

רס"ן מיתר סלע:  ברור לכולנו שלא כולם ישחררו ורבים מהם ירצו לחזור לעבוד אבל ייתכן שיידרשו התאמות, בין אם בהנגשה פיזית ובין אם בתפקידים מותאמים ותקנים ייעודיים, בסוגיית הנפש בעיקר

רס"ן מיתר סלע:  והדבר הזה, גם הוא מצריך היערכות ארוכת טווח שלצה"ל כיום אין את השיאים או המשאבים או כוח אדם להתמודד עם השילוב של אנשי הקבע הללו

רס"ן מיתר סלע:       הרעיון שמתגבש כרגע זה להקים, בדומה למרכז המשפחה הלוחמת ומרכז מצפים, שקמו כדי לתת מענה לאוכלוסיות קבע מסוימות, להקים את המרכז לפצועי צה"ל בקבע – לגבי שם עוד אפשר לסגור בהמשך – שיהווה באמת כתובת אינטגרטיבית גם לעניינים סגליים, גם למעטפת סוציאלית, גם לנפגעים ועוד – ואם אני מקבילה את זה למה שאיתמר נגע שהולך להיות מוקם באגף, צריך להסתכל על ענף ליווי נכים כמו בהצמדה למדד, כלומר כל מה שמגיע לאגף, באחוזים ובפרופורציות דומות צריך גם לגדול בענף ליווי פצועים ונכים, אחרת אנחנו לא נדע להתמודד עם האירוע הזה

רס"ן מיתר סלע:       במקרה השני של אנשי קבע שישוחררו יש כרגע אפליה לרעה בין כוחות הביטחון

רס"ן מיתר סלע:  שוטר ואיש קבע ששוכבים כרגע מיטה ליד מיטה בבית חולים ושניהם צפויים להיות משוחררים, השוטר יועבר ממסלול פנסיה צוברת לפנסיה תקציבית ויפרוש בפרישה רפואית, ואיש הקבע, בהתאם לחוק שירות הקבע (גמלאות), ישוחרר בתהליך שנקרא התרת חוזה, יעשו לו בירור  חבויות, והמנגנון הזה חייב להיות מתוקן בהקדם בחקיקה

רס"ן מיתר סלע:       זאת לא בעיה פרטית רק של צה"ל, זה גם מן הסתם בעיה שלנו לדחוף ולקדם את זה אבל מאחר שיש כאן אפליה אל מול יתר הגופים זה צריך גם לקבל הסתכלות אינטגרטיבית כדי לתקן את המצב המעוות הזה, ששני אנשי ביטחון יושבים מיטה ליד מיטה ובסוף משתחררים בתנאים שונים

רס"ן מיתר סלע:       בשינויים הארגוניים נגעתי

רס"ן מיתר סלע:  לימור קראה לזה שינוי פני האגף, אז שוב, בהתאם, שינוי פני הענף שלנו צריך להילקח בחשבון ואני חושבת שגם בכל הדיונים התקציביים ושל ההתעצמות, יותר נכון להסתכל על הענף במסגרת הדיונים עם אגף שיקום ולא עם כל תקציב הביטחון של צה"ל, שנוגע להתעצמות של היום שאחרי המלחמה

רס"ן מיתר סלע:       בנוגע למערך שילוב נכי צה"ל עם פוסט טראומה בשיקום בתעסוקה, גם פה אנחנו יודעים שיש הרבה עבודה ופה יש גם המלצה מהוועדה של נפש אחת שלא יושמה והיינו רוצים לראות איך מיישמים, של מודל שילוב בתעסוקה של הלומי קרב בצה"ל, לא רק אנשי קבע – זאת אומרת, המודל עצמו מדבר על שילוב במשרות מותאמות ואע"צ, או כל פתרון כזה, ואני חושבת שעכשיו זה צו השעה לקדם את הנושא הזה

רס"ן מיתר סלע:       שילוב כלבים טיפוליים בצה"ל

רס"ן מיתר סלע:  אני הגעתי לתפקידי הנוכחי בעקבות המיזם שהקמתי לפני שלושה חודשים שנקרא "כלבים בצו 8"

רס"ן מיתר סלע:  אנחנו מבקרים ברוב בתי החולים בארץ את פצועי צה"ל והמלחמה ורואים את התוצאות, בעיקר באמת בתחום הזה של הנפש ולכן גם צה"ל ראה כי טוב ואימץ את זה

רס"ן מיתר סלע:  אני רוצה גם להעלות כאן את הסוגיה שאנחנו יודעים שיש מימוש תקציבי יחסית נמוך לתחום כלבי שירות בגלל שיש צווארי בקבוק בהכשרות, וההכשרות הן ארוכות, ואולי מימונית צריך לחשוב איך היום בתוך צה"ל במקומות כמו אצל קב"נים ובכלל כלבנים טיפוליים שמגיעים גם בהגדרה לבתי החולים וגם באמת ליחידות הלוחמות שיוצאות החוצה לתהליכים מתמשכים, אולי גם לראות איך מסיטים כרגע חלק מהכסף הזה גם למטרה הזאת

רס"ן מיתר סלע:      דבר אחרון שאני רוצה לגעת בו זה הקמת מינהלת פוסט טראומה צבאית

רס"ן מיתר סלע:  דיברו על כך שזה צריך להיות ברמה הלאומית אבל אני חושבת שבנוסף לרמה הלאומית ולאור המחויבות הערכית והמוסרית של צה"ל ושל מפקדיו, צריכה לקום מינהלת כזאת, בראשה לכל הפחות אלוף משנה שפיקד על חיילים שנשלחו לקרב ונפצעו, והיא בעצם מכלילה בתוכה רעיונית את כל התחומים – את הקישור למשרד הביטחון, את היחידה לתגובות קרב בכפיפות פיקודית בלבד ולא מקצועית, מכון מחקר כי אין סיבה שיהיה לחיל הים ולחיל האוויר ולרפואה פיזיולוגיות אבל לא יהיה לרפואה נפשית, שזאת הפציעה המבצעית הכי מובהקת אולי שיכולה להיות; מדור ליווי הלומי קרב כמובן כחלק מענף נפגעים, מדור חוסן, להגדיל אותו, ראינו את זה תוך כדי המלחמה, זה התחיל לקום, וגם להסדיר את זה אחרי כן לשגרה, ומדור אבחון וטיפול בסדיר כי גם זה היום בשגרה נמצא בפער מאחר שהיחידה לתגובות קרב נותנת מענה אך ורק לחיילים משוחררים

רס"ן מיתר סלע:  עד כאן

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לך

יולי יואל אדלשטיין:  אני אומר גם לך, גם למשרד הביטחון, ודאי אם נדרשים שינויי חקיקה מעבר לחוק שמקודם בנושא החוק הכללי, שהוא מקודם בוועדת העבודה והרווחה, אבל אם יש דברים שוועדת חוץ וביטחון צריכה לתקן בחקיקות השונות הקשורות למשרד הביטחון, צה"ל, כל מה שאתם צריכים לעשות זה לפנות בדרך המקובלת ואנחנו ודאי שנתגייס לנושא הזה

יולי יואל אדלשטיין:       ארגון נכי צה"ל, בבקשה, עידן

עידן קלימן: בוקר  טוב לכולם

עידן קלימן:  תודה, אדוני יושב-ראש הוועדה, על הדיון הזה

עידן קלימן:  כמו כל המדינה, ארגון נכי צה"ל לפני השבעה באוקטובר ואחרי השבעה באוקטובר זה לא אותו ארגון

עידן קלימן:  אנחנו מתעוררים בשבעה באוקטובר לאסון לאומי, תיכף אדוני יראה מהיקף הפעילות שלנו את ההיערכות לדבר הזה

עידן קלימן:       (שקף: נזכור את כולם) קודם כול, נתחיל בקורבנות: 16 נכי צה"ל שנהרגו בקרבות או נרצחו באזור הדרום; נכה צה"ל חטוף; 21 ילדים של נכי צה"ל שנהרגו או נרצחו; 6 נכדים של נכי צה"ל שנהרגו או נרצחו; ו-4 ילדים, הורים, נכדים של נכי צה"ל חטופים

עידן קלימן:  זו המציאות שלנו

עידן קלימן:  אנחנו ניסינו להגיע לכל הלוויה אבל הגענו לכל ניחום אבלים

עידן קלימן:  מנסים לעזור למשפחות האלה וללוות אותן

עידן קלימן:       (שקף: פעילות הארגון במסגרת חרבות ברזל) כבר בשבעה באוקטובר בצוהריים אנחנו פתחנו את המוקד הראשון, מוקד סיוע חירום שהיה מוקד פסיבי פתוח 24/7 וענה למעל 3,000 פניות חירום לחברים עד שפיקוד העורף אפשר לנו להחזיר את מחוזות הארגון, לפתוח את הבניינים

עידן קלימן:       לא רשום פה כי שמרנו את זה בסוד

עידן קלימן:  גם בתי הלוחם בזמן שהיו סגורים שירתו את צה"ל

עידן קלימן:  בית הלוחם באר שבע אירח את סיירת גולני ועוד מספר יחידות לוחמות בלילות להתרעננות, שינה ומקלחות שם; בית קיי בצפון, על פי בקשתו של ראש העירייה, פתח את השערים שלו והלין יחידות לוחמות, ובכלל, גם עד היום מדי פעם אנחנו מארחים להתרעננות יחידות לוחמות

עידן קלימן:       כמו כן, הקמנו מוקד של 25 נכי צה"ל מתנדבים שהתחלפו במשמרות שנקרא מוקד "פצועים למען פצועים", על מנת להגיע לכל מי שהיו אז, 52,000 חברי הארגון, מתוך ההבנה – כמו שלימור ציינה – שאנחנו צריכים לפעול בשני וקטורים: וקטור של הנכים הפצועים הוותיקים, שבשבילם, כמו שכל מדינת ישראל היא בטראומה, אצלם זה התעצם

עידן קלימן:  לשמחתנו, 90% מהחברים הודו לנו על הטלפונים, 10% היו צריכים טיפול שהיה טיפול חירום מול אגף שיקום ובשיתוף פעולה איתם

עידן קלימן:       הקמנו לראשונה סיירת שנקראת "סיירת בתי הלוחם", אנשים קבועים שמגיעים בין שלוש לארבע פעמים בשבוע לכל בתי החולים בארץ, כל פצוע שאושפז מעל 24 שעות עבר ביקור אצלנו

עידן קלימן:  אנחנו עברנו מעל 8,000 ביקורים וזה ממשיך

עידן קלימן:       סתם לדוגמה, עדכון שלאחרונה, כמות אדירה הגיעה לבית לוינשטיין שלא רגיל לארח כזאת כמות, מעל 60 פצועים שם, בתל השומר מעל 200, והמספרים רק הולכים וגדלים

עידן קלימן:  אני עובר בין בתי החולים בכל הארץ אבל זה כאילו לא עשית כלום

עידן קלימן:  הייתי בסורוקה ואחרי שבוע אמרו לי, הגיעו 32 פצועים חדשים אז כאילו לא הייתי שם, אנחנו מנסים להגיע לכולם

עידן קלימן:       אנחנו במקביל הקמנו בארגון ועדה שכבר הוציאה מאות אלפי שקלים לסיוע חיוני ראשוני לפצועים

עידן קלימן:  כשאני מדבר על סיוע ראשוני חיוני, זה החל מטלפון שנשבר ללוחם בשדה הקרב, דרך משקפי ראייה, דרך אייפד, או לפצועים הוותיקים פלייסטיישן, אלה שיהיו הרבה חודשים שם, נעליים, אימוניות

עידן קלימן:  אפילו הגענו לדבר הכי פשוט – אני מנסה להראות שאנחנו פועלים מגפרורים עד טילים – קפה ומאפה, הגענו להכרה שיש משפחות שנמצאות חודשיים ושלושה, 16 שעות ביום מחוץ לחדר של הפצוע, של הבן שלהם, וזה לדוגמה הפך להיות אחד הדברים שהוא הכי להיט שההורים מבקשים מאיתנו

עידן קלימן:  הגענו להסכמות עם בתי הקפה שם, אז אנחנו ממש מנסים להגיע לכול, כולל סלי מזון לפצועים שלנו

עידן קלימן:       אני מזכיר, תחת טילים לא דובר על חבר'ה שיש להם דרישה כלכלית אלא דובר על פצועים שאמרו, אני לא יכול להגיע, אני גר באזור העוטף או גר אפילו באשקלון, אשדוד, אני פצוע גפיים תחתונות, לא יכול להגיע למקום מסתור ולכן אנחנו הגענו אליהם לבתים עם סלי מזון, מאות כאלה – לחלקם תלושים חילקנו בגלל הבעיות הכלכליות

עידן קלימן:  אני גם מזכיר שעוד לפני שהמדינה פינתה פצועים אנחנו פינינו מעל 200 פצועים שלנו באזור העוטף ואשקלון שהם פוסט טראומטיים לימי התרעננות על ידי אגודת הידידים שלנו

עידן קלימן:       כמו כן, נערכנו – זה כבר לשלב היותר ארוך – אנחנו נערכים, זרקנו למעשה לפח את כל התוכניות של 2024, נערכנו מחדש תחת למעשה כמה נקודות: הגדלת כוח אדם, שיפור המתקנים ושינוי התקציבים

עידן קלימן:  יושב פה לשמאלי יהודה איש שלום שהיה אחראי פוסט טראומה בארגון, עכשיו שכרנו חמישה עוזרים חדשים ליהודה מתוך ההבנה על שינוי התמהיל שרמזתם עליו שהולך להיות בארגון

עידן קלימן:  הגדלנו את כמות הפיזיותרפיסטים, הידרותרפיסטים

עידן קלימן:  בזמן שאנחנו מדברים, שיפוצים בתוך המתקנים של בתי הלוחם

עידן קלימן:  אנחנו מאיצים את סיום הבנייה של בית הלוחם אשדוד – לא רק שמאיצים את סיום הבנייה שלו, שזה דומה להיסטוריה של יום כיפור שהאצנו את הבנייה של בית הלוחם תל אביב, אז פה יש בניין A בבית הלוחם אשדוד, בניין של מעל 1,200 מ"ר עם גג ירוק, הוא לא היה אמור להיפתח בכלל, אנחנו פותחים אותו לטובת הפוסט טראומטיים בלבד

עידן קלימן:  הוא יהיה מתקן ייחודי לטובתם, תכף אני אסביר איך אנחנו עושים את זה

עידן קלימן:  כנ"ל, בית קיי שנסגר לפני ארבע שנים להארחה, אנחנו נפתח חלק ממנו

אסף פרידמן: איפה זה בארץ, בית קיי?      

עידן קלימן: בית קיי בנהריה

עידן קלימן:  בית קיי בנהריה הוא בית שיושב על 30 דונם שהוקם ב-1953, היו בו 94 חדרי הארחה

עידן קלימן:  אני לפני ארבע שנים סגרתי את חדרי ההארחה האלה מתוך הבנה שארגון נכי צה"ל לא מתמחה בבתי מלון אבל השארתי שם מכון פיזיותרפיה, הידרותרפיה, בית כנסת ומועדון חברים

עידן קלימן:  זה שירת 2,000 פצועים בצפון

עידן קלימן:       אנחנו מבינים שיש פה, כמו שאמרתי, אירוע היסטורי חסר תקדים בחומרתו

עידן קלימן:  אנחנו נערכים לפתוח את בית קיי ככפר מאזן, אנחנו עוד לא יודעים באיזה גודל הוא ייפתח אבל אנחנו כן יודעים שאנחנו כבר הולכים לפתוח אותו, תכף אני גם אסביר איך

עידן קלימן:  ארגון נכי צה"ל עושה קפיצה

לימור סון הר-מלך: כפר מאזן שבעצם נותן מענה נפשי?     

עידן קלימן: נכון, תכף אני אסביר

עידן קלימן:  במקביל לכך, כמו שלימור אמרה, הוחלט על ידי אגף שיקום אסטרטגית לדחות את הוועדות הרפואיות למשך שנה

עידן קלימן:  אני מזכיר שארגון נכי צה"ל בדרך כלל על פי חוק מטפל במי שמוכר כפצוע צה"ל

עידן קלימן:      ארגון נכי צה"ל מתאים את עצמו להחלטה של אגף השיקום, והחלטנו בהחלטת דירקטוריון לפתוח את שערי בתי הלוחם לכל הפצועים, עוד לפני ההכרה

עידן קלימן:  עכשיו בזמן שאנחנו מדברים, מעל 500 פצועים חדשים של חרבות ברזל כבר מתאמנים בבתי הלוחם

עידן קלימן:  במקביל, ביקשתי מיושב-ראש הוועד הפראלימפי לשלוח את המאמנים הכי טובים, עם כל הציודים שחלק מהם ממומנים על ידי ארגון נכי צה"ל לתוך בתי החולים

עידן קלימן:  הם כבר עושים שם רכיבת אופניים, טניס, כדורסל, כדי להכניס אותם לתוך כושר

עידן קלימן:  נפגשתי גם עם מנהלי בתי החולים וביקשתי להתחיל לשלוח אותם לבתי הלוחם בזמן האשפוז, אנחנו נשלח להם רכבים ונביא אותם כדי שלא יתנוונו בתוך בתי החולים

עידן קלימן:      במקביל, נכנסנו לשיח הדוק ושיתוף פעולה עם בית חולים שיבא תל השומר מתוך ההבנה שארגון נכי צה"ל הוא ארגון מלווה, הוא לא ארגון מטפל, ואנחנו צריכים גוף מטפל מקצועי שייקח שליטה על הדבר הזה

עידן קלימן:  ולראשונה, תל השומר בימים אלה חותם איתנו על הסכם שיתוף פעולה שבו בתי הלוחם מפנים מטרז' מסוים לטובת הקמת קליניקות בתוך בתי הלוחם, כשתל השומר משתלט על האירוע הזה מקצועית

עידן קלימן:  לשאלתך, הם משתלטים על האירוע הזה של בית הלוחם באשדוד, הם ינהלו את הקליניקה הזאת ברמה מקצועית, זה יהיה שיבא ברמה המקצועית, עם ארגון נכי צה"ל ובית קיי ומעטפת מקצועית לוגיסטית שלנו, מתוך ההבנה גם לטווח ארוך שפצועי פוסט טראומה לאו דווקא רוצים להגיע לבתי חולים כדי לקבל את הטיפול שלהם ויהיה להם הרבה יותר נעים ונוח להגיע לאזור בטוח, אזור נוח ומסביר פנים כמו בתי הלוחם

עידן קלימן:  בנוסף, אנחנו בשת"פ עם הדסה ועם איכילוב

עידן קלימן:       (שקף: "ביחד נשקם" – מסלול הטיפול והשיקום של הפצוע) זה התהליך הידוע לכם: פציעה, שיקום בבתי חולים שבו אנחנו שולחים את הסיירת להיכרות ראשונה, כולל עובדים של הארגון וכולל ראשי המחוזות; שיקום יציאה הביתה, שם השלב השביר ביותר שבו אנחנו יוצרים קשר, מבקשים להגיע; טיפול ושיקום הפצוע

עידן קלימן:  אגב, שכללנו את שלב 3, אנחנו עכשיו בשיתוף פעולה עם איכילוב ועם תל השומר בניסיון, שבועיים לפני השחרור שלהם הביתה כבר להביא אותם לבתי הלוחם כדי לעשות להם שחרור מדורג

עידן קלימן:  יש איזשהו פחד מובן וברור של הפצועים לצאת מהמעטפת המחבקת של בתי החולים ללבד של בבית ואנחנו מנסים לייצר פעם ראשונה שילוב מדורג

עידן קלימן:  כבר השבוע היו עשרה פצועים חדשים שאמורים להשתחרר, הגיעו לבתי הלוחם לסוג של אינטייק

עידן קלימן:      (שקף: פרויקטי דגל) כמו שאמרנו, אנחנו נכנסים לסיפור הזה כשאנחנו מבינים שלפי הערכות של אגף השיקום – זה לא הערכות שלנו – בין 12,000 ל-16,000 פצועי פוסט טראומה חדשים

עידן קלימן:  כמו שחבר הכנסת ביטון רמז, הולך להיות שינוי תמהיל גדול מאוד ולכן אנחנו מרחיבים ואנחנו יצאנו עם תוכנית חוות חוסן

עידן קלימן:  יהודה איש שלום לשמאלי, אם תרצו, יכול לענות לכם על שאלות מקצועיות

עידן קלימן:  עשינו יום עיון לכל חוות החוסן בבית הלוחם תחת הדרישה שלנו

עידן קלימן:  מי שמוביל בארגון נכי צה"ל את הדבר הזה כנשיא של האירוע זה אלוף במילואים איל בן ראובן, תחתיו יושב-ראש המועצה לפוסט טראומה, פרופ' איל פרוכטר, יחד עם יורם בן יהודה שניהל את המשל"טים בצה"ל

עידן קלימן:  אנחנו מביאים את הטובים ביותר

עידן קלימן:       (שקף: שיתופי פעולה) כמובן שאת כל התהליכים האלה מלווה אוניברסיטת רייכמן במחקר על מנת לראות שאנחנו בכיוון הנכון וכל הפרויקטים שאנחנו מדברים עליהם באמת מגיעים לביצוע

עידן קלימן:       הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו, ברשותכם, זה השיקום בהשכלה ותעסוקה

עידן קלימן:  אנחנו לא מחכים למדינה בעניין הזה, אנחנו מבינים שיש לנו הרבה חבר'ה צעירים וגם מילואימניקים צעירים ושיכול להיות שיהיו לאנשים שינויים בתעסוקה, יכול להיות שהרבה חלומות הולכים פה להתנפץ

עידן קלימן:  לכן אני נפגשתי וכבר סגרתי עם אוניברסיטת רייכמן, אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת תל אביב – אוניברסיטת תל אביב בשבוע הבא אבל זה כבר בושל – על סגירה של תוכניות

עידן קלימן:  אני אומר שלקחתי את הרעיון הזה מהאמריקאים, תוכנית סגירה לליווי של פצועי צה"ל במוסדות להשכלה גבוהה, כולל אינטייק וליווי ראשוני, כולל קורסים שייעשו בבית הלוחם בסביבה נוחה וסטרילית

עידן קלימן:  מי שישלים את הקורס הזה מקבל גם איזשהן שעות לימוד בתואר המקורי

עידן קלימן:  לתוך זה ישלבו אותם לתואר המקורי ויביאו סטודנטים שילוו אותם בסגנון פר"ח, לתת איזושהי מעטפת וסיכוי גבוה

עידן קלימן:  אני גם השגתי כבר תורמים מחו"ל שישלמו את הדלתא בין מה שאגף השיקום מממן לבין ההשכלה שנדרשת, כולל אותה תוכנית פר"ח לפצועים

עידן קלימן:       (שקף: אתגרים וצרכים) בגדול, אנחנו מנסים להיערך

עידן קלימן:  אני חייב לומר לסיכום, אלה האתגרים שדיברנו עליהם, הם חופפים למה שלימור אמרה אז לא כל כך צריך להאריך בזה – סיום החקיקה, התאמת תקינה

עידן קלימן:      הנושא האחרון, ברשותך אדוני, שאני רוצה לדבר עליו

עידן קלימן:  קודם כול אני אגיד בהערה, שכל מה שאנחנו עושים, אנחנו מרגישים שזה לא מספיק

עידן קלימן:  אנחנו מבינים שיש אירוע היסטורי מטורף, אנחנו מבינים שאנחנו מנסים לעשות את המיטב אבל התחושה היא שאנחנו די לבד באירוע הזה

עידן קלימן:  כשאני אומר די לבד, זה אנחנו עם אגף שיקום – אנחנו, משרד הביטחון בכולל

עידן קלימן:  דובר פה, חבר הכנסת ביטון רמז על זה בקטנה ככה ברגולציה

עידן קלימן:  אנחנו לבד ואנחנו לא מרגישים שיועצים משפטיים ואנשי כספים וכל מיני משרדים ממשלתיים אחרים באים ואומרים מה אתם צריכים

עידן קלימן:  הם יותר עסוקים בלהגיד לנו מה לא ולמה אי אפשר וכמה ארוך זה יהיה, לרבות הסיוע המשפטי חינם, שוחחתי עם חבר הכנסת ביטון – שדעתי יותר ניצית משלו – אני חושב שפצוע צה"ל לא צריך לשלם שקל על ההכרה שלו כפצוע צה"ל, אנחנו הקצינו ברפורמת נפש אחת 60 מיליון שקלים לזה ואני עסוק בשבוע האחרון בלהתקוטט עם משרד המשפטים ועם היועץ המשפטי לממשלה למה מה שהם מתווים הוא לא חופף בכלל להחלטת הממשלה והוא לא נכון ואנחנו לא מקבלים את מה שצריך

עידן קלימן:       סליחה שהתלבשתי עליך, חבר הכנסת ביטון, אבל אמרת דברים חכמים פה

עידן קלימן:  אני חושב, אדוני, שצריך להתעקש

עידן קלימן:  אם אתה שואל מה ועדת חוץ וביטחון יכולה לעשות למען פצועי צה"ל, אדוני, אני חושב שאתה צריך להתעקש שהתקציב של אגף שיקום יהיה צבוע בתוך משרד הביטחון

עידן קלימן:  נאמר לי ככה, כי כבר הבעתי את החשש ונפגשתי עם שר האוצר ונאמר לי שהתקציב שיגדל, יגדל בסביבות 2 מיליארד

עידן קלימן:  יכול להיות ש-2 מיליארד זה מספיק לקליטה והנעת התהליך

עידן קלימן:       אני אסיים בזה שאני אגיד לך

עידן קלימן:  מהביקורים שאני עשיתי, ועשיתי עשרות ביקורים, הפציעות, בזכות הרפואה של צה"ל, החיילים ששרדו, שרדו פציעות קשות מאוד – קטיעות ממש מתחילת הגוף, קטיעות גפה מאוד קשות, קטועים שתי גפיים – תידרש מעטפת שיקומית הרבה יותר רחבה ממה שניתן עד היום באגף שיקום לפצועים

עידן קלימן:  אני בכלל לא מדבר עוד על פצועי פוסט טראומה, שאני נתקל בעצימות מאוד חזקה, אנשים שלחמו ימים שלמים

עידן קלימן:  אני מזכיר לכם שגם עכשיו יש אנשים שלוחמים 90 ו-100 יום, שזה אפילו לא כמו מלחמת ההתשה, כלומר אם מלחמת יום הכיפורים אנשים חזרו אחרי 30 יום לחימה, פה מדובר על 100 והלאה, ואני חושב שיגיעו לפה חבר'ה עם עצימות מאוד מאוד קשה של פוסט טראומה לצד פצועים פיזיים שגם הם סובלים מפוסט טראומה

עידן קלימן:  אני מזכיר, אני יושב איתם, אני שומע אותם, אני רואה את העיניים האדומות ואני רואה מה הם חוו, ואני חושב שהמעטפת התקציבית שכרגע ניתנת פה היא נמוכה מדי

עידן קלימן:       הדבר האחרון, כוח אדם

עידן קלימן:  אני מקבל את ההסבר התיאורטי שניתן פה, אבל אני אומר: חבר'ה, פחות מ-200 תקנים, האגף הזה לא יגיע לשום יעד

עידן קלימן:  אתם יכולים, כולנו יכולים, כל מי שפה יכול לצעוק ולכעוס ולקלל ולגדף ולהיות באמת עצבני, וזה בסדר, גם כל הדברים נכונים

עידן קלימן:  אם אגף השיקום לא יקבל לפחות בין 200 ל-250 תקנים חדשים – אני לא יודע מאיפה יביאו את זה, אני לא קוסם – אבל אם הוא לא יביא את זה אנחנו נהיה פה עוד חצי שנה ועוד שנה ועוד שנתיים באותם דיונים, עם אותם אנשים מתוסכלים, כי אגף השיקום מותח את עצמו מקצה לקצה, ארגון נכי צה"ל מותח את עצמו מקצה לקצה

לימור סון הר-מלך: זה יגדל

מרב מיכאלי: יהיה יותר גרוע

עידן קלימן: אנחנו מרגישים את זה – העובדים שלי, המזכירות של מנהל אגף הלוגיסטיקה מקבלות טלפונים בלילות – אנחנו עושים הכול ונכנסים מתחת לאלונקה ואומרים לכם שזה עדיין לא מספיק

עידן קלימן:  תודה

אלון שוסטר: מה זה ההחלטה שאתה מציע לבטל, החלטת ממשלה?     

עידן קלימן: זו השאלה הכי חשובה בדיון הזה, תכף תבין גם למה

עידן קלימן:  לפני 12 שנה ממשלת ישראל קיבלה החלטה ל-60 יום, שנקראת החלטה 4088 שמקפיאה את זכויות נכי צה"ל בחקיקה

עידן קלימן:  הייתה החלטה אסטרטגית נכונה שבאה ואמרה, אי אפשר להמשיך עם זה שהזכויות של נכי צה"ל בתקנות והוראות, צריך להעביר את זה לחוק

עידן קלימן:       ב-12 שנים האלה לא נעשה מאומה, ואנחנו מובילים פה את החקיקה הזאת, וכמובן גם – אני פותח סוגריים, בניגוד, מבקר המדינה, אני מאוד מעריך את הדוח שלו אבל הוא לא הלך קדימה כי מבחינת ארגון נכי צה"ל ואגף שיקום, את החקיקה הזאת אפשר היה לסגור בשבוע

עידן קלימן:       אנחנו נתקלים ברגולציה ובדעות של כל מיני משרדים, ואחרי שאנחנו סוגרים מריצים אותנו עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם

עידן קלימן:  אני ממש עובד בתוך החקיקה הזאת

עידן קלימן:       החלטה 4088, אנחנו ביקשנו

עידן קלימן:  באתי ואמרתי – אני, כעורך דין בישראל – ופה אני פונה ליועץ המשפטי, אני אומר לך, זה void

עידן קלימן:  אם ממשלת ישראל מקבלת החלטה ל-60 יום והיא לא מתבצעת, אז ההחלטה הייתה אמורה להתבטל

עידן קלימן:  אבל לא

עידן קלימן:  היועצים המשפטיים לממשלה באים ואומרים לנו: לא, ממשלת ישראל צריכה לקבל החלטה שהיא מבטלת את 4088

עידן קלימן:       4088, אם היא תבוטל, מה למעשה זה יאפשר? זה יאפשר לקחת את ארבעת הפרקים של רפורמת נפש אחת, שזה כלי עבודה של אגף השיקום, בעיקר אגב לפוסט טראומה, ותגיד ללימור קחי ותעשי את זה עד לחקיקה

עידן קלימן:  ממשלת ישראל תחליט שהיא מבטלת את 4088 ומורה לאגף השיקום לפעול, עד לחקיקה, אבל לא נותנים לנו, לא מסכימים, מחבלים לנו

עידן קלימן:       אני הגשתי בקשה אחרי בקשה, כולל למשרד ראש הממשלה לאחרונה – אפשר לראות את המכתבים – אמרתי להם, תבטלו את 4088, תנו לאגף שיקום ללכת לעבוד ואני מתחייב שאנחנו נלך לחקיקה

עידן קלימן:       אז 4088 זה אבי כל החטאים, שמונע מאגף שיקום לקבל כלים ולתת לנכים שלנו – גם פיזי, גם גוף וגם נפש – את מה שהם צריכים לטובת שיקום

עידן קלימן:  ותודה על השאלה הזאת

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, שאלה מאוד במקום

יולי יואל אדלשטיין:  אני רק אומר לחברי כנסת כאן

יולי יואל אדלשטיין:  עמדת הוועדה כפי שבאה לידי ביטוי עוד במאי 23' מול דיוני תקציב מול משרד הביטחון, והיו גם נציגי האוצר, אני אישית בסיכום הדיון ביקשתי לטפל בנושא הזה

יולי יואל אדלשטיין:  אני אומר לחברים שנמצאים פה שהם גם חברים בוועדת הכספים, התיאור של עידן הוא משקף את המציאות, וההחלטה שהתקבלה ב-2012, באמת אין לה שום מקום

יולי יואל אדלשטיין:  אם צריך לכנס את הממשלה זה ממש לא בעיה, הממשלה מתכנסת למיטב הבנתי פעם בשבוע, אז כל מה שקורה פה זה התעקשות של גורמים משפטיים במשרד האוצר – לא מובנת, לא מוסברת – ולכן אני אומר, עכשיו זה הצ'אנס שלנו כאן בוועדת חוץ וביטחון, וגם חברים שנמצאים בוועדת הכספים, להביא את זה לקו הסיום עד כמה שיותר מהר ואז באמת האגף יוכל לפעול בצורה יותר חופשית

יולי יואל אדלשטיין:      דבר שני אני אגיד שבדיון שהיה פה לא מזמן על שינויי התקציב, עידן, אני העליתי בלי להתייעץ איתך, את כל הנושא של תשתיות בתי הלוחם כי כשאני ראיתי את המספרים שהתחילו להצטבר אז, ועכשיו זה לצערנו ממשיך ומצטבר, כמי שמכיר קצת את הרשויות הבנתי שפשוט יהיה פיצוץ אוכלוסין במקומות האלה

יולי יואל אדלשטיין:  אני שמח מה שאתה עושה אבל צריך עוד לחשוב

יולי יואל אדלשטיין:  אם צריך מאיתנו גם מול ענייני תקציבים איזשהו סיוע, תגיד כי אני מבין שלא בונים בית הלוחם תוך יומיים, אבל לחשוב איך תיקלט האוכלוסייה הזאת בבתי הלוחם

עידן קלימן: קודם כול, תודה על הרוח הגבית

עידן קלימן:  אנחנו כבר יצאנו לעולם ומגייסים את הכספים כדי לרוץ קדימה, אנחנו לא מחכים למדינה

יולי יואל אדלשטיין: זה תרומות

עידן קלימן: ואנחנו נעשה הכול כדי להיכנס תחת האלונקה ולעזור למדינה לשאת בנטל

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז

יולי יואל אדלשטיין:  יש מספר רב של דוברים, ננסה ככה לשלב

יולי יואל אדלשטיין:  נט"ל, אמי פלמור, בבקשה

אמי פלמור הרץ: תודה, בוקר טוב

אמי פלמור הרץ:  קודם כול, לפני שהפכתי ליו"ר נט"ל, תפקיד שאני עושה בהתנדבות, הייתי מנכ"לית משרד המשפטים וגם גויסתי לרפורמה של נפש אחת כשהביאו קבוצה של בכירים לשעבר כדי לסייע בתהליך הזה

אמי פלמור הרץ:       אז קודם כול, צריך להגיד לגבי כל התהליכים שקשורים למשאבים של אגף השיקום לכוח אדם, וכן הלאה וכן הלאה, את כל הדברים האלה שהומלצו ב-21', אם אני לא טועה, אפשר היה לבצע במהירות

אמי פלמור הרץ:  אני מציעה לא לקיים את הדיונים האלה יותר בלי להביא נציג של נציבות שירות המדינה ושל האוצר

אמי פלמור הרץ:  אני יכולה להגיד בתור מנכ"לית משרד משפטים שכשהיינו צריכים, גייסנו גם תוך שלושה שבועות תקנים זמניים, והפחד הזה שיש עכשיו איזה ניפוח ואיזה גידול ולא ברור לאן זה ילך, אנחנו מכירים את הפחד של האוצר מגידול בכוח אדם

אמי פלמור הרץ:       יש לזה המון פתרונות

אמי פלמור הרץ:  אני לא אתן עכשיו את כל הסקירה אבל הצענו בזמנו את העזרה הזאת למשרד הביטחון, אין שום הסבר למה לא גויסו אנשים ואין קסמים בדבר הזה

אמי פלמור הרץ:  אי אפשר באופן אמיתי לתת מענה לכל כך הרבה אנשים בלי שיש מספיק משאב אנושי כדי לעשות את זה

אמי פלמור הרץ:       אותו דבר לגבי האגף לסיוע משפטי במשרד המשפטים

אמי פלמור הרץ:  אני רוצה להגיד, האגף הזה נותן סיוע בחינם, ייצוג בחינם למגוון קבוצות באוכלוסייה על פי תעדוף של הממשלה – אם זה אימהות חד-הוריות ואם זה ניצולי שואה ואם זה אנשים בפשיטת רגל – ניתנה המלצה מפורשת ויש תוכנית סדורה ואין שום הסבר מתקבל על הדעת

אמי פלמור הרץ:  אגב, האגף הזה גם פועל באמצעות פרילנסרים, הוא מפעיל למעלה מאלף עורכי דין שעובדים בתעריפים של האגף לסיוע משפטי, יש להם סיבות טובות לעבוד בתעריפים הנמוכים האלה

אמי פלמור הרץ:       אין הסבר, אין הסבר למה הדבר הזה לא בוצע עד היום

אמי פלמור הרץ:  והכנסת והוועדה בראשותך, אדוני, פשוט כנראה אין לה ברירה אלא להיות הבייביסיטר של הדבר הזה ולהביא אותם ולהגיד להם לעשות את זה מחר בבוקר כי זה היה צריך להיות מוכן לא אתמול, כבר לפני שנתיים

אמי פלמור הרץ:  בתחילת הדרך עוד ליוויתי בדרכי כדי שהדבר הזה יקרה כי ידענו איך אפשר לממש את זה

אמי פלמור הרץ:      הדבר השלישי, הכותרת של הדיון הזה הייתה צריכה להיות לטעמי "כלכלת חימושים"

אמי פלמור הרץ:  הטיפול בחיילים, הטיפול בפצועים, זה חלק מהדיון בכלכלת החימושים

אמי פלמור הרץ:  מי שלא מבין שהדבר הזה הוא הסיכוי היחיד להמשיך, לא רק לקיים צבא ולקיים לחימה, אלא פשוט לקיים חברה במדינת ישראל – אני רגע אומרת את זה, נט"ל, כארגון שעוסק בנפגעי טראומה ממלחמה ומטרור מזה 26 שנה, קודם כול מפעיל היום את הקו של נפש אחת, אני אגיד את זה במילה

אמי פלמור הרץ:  מה שהקו הזה עונה עליו בשנה, הוא ענה בשישה שבועות הראשונים, כלומר מבחינת ההיקפים הקו הזה נותן סוג של מענה תרפויטי, קצר

אמי פלמור הרץ:  יש אנשים שבוחרים להיות שם לאורך זמן, וצריך להגיד, יושבים פה בחדר אנשים שסובלים מפוסט טראומה אבל יש מסה גדולה שאפשר לתת לה מענה בשלבים מיידיים כדי שלא תתקבע טראומה, ואת הדבר הזה אפשר לעשות לא רק באמצעות טיפול אחד על אחד

אמי פלמור הרץ:       והיכולת, צריך פה להגיד, יש פה אקוסיסטם שלם – יש את אגף השיקום ויש את ארגון נכי צה"ל ויש עמותות, יושבים פה נציגים, יש כלים שונים שמפתחים בעמותות השונות כדי להיות מסוגלים לתת מענה בסקייל

אמי פלמור הרץ:  בסוף, התפקיד של משרד הביטחון בהקשר הזה זה לעשות את האשרור המקצועי שהטיפול הזה הוא רלוונטי והוא תקין, ולתת את המימון לדבר הזה כי אי אפשר לקיים את כל המעגל הזה רק על בסיס כספי תרומות

אמי פלמור הרץ:  אני גם חייבת לבוא ולהגיד לתורמים, למה עד ה-6 באוקטובר למשל בנט"ל, 80% מהטיפול הקליני אחד על אחד מומן מתרומות ורק 20% על ידי המדינה, ממש, מה שנקרא, אין לנו פנים אל מול אנשים טובים שרוצים לתרום ויתרמו ויתמכו

אמי פלמור הרץ:       הדבר האחרון שאני רוצה להגיד בהקשר הזה

אמי פלמור הרץ:  יש מנעד של תוכניות שיאפשרו גם חזרה לתעסוקה, ובהקשר הזה הממשלה צריכה לעמוד בראש התהליך הזה

אמי פלמור הרץ:  היא קיבלה לא מעט החלטות בנושא של ייצוג הולם, היא צריכה לייצר הכרה בהקשר הזה של מחויבות של כל משרדי הממשלה והחברות הממשלתיות והגופים המפוקחים וכן הלאה, להקצות תקינה ולהראות איך היא משלבת בחזרה את נכי צה"ל למיניהם

אמי פלמור הרץ:  ברגע שהממשלה עושה את זה, גם המעסיקים יודעים ליישר קו - -     

יולי יואל אדלשטיין: נכון

אמי פלמור הרץ: - - ולעשות את זה מייד אחריהם וזה צריך להיות יעד ממשלתי, לא פחות – אני אומרת את זה בתור מי שעסקה בייצוג הולם – לא פחות מקליטה של בני החברה הערבית וחרדים ויוצאי אתיופיה

אמי פלמור הרץ:  הדבר הזה חייב להיות יעד ממשלתי מסודר, מפוקח ומדיד, גם בשביל זה צריך להיות פה נציג של נציבות שירות המדינה

אמי פלמור הרץ:  תודה רבה

יולי יואל אדלשטיין: נציב שירות המדינה – כן, ניקח את זה בחשבון

יולי יואל אדלשטיין:  חברים, יש כמו שאמרתי מספר רב של דוברים, אני אשתדל לתת לכמה שיותר, ודאי גם חברי כנסת נרשמו

יולי יואל אדלשטיין:  אני מבקש כמה שניתן לקצר

יולי יואל אדלשטיין:  אני אתן עכשיו לשמיר בניטה, אני מבין גם הלום קרב וגם הקים עמותה בנושא

יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה

שמיר בניטה: לא הקמתי עמותה, אני חבר בעמותה

שמיר בניטה:  בדרך כלל אני מדבר רגוע וגם הפעם אני אשתדל להישאר כמה שיותר רגוע

שמיר בניטה:  אני באתי לבקש מהוועדה הזאת שלושה דברים

שמיר בניטה:  כמו שציינה הגברת לפניי, את כל הדברים האלה ידענו כבר לפני שנתיים וגם לפני עשר שנים, נתקלנו בדיוק באותן בעיות

שמיר בניטה:       אנחנו מבקשים שלושה דברים

שמיר בניטה:  אחד, שיקום – שלא תהיה כותרת על הדף אלא באמת אנשים שמסוגלים לעזור בשיקום

שמיר בניטה:  אנחנו עושים את זה לחברים שלנו הלומי הקרב ונכי צה"ל

שמיר בניטה:  אני גם נכה פיזי וגם הלום קרב, ולדוגמה, אחד השיקומים הטובים שקרו בזכות השבעה באוקטובר, גויסתי בחזרה למילואים, אחרי 20 שנה מילואים השתחררתי, חזרתי, החיים נראים יותר טוב בתוך הצבא

שמיר בניטה:      הדבר השני זה בקרה

שמיר בניטה:  אין שום גוף שמבקר עבור נכי צה"ל את ההחלטות ואת הרעיונות שמקבלים פה

שמיר בניטה:  ארגון נכי צה"ל עובד ביחד עם אגף השיקום, שזה דבר מבורך – שיעבדו בשיתוף פעולה, הכול בסדר – אבל אף אחד לא עומד ובודק מה קרה

שמיר בניטה:  איזה מין חברה, קיים עסק כלכלי שאף אחד לא מבקר אותו? יש 500 מיליון שקל, כמה הולך לפה, כמה הולך לשם

שמיר בניטה:       אנחנו צריכים בקרה רצופה שהדברים קורים

שמיר בניטה:  אנחנו כל פעם מגיעים, מקבלים הבטחות וכוונות טובות, אמיתיות

שמיר בניטה:  אני לא מסתכל לאף אחד בעיניים וחושב שהוא רוצה לעשות לי משהו רע, אבל זה לא קורה

שמיר בניטה:  כמה אנשים, כמה הלומי קרב ישנים נעצרו מתחילת המלחמה על התקפים וצריך ללכת לשחרר אותם, מה קורה עם הישנים? מה יקרה עם החדשים? אז הבקשה השנייה זה הבקרה שתהיה פה

שמיר בניטה:      הדבר השלישי, קיבלתי תשובה ממיתר שזה הדבר הכי חשוב, שכן, יקום גוף מקצועי ואם הצבא מרים את הכפפה - - -     

רס"ן מיתר סלע: לא אמרתי שיקום

רס"ן מיתר סלע:  אמרתי שאנחנו רוצים

שמיר בניטה: אמרתי, אם הצבא באמת מרים את הכפפה - - -      

רס"ן מיתר סלע: אם יהיו תקציבים - - -     

שמיר בניטה: אם הצבא באמת ירים את הכפפה ויהיה גוף לומד, מערכת לומדת, מערכת שתדע לטפל באנשים, אז זה יקרה

שמיר בניטה:  אני רוצה להזכיר לכולם, אתם אומרים מלחמה ארוכה, 100 ימים

שמיר בניטה:  עד לפני 20 שנה היו אנשים שישבו בלבנון שנה, שנתיים, שלוש, חוו את אותה חווית לחימה בלתי נפסקת

שמיר בניטה:  אז יש לנו את הניסיון, כבר עברנו את זה, הגיע הזמן ללמוד

שמיר בניטה:      ובקשה אישית שלי

שמיר בניטה:  יש פה אנשים טובים – כמו נדב, כמו עומר – אנשים שבאמת רוצים לתת מעצמם יותר ויש להם ידע ויש להם ניסיון למה אנשים זקוקים

שמיר בניטה:  תשתמשו בהם

יולי יואל אדלשטיין: תמיד אורחים רצויים אצלנו

יולי יואל אדלשטיין:  תודה רבה לך

יולי יואל אדלשטיין:  אני אתן לאבי אבוטבול בבקשה, אבא של חייל נכה

אבי אבוטבול: שלום לכם

אבי אבוטבול:  אנחנו שומעים פה הרבה מאוד דברים לגבי נושא של הבטחות מזה הרבה שנים

אבי אבוטבול:  הגוף שהיה אמור להיות מוקם על ידי הבטחתו של האלוף איל זמיר, מנכ"ל משרד הביטחון, לפני שנה וחודשיים, שישב בוועדת העבודה והרווחה והבטיח שיוקם גוף חיצוני שיתכלל את כל הבעיות של הלומי הקרב, שיהיו שם בעלי מקצוע כמו: פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדי תעסוקה, עובדים סוציאליים וכו', לא הוקם מזה שנה וחודשיים

אבי אבוטבול:  זו הבטחה ראשונה שלא קוימה

אבי אבוטבול:      ביולי שנה שעברה בוועדת העבודה והרווחה הוגשה הסתייגות על ידי חברי כנסת כדי להכניס סעיף מסוים לגבי נכים קשים הלומי קרב, שיקבלו את הזכאויות של נכים אחרים, כמו 100%+

אבי אבוטבול:  אגף השיקום התנגד להצעה הזאת והייתה הצעת פשרה שהוסכמה על ידי כל הנוכחים שיושבים פה, וההסכמה הזו לא בוצעה עד היום, דהיינו לא הוקם גוף ולא הוקמה ועדה פרטנית לנכים הלומי קרב קשים, שתדון בבעיות הדיור שלהם

אבי אבוטבול:  אני מדבר על הסכמה שהייתה במהלך חודש יולי 2023

אבי אבוטבול:      חוץ מזה, לפני שנתיים הוקם גוף של מומחים בנושא לגבי קביעת רשימת מחלות נלוות

אבי אבוטבול:  במשך שנתיים ועד היום, הגוף הזה לא נתן את המסקנות שלו

אבי אבוטבול:  אני לא מבין למה

אבי אבוטבול:  מה הבעיה לקחת את המסקנות שיש לגבי ניצולי שואה עם המחלות הנלוות, להלביש אותן כרגע על הלומי הקרב, ואם וכאשר יהיו מסקנות אחרות של הוועדה שהוקמה, לשנות את זה בהתאם

אבי אבוטבול:       הדבר הכי חשוב שלימור אמרה פה קודם לגבי נכים חדשים זה שיש איש קשר שהנכה יכול ליצור איתו קשר, אבל מה קורה עם הלומי הקרב הוותיקים? אני דורש את זה כבר במשך שנתיים כי נכה הלום קרב, לא יכול להיות מצב שהוא יתקשר למרכז בתל אביב, ישאיר הודעה עם מי הוא רוצה לדבר, יחזרו אליו אולי תוך 48 או 72 שעות

יצחק גולן: למה את מהנהנת? לפני דקה אמרת שזה דקה המתנה

יצחק גולן:  את מהנהנת כאילו זה נכון אבל אמרת, קיצרנו את זה לדקה

אבי אבוטבול: עידן דיבר על החלטה 4088, שהוא מבקש לבטל אותה כבר הרבה שנים מכיוון שההחלטה הזו כביכול לא נותנת להתקדם, והחלטה שלא מיושמת לפי דבריו, צריך לבטל אותה

אבי אבוטבול:       אני אומר דבר נורא פשוט

אבי אבוטבול:  ההחלטה שהושגה בפשרה ביולי 2023 בהצעה שהייתה של חברי הכנסת לגבי נושא ההסתייגות, אם הפשרה לא קוימה בואו נחזור להצעה הראשונה

אבי אבוטבול:  אתם מבינים שיש נכים שהנכות שלהם היא בין 50% ל-70% אבל אני לא מדבר כרגע על האחוזים

אבי אבוטבול:  אני מדבר על נכים שאגף השיקום, באמצעות ועדות שהוא בחן אותם, קבע – אני לא מסוגל לשקם אתכם

אבי אבוטבול:  זה מה שהוא אמר

אבי אבוטבול:  הנכים האלה, מצבם כל כך קשה, שאני לא מסוגל לשקם אתכם

אבי אבוטבול:  יותר מזה

אבי אבוטבול:  לא רק שאני לא יכול לשקם אתכם, אני גם קובע שאתם לא מסוגלים לפרנס את עצמכם

אבי אבוטבול:  ויותר מזה אני קובע שמצבכם כל כך קשה, שאתם לא מסוגלים לתפקד בפעולות היומיומיות ולכן אני נותן לכם מלווה כל יום שמונה שעות

אבי אבוטבול:       תסבירו לי איך נכה כזה – שהוא שבר כלי, חסר ישע –  יכול לקנות דירה בעקבות ועדת שרשבסקי שהוקמה, עם מענק של 250,000 שקלים? לעומת זאת, סליחה, יש נכים עם אחוזי נכות שנקבעו בשנת 1965 על ידי שר הביטחון בתקנות, שקבעו שהנכים האלה – רק פיזיים – יקבלו מענקים של שלושה מיליון שקלים, וליבי ליבי איתם, אני לא אומר שמצבם טוב

אבי אבוטבול:  להיפך

אבי אבוטבול:  אלה נכים בלי ידיים, בלי רגליים, שלא מסוגלים לתפקד, אבל מסתבר בבדיקה שעשיתי ובהתאם לנתונים שקיבלתי ממרכז המידע של אגף השיקום, שנכים של 100%+, שזו הנכות המיוחדת שנקבעה בשנת 1965 על ידי שרי הביטחון לדורותיהם,   מתוך כל 70,000 נכי צה"ל, קיימים כאלה 560 נכים

אבי אבוטבול:       אבל, מסתבר שמתוך ה-560 נכים, קרוב ל-200, בכלל לא הוכרז לגביהם שהם לא מסוגלים לתפקד ולא מסוגלים להתפרנס, כפי שנקבע לגבי הנכים הלומי קרב, דהיינו נצרכים

אבי אבוטבול:  אז איך יכול להיות שנכים, שנקבעו שלא מסוגלים לשקם אותם – אתם קבעתם את זה – אתם נותנים להם מענק דיור 250,000, ולנכים של 100%+, שליבי ליבי איתם, 200 נכים כאלה, לא נקבע לגביהם - - -     

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע התייחסות

אבי אבוטבול: אוקיי

אבי אבוטבול:  הלאה

אבי אבוטבול:  הנושא הזה של החלטות ועדה

יולי יואל אדלשטיין: תחתור לסיום בבקשה

אבי אבוטבול: אני אחתור לסיום

אבי אבוטבול:  החלטות ועדה

אבי אבוטבול:  אני מבקש שכל החלטה שיש פה לגבי נושא של נכי צה"ל בכלל, והלומי קרב בפרט, ההחלטות יתוחמו בזמן

אבי אבוטבול:  לא יכול להיות שאנחנו נגיד אנחנו נקים ועדה, ולא יהיה רשום עד מתי

אבי אבוטבול:  יש ועדות שכבר שנתיים לא מיישמים את ההחלטות שלהן, אז נושא של יישום זמן זה אחד הדברים הכי חשובים שיש

אבי אבוטבול:       ואני עכשיו עומד לסיים

אבי אבוטבול:  תדעו לכם, אתם עושים רפורמת נפש אחת, ורפורמת נפש אחת היא מאוד חשובה, אבל אני מביא לידיעתם של כל האנשים שיושבים פה, בגלל שנציגי הלומי הקרב לא היו בחקיקה, לא השתתפו בחקיקה, המילה "הלום קרב" לא מוכנסת לחוק

אבי אבוטבול:  אין הגדרה מהו הלום קרב בחקיקת רפורמת נפש אחת

אבי אבוטבול:  איך יכול להיות? רפורמת נפש אחת, שזה ההגדרה שלה – נפש אחת – בעקבות המקרה של איציק סעידיאן, איך יכול להיות שההגדרה "הלום קרב" לא מוגדרת שם?      מה זה כל כך מסובך? זה נכה, עם תופעות PTSD, שנפגע בקרב או בפעילות אקטיבית מסכנת חיים

אבי אבוטבול:  מה הסיפור להכניס את זה פנימה?      

יולי יואל אדלשטיין: תודה

אבי אבוטבול: אתם יוצרים אפליה בין נכים לנכים כאשר אתם לוקחים נכים פיזיים ונותנים להם – ומגיע להם – את כל מה שהם צריכים, אבל הלומי קרב לאורך שנים, כל ההבטחות שאתם מדברים עליהן, אתם לא מקיימים אותן

אבי אבוטבול:       סליחה

אבי אבוטבול:  אתם יודעים, אמון נרכש באמצעות כל מיני דברים

אבי אבוטבול:  מה צריכים לחשוב הלומי קרב שבמשך שנים מבטיחים להם הבטחה על גבי הבטחה? ולא סתם אנשים; חברי כנסת שמנסים, אנשים מכובדים שיושבים פה, שכל אחד רוצה לעשות טוב, מבטיחים הבטחות, סתם

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז

יולי יואל אדלשטיין:  אבי, תודה

אבי אבוטבול: נקים ועדה כזו וועדה כזו וועדה כזו

אבי אבוטבול:  אני מבקש, כל החלטה שיש, שיתחמו אותה בזמן

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אבי

יולי יואל אדלשטיין:  גל רויטשטיין, בבקשה אדוני

גל רויטשטיין: גל רויטשטיין

גל רויטשטיין:  אני פה תחת שלושה כובעים: אני גם נכה צה"ל הלום קרב ופיזי, אני גם כרגע חייל מילואים בצו 8, ואני מלמד בבית החולים תל השומר את תחום הסיוע וטיפול בעזרת כלבים, עם דגש עכשיו – אנחנו פותחים קורס עם דגש על פצועי צה"ל

גל רויטשטיין:      אני רוצה להתייחס פה לשלושה דברים שנאמרו ולתת את תמונת המציאות

גל רויטשטיין:  לימור אמרה פה משפט חשוב, שיש הבנה באגף השיקום שהצורך לדאוג למשפחות הוא בראש ובראשונה, אבל זה לא רק בחדשים

גל רויטשטיין:  הישנים – פה אני אתן את הדוגמה האישית שלי

גל רויטשטיין:       יש לי ילדה בת חמש, מחכה מעל שנה לחונכת

גל רויטשטיין:  היא מחכה לחונכת בגלל תהליכים שקרו אצלי בבית כתוצאה משליחים של אגף השיקום שהגיעו אליי הביתה, והיום הילדה שלי צריכה טיפול נפשי, ואין טיפול נפשי לילדים

גל רויטשטיין:  זה דבר אחד

גל רויטשטיין:      דבר שני, הנושא של קשר אישי, וכמו שאבי אמר, לחדשים יש קשר אישי

גל רויטשטיין:  לי יש חבר מאסון המסוקים, אין לו עם מי לדבר

גל רויטשטיין:  יש לנו פצועים מיום כיפור, אין להם עם מי לדבר

גל רויטשטיין:      אז עם כל הכבוד – ויש לנו המון אהבה כי מי שכרגע נמצא בבית חולים כל יום, וגם אתמול ליוויתי רופאים שלכם שעשו ועדה רפואית לפצועים של חרבות ברזל כדי לתת תמיכה רגשית לפצוע – זה אנחנו

גל רויטשטיין:  אנחנו יושבים בתל השומר ובכל בתי החולים כל יום – ומיתר מנהלת פרויקט – עם ביקורים של מעל 200 מתנדבים ב-13 בתי חולים, וזה הלומי קרב שהולכים ומטפלים בהלומי קרב עתידיים

גל רויטשטיין:  זה מה שקורה בשטח

גל רויטשטיין:  אנחנו הרמנו את האלונקה, לא אף אחד אחר

גל רויטשטיין:       הדבר הכי חשוב, וגם אגף השיקום אמר את זה לא פעם ולא פעמיים – בלי קורת גג אין טיפול

גל רויטשטיין:  ההבטחה שלימור נתנה פה ביולי הייתה, 15 באוגוסט תהיה תשובה לנושא הדיור

גל רויטשטיין:       שתי דוגמאות

גל רויטשטיין:  אני בשבוע שעבר ניסיתי להירשם למחיר למשתכן

גל רויטשטיין:  אנחנו לא זכאים למחיר למשתכן, אני לא זכאי, עם 250,000 שקל בחיים לא יהיה לי בית

גל רויטשטיין:  חודש וחצי לפני המלחמה הייתה  השדולה לפוסט טראומה, היה שם אירוע מאוד מאוד קשה כי כמה ימים לפני זה היה לנו הלום קרב שניסה להתאבד

גל רויטשטיין:  הבן שלו בא, צרח מדם ליבו

גל רויטשטיין:  באמת, הרמתם את הכפפה

גל רויטשטיין:  יום אחרי זה עשיתם לו ועדה, יום אחרי זה קיבלנו תשובה, 100%+

גל רויטשטיין:      מה גילינו אתמול? נתתם לו 100%+ לשנה

גל רויטשטיין:  א', זו עבירה על החוק; ב', 100%+ לשנה לא זכאי לדיור, לא זכאי לרכב

גל רויטשטיין:  הבן שלו אחרי 80 ומשהו יום לחימה בעזה, שחזר בעצמו מסובב, עכשיו נלחם במשרד הביטחון איך הוא מוציא את אבא שלו הצמח מבית רבקה

גל רויטשטיין:      אז עם כל הכבוד לכל הדאגה לפצועי העתיד, גם שם יש לנו עכשיו פצוע מחרבות ברזל שהצטלמתם איתו, הפכתם אותו לסלב

גל רויטשטיין:  המשפחה שלו מפונה מאשקלון, שש נפשות גרים בחדר שלו בבית חולים

גל רויטשטיין:  כמה אגף השיקום מציע לו סיוע בשכר דירה? 2,000 שקל לגור בתל אביב

גל רויטשטיין:  ב-2,000 שקל הוא לא יכול לשכור מחסן בתל אביב, אבל הוא בכיסא גלגלים קטוע רגל, אז הצעתם לו 6,000 שקל לשכור רכב, במקום לתת לו דירת משרד ו-8,000 שקל לשכור דירה

יצחק גולן: לא חבר של האנשים הנכונים

גל רויטשטיין: אבל להצטלם איתו, כולם פה ידעו להצטלם איתו ולהתראיין איתו

גל רויטשטיין:  חשוב לי שתבינו, אני מכבד את כל מה שהם רוצים לעשות עבור העתיד, ומה שנאמר פה – תגייסו אותנו, אנחנו הראשונים להתנדב, אנחנו יודעים איך לעזור להם

גל רויטשטיין:  בואו, תנו לנו חדר, אנחנו יודעים לתרגם את אלה שבאים וצורחים ואתם לא מסוגלים לדבר איתם, אנחנו מבינים כל מילה שהם אומרים

גל רויטשטיין:       אני שומע את הצרחות ואני מתרגם לך – הוא צריך שמונה שעות ליווי, הוא צריך טיפול פסיכולוגי – כל מה שהוא יצרח עליי, אני יודע לתרגם לך בעברית רגועה, אבל אם אתם לא תשתמשו בנו לגייס אותנו לעזור לכם לטפל בחדשים ובישנים, גם 300 עובדים לא יציל אותם

גל רויטשטיין:  גם 300 עובדים לא יציל אף אחד

גל רויטשטיין:  ותודה רבה על הדיון היום ועל זכות הדיבור

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז, גל

יולי יואל אדלשטיין:  תודה

אירית אבוטבול: רק אנחנו בתור הורים יכולים להגיד לכם מה זה לחיות עם ילד הלום קרב ש-13 שנה בחדר ולא יוצא ועושה פיפי במיטה

אירית אבוטבול:  רק אנחנו נוכל לעזור

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז

יולי יואל אדלשטיין:  הינה, אבי דיבר, לכן נתתי לו זכות דיבור, כי אנחנו מכירים פה בוועדה שגם הוא מתמודד עם העניין הזה

יולי יואל אדלשטיין:  נשמע כמה חברי כנסת, גם חבר הכנסת מיכאל ביטון, אחריו שרון ניר

שפרה שחר: אתם לא נותנים לי לדבר

שפרה שחר:  אפשר לשאול שאלה לפחות?     

קריאה: יש פה אנשים שרוצים לדבר

אדוה כספי: הרב - - -     

יולי יואל אדלשטיין: אני עדיין לא רב, ואני גם תמיד משלב בין המוזמנים לדיון לבין חברי כנסת

יולי יואל אדלשטיין:  חברי כנסת יצטרכו בסופו של דבר גם להצביע ולעזור בלהשיג את הדברים האלה

אדוה כספי: כן, אבל חשוב שתשמעו אותנו

אדוה כספי:  גם אנחנו במצוקה, גם לנו חשוב לבוא ולהגיד

יולי יואל אדלשטיין: ברור, ברור לגמרי

יולי יואל אדלשטיין:  לכן אני משתדל לשלב

קריאה: אנחנו מנסים לא להתפרץ

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, חברים, אין שום בעיה

יולי יואל אדלשטיין:  אם כן, אם חברי כנסת ימתינו אז אנחנו ניתן עוד לנציגים שהוזמנו לדבר

יולי יואל אדלשטיין:  יצחק אסולין, נכה צה"ל, בבקשה

יצחק גולן: שלום

יצחק גולן:  ממתי במדינת ישראל, כישלון, חוסר לקיחת אחריות זה סימן להצלחה פה? הוא אומר שב-12 שנים האחרונות לא קרה כלום, לא הזיזו כלום, הוא רק היושב-ראש 13 שנה

יצחק גולן:  היא אומרת שתוך דקה יש מענה, אבל מהנהנת כשלא עונים לנו

יצחק גולן:      אז השאלה היא פשוטה: למה כדי להתקדם קדימה לא צריך להסתכל אחורה? חבר הכנסת מיכאל ביטון אמר משהו פשוט

יצחק גולן:  לפני ה-7 באוקטובר היינו 8% בסך הכול, ועם זה הם נכשלו

יצחק גולן:  8%, 34 אנשים שחירפו את הנפש שלהם והתאבדו

יצחק גולן:  יש כאן איזה מישהו במקרה ששילם על הדבר הזה? יש איזה ועדה שהוקמה? יש איזה מישהו שגרם לבן אדם להתאבד ויש אחד שפוטר? שהלך לגרימת מוות ברשלנות? שעשה משהו בכיוון? לא קיים

יצחק גולן:  התשובה שלה הייתה עובדים מצוינים

יצחק גולן:       אנחנו, בתור יהודים אנחנו מקדשים את החיים, רק את החיים

יצחק גולן:  היחידים שמקדשים את המוות זה המוסלמים והשוהדא

יצחק גולן:  זה אגף השיקום, מקדשים את המוות שלנו, את המוות שלנו

יצחק גולן:  34 אנשים, אין אחד שמשלם על זה, אין אחד שלוקח אחריות

יצחק גולן:  אתם רק צועדים קדימה, והוא נגע נכון – מ-8% זה הולך להיות 40

יצחק גולן:  נכשלת ב-8%, אז אתה הולך להיות סיפור הצלחה ב-40?     

יולי יואל אדלשטיין: תודה, יצחק

יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה, סימון וסרמן, פצוע צה"ל

סימון ווסרמן: תודה

סימון ווסרמן:  אמרו את עיקר הדברים שרציתי להגיד

סימון ווסרמן:  בעניין המענה, אני באופן אישי מחכה שמונה חודשים לתשובה על שאלה די פשוטה

סימון ווסרמן:  אני קיבלתי טלפון אחד מעובדת השיקום שלי מאז תחילת המלחמה, מארגון נכי צה"ל קיבלתי טלפון אחד מקו הסיוע, שהציעו לי לקחת הלוואה – לא יודע למה, אין לי צורך

סימון ווסרמן:       לרגע אחד אף אחד לא דיבר פה על הגרושים והגרושות, שזה נושא כאוב

סימון ווסרמן:  אני גרוש עם ילד, יש לי משמורת משותפת כי נלחמתי, אמרתי לגרושה, אני לא מוותר על הילד

סימון ווסרמן:  ורוב הפצועים שהם גרושים, אין להם גישה לילדים בכלל

סימון ווסרמן:  הילדים שלנו זה החמצן שלנו, זה העוגן שלנו, הם מחזקים אותנו, בשבילם אנחנו חיים

סימון ווסרמן:       איך אגף השיקום מתנער מאחריות בעניין הגרושים והגרושות? פשוט מתנער

סימון ווסרמן:  אין חונכים, לא נותנים כבר שנה

סימון ווסרמן:  כמו שיגאל אמר, יש מצוקה, חוסר בעובדים

סימון ווסרמן:  אנחנו – אני, שמטופל ומשוקם כבר תקופה, כל המטפלים שאני עברתי, המטפלים שלי שהם פוסט טראומטיים בעצמם, הם המטפלים הכי טובים שהיו לי

סימון ווסרמן:       אנחנו מוכנים להתגייס למערך ושאגף השיקום יממן לנו קורסים להפוך למטפלים ומשקמים, ואנחנו ניתן את המענה לכל מי שבא – אנחנו נדבר אותה שפה, הם ידעו את זה; אנחנו נהיה השראה, הם יראו אותנו עובדים, מתפרנסים בכבוד

סימון ווסרמן:  תכניסו אותנו למערכת ותדאגו לנו לקבל את הילדים שלנו בחזרה

סימון ווסרמן:  את השאר שרציתי להגיד כבר אמרו

סימון ווסרמן:  תודה על הבמה

יולי יואל אדלשטיין: תודה, סימון

אדוה כספי: אני ממש חייבת להתייחס למה שהוא אמר

יולי יואל אדלשטיין: אדוה כספי, בבקשה

אדוה כספי: תודה רבה

אדוה כספי:  אני כספי אדוה, גרושתו של לוחם, הלום קרב קשה, שבעקבות הפוסט טראומה הקשה שלו נאלץ לעבור לגור בתאילנד, וכרגע אני מגדלת את הילדים שלי לבד – בן ארבע וחצי, בת חמש וחצי, ואת הבן שלו שהוא לוחם, שהוא חייל בודד, גם אותו אני מגדלת

אדוה כספי:       מאחורי כל לוחם עומדת אישה, עומדת גיבורה, עומדת לוחמת, שמחזיקה את הבית

אדוה כספי:  ושכחתם מאיתנו, הפקרתם אותנו ואת הילדים שלנו

אדוה כספי:  אני צריכה לגשת לעמותות בשביל לקבל אוכל, אני לא מצליחה לעמוד על הרגליים, לגדל את הילדים ביחד ולאסוף את כל השברים שהיינו חוות במשך שנים, ספגנו במשך שנים, ויתרנו על עצמנו במשך שנים, והיום אין לנו מענה לכלום

אדוה כספי:       למה אני לא זכאית לקבל טיפול? למה אני לא זכאית לשקם את עצמי אחרי שעברתי את התופת? המלחמה הזאת הגיעה אליי הביתה

אדוה כספי:  אתה יודע מה זה הלום קרב שמקבל את הג'נאנה? בא לו לשבור את הבית – הוא שובר את הבית; בא לו להתפרץ – הוא מתפרץ; בא לו לקלל – הוא מקלל

אדוה כספי:  הילדים שלנו חשופים לכל כך הרבה דברים, שאתם אפילו לא מודעים בכלל, לא מודעים בכלל

אדוה כספי:  לך תסביר לילד מה יש לו, לך תסביר לילד למה אבא לא בבית, למה אבא בורח, למה אבא לא מסוגל לגדל אותם

אדוה כספי:  זה ילדים בני ארבע וחצי וחמש וחצי שמבינים הכול, הכול

אדוה כספי:       דבר נוסף שמאוד מאוד חשוב לי להדגיש, שיש גם חובות להלומי קרב

אדוה כספי:  ראיתם הלום קרב שאין לו חובות? ראיתם הלום קרב שלא לוקח הלוואות? שלא הולך לשוק האפור? שלא נכנס לחובות? שלא נכנס לפשיטות רגל? החובות האלה זה גם החובות שלנו

אדוה כספי:  וביטוח לאומי, גם אנחנו משלמות חצי-חצי

אדוה כספי:  שוועדה למ"ד תעזור גם לנו לסגור את החובות האלה, זה חצי-חצי

יצחק גולן: שיתנו לך ועדת למ"ד

אדוה כספי: נכון, שיתנו לי ושייתנו לנו את הזכויות

אדוה כספי:  כל דבר היום, אני צריכה אישור של הגרוש שלי

אדוה כספי:  למה? למה אני צריכה לרדוף אחריו עד סוף העולם? לטיפולים פסיכולוגיים, לצהרונים, לגנים, לקייטנות

אדוה כספי:  למה? תנו לי את המענה, אני גם ככה מתמודדת מולכם

אדוה כספי:  אני שולחת את המסמכים, הבירוקרטיה זה אנחנו עושות, הנשים

אדוה כספי:  הם לא מסוגלים להתמודד עם הדבר הזה

אדוה כספי:  הם במלחמות עם עצמם כל יום, הם גמורים כבר

אדוה כספי:  גם אנחנו גמורות, גם אנחנו פוסט טראומה משנית בגללם

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוה

אדוה כספי: אל תפקירו את הנשים ואת הילדים, תזכרו גם אותנו

אדוה כספי:  אנחנו לוחמות, אנחנו גיבורות, מגיע לנו שיקשיבו לנו, שיעזרו לנו, אפילו עם מענק הסתגלות קטן, שנוכל לקום על הרגליים

אדוה כספי:  אני לא צריכה לבקש תרומות מאנשים שיעזרו לי עם אוכל לבית, שלא יחסר לי אוכל במקרר, לחשוב כמה עגבניות ומלפפונים אני קונה כל יום כדי שלא יחסר לילדים שלי שום דבר

יולי יואל אדלשטיין: תודה

אדוה כספי: תדאגו לילדים שלנו בבקשה

אדוה כספי:  תדאגו גם לנו

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז

יולי יואל אדלשטיין:  המסר אני חושב עבר

יולי יואל אדלשטיין:  תודה

יולי יואל אדלשטיין:  נדב הירש, בבקשה

נדב הירש: נעים מאוד, אדוני היושב-ראש

נדב הירש:  האמת, אנחנו כאן אחרי הדיונים הסוערים שהיו, ואני חייב להגיד שאני ממש מאוכזב

נדב הירש:  אני, נשבר לי האמון – גם בארגון נכי צה"ל, גם באגף שיקום, גם במשרד הביטחון

נדב הירש:  אני חושב שאתם שיקרתם לנו, אתם פגעתם באמון של הלוחמים שעכשיו בקרב ועכשיו יחזרו חזרה כשהם פצועים והם צריכים טיפול

נדב הירש:       אני חושב שבסוף, הדיון הזה לא משודר אבל הלוואי שאימהות ואבות היו יודעים מה מחכה להם כשהילדים שלהם ייפצעו

נדב הירש:      אני רוצה להגיד לך שלושה דברים, אדוני היושב-ראש, וזה מאוד מאוד חשוב לי ואני ממש מקווה שיהיו תוצאות לעניין הזה

נדב הירש:       כיום, 250 לוחמים הלומי קרב השתחררו מהצבא, מצה"ל, והם לא מבוקרים, אין בקרה על האנשים האלה

נדב הירש:  למה אני מתכוון? הבן אדם עכשיו משתחרר ואומרים לו: אחי, עשית את שלך, אתה פוסט טראומטי, אתה הלום קרב, אתה לא מתאים כבר למערכת, ואז בעצם משחררים אותו מצה"ל

נדב הירש:      אין שום העברת שרביט בין צה"ל לבין אגף השיקום

נדב הירש:  אני רוצה שתהיה בקרה על הדבר הזה כי בסוף יש פה 250 איש שלא זוכים לקבל מענה כמו הפצועים הפיזיים, ואני כאן עבור הלומי הקרב ואני רואה שהם מקבלים מענקים, מצטלמים איתם תמונות במגזין

נדב הירש:  את יודעת, אני מאחל לעצמי שגם את תצטלמי איתי פעם ושתיתני לי גם את ההטבות שאת נותנת לפצועים הפיזיים, ובאמת זה מעורר השראה, כל השיקום של הפיזיים

נדב הירש:  באמת, הלוואי והייתם משקיעים את התקציבים האלה עבור הלומי הקרב ובני משפחותיהם

נדב הירש:  זה אחד

נדב הירש:      הדבר השני, אתם לא לוקחים אחריות? באמת, אני רואה את כל התמונות של המנהיגים שלנו לדורותיהם

נדב הירש:  ואני, כשאני יושב פה, כשאני מגיע לכנסת, אני רוצה להראות דוגמה ולהראות השראה עבור האנשים שהם הלומי הקרב, שמבחינתם אין להם מהות ואין להם אופק עתידי

נדב הירש:       ויש כאן חברי כנסת יקרים מאוד שמקשיבים לי – שזה רם בן ברק, שזה אתה יולי אדלשטיין שהכנסת אותי לחדר שלך הקדוש שלך, יש את מיכאל – שנותנים לי את הבמה ואת המקום כדי לבוא ולשנות את הדברים

נדב הירש:       וכרגע, כל מה שקורה פה וגם התגובה שהייתה אחרי דוח מבקר המדינה, שמדברים על המחוקקים, אז חברים, בואו אני אסבר רגע את האוזן לכולם

נדב הירש:  המחוקקים, זה חברי הכנסת, היו לצידנו מהתחלה ועד הסוף

קריאה: הם לא הצליחו

נדב הירש: הם רצו לתת לנו תקציבים, הם רצו לתת לנו מענקים, הם רצו לתת לנו את הדברים שהיינו צריכים למעננו

נדב הירש:  והיו כאן כמה התנגדויות מאוד מאוד קשות של אגף השיקום וארגון נכי צה"ל

נדב הירש:  זאת האמת

נדב הירש:       אני מרגיש שבסוף אני נמצא במערכה הזאת ביחד עם חבריי כאן, ואנחנו גם יודעים לדבר כפי שאתם רואים

נדב הירש:  אנחנו יודעים גם לצעוק ואנחנו יודעים גם לדבר כשצריך

נדב הירש:  ובסוף, כשאני מסתכל על ועדת דיור למשל, כשאני רואה את חוסר הצדק של אנשים שלא רואים אור שמש, שאנחנו מוציאים אותם מהבית, אני מוציא אותו והוא אומר לי, אותו הלום קרב קשה: מה זה? יש פה שמש, וואו, היא קצת נעימה לי

נדב הירש:  הבן אדם הזה לא יצא שלושה חודשים מהבית

נדב הירש:  ומה שקורה כאן זה הלומי קרב שמלווים את הלומי הקרב, ובסוף יש פה נכים מאוד מאוד קשים

נדב הירש:      ואני לא נכה קשה

נדב הירש:  אני לא נכה קשה

נדב הירש:  יש הלומי קרב מאוד קשים, שיוצא להם קקי ופיפי ועם חיתולים ולא מצליחים לתפקד ולא מצליחים לדבר עם אף אחד, ואלה זקוקים לכל האהבה שבעולם, בדיוק כמו ה-100%+, בדיוק אותו דבר

נדב הירש:  אני לא מבקש שאתם תשוו אותי אליהם כי אני לא כזה

נדב הירש:  אני, המצב שלי הוא באיזון ואני מנסה לשמור על עצמי כמה שיותר ולהתקדם בחיים שלי

נדב הירש:      ומה שעכשיו קורה מה-7 באוקטובר, אני חושב שאנחנו צריכים לשנות תדר

נדב הירש:  אנחנו צריכים לדבר שיקום, צריך לדבר מהות, צריך לדבר חיים

נדב הירש:  אנחנו לא רוצים ליפול למלכודת הדבש הזאת, ואני מדבר מבחינתי על הנכים החדשים, שזה חרבות ברזל הלוחמים

נדב הירש:      אני מקבל המון הודעות, וכואב לי שיחידה לתגובות קרב, שחיילים מתקשרים, אני שולח להם את המספר ואני גאה שיש את היחידה לתגובות קרב שאני חלק מהדבר הזה

נדב הירש:  אני חלק מהדבר הזה ואני לוקח אחריות שאני לא הצלחתי בשנתיים האחרונות להביא הכרה אמיתית להלומי הקרב, ואין לי שום סמכות בשום תפקיד אבל אני לוקח אחריות כי אני קברתי את כל ה-20 שהתאבדו

נדב הירש:  אני, לא אף אחד אחר

נדב הירש:  אני הלכתי להלוויות, אני קברתי אותם, אני הכנסתי אותם לתוך הבור ואני הבטחתי להם שאני אעשה הכול כדי שאנחנו נקבל את ההכרה

נדב הירש:       אז אני באמת מבקש, חברים, אנחנו יכולים לדון פה יום ולילה

נדב הירש:  בסוף, נט"ל, הגברת הנכבדה כאן לא נמצאת, אבל נט"ל עונים לטלפון ונותנים סיוע נפשי ללוחמים, וזה לא צריך להיות ככה, חברים

נדב הירש:  אגף השיקום ומשרד הביטחון, קחו אחריות, תפתחו את הלב, תפתחו את הראש

נדב הירש:  אנחנו כאן לא כדי לפגוע בכם

נדב הירש:  ושוב פעם, כל השורה כאן, אין לי שום דבר אישי כלפיכם, שום דבר אישי

נדב הירש:  אני רוצה שהדברים יקרו בצורה המערכתית וכשהמחוקקים אומרים לכם משהו, אתם צריכים לבצע אותו

נדב הירש:  וזה לא קורה

נדב הירש:      אז אתם מצפים מאיתנו

נדב הירש:  אנחנו כל פעם באים לפה, ואני בא לפה בחירוף נפש, כולי בפתיחות שהדברים יקרו ואני רואה את האופק ואני מספר ללוחמים החדשים הלומי הקרב – יהיה טוב יותר, אל תדאגו, אתם תקבלו טיפול

נדב הירש:  יגעו בכם, ילטפו אתכם, יעטפו אתכם, אבל זה לא המציאות

נדב הירש:  תודה רבה

יולי יואל אדלשטיין: תודה, נדב

יולי יואל אדלשטיין:  רשום לי אסף בלדר, בבקשה

אסף בלדר: שלום לכולם

אסף בלדר:  פעם ראשונה שלי פה, אני מתרגש

אסף בלדר:  אותי לימדו דבר ראשון להיות בהכרת תודה לפני שאני הולך להגיד דברים אולי פחות נעימים, אז גם לדעת להגיד תודה על מה שיש, על מה שיש באגף השיקום, בארגון נכי צה"ל והעזרה שאנחנו כן מקבלים, שבלעדיה כנראה לא הייתי פה, זה די בטוח

אסף בלדר:       הגעתי לפה לדבר על הבן שלי, בתכלס, כי אני זה לא כזה חשוב אבל הבן שלי בן חמש אובחן לאחרונה על ידי השירות הפסיכולוגי-חינוכי עם דיכאון וחרדות והוא אומר משפטים כמו שהוא רוצה שיהרגו אותו

אסף בלדר:  זה לא משהו שיכול להימשך, וזה לא משנה – קיבלתי אישור חריג לטפל בילד לפני כמה חודשים, עוד לא מצאנו לו טיפול

אסף בלדר:  זה הדבר הכי חשוב לי בחיים ואני לא מסוגל להזיז דברים, שתבינו את המצב

אסף בלדר:  עד שכן מצאתי טיפול, הטיפול עולה 580 שקל לפגישה, האגף יממן 350

אסף בלדר:  אין מטפלים

אסף בלדר:  אלה מטפלים שצריכים להבין בטראומה

גל רויטשטיין: אין מטפל לילדים ב-350 שקל לשעה

קריאה: אין

קריאה:  אין

קריאה:  אין

אסף בלדר: אני לא מוכן להגדרות שלכם, אני לא אהיה נצרך

אסף בלדר:  אתם לא מעניינים אותי, באמת

אסף בלדר:  אני מוכר 70% על פוסט טראומה ודיכאון, לא מתכוון, אתם לא תגדירו אותי כלא בר שיקום

אסף בלדר:  יש לי שני ילדים בבית, הם צריכים לראות אבא כמה שיותר מתפקד

אסף בלדר:       אני כרגע בתט"ר חצי משרה, אני עובד עם נוער בסיכון, מאז המלחמה קצת הפסקתי אבל אני מתנדב בעמותה של "אחים ליוגה", אנחנו עושים ריטריטים ללוחמים

אסף בלדר:  זה מה שמוציא אותי מהבית, זה גם מה שגרם לי להתגייס למילואים ולגמור שם – זה הילדים והידיעה שאני יכול לעזור לאחרים

אסף בלדר:       ואם אתם לא תיקחו את זה בשתי ידיים, את כל החבר'ה פה שרוצים לעזור ויודעים לתת וידעו לזהות אנשים בעיניים, אני, השיקום שלי זה לדאוג לילדים ושהם יראו אבא שיש לו משמעות בחיים

אסף בלדר:  לא מעניין הכסף, באמת

אסף בלדר:  אתם יודעים לעזור בכסף, זה טוב, אבל זה רק בחשבון בנק

אסף בלדר:       בסך הכול אני רוצה שתעזרו לי להיות מטפל באחרים ואבא מתפקד, שהילדים יראו

אסף בלדר:  הבן שלי ראה אותי שבר כלי, מהלידות של הילדים שלי זה התפרץ – שניהם נולדו בקיסרי חירום

אסף בלדר:  זהו, תודה רבה

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אסף

יולי יואל אדלשטיין:  חברים, אנחנו כבר במצוקת זמנים

יולי יואל אדלשטיין:  יש עוד מספר דוברים שאני מאוד רוצה לשמוע אותם

יולי יואל אדלשטיין:  אביחי לוי, ואחריו עומר אמסלם, אבל חברים, בקצרה

אביחי לוי: אני אביחי לוי, סובל PTSD ואני שומע אנשים שאומרים – אנחנו עושים, אנחנו עושים

אביחי לוי:  אני מאמין שאתם מנסים לעשות

אביחי לוי:  עושים, אתם לא עושים

אביחי לוי:  מנסים

אביחי לוי:      אני אתן לך דוגמה

אביחי לוי:  הבטיחו לנו אמבולנס

אביחי לוי:  אני אספר לך, לפני שלושה שבועות, ארבעה שבועות, עד שהחלטתי שאני יוצא לבלות כי מגיע לי פעם ב-, קיבלתי התקף באמצע המועדון

אביחי לוי:  חטפתי התקף קשה, אנשים חשבו שאני משוגע

גלית דיסטל אטבריאן: התקף חרדה?     

אביחי לוי: התקף פוסט טראומה, כן, באמצע המועדון

אביחי לוי:  יצאתי, התחלתי להשתולל בחוץ

אביחי לוי:  הינה, זו הבת זוג שלי

אביחי לוי:  התחלתי להשתולל ברחוב, התחלתי לבכות, לצרוח

אביחי לוי:  אני כמעט פספסתי

אביחי לוי:  הבטחתם לנו אמבולנס

אביחי לוי:  היא לא ידעה למי להתקשר, היא לא ידעה מה לעשות

אביחי לוי:       אני נכנסתי לחובות

אביחי לוי:  השבוע דווקא בדקתי את זה עם העורכת דין שלי

אביחי לוי:  925,000 שקל חובות

אביחי לוי:  אין לי כסף להכניס לחם לבית, אין לי, אני צריך לבקש מאנשים

אביחי לוי:  אין לי כסף להכניס לבית, ללחם

אביחי לוי:  אני רוצה לאכול, הילדים שלי צריכים השבת הקרובה להגיע, אין לי מושג מה אני עושה

אביחי לוי:  אין לי מושג

אביחי לוי:       אני רוצה מלווה

אביחי לוי:  הינה, לימור פה

אביחי לוי:  אני רוצה שבת זוג שלי תהיה מלווה, לפחות עוד כמה שקלים – אני צריך לעבור ועדות, ועדות

אביחי לוי:  היא גרה איתי, לא מכירים בה כבת זוג שלי

אביחי לוי:  למה? אני לא מסוגל, אני לא קם בבוקר

אביחי לוי:  אני לא קם בבוקר, לא מסוגל לעמוד על הרגליים

אביחי לוי:  אני, אם אני לא שותה בקבוק ערק, אני לא עולה לישון

אביחי לוי:  הפכתם אותי, המדינה הפכה אותי לאלכוהוליסט, לעני בחסות המדינה

אביחי לוי:       מי ייקח אחריות על כמעט מיליון שקל חובות שאני נכנסתי בגלל שאני לא מסוגל לקום בבית, בגלל שאני הלכתי להיהרג בשביל כולם פה, מי ייקח את האחריות הזאת?     

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אביחי

יולי יואל אדלשטיין:  עומר, בבקשה

עומר אמסלם: אני לא הולך לדבר נתונים

עומר אמסלם:  נתונים זה נדב המלך פה ואבי

עומר אמסלם:  אני הולך לספר לך את סיפור חיי – בקטנה, בקטנה, לא לוקח זמן לאף אחד פה

עומר אמסלם:       אני לא מצליח לישון בלילה מצוק איתן, לא מצליח לישון בלילה

עומר אמסלם:  אני עושה לילה ער, בוקר ער, הולך לישון לילה שני

עומר אמסלם:  ככה ממשיך, לילה ישן, לילה לא ישן

עומר אמסלם:  מושך את הימים שלי

עומר אמסלם:       אני עם אשתי לא ישנתי שנה וחצי

עומר אמסלם:  שנה וחצי, עכשיו אני אסביר לך למה

עומר אמסלם:  אני לפני שנה וחצי הייתי מחובק עם אשתי, חנקתי אותה מתוך שינה

עומר אמסלם:  אשתי הפכה להיות סגולה, סגולה, חנקתי אותה מתוך שינה

עומר אמסלם:  בגלל זה אני מפחד ללכת לישון עם אשתי

עומר אמסלם:  אני ישן במיטה של הילד שלי, ישן במיטה של הילד שלי, בנפרד

עומר אמסלם:      יש לי התפרצויות זעם בלי סוף

עומר אמסלם:  זה חיי היומיום דרך אגב של כל הלומי הקרב

עומר אמסלם:  יש כאלה שיגידו לך ויש כאלה שלא יגידו לך

עומר אמסלם:       יש לי ילד בן ארבע

עומר אמסלם:  הילד, אני רואה, מתחיל לראות כבר את הסימנים של החרדות שהוא מקבל

עומר אמסלם:  יש לי תינוק בן ארבעה חודשים שאני לא יכול לשמוע אותו בוכה, זה מכניס אותי ישר לחרדה, זה מזכיר לי את הקרב שאנשים צעקו: איי, אימא, תיקחו אותי מפה

עומר אמסלם:       אז לכל החבר'ה האלה שיושבים בצד שמאל

עומר אמסלם:  אני מכבד כל אחד, אין לי אף דבר עם אף אחד

עומר אמסלם:  תפסיקו לעשות אפליה בין נכים פיזיים להלומי קרב כי אני לפי משרד הביטחון, אני לא בר שיקום

עומר אמסלם:  אז מה ההבדל ביני ובינך, בלי רגל או בלי יד? מה עושה בינינו הפרשים? אני לא בעל שיקום

עומר אמסלם:  אתה, כואבת לך היד, מורידים לך יד, נגמר פה הסיפור

עומר אמסלם:  אני ממשיך

עומר אמסלם:  אני, יש לילות שאני משתין בלילה

עומר אמסלם:  אין יום שאני לא מזיע, אין יום שאשתי לא מחליפה ארבע פעמים מצעים

עומר אמסלם:  אז בוא תספר לנו, אתם פה, בואו תספרו לי מה ההבדל בינינו, מה ההבדל בינינו עכשיו

עומר אמסלם:       סליחה על הצעקות אבל באמת אני מדבר מהנשמה שלא נשארה לי, שהיא בקרב עכשיו

עומר אמסלם:  מה ההבדל בינינו? מה ההבדל? שאני לא בעל שיקום, ואתם, מורידים לכם רגל, נגמר הסיפור

עומר אמסלם:  למה לכם מגיע יותר ולי לא מגיע כלום? למה?     

יולי יואל אדלשטיין: תודה, עומר

אדוה כספי: תנו לנו לגדל פה דור של ילדים בלי פוסט טראומה, דור של ילדים שבאמת רוצים לחיות את החיים, וזה חשוב

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז

יולי יואל אדלשטיין:  דיברת מאוד לעניין והמסר שלך נקלט ועבר

יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה, יש לנו ממש דקות ספורות

יולי יואל אדלשטיין:  שפרה שחר, עמותת בית חם

יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה, אבל ממש דקה

שפרה שחר: אני ממש אקצר ואני לא אתחיל לספר מה העמותה שלנו עושה, כמו שאחרים ישבו ודיברו כי באמת בשבועות הראשונים של המלחמה כאן המדינה פחות תפקדה ועמותות החזיקו את כל העניין

שפרה שחר:      אני רוצה לשתף אותך במשהו אחד

שפרה שחר:  בין שאר הדיונים שאני מגיעה אליהם יש דיונים בוועדה מיוחדת שהוקמה לניצולי נובה

שפרה שחר:  יש בין ניצולי נובה 188 חיילים שהם לא אזרחים

שפרה שחר:  הפער בטיפול שלהם – אפילו צה"ל מודע אליו ואנחנו גם מתריעים – הפער בין הטיפול שאותם 188 חיילים לא מקבלים בגלל שהם שייכים למשרד הביטחון, לבין אותם אזרחים שהם ניצולי נובה, שמקבלים מביטוח לאומי, נותן לך את כל התשובה

שפרה שחר:       אני מחזיקה כאן תקציר דוח מבקר המדינה

שפרה שחר:  אני רוצה להבין איך ארגון שקיבל ציון נכשל – תקנו אותי אם אני  טועה – אם הארגון שלי היה מקבל כזה ציון נכשל, בוודאי שהיו מעיפים אותי לקיבינימט, סליחה על הביטוי

שפרה שחר:  אבל אני אומרת, כאן רק 14% מהתקציב נוצל לטובת הלומי הקרב, רק 34 מהתקנים שאושרו, אוישו

שפרה שחר:  וכל זה, לפני חרבות ברזל

שפרה שחר:       איך אותו גוף שנכשל כישלון חרוץ, יוביל עכשיו את המגה אירוע שבו אנחנו נמצאים, כשאנחנו רואים למשל לגבי ה-188 ניצולי נובה את הכישלון ואנחנו רואים שיש ארגון אחר שנקרא ביטוח לאומי, שמתפקד פי אלף יותר טוב?     אני הגעתי למצב שאני אומרת לאנשים שהם נכי צה"ל עכשיו מהמלחמה הזאת, תלכו לביטוח לאומי, אל תלכו לאגף השיקום

שפרה שחר:       יש לי בן שנמצא כרגע בלב הרצועה, נלחם את היום ה-110 שלו

שפרה שחר:  110 ימים הוא נלחם

שפרה שחר:  אני יודעת איזה מראות הוא ראה עוד בכפר עזה ואחר כך תוך כדי הלחימה, אם הוא חלילה יצטרך איזשהו טיפול, אני יודעת שהמדינה לא תהיה שם בשבילו

שפרה שחר:  אני יודעת את זה, אז אני אחסוך ממנו, אני אשלח אותו לחוץ לארץ, אני לא יודעת

שפרה שחר:  כאן הוא לא יקבל טיפול

יולי יואל אדלשטיין: תודה

שפרה שחר: כאן הוא לא יקבל עזרה

שפרה שחר:  אני רוצה להבין איך אלה שנכשלו הם אלה שמקבלים את המפתחות

יולי יואל אדלשטיין: תודה, שפרה

שפרה שחר: עוד מילה אחת

שפרה שחר:  אני מברכת את כל חברי הכנסת, יש כאן פורום – אני מגיעה להמון ועדות, כולם יודעים את זה – אני לא ראיתי כזה פורום מכובד של חברי כנסת מכל הסיעות, וכולם אחד אחד, באמת מכובדים שנמצאים כאן

שפרה שחר:      באמת, אני אומרת לעצמי, תשאלו שאלות

שפרה שחר:  תפסיקו להסתכל על המצגות האלה כאילו הן איזה תורה מסיני

שפרה שחר:  בואו, בין המצגות היפות לבין המציאות אין קשר, אני אומרת לכם

שפרה שחר:  תתלו אותי אם אני טועה

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז, שפרה, חברי הכנסת יודעים לשאול שאלות

שפרה שחר: אין שום קשר בין המצגות היפות לבין המציאות

שפרה שחר:  חברי הכנסת, זה התפקיד שלכם לשאול שאלות

יולי יואל אדלשטיין: שפרה, תודה רבה

שפרה שחר: בוועדה הזאת יש גם דיונים מסווגים שאני לא מגיעה אליהם

שפרה שחר:  אני מתארת לעצמי שהסיפור שם הוא בדיוק אותו דבר

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה

שפרה שחר: מגיעים צה"ל, מציגים מצגות וכולם חותמת גומי

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו חייבים לסכם

רויטל חנסאב: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד כמה מילים

רויטל חנסאב:  עורכת דין רויטל חנסאב מעמותת צהלי, הבית למשפחות נפגעי פוסט טראומה

יולי יואל אדלשטיין: רויטל, עמותת צהלי, בבקשה

רויטל חנסאב: אני מגיעה כאן בשם כל המשפחות של העמותה שהן רשומות שם ואנחנו מקבלים אלפי בקשות לתמיכה ולעזרה

רויטל חנסאב:  אני יכולה לספר לכם מהסיפור האישי שלי – ואני מספרת את זה כי הדיון סגור ולא משודר

יולי יואל אדלשטיין: זה דיון לא סגור אבל אנחנו לא משדרים אותו

רויטל חנסאב: אבל זה לא משודר

רויטל חנסאב:  בעלי נכנס להתפרצות מאוד מאוד מאוד קשה, ברמה שזה הגיע לאירוע אלים, זה הגיע לממדים שהייתי בסכנת מוות

רויטל חנסאב:  הייתי בסכנת מוות ולא היה לי ממי לבקש עזרה

רויטל חנסאב:  אני יודעת שאם אני אפנה לאגף השיקום – תלכי לטיפול, זה מה שהם אומרים לי

רויטל חנסאב:       אני לא צריכה טיפול

רויטל חנסאב:  אני צריכה שיקיימו את ההבטחות שלהם

רויטל חנסאב:  לפני כשנה הם הבטיחו להקים גוף חיצוני שיתכלל את כל הפניות, את כל הקשיים שיש לנכים

רויטל חנסאב:  אם הם היו מקימים את זה לפני שנה זה לא היה מגיע למצב הזה ואני לא הייתי מגיעה למצב של מוות

רויטל חנסאב:  אני ראיתי את מלאך המוות

רויטל חנסאב:       אתם חייבים להתעורר

רויטל חנסאב:  אתם חייבים להתעורר

רויטל חנסאב:  הילדים, הם פונים אליי, אני הגעתי למצב שאני עורכת דין לעניינים פליליים, אני מגינה על ילדים של הלומי קרב שהולכים לגנוב כי הם צריכים את התשומת לב של אבא שלהם, שקורס

רויטל חנסאב:  הם לא יכולים יותר, הם אומרים: אנחנו רוצים את אבא שלנו, ככה אולי הוא יזדעזע והוא יהיה שם בשבילנו

רויטל חנסאב:      אבל לא

רויטל חנסאב:  האבא בגדר מת, זה עניין של חיים ומוות

רויטל חנסאב:  עגלות קפה לא מעניינות אותנו

רויטל חנסאב:  הם מסדרים להם עגלות של קפה ומבזבזים ים של כסף על שטויות

רויטל חנסאב:  המשפחות יכולות להסתדר גם בלי עגלות של קפה

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז

רויטל חנסאב: קפה לא מעניין

רויטל חנסאב:  החיים ומוות, זה חיים ומוות

רויטל חנסאב:  תנו לנו את מה שאנחנו צריכים, שיבואו אלינו, יפנו אלינו, אנחנו יודעים לתת את המענה, אנחנו יודעים מה הם צריכים

רויטל חנסאב:       אני, כאישה לבן אדם שהוא נכה צה"ל במצב קטטוני, צריכה את העזרה שלכם ורק פה יש לי את הבמה

יולי יואל אדלשטיין: תודה, רויטל

רויטל חנסאב: ולפחות יש לי את זה, אבל אני חייבת עזרה, אני לא יכולה ככה

רויטל חנסאב:  אני קורסת

רויטל חנסאב:  אני קורסת, כמה אני יכולה עוד להילחם עליו? כמה הוא יכול להילחם על עצמו? כמה הילדים שלנו עוד יכולים להילחם?      תצילו אותנו

רויטל חנסאב:  זו ההגדרה

רויטל חנסאב:  תצילו אותנו

רויטל חנסאב:       אני רוצה להוסיף עוד משהו

רויטל חנסאב:  לפני כשלושה חודשים גייסו אותו למילואים

רויטל חנסאב:  נתנו לו נשק

רויטל חנסאב:  איך אתם נותנים נשק לבן אדם במצב קטטוני? איך? איך זה מגיע למצב שהוא דורך נשק בבית? אתם יודעים את זה?      

יולי יואל אדלשטיין: תודה, רויטל, תודה

רויטל חנסאב: לא, לא תודה

רויטל חנסאב:  אני לא יכולה יותר

רויטל חנסאב:  אתם מבינים את זה שאני הייתי במצב של מוות?     

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין, לכן נתתי לך לדבר

יולי יואל אדלשטיין:  אנחנו מבינים ואנחנו ודאי שלא יכולים עכשיו במסגרת הוועדה לדון איך בדיוק הוא ייבדק, אבל הנושא הזה ייבדק

רויטל חנסאב: אני לא רוצה על הנושא הספציפי שלי

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק

רויטל חנסאב: אתם חייבים להתעורר ולקיים את ההבטחות שלכם

רויטל חנסאב:  אמרתם גוף חיצוני שבאמת יתכלל את כל הפניות ואת כל המענים

רויטל חנסאב:  תקימו את זה

רויטל חנסאב:  למה אתם מחכים?      

דינה חווה פרימט: סליחה, כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד מילה

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו סיימנו את הישיבה לפני חמש דקות

יולי יואל אדלשטיין:  אני מאוד מתנצל

דינה חווה פרימט: היה חוק לגבי המרב"ד

דינה חווה פרימט:  אמרו שמעכשיו מבטלים את המרב"ד וזה לא נכון

דינה חווה פרימט:  הם עדיין שולחים למרב"ד

דינה חווה פרימט:       דבר שני, אמרו שהם מתייחסים לנפש ולפוסט טראומה, מקבלים את אותם הטיפולים

דינה חווה פרימט:  זה גם לא נכון

דינה חווה פרימט:  אני מדברת על משרד הביטחון

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אנחנו נקבל

יולי יואל אדלשטיין:  אני פשוט רוצה להסביר לכם את המצב

יולי יואל אדלשטיין:  אנחנו צריכים לסיים כי יש עוד דיון נוסף, לא כי אנחנו הולכים הביתה

דינה חווה פרימט: לא, אבל אם יש חוק שהמרב"ד כבר לא קיים, לא רלוונטי - - -     

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור

יולי יואל אדלשטיין:  חברים, אני קודם כול רוצה להתנצל בפני חברי כנסת

יולי יואל אדלשטיין:  נרשמו כולם לדבר, אבל אני חושב שהאנשים, אם אנחנו ככה מסתכלים על הקו התחתון, ומעבר למצוקה האישית שכולם ביטאו, ובצדק ביטאו, אני חושב שאנשים אומרים: אנחנו מחפשים תשובות, לא הזדהות ולא נאומי תמיכה וכן הלאה

יולי יואל אדלשטיין:      אני חייב לומר שוודאי במסגרת דיוני התקציב כאן אנחנו ניפגש עם משרד הביטחון, עם אגף השיקום

רויטל חנסאב: וביחד איתנו

רויטל חנסאב:  בבקשה

קריאה: עם צה"ל

רויטל חנסאב: ובבקשה, ביחד איתנו

רויטל חנסאב:  אנחנו יודעים לתת מענה

יולי יואל אדלשטיין: רויטל, אנחנו, כשעושים דיוני תקציב הביטחון, זה לא רק שלא ביחד אתכם אלא חלק מן הדיונים, אפילו קבוצה של שלושה חברי כנסת דנה, לא במקרה של אגף השיקום אבל חלק מן הסעיפים של תקציב הביטחון, מסיבות ברורות

יולי יואל אדלשטיין:      כאן יהיה דיון

יולי יואל אדלשטיין:  אתם – אם מותר לי לומר, אני לא מחלק ציונים – אתם מאוד עזרתם לנו לקראת הדיון היום

יולי יואל אדלשטיין:  חס ושלום, אני, מה שאמרתי, לא במובן הנצלני אומר, המצוקה היא אמיתית אבל עזרתם לנו להתמקד בשאלות, בדברים שאתם ציינתם, מה ואיך

יולי יואל אדלשטיין:  אני, דרך אגב, לא רואה באגף השיקום אויבים, אני לא חושב שהם אנטי או נגד או משהו

קריאה: חס וחלילה

יולי יואל אדלשטיין: וגם, דרך אגב, אפילו ההערה שהייתה פה – כמי שמלווה גם לא מעט את נפגעי הטרור – שם הם אומרים, הלוואי והיינו במשרד הביטחון אז הכול היה נראה אחרת בחיים שלנו

שפרה שחר: נכון

יולי יואל אדלשטיין: אז הקושי הוא קושי אובייקטיבי, גדול מאוד, ולכן המשימה שלנו תהיה לטפל בכמה דברים שנאמרו כאן – גם החלטת הממשלה 4088 שדיבר עליה עידן, באמת זה סתם תקוע לנו, וזה דרך אגב נותן מענה למה שלפחות שני דוברים העלו כאן, למה רק חלק קטן מן התקציב נוצל כשאנחנו יודעים שיש כסף

יולי יואל אדלשטיין:  זה לא כספי, זה בירוקרטי משפטי

יולי יואל אדלשטיין:      דבר שני, ברור לגמרי שעם הכלים שעומדים לרשותכם אפשר עם הרבה כוונות טובות לעבוד, אבל זאת לא צורת עבודה

יולי יואל אדלשטיין:  במצוקה, אני מבין ומברך על זה ותמסרו בשמי תודה לכל האנשים במשרד הביטחון שהתגייסו לעשות טלפונים אבל זאת לא צורת העבודה לאורך זמן

יולי יואל אדלשטיין:       אתם צריכים אנשים שהוכשרו

יולי יואל אדלשטיין:  דרך אגב, אני לא יודע, אני לא מומחה בעניין אבל האמירות שהיו פה שאולי דווקא אנשים שכן עברו טראומה ונמצאים בכל זאת במצב תפקודי שמאפשר להם את זה, יכולים להיות מלווים מאוד טובים

יולי יואל אדלשטיין:  מכל הכיוונים זה טוב – גם תעסוקה להם, גם סיוע של אנשים שמבינים – אבל אנחנו נעשה פה במסגרת הדיונים שצפויים לנו כל מאמץ שתקבלו גם תקנים ראויים, גם תקציב ראוי, וודאי כל זה תחת – גם מילה שנאמרה כאן – בקרה וביקורת שהדברים שנעשים, הם הולכים בכיוונים הנכונים ולא רק הגדלת התקציב

יולי יואל אדלשטיין:      אני עוד פעם רוצה להתנצל שלא כולם דיברו ולא כולם אולי אמרו כל מה שהיה להם לומר, הייתה לנו מסגרת זמן קצובה

יולי יואל אדלשטיין:  ולחברי הכנסת אני אגיד עוד משפט

יולי יואל אדלשטיין:  יש לי איזשהו רושם שמכיוון שחלק מן הדברים מטופלים כאן וחלק בוועדת העבודה והרווחה, אנחנו נצטרך בנושאים האלה גם להדק ולעשות קצת סדר כי אומרים כאן משפטים, אבל אתם הבטחתם

יולי יואל אדלשטיין:  לא זכור לי שפה הבטיחו, זה כנראה היה בוועדה אחרת

רם בן ברק: אני חושב, אדוני, שאנחנו צריכים לדרוש שכל מה שקשור לטיפול בנכי צה"ל יהיה בוועדה הזאת

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות

שרון ניר: אני גם חושבת

מיכאל ביטון: יש מלא נקודות, אני מוותר על זה

מיכאל ביטון:  אחד, אם 2024 לא תהיה שנה שבה מנקים את העבר לצד טיפול בחדשים, אנחנו גוררים קטסטרופה

מיכאל ביטון:  חייב ש-70%, 60%, מאמץ – כספים ומשאבים וכוח אדם – ילך לחדשים, ו-40% לנקות את העבר, על פני שנתיים

מיכאל ביטון:  חייבים לנקות שולחן כי זה רודף אותנו

מיכאל ביטון:      לגבי הפיצול הזה בין עבודה ורווחה, שהיו שם הבטחות שלא התממשו, לבין הדיונים פה, יש כמה דברים אפשריים

מיכאל ביטון:  אחד, מדי פעם דיון משותף, אבל בסוף הצומת הדרמטי זה תקציב הביטחון

יולי יואל אדלשטיין: נכון

מיכאל ביטון: אני רוצה לתת שתי המלצות, היושב-ראש

מיכאל ביטון:  אחת, שלא נאשר את תקציב הביטחון בלי שתנוח דעתנו שהלומי קרב ונכי צה"ל מטופלים

מיכאל ביטון:       שתיים, לקצוב לממשלה 30 יום לפתור את הבעיה של 4088, שלא נותן חופש פעולה למשרד הביטחון בהקצאת כספים ושינוי כללים

מיכאל ביטון:  אם עשו זאת, בבקשה

מיכאל ביטון:  אם לא, נביא חוק של הוועדה שלנו שנותן הוראת שעה, מבטלת את 4088 לשנתיים, עד לחקיקה מפורטת עתידית שלמה של חוק נכי צה"ל, ובינתיים נותנת חופש פעולה לאור המלחמה למשרד הביטחון לתקנים, לשיפוי, למענקים ולפעולות גמישות

קריאה: בראבו

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, ברשותך, לפני התקציב יש עוד דבר אחד

מרב מיכאלי:  אני 30 שנה עובדת באונס

מרב מיכאלי:  אנחנו מכירות פוסט טראומה היטב היטב, ולכן לפני 13 שנה באו אליי הלומי קרב ממלחמת יום כיפור לבקש את עזרתי בלהתמודד מול משרד הביטחון בהכרה בפוסט טראומה

מרב מיכאלי:       הסוויץ' בראש, הוא לא נעשה עד הסוף

מרב מיכאלי:  אין הבנה עמוקה של מה המשמעות של פוסט טראומה, שלא רואים אותה בכריתת יד או רגל

קריאה: היא שקופה

מרב מיכאלי: אין הבנה של המחיר הלאומי המטורף שאנחנו משלמות ומשלמים על זה שאין שיקום כי זה מתפשט

מרב מיכאלי:  הילדים האלה שגונבים יגדלו להיות עבריינים

שפרה שחר: נכון

מרב מיכאלי: הילדות שנפגעות, הן ימשיכו להיות נפגעות, זה מכלכל את תעשיית המין, זה מוריד את הפריון בעבודה, זה מגביר אלימות ברחובות בכל מקום

מרב מיכאלי:  המחיר הוא מטורף, ומהמספר העצום של נפגעים שיש לנו עכשיו המחיר יגדל פי מיליון

מרב מיכאלי:      חייבים להבין ששיקום הוא הכרח והוא חייב להיות מיידי

מרב מיכאלי:  כמה שנשקיע יותר בשיקום מוקדם, נשלם פחות אחר כך בנזקים מכל הסוגים והכיוונים

נדב הירש: חד-משמעית

נדב הירש:  תודה רבה לך

נדב הירש:      (מחיאות כפיים)

מרב מיכאלי: זה הסוויץ' שצריך לעשות

סימון ווסרמן: ישראל מומחית בביטחון

סימון ווסרמן:  ישראל מומחית בביטחון, בכל העולם אנחנו מספר אחת בביטחון

סימון ווסרמן:  יש לנו עבר מפואר בזה

שפרה שחר: אני לא בטוחה שאנחנו מומחים בביטחון

שפרה שחר:  שבעה באוקטובר לא הראה את זה

סימון ווסרמן: איך אנחנו לא מומחים בשיקום לוחמים? שיקום לוחמים, זה צריך להיות יד ביד

שרון ניר: משפט בקצרה ואני כנראה אמשיך את דבריהם של חבריי

שרון ניר:  אני רוצה להגיד שאחד הסוויצ'ים שצריך לעשות זה להתייחס לשיקום במובן הרחב של המילה

שרון ניר:  שיקום זה לא טיפול רפואי, שיקום זה לא מה שקורה בבית חולים

שרון ניר:  שיקום זה מה שמתחיל אחרי הטיפול בבית חולים

שרון ניר:  שיקום זה מנטלי, שיקום זה תעסוקה, שיקום זה לימודים, ושיקום זה התערות בחברה באופן כללי

קריאה: דיור

שרון ניר: ולכן, חלק מהמשאבים החשובים שצריכים לעלות באגף השיקום צריכים להיות מוקצים לסוג של לא משהו וולונטרי, ועידן כבר תיאר את זה, משהו שהוא מאוד מאוד מעוגן, רשמי, סטרוקטורלי, שמלווה את הפצוע, כל סוג של פצוע, להשתלבות מיטבית בחברה כי זה הריפוי, וזה דבר שאנחנו צריכים לעשות עליו סוויץ' מאוד מאוד חשוב

שרון ניר:       הסיפור של הכסף והסיפור של התגמולים והסיפור של הטיפולים הרפואיים, זה רק שלב ראשון, זה המאסלו

שרון ניר:  כשאנחנו רוצים שבן אדם יצא מהמצב שהוא נמצא בו אנחנו צריכים לעלות קומה ולשלב אותו בחברה – לימודים, תעסוקה

שרון ניר:  זה הסיפור של החוסן של החברה הישראלית

יולי יואל אדלשטיין: תודה

יולי יואל אדלשטיין:  בבקשה, חבר הכנסת שטרן

אלעזר שטרן: מעבר לכל מה שנאמר כאן, האסימון שנפל אצלי עכשיו, אני יכול להגיד מגבוה לעמוק יותר זה הנושא של הטיפול בבני המשפחה

אלעזר שטרן:  אני חושב שלהבדיל מהמצב, כמו שמרב תיארה כאן על נכים אחרים שרואים את הפציעה שלהם, האפקט על בני המשפחה – אני לא רוצה לעשות הכללות ולעשות הבדלים, גם למשפחות של נכי צה"ל מטופלים יש בעיות אחרות, אבל אין ספק שהצורך בטיפול כאן הוא צועק יותר מאשר בפציעות אחרות

יולי יואל אדלשטיין: חד-משמעית נכון, ודרך אגב, אני מתחבר לעוד משפט שנאמר לגבי יפה שעה אחת קודם, באמת אנחנו נעלה את זה בדיונים שעוד יהיו לנו, שאני לא מאה אחוז מסכים שלא השתנה היחס לפוסט טראומה

יולי יואל אדלשטיין:  אני חושב שהכיוון הוא שונה אבל עדיין יש לא מעט אנשים – שהוא ודאי גבר גבר, ולא, אין לו שום בעיה, מה זה משנה מה אני ראיתי, אני גבר

יולי יואל אדלשטיין:  אני אפנה לטיפול? מה, אני עכשיו אעשה עוד 40 יום מילואים

קריאה: הכחשה

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני אומר, משימה שלנו – מכיוון שמרב צדקה שזה אינטרס משותף של כל החברה ושל כולנו – משימה שלנו לחשוב איך אנחנו עוד יכולים לאתר את האנשים שלא פנו ולא דיברו ונמצאים בסוג של הכחשה

יולי יואל אדלשטיין:  כשנגלה אותם עם דיכאון או נטיות אובדניות זה כבר יהיה מאוחר מדי לטפל בזה

יולי יואל אדלשטיין:      תודה רבה לכל המשתתפים

מיכאל ביטון: אבל ההערה של נשק להלומי קרב קשים במילואים, לבדוק את הדבר הזה

יולי יואל אדלשטיין: כן, זה אני בטוח מקרה פרטני

יולי יואל אדלשטיין:       תודה רבה לכל המשתתפים

יולי יואל אדלשטיין:  ישיבה זו נעולה