הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים, כנסת 25, פרוטוקול מספר 41, 2024-01-15 00:00

נעמה לזימי: שלום לכל הנוכחים

נעמה לזימי:  אני פותחת את דיון המעקב על מענים לנפגעי המסיבות בטבח ב-7 באוקטובר

נעמה לזימי:  לצערנו עדיין יש הרבה דברים שלא פתורים ושנשארו ללא מענה ולכן דיון המעקב הזה הוא דיון חשוב

נעמה לזימי:  אני מבקשת שהדברים יהיו מאוד ממוקדים למענה ולהכול

נעמה לזימי:  כן צריך להגיד, 101 ימים מאז האסון הכי נורא שקרה לעם ישראל ומאז שנחטפו לנו אנשים, ילדים, תינוקות, מבוגרים ומבוגרות, חיילים וחיילות, נשים, לעזה וכל יום שהם לא כאן אנחנו לא שלמים כאומה

נעמה לזימי:       לפני שאני אתן לכם לפתוח ולדבר לפני הכול אני רוצה לומר בפתח הדיון, כי חשוב לי לומר את זה, אנחנו אומה שמקדשת חיים וככזו אין סימן שאלה על מחיר החזרת החטופים והחטופות שהופקרו בבתיהם, במיטותיהם, במרחב שאמור היה להיות מוגן

נעמה לזימי:  כל דבר שצריך לעשות כדי להחזיר אותם הוא משהו שהמדינה הזאת מחויבת אליו, זה מה שיבנה אותנו כאומה

נעמה לזימי:  אם לא נעשה את הדבר הזה הפצע הזה ילווה אותנו וירקיב אותנו מבפנים כחברה, כאומה, כמדינה

נעמה לזימי:  זה הדבר, לא רק המוסרי והראוי והנכון, זה הדבר הקיומי לעשות ואני מאמינה בזה בכל ליבי

נעמה לזימי:       אז קודם כל אני רוצה להגיד לכם תודה שאתם באים ובאות ומנערים איפה שצריך

נעמה לזימי:  אני יודעת שזה לא קל, אני יודעת שהמעמסה הנפשית היא קשה, ככל שהימים עוברים זה קשה הרבה יותר

נעמה לזימי:  אתמול הייתי פעמיים בעצרת בכיכר, גם בבוקר וגם אחר הצוהריים, והכאב ניכר

נעמה לזימי:  הכאב בלב שלנו, הכאב אצל כולם וברור שאי אפשר להמשיך ככה כאומה בלי לרפא, בלי לעשות את המהלך הנכון כדי להבריא

נעמה לזימי:  אז אני נותנת לכם לדבר ולפתוח ונתחיל את הדיון החשוב

נעמה לזימי:  תודה לכם

תמר רשת: שלום

תמר רשת:  קוראים לי תמר רשת ואני בת דודה של אביתר דוד שנחטף מהמסיבה

תמר רשת:  מה שהכי קשה לי כל פעם שאני חושבת על המחדל הנוראי שקרה שם זה כמות האחריות שהייתה

תמר רשת:  אביתר הלך למסיבה מאורגנת, מסיבה שאושרה על ידי פיקוד העורף, שאושרה על ידי פיקוד דרום, על ידי הצבא שלנו, על ידי כוחות הביטחון

תמר רשת:  הוא לא הלך להתפרע במקום אסור, הוא לא הלך למקום מסוכן, הוא הלך למקום שהצבא הכיר שיש בו כינוס של בין 2,000 ל-3,000 איש ש-400 מהם לא חזרו

תמר רשת:  360 לא יחזרו לעולם ועוד 40 אנחנו מתפללים שיגיעו אלינו בשלום

תמר רשת:       זה בין 15% ל-20% ממי שנכח במסיבה הזאת, שאני חוזרת, אושרה על ידי הגורמים הצבאיים

תמר רשת:  אביתר בחור אחראי, הוא לקח את הרכב של אמא שלו לשם כי הוא לא רצה לנהוג עם בחור אחר שנוהג בצורה פזיזה כי אמא שלו תמיד לימדה אותו שהכביש זה המקום הכי מסוכן בעולם

תמר רשת:  אותו רכב שנשרף כליל יחד עם החפצים האחרונים של רון צרפתי ועידן הרמתי זיכרונם לברכה

תמר רשת:      אני תמיד אומרת שהסיפור האישי של החבורה של אביתר מייצג את הזוועה שקרתה שם

תמר רשת:  הם ברחו יחד מהרכב, חמישה חברים, בשלב מסוים הם הבינו שהם בולטים מדי כשהיריות מתקרבות ושצריך להתפצל לשיחים שונים

תמר רשת:  אביתר דוד וגיא דלאל נחטפו, רון צרפתי ועידן הרמתי נרצחו וחבר אחד חזר הביתה ועדיין מחכה לחברים שלו

תמר רשת:       אין לאף אחד כאן ספק שזה פיגוע טרור שלא נצפה כמוהו בישראל ושכל מי שהיה שם, מי שנרצח, מי ששרד ומי שעדיין שורד, היו חלק מפיגוע טרור רצחני ואני מצפה להתייחס לזה בהתאם

תמר רשת:  זה ילדים אחראים שהלכו לחגוג את החיים, שהלכו ליהנות מהמדינה החופשית שלהם ועשו את זה בצורה הכי תקינה ומסודרת שיכול להיות

נעמה לזימי: ונחטפו בתוך המדינה

תמר רשת: נחטפו בתוך המדינה

תמר רשת:  אין לי מה להוסיף

נעמה לזימי: תודה לך

עמנואל עבדי: שלום

עמנואל עבדי:  אני אחיינית של חנן יבלונקה, קוראים לי עמנואל

עמנואל עבדי:  דוד שלי הלך לפסטיבל נובה ביחד עם עוד ארבעה מחבריו, כל חבריו נרצחו והוא עד עכשיו לא חזר

עמנואל עבדי:  במשך 90 יום הוא היה בגדר נעדר ואז שינו לו את הסטטוס לחטוף, אבל אנחנו עדיין לא יודעים מה קורה איתו, אם הוא בחיים בכלל ואנחנו לא יודעים גם איפה הוא

עמנואל עבדי:       אני באתי לפה בשביל להגיד שאני מקווה שכולכם זוכרים שהמדינה אחראית על הניצולים שסובלים כרגע וגם אחראית על כל החטופים שהם יחזרו ושאתם צריכים להכין עבורם מערכת של תמיכה נפשית וכספית לרגע שכולם יחזרו וכדי לא לאכזב אותם שוב אנחנו צריכים להיות שם בשבילם והמדינה צריכה להיות שם בשבילם

עמנואל עבדי:  תודה

נעמה לזימי: לגמרי

נעמה לזימי:  תודה

ענבל שוהם: בוקר טוב

ענבל שוהם:  זה טל שוהם, שמי ענבל, אני בת דודתו

ענבל שוהם:  טל אמנם לא נחטף מהמסיבה, אבל אני כן עונה על ההגדרה של צעירים

ענבל שוהם:  לפני שאני מדברת על טל אני רוצה לשאול כל אחד מהנוכחים בחדר הזה מה הוא עשה היום בבוקר עבור החזרת החטופים

ענבל שוהם:  מדובר פה במשפחות שלנו, מדובר פה במשפחות שלכם באותה מידה

ענבל שוהם:  זה דפק בדלת שלנו ב-7 באוקטובר, 101 ימים עברו

נעמה לזימי: וזה יכול לדפוק בכל דלת

ענבל שוהם: זה יכול לדפוק בכל דלת, זה יכול היה להיות כל אחד מהאנשים שיושבים פה

ענבל שוהם:  שלא תתייחסו לזה לרגע כאתם ואנחנו, הם של כולנו

ענבל שוהם:  זה דור העתיד של המדינה הזאת, בלעדיהם למדינה הזאת אין ולא יהיה שום סיכוי להתקיים פה

ענבל שוהם:  דיברת על מחיר, אין מחיר, החזרת החטופים זה הדבר הראשון עליו עלינו לחשוב כל בוקר ולא אנחנו כמשפחות, אלא אתם כולכם

ענבל שוהם:       המשפחות שלנו, הם הלכו לבלות במסיבת שלום שנקראת נובה

ענבל שוהם:  בן הדוד שלי נחטף מקיבוץ בארי יחד עם אשתו עדי, הילדים נווה ויהל, שרון ונועם ואמא של עדי שושן

ענבל שוהם:  שבעה שנחטפו, שלושה שנרצחו

ענבל שוהם:  זה מהמשפחה האישית שלי

ענבל שוהם:  כל אחת מהתמונות שמאחוריכם זה המשפחות שלנו, לכל אחד מהם יש עולם שלם שמחכה לו בבית, כל אחד מהם זה איש או אישה עם חלומות, עם שאיפות, עם משפחה שמחכה, עם חברים, עם עבודה שהם עבדו בה, ומי יודע איך יחזרו והאם יוכלו לתפקד

ענבל שוהם:       וכן, ליבנו עם המשפחות של אלה שכבר לא יחזרו

ענבל שוהם:  אנחנו אוהבים אותם, אנחנו מחבקים אותם כי הם זה אנחנו

ענבל שוהם:  כי באותה מידה בדיוק שאיזה שהוא גורל אכזר החליט שמישהו ייחטף ומישהו יירצח, באותה מידה בדיוק זה יכול היה להיות שהבן דוד שלי יהיה זה שתחת השם שלו הייתי מוסיף עכשיו זכרו לברכה ולא על מישהו אחר

ענבל שוהם:       וגם מתוך משפחות החיילים, כולם שלנו, אנחנו רוצים את כולם בבית בבטחה ואנחנו נצטרך לטפל בהם ויש הרבה מאוד דברים שהמדינה הזאת לא עושה על מנת לא לטפל בהם, גם המשפחה שלי שחזרה

ענבל שוהם:  נכון, זו לא צעירה שהלכה למסיבה, זאת בחורה בת 38 שביקרה אצל אמא שלה בחג

ענבל שוהם:  הבחורה הזאת, עדי שוהם, היא פסיכולוגית קלינית בהתמחות בטראומה, היא לא מסוגלת להתמודד

ענבל שוהם:  ההתמחות שלה זה טראומה

ענבל שוהם:  דיברת על ריפוי, על איזה ריפוי אנחנו מדברים כשבעלה חטוף, אבא שלה נרצח והיא לא ישבה אפילו שבעה?      יש דבר נוסף שאתם צריכים להבין, ביטוח לאומי, אתם לא מכירים בנו, בשלושתנו אתם לא מכירים

ענבל שוהם:  המדינה שלנו, במקרה זה יצא שאנחנו יושבים פה עכשיו בשולחן כקרבה שנייה, קרבה שנייה היא לא פחות חשובה מקרבה ראשונה

ענבל שוהם:  הקרבה השנייה נותנת את התמיכה לקרבה הראשונה

ענבל שוהם:  המדינה שלנו לא מכירה בנו וזה גם לא אכפת לנו, כשאנחנו צריכות לשלם שכר דירה או שהיא צריכה ללכת לבית ספר ולא להיות פה עכשיו, זה לא מעניין אותנו עכשיו, מעניין אותנו שהחטופים שלנו יחזרו הביתה, אלה שפה על השולחן, אבל המשפחות של כולם

ענבל שוהם:  כל בית צריך להתמלא במה שחסר בו ובמי שחסר בו

ענבל שוהם:       המדינה הזו צריכה להתעורר, אין יותר זמן

ענבל שוהם:  הם נחטפו בקיץ, עכשיו כבר חורף, את בקבוק המים שלנו יש כאן להם אין

ענבל שוהם:  כשמדובר על רבע פיתה זה לא לשם הזעזוע, מדובר על רבע פיתה

ענבל שוהם:  אם מחליטים להיות נחמדים אליך זה יהיה רבע פיתה, יש ימים שזה יהיה כף של אורז

ענבל שוהם:  אז כשאנחנו כולנו מתנהלים כאילו שום דבר לא קרה, אז קרה וקורה והם לא פה

ענבל שוהם:       אנחנו ביום ה-101 ואין אף עסקה שהבית הזה שם ואמר: זאת העסקה שאנחנו מציעים

ענבל שוהם:  אז עובר עוד יום ועוד לילה ועוד יום ועוד לילה ואנחנו ב-7 באוקטובר 101 ימים

ענבל שוהם:  האם יש לזה סוף? ומה יהיה הסוף הזה כשהם יחזרו? כשהמדינה לא מצליחה לתמוך במי שחזר, תחזור כמות הרבה יותר גדולה וזה דור העתיד של המדינה הזאת, בלעדיהם למדינה הזאת אין סיכוי בכלל

ענבל שוהם:       בבקשה להתעורר, שעון החול שמונח פה זה לא סתם, אין להם יותר זמן ואתם חייבים להבין את הדברים האלה

ענבל שוהם:  אנחנו מנומסים ואנחנו שקטים ואנחנו באים כל יום שני ואנחנו הופכים את העולם, ליטרלי מגיעים לכל מדינה בעולם, יש כרגע משלחות בארה"ב, בקנדה, באירופה

ענבל שוהם:  איפה אתם? אתם מקבלים את הכסף ואנחנו עובדים

ענבל שוהם:  אז אולי נעשה הפוך? אנחנו נקבל את הכסף, אתם תדברו, כי בזה אתם אלופים פה

ענבל שוהם:       לא לדבר, להתחיל לפעול ממש

ענבל שוהם:  לחשוב כל ועידה, כל סיעה, צריכה להתכנס, לחשוב איזה עסקה הם יכולים לעשות ולהגיש את זה לחברי הקבינט

ענבל שוהם:  אם הם לא מסוגלים תעזרו להם, אם אתם לא מסוגלים אנחנו נעזור לכם

ענבל שוהם:  תפעילו אותנו, אנחנו פה, אנחנו נהפוך את העולם הזה הרי איתכם או בלעדיכם, אז עדיף שזה יהיה איתכם

ענבל שוהם:  תודה

נעמה לזימי: תודה

נעמה לזימי:  צביקה מור

צביקה ניר: שלום לכולם, בוקר טוב

צביקה ניר:  אני אבא של איתן, הבן שלי חטוף בעזה, מקווה מאוד שהוא בחיים

צביקה ניר:  איתן היה מאבטח במסיבה בנובה ומתחילת האירוע הציל נפשות רבות, הוא מצא שם טרקטורון עם מפתחות בפנים והעמיס נפגעים ופינה אותם מזרחה לטיפול, לאחר מכן אסף עם עוד מספר מאבטחים קבוצה של 20 בנים ובנות שמצאו בפחי זבל, מתחת למכוניות שרופות ושיחים, קיבצו אותם, יצרו סביבם טבעת אבטחה ורצו איתם לכיוון דרום מזרח

צביקה ניר:       בשתיים וחצי בצוהריים איתן וחברו אליקים זיהו שתי גופות, מרחוק הלכו לראות, בנות שנרצחו והחליטו שהם לא מפקירים אותם שם לחסדי המחבלים, חששו מהתעללות, חששו מחטיפה, כמו שהיה אצל הדר גולדין ואורון שאול ז"ל ובסוף החליטו להחביא את הגופות

צביקה ניר:  הטיפול באותן גופות עלה להם במחיר החטיפה, שם הם נחטפו בסביבות שתיים וחצי-שלוש בצוהריים

צביקה ניר:       אני באתי לכאן כדי להזכיר לכולנו את נושא החטופים יחד עם חבריי ממשפחות החטופים וביחד עם זה להגיד ולדרוש שהטיפול בנושא החטופים ייעשה מתוך אחריות לאומית על ביטחונם של כלל אזרחי המדינה

צביקה ניר:  לא מדובר, מעולם לא היו 240 חטופים, מתחילת הדרך 16 שנים מאז שחמאס בשלטון אנחנו כאן 7,200,000 חטופים, שזה היהודים שיש היום במדינת ישראל שחמאס רוצה להשמיד

צביקה ניר:       לכן נושא החטופים נוגע לכולנו, מדובר פה על החיים של כולנו, לא מדובר רק על החיים של החטופים שאנחנו כמובן להחזיר אותם, אבל זה צריך להיות באופן כזה שלא יפגע בביטחון המדינה

צביקה ניר:  כל העסקאות שמדינת ישראל עשתה עד היום פגעו בביטחון המדינה

צביקה ניר:  ועדת שמגר שהוקמה ביולי 2008 על ידי שר הביטחון דאז אהוד ברק הוקמה כדי לקבוע עקרונות לניהול משא ומתן של חטופים, זאת אומרת שמדינת ישראל בעצם הניחה כהנחת יסוד שזה בסדר גמור שימשיכו להיות לנו חטופים ושאנחנו נמשיך לנהל משא ומתן עם ארגוני טרור

צביקה ניר:       האם זה מגיע למדינת ישראל? האם זה מגיע לנכדים שלנו? לילדים, לנכדים ולנינים שלנו? למה? מה פתאום? אז אנחנו צריכים עכשיו, דווקא עכשיו לשים לזה סוף, להראות להם שזה לא משתלם ואנחנו נגבה מהם מחיר מאוד מאוד יקר, קודם כל במלחמה עיקשת מול חמאס שם, יותר ממה שיש היום, לחנוק אותם, הומניטרי תמורת הומניטרי

צביקה ניר:  אין מדינה בעולם שנותנת לאויבים שלה דלק, מזון ושתייה

צביקה ניר:  דבר שני, להחמיר מאוד עם החמאס ביהודה ושומרון ובכל מקום אחר בעולם שהם נמצאים כולל כלכלית, עיקול כספים שלהם וכן הלאה

צביקה ניר:  בצורה כזאת אנחנו גם נחזיר גם החטופים וגם נדאג לדורות הבאים, כי אם אנחנו נלך שוב לעסקה מופקרת כמו שהייתה אצל גלעד שליט, שהביאה עלינו את האסון הזה, 1,400 יהודים נרצחו על ידי משוחררי עסקת שליט, אז אנחנו גוזרים חלילה את מה שיקרה לדור הבא, וירושה כזאת אנחנו לא רוצים להשאיר לאף אחד מהילדים שלנו

צביקה ניר:       תודה רבה על ההקשבה, ודרך אגב אני מזכיר, היום בדיוק היום, ה' בשבט, 15 בינואר, זה האזכרה לשיירת הל"ה שבאה להחיש עזרה ליישובי גוש עציון, 35 שנטבחו והגופות שלהם הושחתו על ידי אותו אויב בדיוק

צביקה ניר:  תודה על ההקשבה

נעמה לזימי: שיחזרו אלינו כולם במהרה בריאים ושלמים, אמן

נעמה לזימי:  חשוב שאתם פה מביעים את העמדות שלכם ואת הציפיות שלכם מהמדינה וחשוב שתדעו גם שאנחנו איתכם

עמנואל עבדי: אני רציתי לשאול מה אתם מתכננים, איזו מערכת של תמיכה כספית ונפשית בשביל חטופים שיחזרו מהמסיבה?     

נעמה לזימי: מערכת צריכה להיות לכל החטופים ולכן זה מה שצריך לפעול אליו, לכן זה לא רק סוגיית ועדת צעירים אלא סוגיה שצריך לדון בה לגבי כולם ובהחלט נציף ונוודא שזה ייעשה בצורה הכי מקיפה

נעמה לזימי:  יש לומר שהמדינה בעסקה הקודמת נערכה מבעוד מועד, צריך לראות מה יש לשפר ולעשות, בטח כי פרק הזמן התארך עוד יותר ובוודאי שזה משפיע

נעמה לזימי:  זאת סוגיה שקשורה לכולם ואנחנו לחלוטין צריכים לעמוד עליה בוודאי ואפילו אני אשמח שנהיה בקשר וננסה לראות מה אפשר לעשות מול דיוני ועדת העבודה והרווחה בנושא הזה כדי ליזום ולדון בזה מבעוד מועד

ענבל שוהם: ביקשו שנשאל, הודעה שקיבלנו מהמשפחות, אנחנו מבינים שכל המיגוניות באזור של המסיבה עוברות איזה שהוא חידוש, צובעים אותן ומעלימים ראיות

ענבל שוהם:  מדוע?      

נעמה לזימי: אני לא מכירה את הסוגיה

מירב בן ארי: זו לא סוגיה שלה, זו סוגיה של שרת התחבורה ואנחנו כולנו באירוע הזה לעצור את צביעת המיגוניות

נעמה לזימי: את מכירה את זה?     

מירב בן ארי: בוודאי, גם חן זנדר מערוץ 13, שהיא משפחה שכולה, אבל זה לא קשור לחברת הכנסת לזימי, זה נושא של שרת התחבורה, היא אחראית על נת"ע, הם ממשיכים וביקשנו לעצור את זה

נעמה לזימי: תודה, מירב, גם על העדכון בנושא הזה, אבל חשוב מאוד

נעמה לזימי:  לא הבנתי שזו סוגיה רוחבית

נעמה לזימי:  חשוב גם שזה נאמר לפרוטוקול, חד משמעית

נעמה לזימי:  תודה, מירב, גם שאת אומרת שכבר נעשה משהו בנושא הזה

נעמה לזימי:      ברשותכם אני כן רוצה לאפשר לדניאל שטיינברג, אביו של יהונתן זכרונו לברכה, מח"ט הנח"ל

נעמה לזימי:  אני מודה לך שהגעת לכאן לדיון לדבר וכמובן שהבמה שלך, ובכלל משפחות פה תמיד מוזמנות לבוא לדבר, ללא הגבלה וכמה שהן יצטרכו וירצו

נעמה לזימי:  תודה

דניאל שטיינברג: תודה

דניאל שטיינברג:  אני פה אמנם אבא של אלוף משנה יהונתן שטיינברג הי"ד, מח"ט הנח"ל שנפל בשבת בבוקר, אבל אני פה גם מטעם פורום הגבורה שאני חבר בו, יחד איתי נמצאים פה עוד חברים נוספים שהבנים נפלו

דניאל שטיינברג:  רק במשפט אחד, פורום הגבורה זה פורום א-פוליטי של משפחות נופלים מכל קצות והגוונים הישראליים שלנו, דתיים, חילוניים, דרוזים וכו', ומטרתנו לחזק את הממשלה, את הקבינט, לחזק את צדקת הדרך, לחזק את החתירה לניצחון, ניצחון מלא וללא פשרות

דניאל שטיינברג:       תסלחו לי שאני אקריא כדי שנחסוך בזמן ואני לא אגמגם

דניאל שטיינברג:  יהונתן השאיר אלמנה, יסכה, ושישה ילדים בני 18 ועד שש, הוא עזב את ביתו בשומרייה שמדרום לקרית גת בחופזה בשבת בבוקר בדרכו למחנה רעים שם היה גדס"ר הנח"ל ועוד פלוגה של הנח"ל והוא חתר למגע מהיר איתם

דניאל שטיינברג:  בנסיעתו הוא נתקל במארב של 12 מחבלים בכביש 421, מי שלא יודע, בין צומת אורים לצומת מעון

דניאל שטיינברג:  הוא פרק ממכוניתו, הוא היה לבד, נלחם לבדו בגבורה עד שכדורי המרצחים הכניעו אותו

דניאל שטיינברג:       אין לנו ספק שהוא ידע למה הוא הולך, זה היה לו אך טבעי וכך הוא חינך את פקודיו לאורך כלל ושלל תפקידיו בצבא, ולא רק את פקודיו, גם את ילדיו, מסירות למען כלל ישראל, הקרבה למען המולדת, ביטול האני הפרטי שלך למען הכלל

דניאל שטיינברג:  וכך בין השאר הוא אמר כמח"ט לטירוני הנח"ל בהשבעה בכותל, ואני מצטט, זה כמובן חלק מהדברים: הצהרת השבועה אותה נשאתם היום הינה נקודת ציון משמעותית בתוך מסע שלם, מסע זה כולל בתוכו את ההבנה כי לא אני הפרטי הוא זה שעומד במרכז, אלא חיי הכלל, העם והמדינה, עד כדי מוכנות למסור את הנפש למענם

דניאל שטיינברג:  סוף ציטוט

דניאל שטיינברג:      וכך הוא גם אמר בין השאר לבן שלו בן השמונה כששאל אותו מה אומרים לחייל שמפחד להילחם, הבן שלו שאל אותו בבית, הוא היה צריך לרוץ לצבא, הוא היה אז מח"ט בנימין, לא היה לו זמן, אז הוא שלח לו הקלטה מהצבא, ויש לנו עד היום את ההקלטה הזו, ובין השאר הוא אמר, ואני מצטט: החייל המפחד צריך לשכוח את כל הדברים האישיים שלו, את כל הדברים שהוא אוהב ושהוא רוצה בשביל עצמו ולחשוב רק על הכלל, רק על עם ישראל כולו, וככה לחזק אותו ולחזק אותו ולהסביר לו שה' נלחם איתו ביחד עד שיפסיק לפחד

דניאל שטיינברג:       המסר הזה של יוני ושל כל החיילים שמסרו את נפשם למען הכלל הוא חד, יש לחשוב על הכלל, על כלל העם, על כלל המדינה

דניאל שטיינברג:  מיטוט החמאס, החזרת החטופים ושליטה מלאה בכל רצועת עזה הינם מטרות המלחמה לשמה יצאו בנינו, זו ההחלטה שהממשלה קיבלה וזו גם צוואתם של הבנים

דניאל שטיינברג:  עצירת הלחץ הצבאי, הורדת הרגל מהדוושה, בין אם זה מתבטא באי כניסה לאזורים שונים בדרום הרצועה, כמו רפיח וציר פילדלפי, ובין אם בהסכמה להחזרת התושבים לבתיהם ברצועה בעת הזאת, כאשר תושבי העוטף לא יכולים לחזור לבתיהם, ומהחטופים לא שומעים אפילו רמז, ובין אם זה בהכנסת ציוד הומניטרי ללא קבלת תמורה כלשהי גם בנושא החטופים יפרק את החבילה, ימוטט את העם, יכופף את החמאס, לא ימוטט אותו, ימוטט את האחדות השורה בעם היום בעורף ובחזית, יביא למעגלי שמחה וניצחון בקרב אויבינו ויגרום לדמורליזציה שאת תוצאתה מי ישורנה

דניאל שטיינברג:      רק לחץ צבאי מסיבי יביא לשחרור החטופים היקרים מאוד מאוד לליבנו, מי כמונו ששכלנו, שאנחנו אומרים ז"ל על בנינו, או ה' ייקום דמו, מי כמונו יודע מה המשפחות עוברות

דניאל שטיינברג:  אחדות תביא לניצחון, יש לשמר את האחדות ולהוקיע את המפלגים בעם ובעיקר בתקשורת

דניאל שטיינברג:  בכוחכם, חברי הכנסת הנכבדים, להביא לשינוי ברוח העם כמי שמשתקף בתקשורת ובמדיה כאילו העם שפוף, ולא ברוח האיתנה של החיילים שנלחמים בשטח ורוצים להמשיך

דניאל שטיינברג:       אנחנו בפורום הגבורה, כמו גם ברוב חלקי העם, מצפים מכם, מכובדיי, להתעורר, להתגבר, לתת רוח גבית ולדרוש מקבינט המלחמה לעמוד עם חוט שדרה איתן, להורות לצבא להשלים את משימתו כפי שהוחלט באופן חד משמעי וברור בממשלה

דניאל שטיינברג:  תודה רבה

נעמה לזימי: תודה רבה

איציק בונצל: אני יכול להשלים משפט? אני גם באותו פורום

נעמה לזימי: אני רק רוצה להגיד, שלא תדעו עוד צער

נעמה לזימי:  תודה שהגעת

איציק בונצל: שלום בוקר טוב

איציק בונצל:  שמי איציק בונצל, אני אבא של עמית בונצל, מפקד צוות בסיירת צנחנים שנהרג ב-6 בדצמבר במהלך קרב פנים מול פנים

איציק בונצל:  עמית כמפקד צוות יצא מהבית בשמחת תורה בבוקר ולא חזר וגם לא יחזור

איציק בונצל:  עמית נלחם בראש צוות הלוחמים שלו, החזיר את כולם לבסיס לילה לילה אחרי פשיטות ואחרי פעולות

איציק בונצל:       אני מופיע או אפשר להגיד בפעם הראשונה בחיי יושב בוועדה בכנסת ישראל, אני בוש ונכלם, לא יכול להיות שמי שנוכח באולם הזה זה אנחנו האזרחים ולא חברי הכנסת

איציק בונצל:  תודה למירב שכן הגיעה, תודה לך, גברתי, אבל זו בושה וחרפה

איציק בונצל:  אנחנו מדברים לעצמנו פה, אנחנו פשוט מדברים לעצמנו

איציק בונצל:  אני יושב ומסתכל ואנחנו משכנעים את עצמנו

איציק בונצל:  איך זה ייתכן? האם יש נושא יותר חשוב ברגע זה בכנסת ישראל בכל הבניין הזה מאשר הנושא הזה של החטופים ושל ההורים השכולים? אנחנו במלחמה ויושבות פה רק שתי – אני המום, איך זה ייתכן? איפה החברים שלכם? איפה חברי הכנסת?      

שפרה שחר: ואף חבר כנסת מהקואליציה, אני חייבת להגיד

איציק בונצל: לא משנה קואליציה או אופוזיציה

איציק בונצל:  זה לא משנה בכלל אם זה מהימין או מהשמאל

איציק בונצל:  120 חברי כנסת ואף אחד לא נמצא פה? למה אנחנו מבזבזים את הזמן שלנו, על מה באנו לדבר?      

מירב בן ארי: אבא של עמית, רגע, אני רוצה להגיד לך משהו

איציק בונצל: רק שנייה, תרשי לי להשלים, מירב, ברשותך

איציק בונצל:  אני פשוט בהלם

איציק בונצל:  אני התאמצתי, לי אין חניה שמורה בכנסת, גם אין לי מזנון לחברי כנסת ואין לי עוזרים פה

איציק בונצל:  אנחנו יצאנו ממקומות העבודה, עזבנו לקוחות ואנחנו משקיעים את כל מרצנו כדי לבוא לפה לשכנע חברי כנסת וסביב שולחן הוועדה לא יושבים חברי כנסת

איציק בונצל:  רבותיי וגבירותיי, אתם מבינים על מה אנחנו מדברים? אתם מציגים פה תמונות, למי, לעצמכם? אנחנו מדברים פה לעצמנו, בוא נמוטט את החמאס?      הרי יש פה מחלוקת בין כל ה-100% שיושבים פה שצריך למוטט את החמאס? יש פה מחלוקת בכלל שצריך להחזיר את החטופים? נראה לכם שזה קשור לימין או לשמאל? אנחנו ההורים השכולים, במקום שאני אתאבל, חודש עבר מאז שעמית הלך, יום יום שעה שעה אנחנו בוכים, ובמקום לשבת ולהתאבל אנחנו צריכים לבוא על הברכיים פה להתחנן ואף אחד מחברי הכנסת לא הואיל בטובו, למעט מירב, להופיע פה בוועדה? הסתובבתי פה במסדרונות, ראיתי באיזה נושאים אתם עסוקים פה בכנסת ישראל

איציק בונצל:  אני חושב שאפשר לפזר את הוועדה, זה מיותר

נעמה לזימי: הוועדה לפיקוח פרלמנטרי זה מול הרשויות, אנחנו ועדת מעקב, איציק, אבא של עמית ז"ל, יש פה אנשים שהגיעו, גם ניצולים וגם גופים, כדי שנוודא מענים, לכן מבחינתי הפיקוח הפרלמנטרי צריך לעשות את העבודה

נעמה לזימי:  אני מסכימה שכל הח"כים צריכים להראות כבוד ולהגיע לוועדות ולהיות נוכחים, אני רק אומר שיש הרבה ועדות שמתכנסות כרגע - - -      

איציק בונצל: של נושאים לא חשובים יותר מהנושא הזה

נעמה לזימי: אני לא יודעת, אני הייתי בנושא חשוב לפני כן ועוד נושא חשוב לפני כן ואפילו עוד נושא חשוב לפני כן, הספקתי כבר להגיע לכמה ועדות, אבל יש כאן את כל הוועדות שמתכנסות, כי זה יום שני, אני לא רוצה דווקא להגיד, הסבירות היא שהרבה חברי כנסת מפוזרים כאן בהרבה ועדות

נעמה לזימי:  עדיין, כמובן, גם אני מצפה להרבה יותר עשייה פרלמנטרית

איציק בונצל: גברתי, אין לי בן ולא בת חטופים, יש לי אחים יהודים, לא יהודים שיושבים ברגע זה באיזה שהיא מנהרה בעזה, אין אף נושא יותר חשוב מכל שנייה שהם סובלים שם, אין אף נושא יותר חשוב מלהחזיר אותם אתמול ולא היום, למרות שאין לי ילד ולא אח, אבל אלה אחיות שלנו, של עם ישראל

איציק בונצל:  שלחנו את בנינו להילחם, הבן שלי נלחם להביא את החטופים ואתם לא נלחמים? אתם לא יושבים פה? אתם מתעסקים בדברים אחרים? באמת, אני לא בא אלייך אישית בטענה כי את יושבת פה ומירב יושבת פה, אבל ריבון העולמים, אני לא מצליח להבין את זה כאזרח

איציק בונצל:  באמת שאני לא מבין

איציק בונצל:  אני מתנצל שאלה הם הדברים, אבל זו האמת

מירב בן ארי: אני רק חייבת להגיד לך משהו, איציק, שוב פעם, לא שאני איזה סנגורית מוצלחת פה של חברי הכנסת, אבל אני רק בזהירות אומר, יש כאן במקביל קרוב ל-15 ועדות שמתנהלות בזמן שאנחנו כאן, אגב שגם בהן, צריך לומר ביושר, כל דיון נפתח במשפחות החטופים

קריאה: אבל גם שם דיברנו לעצמנו

מירב בן ארי: אבל אני נגיד שמעתי אותך, כך שלא דיברת לעצמך

מירב בן ארי:  זו לא פעם ראשונה שאני שומעת אותך כי אני נמצאת בוועדות ואתם מגיעים, גם ועדות שלי וגם ועדות אחרות, לא שאני באופן אישי, שאני מנהלת, ואתם מדברים ובטח לא שמעתי אותך פעם ראשונה

מירב בן ארי:  ואני חייבת להגיד את זה עוד פעם, ברור שחברי הכנסת כולם צריכים להיות עכשיו במשכן, אבל תבינו את המורכבות

מירב בן ארי:  אני יכולה להגיד לך שאני יושבת פה, הדיון כנראה יימשך עד אחת

נעמה לזימי: מיכל וולדיגר הגיעה

מירב בן ארי: הנה מיכל הגיעה גם, וב-12:00 אני אלך לנשיאות הכנסת כי אני מרכזת האופוזיציה

מירב בן ארי:  לא שאני מגנה, ברור שצריך להיות כאן יותר, אבל אם תבוא איתי, אם אתה רוצה אפילו אני אלך איתך עכשיו, אני אעשה לך סיור, הנה עליי, בין הוועדות, תראה שוועדת העלייה והקליטה עושה עכשיו ועדה מדהימה על חיילים עולים חדשים שנהרגו במערכות, אני יכולה להגיד לך שיש היום דיון על פגיעות נפשיות שקשורות למה שנקרא - - -     

נעמה לזימי: וועדת כספים על הפיצויים

מירב בן ארי: כן

מירב בן ארי:  אבל אם אתה רוצה לבוא איתי ואני אראה לך, באמת, גם אם אין פה 120, אף פעם אין פה 120, כי יש שרים, אבל יש כאן הרבה חברי כנסת, בטח ביום שני, שרצים

מירב בן ארי:  את באת עכשיו מהוועדה לביקורת המדינה?      

מיכל מרים וולדיגר: נכון

מירב בן ארי: בבקשה, הייתה בוועדת ביקורת המדינה

מירב בן ארי:  אז אני מתנצלת בשמם, אבל עדיין יש עכשיו ועדות, יש משפחות חטופים

מירב בן ארי:  הכי קל לי להשתלח, אתה יודע, אני עוד מהאופוזיציה, אבל מכיוון שהמקום הזה וכבודו חשובים לי אז חשוב גם להגיד את האמת

נעמה לזימי: נכון, חד משמעית

איציק בונצל: הייתי מקבל את הדברים שלך, אבל אם אני לוקח 120 חברי כנסת - - -      

מירב בן ארי: אין 120

איציק בונצל: לא, אנחנו משלמים ל-120, אנחנו תלויים ב-12

איציק בונצל:  אל תגידי לי די ואל תגידי לי נשמה

מירב בן ארי: שיגיד מה שהוא רוצה

שפרה שחר: אז למה לעשות את הכול ביום שני? עכשיו מלחמה, למה אי אפשר לעשות דיונים גם בימי ראשון וחמישי?      

נעמה לזימי: אנחנו עושים

נעמה לזימי:  אני מגיעה לפה גם בראשון וחמישי

מירב בן ארי: אני גם רוצה להגיד לך משהו על זה

מירב בן ארי:  לחברי הכנסת יש עוד משימות, הנה אני אומרת לגברת שם, שפרה, עוד פעם, הכי קל לי, אני אומרת לך, מהמקום שלי, והנה אני אומרת לך, לחברי הכנסת בימי ראשון וחמישי יש משימות לא פחות חשובות

מירב בן ארי:  אני אתמול ישבתי כמה שעות באגף השיקום בתל השומר, אגב מקום שרק מחייה לי את הנפש, ואללה, היו לי שם משימות לא פחות חשובות מלשבת פה היום, והיו לי, לא שאני צריכה כתרים, אני יודעת שאני עובדת, אני לא צריכה את זה, אבל כמוני יש עוד חברי כנסת שגם ביום ראשון וגם בחמישי עובדים לא מפה ולא חסר להם משימות

נעמה לזימי: חד משמעית

תמר רשת: אני מצטערת על החוצפה, אבל אני ממש אשמח שנחזור לדבר על מה שהתכנסנו אליו, על האנשים מהמסיבה

מירב בן ארי: נכון

נעמה לזימי: חברים, אני נוהגת לא לקטוע, לא משפחות

מירב בן ארי: אנחנו לא קוטעים משפחות שכולות ומשפחות חטופים

נעמה לזימי: אנחנו לא נקטע את המשפחות שבאו במיוחד להשמיע קול זעקה, זה עניין עקרוני

נעמה לזימי:  תאמיני לי, אני קוטעת טוב מאוד בכל סיטואציה אחרת, זה באמת מצב שחד משמעית אם אתם מרגישים צורך להביע איזה שהוא עניין אנחנו נשב ונקשיב

נעמה לזימי:  כן חשוב באמת להתכנס חזרה לדיון החשוב, זה גם דיון מעקב, זאת אומרת זה דיון אחרי שהיה כאן דיון לדעתי קרוב לארבע שעות על כל סוגיית המענים לשורדי ושורדות המסיבות ועכשיו אנחנו עושים דיון מעקב כי הבטחתי שיהיה דיון כזה ואנחנו נעמוד על כל סוגיה ואם צריך עוד דיון יהיה עוד דיון

נעמה לזימי:       זה בדיוק הסיפור של פיקוח פרלמנטרי, לכנס את הרשויות גם כשאין עוד ח"כים, להפגיש עם הציבור ולוודא כל סוגיה פרטנית איפה היא נכנסת

נעמה לזימי:  שתדע, איציק, שזה מאוד משמעותי, כי מדיון לדיון בגלל הפיקוח דברים קורים ואנחנו מזיזים תהליכים

נעמה לזימי:  כולם נמצאים בעומס וזה באמת מאוד חשוב

נעמה לזימי:       אני חייבת להקריא נוסח הקראה בתחילת ישיבה

נעמה לזימי:  בגלל שיעלו פה גם סוגיות פסיכיאטריות שצריך להזהיר לפני כן, כי אלה נושאים רגישים

נעמה לזימי:  כידוע ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת

נעמה לזימי:  נוכח העובדה שעלולים לעלות בישיבה נושאים רגישים הנוגעים לצנעת הפרט, אנו מבקשים את כלל הגורמים להימנע מלפרט מעבר לנדרש

נעמה לזימי:  ככל שיעלה דבר הנוגע למאן דהו ומקשר אותו לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטריים, לטיפול והשגחה של עובד סוציאלי לפי חוק וחלילה התאבדות או ניסיון התאבדות, או להליך פלילי המתנהל בבית משפט, חל איסור פרסום על פרטים מזהים שלהם ולכן הם לא יצולמו, יוקלטו ולא ייכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון

נעמה לזימי:       כמו כן ולנוכח האמור לעיל אני קובעת כי בהתאם לסעיף 120 לתקנות הכנסת, ככל שתהיה בקשה מטעם חבר כנסת או שר או נציגו, או אם יעלה צורך לשם הגנה על עניינו של קטין או חסר ישע יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים שלהם וכן לבקשת משתתף אחר אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עלולה לגרום לו או לאדם אחר נזק

נעמה לזימי:       זה נוהל מחייב

נעמה לזימי:  אני כן רוצה שנשמע בכל זאת גם את השורדים, אבל אני רוצה להגיד משהו

נעמה לזימי:  בגלל שזה דיון מעקב אני רוצה שנעשה את זה בפינג פונג מול הרשויות כדי שנוכל גם לשמוע את התשובות של הגורמים שצריכים לתת לנו תשובות וזה יהיה דיון שננסה להלך בין כל מי שנמצאים כאן כדי שהוא יהיה ממצה והוא יהיה אפקטיבי

נעמה לזימי:  החשיבות בסוף הן התוצאות, אז אני מבקשת מאוד גם להבין את זה וגם להתחשב כדי שנגיע למענים ולשם כך אנחנו כאן

נעמה לזימי:       אז תודה רבה

נעמה לזימי:  אני כן בכל מקרה מתכוונת להתחיל מניצולה ממסיבה כדי שנשמע אותה וניכנס גם לתוך הסוגיות שחשובות, גלית מוצרפי

נעמה לזימי:  גלית, תודה לך שהגעת לכאן, אני מאוד מאוד מעריכה את זה ותודה

נעמה לזימי:  הבמה שלך, המיקרופון גם זז כדי שתוכלי לדבר כמו שצריך

נעמה לזימי:  אם את לא רוצה לדבר את לא חייבת כמובן, את מעדיפה לא לדבר?      

גלית מוצרפי: לא, זה בסדר

גלית מוצרפי:  אני אציין את כל הקטע שקרה מהמסיבה, האנשים שאיבדו רכוש ובעצם לא קיבלו את התמורה שמגיעה עבור מה שמגיע להם

גלית מוצרפי:  אני לדוגמה היה לי ברכב פרטים של קמפינג, כל מיני דברים שקניתי במיטב כספי, אני באה ממשפחה שהיא מרובת ילדים, כל מה שקניתי עבדתי קשה מגיל 15-14 ובעצם הרבה מהדברים שלי היו באוטו כי זו הייתה הדרך שלי, ככה הייתי מתנהלת

נעמה לזימי: יש לך הערכת עלות של הרכוש שהיה לך ברכב?      

גלית מוצרפי: כן

גלית מוצרפי:  בגדול הלכתי, הגשתי תלונה במשטרה על כל הפרטים שהיו, כנ"ל לגבי טלפון אייפון שבן הזוג שלי קנה לי ליום ההולדת האחרון

נעמה לזימי: קודם כל אני אגיד שמס רכוש בכספים ומיד כשנצטרך אותם לתשובות הם יירדו לכאן וייתנו לנו תשובות, אז שתדעו שזה שהם לא נמצאים פה זה לא כי הם לא הגיעו, אלא הם בין הדיונים ואנחנו נבקש מהם לבוא ולדבר על זה, כי זו גם סוגיה שעלתה לפני כן, אני שמחה שאת מפרטת עליה

מירב גילי הירש: וזו סוגיה שאמרו שהיא נפתרה, דרך אגב

נעמה לזימי: נכון, אנחנו צריכים לקבל אותם לכאן ונשמע את זה גם מפיהם כדי להבין בדיוק

גלית מוצרפי: אז אני יכולה להגיד שיש דברים שכן הוחזרו לי בערך, כמו השווי של הרכב שהתפוצץ שם ביחד עם כל הדברים, את השווי של הרכב עצמו קיבלתי

גלית מוצרפי:  מבחינת הטלפון בן הזוג שלי עדיין משלם על הטלפון, עדיין נשאר לו 5,000 ₪ וקיבלתי 2,000 ממס רכוש, וכשציינתי שזה לא כגובה המכשיר אמרו שזו מלחמה שלא בא להיכנס אליה, שפשוט עדיף לי לוותר במילים אחרות

נעמה לזימי: מי אמר לך את זה?      

גלית מוצרפי: נציג

נעמה לזימי: של מס רכוש?      

גלית מוצרפי: כן

גלית מוצרפי:  באותו רגע, אני מודה, קצת התפרקתי, זה מאוד מתסכל, ופשוט כאילו הוספתי את אבא שלי לשיחה, אמרתי לו שמכאן והלאה אני לא במצב שאני יכולה להמשיך את השיחה, אני יודעת כבר את הגבולות שלי ומתי אני צריכה לעצור, וזהו, פשוט אבא שלי דיבר איתו וביקש שהוא יביא לי עוד איזה 500, שירצה אותה, זה לא באמת ריצה, בסופו של דבר הוא עוד משלם על זה ואני בכלל לא נכנסת לשאר הדברים שהיו ברכב שמבחינתם אם אין איכון על הדברים זה לא קיים וזה לא נמצא שם

נעמה לזימי: ולך יש פירוט מפורט של כל מה שהיה?      

גלית מוצרפי: כן, יש לי גם עדים שיודעים מה לקחתי

מיכל מרים וולדיגר: אני אנסה לעזור, תפני אליי

מיכל מרים וולדיגר:  אני הייתי באוצר, אני מכירה את מס רכוש

מיכל מרים וולדיגר:  תבואי אליי אחר כך

מירב גילי הירש: יש לנו עוד שורדים כאלה

מירב גילי הירש:  יש פה עוד סיפורים

מיכל מרים וולדיגר: בסדר גמור

נעמה לזימי: לא, מס רכוש יבואו ויענו על זה פרטנית

משה פלד: אני אומר שזה לא עניין פרטני

מיכל מרים וולדיגר: בסדר, מאה אחוז

מיכל מרים וולדיגר:  כל דבר זה גם רוחבי וגם פרטני

מיכל מרים וולדיגר:  אז רוחבי בוודאי צריך לעזור, אבל אני אומרת גם פרטני, היא בסוף בן אדם ש - - -      

גלית מוצרפי: אני רק אוסיף ואגיד, אמנם שלי זה פרטני, נכנסנו לדקויות קטנות, יש לי פה חברה שהגיעה גם כן, היא נמצאת מאחורה, בן הזוג שלה הגיע עם רכב בשווי מאוד גבוה, היא הגיעה עם דברים שהיו של העסק שהיא רצתה להקים, בדים שהיא קנתה מכספה האישי, דברים שהיא רצתה כדי להתחיל למתג את עצמה, זאת אומרת עוד לא פתחה עסק, אבל רצתה שיתחילו לראות וזו באמת הייתה הקהילה שמקבלת הכול באהבה וזה היה מקום הבריחה שלנו

גלית מוצרפי:  היא לא קיבלה שום דבר עבור הדברים שהלכו לה שם

גלית מוצרפי:  אמנם חלק מהדברים הוחזרו, אבל זה אפילו רבע מסך כל הדברים שהיא השקיעה, מהמאמצים שלה

נעמה לזימי: מה השם?      

גלית מוצרפי: נורית

נעמה לזימי: אז, נורית, כשמס רכוש יגיעו אני אשמח שתפני אליהם את השאלות גם ישירות

נעמה לזימי:  זה טוב שתפנו אליהם את השאלות, בפעם שעברה הם ענו פה באופן מאוד ארוך ומפורט ויכול להיות שיהיו להם גם או בשורות, או שנבין איפה באמת יש את הפער

נעמה לזימי:  אז טוב שאת כאן וכשהם יגיעו אז נצרף גם אותך לדיון

נעמה לזימי:  גלית, את רוצה להוסיף?      

גלית מוצרפי: ציינו שני מקרים, כמובן שאנחנו רק שתיים מתוך אלפים

גלית מוצרפי:  אנשים שפשוט הגיעו למסיבה עם הרבה דברים ואין מענה

נעמה לזימי: אז קודם כל תודה לך, באמת תודה שהגעת לכאן, גלית, וכשהם יבואו כמובן תוכלי לשאול גם שאלות

ענבל שוהם: אנחנו מדברים על מה קורה בתכלס מבחינת פיצויים ודברים כאלה - - -      

נעמה לזימי: תקשיבי, את הניהול – אני מול גלית, מס רכוש יבואו לפה, אני יודעת איך לנהל את הדיון ואיך לשאול שאלות, אני מבקשת, עצות ניהוליות - - -      

ענבל שוהם: אנחנו לא מבקשים לנהל, אנחנו מבקשים לדעת מה התנאים שלהם כשהם חוזרים מהשבי

נעמה לזימי: אבל אני אמרתי לך שאנחנו נקדיש לזה דיון מיוחד

נעמה לזימי:  אני ממש הסברתי לכם את זה

נעמה לזימי:  אנחנו נעשה על זה דיון, זה דיון על מענים לשורדי המסיבות

נעמה לזימי:  יש כאן סוגיות מאוד מורכבות

נעמה לזימי:  זה שורדי המסיבות שהם ממש נמצאים בבור כלכלי

ענבל שוהם: הם לא נחטפו

נעמה לזימי: אני לא חולקת עלייך, זה דיון, יש פה אנשים שצריכים מענים, אנחנו מנסים לסייע להם, זה דיון מעקב

גלית מוצרפי: אם אפשר בלי משפטים כאלה

גלית מוצרפי:  באמת, אני כל כך מבינה את הכאב שלכם, כאילו האשמה שאנחנו חיים איתה זה מספיק, זה באמת מספיק

נעמה לזימי: גלית, אני מצטערת אם זה ככה - - -     

גלית מוצרפי: סתם, זה משפט כאילו שנאמר - - -      

מירב בן ארי: לא, זה בסדר, הוועדה הזו מיוחדת לדיון של ניצולי הנובה

מירב בן ארי:  זה בסדר, יש הרבה ועדות, כמו שאמרתי, זו מתעסקת בניצולי הנובה והמנגנון של לאפשר לפצות אותם על הנזקים שלהם

מירב בן ארי:  וטוב שאת עושה, חברת הכנסת לזימי, שאת מתמקדת

נעמה לזימי: לא, ויש גם סוגיות - - -      

מיכל מרים וולדיגר: זה לא רק פיצוי, זה גם ליווי, זה גם תמיכה נפשית

נעמה לזימי: יש כאן הרבה סוגיות, אנחנו כרגע רק במקרה - - -      

מיכל מרים וולדיגר: לא צריך להתבלבל בין זה, לא צריך להתבייש, מגיע לכם תמיכה נפשית

נעמה לזימי: מיכל, אני רוצה רק להגיד, הסוגיות הן כל כך, אנחנו מנסים לגעת בהן אחת אחת ולראות איך אפשר באמת לסייע

נעמה לזימי:  גלית, טוב שהגעת לכאן ואת מדברת, להיפך, הדיון הזה הוא עבורך ועבור כל שורד ושורדת

מיכל מרים וולדיגר: הוא לא מעלייך

נעמה לזימי: לחלוטין, את בסדר גמור, וסליחה אם זה היה לך לא נעים מה שקרה עכשיו

נעמה לזימי:  אני כן אמרתי שנעשה את זה כפינג פונג, סליחה, חברות הכנסת, אני רוצה לדבר עם הפרויקטים והיוזמות לסיוע כלכלי, עם שפרה שחר, מנהלת תוכנית סיוע ארוך טווח

שפרה שחר: אני חושבת שיש קצת בלבול, אני שפרה שחר, אבל אני לא בטייטל הזה

נעמה לזימי: אז באיזה טייטל?      

שפרה שחר: אני מנכ"לית בית חם לכל חייל ואני כאן באמת לא - - -      

נעמה לזימי: בסוגיה של המענק? אז בואי נדבר עם הביטוח הלאומי

שפרה שחר: בסוגיה של החיילים ויש כאן שאלות שאנחנו רוצים תשובות

שפרה שחר:  הגיע הזמן שאחרי 101 יום צה"ל יתחיל לתת תשובות

נעמה לזימי: חברים, קודם כל הרעש הזה לא טוב

נעמה לזימי:  אופיר, הכול בסדר, אנחנו לא צריכים להסביר למה אנחנו עושים דיון על המענים לשורדי המסיבות

נעמה לזימי:  אני רוצה לשמוע את ביטוח לאומי, הייתה לנו סוגיה מול הצבא וביטוח לאומי

נעמה לזימי:  אני אסביר למי שלא יודע, נתנו מענקים לשורדי המסיבות שקבוצת החיילים לא קיבלה בגלל ה - - -     

שפרה שחר: זה לא רק מענקים, זה גם מענה טיפולי

נעמה לזימי: בוודאי

נעמה לזימי:  קבוצת החיילים לא קיבלה בגלל שהצבא אמון על כלל החיילים והוא לא יכול להחריג אוכלוסיות מסוימות

נעמה לזימי:  הבנו את זה בדיון וביקשנו מביטוח לאומי לבחון מענק לקבוצה מוגדרת עם כל מי שנמצא בתוכה

נעמה לזימי:  אני רוצה גם לספר לכם שבעקבות הדיון נעשתה פגישה עם הצבא וביטוח לאומי בניסיון לפתור את הדבר הזה

נעמה לזימי:  לכן אני רוצה לשמוע האם יש תשובה סופית על הפגישה, עדכנו אותנו ב-11 בדצמבר, זאת אומרת אני מקווה שחודש אחרי יש כבר תשובה רשמית, זה כשבועיים לאחר הדיון שקיימנו בנושא הזה

שולי אלכסנדר: שמי שולי אלכסנדר, אני ראש מחלקת הפרט באגף כוח אדם

נעמה לזימי: אלוף משנה שולי, תודה שאת פה

שולי אלכסנדר: תודה לכם

שולי אלכסנדר:  אני רוצה להגיד מי הצוות שנמצא איתי, כי אנחנו רואים ערך רב גם בעיסוק הזה כאן בוועדה וגם בתהליכים שאנחנו מבצעים כדי לתת מענה הכי עוטף והכי אפקטיבי שניתן

שולי אלכסנדר:  מי שנמצא איתי אלה שתי נציגות של משרד הביטחון שעוסקות בכל מה שקשור לשיקום ולתהליך ההכרה בשיקום

שולי אלכסנדר:  תיכף הן יציגו את עצמן כשהן יתייחסו לסוגיות בעניינן

שולי אלכסנדר:  מיכל ליפשיץ, ראש ענף קליני במחלקת בריאות הנפש, עתידה לעלות בזום, אז אם אפשר לסדר את זה אני אשמח כי היא תיתן גם מענה לסוגיות הללו

שולי אלכסנדר:       אנחנו נפגשנו לאחר הוועדה שהתקיימה כאן עם מנכ"לית ביטוח לאומי, עם היועמ"ש שלומי מור, עם ראש האגף להכרה ובעצם עסקנו כצוות, צריך להגיד שהצוות הזה עובד לאורך זמן כדי לוודא שכל הסוגיות, ויש סוגיות, מטופלות

שולי אלכסנדר:       אני רוצה, ברשותכם, לתת רגע קריאת כיוון

שולי אלכסנדר:  קיבלנו גם את כל השאלות שלכם, חברת הכנסת לזימי, ויש לנו מענה לכל אחת מהן במידה שתרצו להיכנס לסוגיות הפרטניות, אבל אני אתן רגע אמירה כללית ואז כשניכנס לכל סוגיה ניתן מענה ברמת בעלי התפקידים המקצועיים

שולי אלכסנדר:       אנחנו למעשה עושים הבחנה בכל מה שקשור לפיצוי בגין אובדן, לבין התט"ר, לבין תגמול טיפול רגשי, אלה שתי סוגיות שצריכות לקבל מענים

שולי אלכסנדר:  בהקשר של חיילי צה"ל, כמו שנאמר בוועדה הקודמת, חיילי צה"ל כתף אל כתף נמצאו בעוטף, בין אם הם היו במוצב פגה ובין אם היו בנובה כאזרחים חופשיים

שולי אלכסנדר:  המענה שאנחנו נדרשים לכלל האוכלוסייה הוא מענה שווה ערך

שולי אלכסנדר:      בעניין פיצוי בגין אובדן, אני ברשותכם לא מתייחסת למענקי ביטוח לאומי כי גם שם יש הבחנה בין הפיצוי התזרימי, ביטוח לאומי ידייק אותי, לבין המקדמות בגין תט"ר

שולי אלכסנדר:  בנושא פיצוי בגין אובדן אנחנו הגענו להסדר עם משרד הביטחון שאנחנו מקיימים בסמכות צה"ל אישורים בבירוקרטיה אפס, צריך לומר, לפיצוי בגין אובדן

שולי אלכסנדר:  זאת אומרת שכל חייל, בין אם הוא שורד הנובה ובין אם הוא היה במוצב פגה, שם קוד, מגיש בקשה ברמת תחקיר מפקד בדרגת סא"ל על האובדן שלו ועד תקרה של 7,000 שקל מקבל מענה מיידי מצה"ל

נעמה לזימי: שזה היה תמיד או שזה משהו חדש?      

שולי אלכסנדר: זה משהו חדש, מה שהיה תמיד זה ועדה במשרד הביטחון

שולי אלכסנדר:  פיצוי בגין אובדן תמיד היה בוועדה במשרד הביטחון

שולי אלכסנדר:  לאור המציאות המאוד מורכבת, לאור ההבנה שיש הרבה מאוד סוגיות בגין אובדן ישבנו עם משרד הביטחון, שינינו את הסדרי הבירוקרטיה ובעצם קיבלנו יותר סמכויות ממשרד הביטחון כצבא ולכן אנחנו היום משלמים עד גובה, נותנים לנו את שווי הצעת המחיר, לצורך העניין טלפון, ותחקיר בחתימת סגן אלוף והחייל מקבל את הכסף

נעמה לזימי: זה כבר שיפור

שולי אלכסנדר: לגמרי

שולי אלכסנדר:  יש לי גם נתונים

שולי אלכסנדר:  עד כה קיבלו 988 חיילים מענה בעניין הזה ו-2

שולי אלכסנדר: 3 מיליון ₪ סך הכול ניתנו לכלל החיילים, ויש עדיין בקשות שמוזרמות כל יום

שולי אלכסנדר:       מעל 7,000 שקל, וצריך להגיד, יש גם אובדן מהסוג הזה, עולה לוועדה במשרד הביטחון שמתכנסת שלוש פעמים בשבוע

שולי אלכסנדר:  גם זה לא מובן מאליו

שולי אלכסנדר:  ומ-7,000 ומעלה, תקרות כאלה, משרד הביטחון מאשר

שולי אלכסנדר:  אנחנו עומדים על המשמר כדי לוודא שאף חייל לא מחכה מעל לשבוע לתשובה

נעמה לזימי: כמה הגישו בקשות כאלה?      

שולי אלכסנדר: יש לנו 988

נעמה לזימי: 988 זה עד 7,000 ₪, לא?      

שולי אלכסנדר: לא, 988 זה סך הכול

נעמה לזימי: סך כל הבקשות כולל מעבר

מירב גילי הירש: אבל אנחנו יודעים שיש סך הכול 180 שורדים מהמסיבה

שולי אלכסנדר: יש לי פה את כל הנתונים, לצערי לא הספקתי להדפיס

מירב גילי הירש: החיילים לא יודעים על זה

נעמה לזימי: היא אומרת שמגישים בקשות

שפרה שחר: אבל כמה מתוך ה-900 ומשהו האלה זה שורדי מסיבות?      

נעמה לזימי: את השאלות אני שואלת ואת המענה היא נותנת וכמו שאתם רואים היא עונה ומנסה לתת את התשובה הכי מקיפה

נעמה לזימי:  בואו נכבד את זה שגם נכנס נוהל חדש, יש הפנמה של הצרכים שישנם וגם היא עונה, אז אנחנו נשמע אותה עכשיו

שולי אלכסנדר: בשמחה

שולי אלכסנדר:  אני אענה באמת על כל שאלה, אנחנו פה ממש בשבילכם

שולי אלכסנדר:  כרגע, בנקודת הזמן הזו, 988 שאושרו ועוד 111 שנידונות ממש בשבוע זה

שולי אלכסנדר:  אנחנו במעקב יום יומי על הדבר הזה

שולי אלכסנדר:       לגבי היידוע של החיילים, בשבוע הראשון שלאחר השבת השחורה, ה-7 באוקטובר, הרימו טלפון במרכז לפרט לכל חייל וחייל שכף רגלו דרכה בעוטף כדי להסביר לו את זכויותיו ולשאול מה הם צרכיו

שולי אלכסנדר:  לאחר שינוי המנגנון כל סגלי המשא"ן ביחידות קיבלו את הנוהל החדש ואני יודעת שלעתים יש פערי מידע

שולי אלכסנדר:  אנחנו ממש ממש משתדלים לוודא שכל חייל וחייל שכף רגלו דרכה שם ב-7 באוקטובר מכיר את זכויותיו ואנחנו גם מודים למשרד הביטחון על שינוי ההסדר והבירוקרטיה כדי לאפשר מענה

נעמה לזימי: יש לי שאלה, אפשר לבקש מביטוח לאומי בפירוט זכויות ומענים, אני יודעת שיש להם את הפירוט, שינסו גם נגיד להפנות חיילים למענים שיש ואז לעשות איזה שהוא ממשק כדי שאנשים שנכנסים להבין מה הזכויות שלהם יוכלו להגיע לזה?     

שולי אלכסנדר: אני אומרת לך, חברת הכנסת לזימי, שכל דרך מיטיבה להנגשת המידע שלנו היא מבורכת

שולי אלכסנדר:  אנחנו כל הזמן מחפשים איך לעשות יותר, אס

שולי אלכסנדר: אמ

שולי אלכסנדר: אסים, סגלי משא"ן, ארגונים, כל מה שאפשר

שולי אלכסנדר:  אז זה בגין הנושא של אובדן, חשוב לי לציין את זה כי זה באמת סוכם לאחר הוועדה כאן ואני חושבת שזה חשוב מאוד ונותן מענה מיידי

שולי אלכסנדר:       לגבי הנושא של הטיפול הרגשי, יש שתי סוגיות, ותיכף אני אעביר גם לחברותיי ממשרד הביטחון, סוגיה אחת היא הטיפול הנפשי בתוך צה"ל של מחלקת בריאות הנפש, ושוב, אני לא יודעת אם אפשר יהיה להעלות את רע"ן קליני בזום, כי חשוב לי מאוד - - -     

נעמה לזימי: כן, אנחנו נעלה אותה כמובן בזום

שולי אלכסנדר: מצוין, אז היא תתייחס למלש"ע, למרכז לשיקום עורפי, שהוקם והוא למעשה אמור לתת את המענה הרגשי בכל הליך ולכל מה שקשור להכרה אני אשמח שמשרד הביטחון יתייחס

נעמה לזימי: ההכרה כנפגעי פעולות איבה? לא

נעמה לזימי:  הכרה כנכה

שולי אלכסנדר: אם את רוצה שניכנס לזה עכשיו, אם זה בסדר מבחינתך, אפשר גם להמתין לאחר כך

נעמה לזימי: קודם סא"ל ד"ר מיכל ליפשיץ בזום

נעמה לזימי:  תודה, מיכל, שאת מגיעה אלינו, לדעתי פעם שנייה, אז תודה לך

מיכל ליפשיץ: תודה לכם

מיכל ליפשיץ:  אני ראש הענף הקליני והתבקשתי לדבר על הטיפול הנפשי שאנחנו מציעים לשורדי המסיבה

מיכל ליפשיץ:  אז פעלנו קודם כל בצורה אקטיבית

מיכל ליפשיץ:  אנחנו הקמנו כמה ימים אחרי ה-7 באוקטובר מוקד פרואקטיבי שפנה באופן יזום לחיילים שידענו שהיו באזורים שנחשפו ברמה גבוהה לטראומות וברגע שקיבלנו את הרשימה ממשרד הבריאות של חיילים שהיו במסיבה, שהיו בנובה, אז פנינו אליהם בצורה יזומה

מיכל ליפשיץ:  אנחנו כוללים בזה גם חיילים בסדיר, גם חיילים במילואים, כל חייל שידענו עליו שהוא שורד מהמסיבה יצרנו איתו קשר טלפוני

נעמה לזימי: מיכל, סליחה שאני קוטעת אותך, זו קבוצה של כ-200, אתם יודעים להגיד שהגעתם לכולם או שעדיין לא?      

מיכל ליפשיץ: אני חושבת שיש כאלה שעדיין לא, למיטב ידיעתי הפעם האחרונה שבדקתי היו כאלה שעדיין לא הצלחנו להשיג אותם כי הם היו בתוך לחימה

מיכל ליפשיץ:  מתי הפעם האחרונה שבדקתי? לפני מספר ימים, אבל כמובן שממשיכים לנסות עד שיתפסו את כולם

מיכל מרים וולדיגר: אני יודעת מחיילים בשטח יש קב"נים שכל הזמן מסתובבים

מיכל מרים וולדיגר:  באמת שאפו לכם

מיכל מרים וולדיגר:  בלחימה, גם מי שלא היה בנובה אבל ממשיך הלאה להילחם כחייל מילואים או חייל סדיר, כל הזמן מסתובבים קב"נים וכל הכבוד

מירב גילי הירש: אני בקשר עם 100 מתוך ה-200, לא קיבלו טלפון

נעמה לזימי: מיכל, מיד את תשלימי את הדברים

נעמה לזימי:  מירב, אני אשמח אחר כך, אם תוכלו להעביר רשימות, משרד הביטחון כאן

מירב גילי הירש: יש לנו רשימה

נעמה לזימי: מצוין, זה באמת מאוד חשוב

נעמה לזימי:  נכון, החברה האזרחית לא פעם מסייעת לגופים ולמשרדים, אבל טוב שזה נעשה וטוב שאת כאן

נעמה לזימי:  אם תוכלי להעביר אחר כך רשימה, ובאמת נוודא, ואם צריך, אמרתי כבר, עוד דיון מעקב יהיה עוד דיון מעקב שאכן הגיעו גם ל-100 האלה

מיכל ליפשיץ: זה היה דבר אחד שאנחנו עשינו בצורה יזומה ואני כמובן אשמח לקבל רשימה של חיילים שאומרים שלא פנו אליהם, כי זה לא המספרים שאני מכירה ואנחנו נשמח לבדוק כל מקרה לגופו

מיכל ליפשיץ:       הדבר השני זה מה ששולי הזכירה, זה הנושא של המלש"ע, שזה מתקן לשיקום עורפי

מיכל ליפשיץ:  זו מרפאה שנפתחה ב-8 באוקטובר על מנת לתת מענה שהוא מענה טיפולי אינטנסיבי, זה מענה שהוא דומה לטיפול יום ששם חיילים יכולים להיות מטופלים לתקופה של ארבעה שבועות, יש להם כל יום טיפולים פרטניים וטיפולים קבוצתיים ומופנים אליהם כל חייל שסובל מתסמינים פוסט טראומטיים בעקבות חשיפה לטראומה

מיכל ליפשיץ:       נכון להיום טופלו שם 46 חיילים שהיו במסיבה, שמתוכם בערך 25 חיילים המשיכו הלאה לשירות רגיל, חלקם עם הגנות ברה"ניות כאלה ואחרות וחלקם בלי הגנות ברה"ניות והיתר או הגיעו לתום שירות רגיל או שוחררו עם פרופיל נפשי

מיכל ליפשיץ:  יש לי את הפילוח המלא אם זה מעניין

מיכל ליפשיץ:  בכל מקרה, 46 חיילים קיבלו טיפול במסגרת המלש"ע

מיכל ליפשיץ:  אני מציינת את זה כי המלש"ע זו המסגרת הכי טובה שיש לנו להציע לטיפול פוסט טראומטי לחיילים שנחשפו

מיכל ליפשיץ:  אז זה מספר החיילים השורדים שטופלו במסגרת המלש"ע

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:  מירב, יש לך שאלה?      

מירב גילי הירש: אני רוצה להגיב רגע

נעמה לזימי: יהיה לך את זמן הדיבור, אם את רוצה שזמן הדיבור שלך יהיה עכשיו במקום, אז לבחירתך

מירב גילי הירש: אני רוצה לסוגיה הזאת של צה"ל

מירב גילי הירש:  ברגע שביטוח לאומי הגדיר את אוכלוסיית נפגעי המסיבות הוא לא היה צריך לשים עליה כוכבית

מירב גילי הירש:  בין נפגעי המסיבות היו גם חיילים, בין אם הם בקבע, בין אם הם בסדיר ובין אם במילואים

מירב גילי הירש:  אנחנו ישבנו פה ויושבת פה מי שהייתה סגנית שר האוצר, ישבנו פה בדיון בשבוע שעבר בוועדת הרווחה, אנחנו שלושה חודשים אחרי, אמר פה שלומי מור היקר מביטוח לאומי שביטוח לאומי שילם על האירוע הזה 768 מיליון ₪ עבור נפגעי האירוע בשביל לתת את הפיצוי ואת שני המענקים הראשונים לחיילים האלה

מירב גילי הירש:       לקבוצה של ה-180 מתוך כל נפגעי המסיבות אנחנו מדברים על 3 מיליון שקל

מירב גילי הירש:  3 מיליון שקל שמעבירים אותם ממקום למקום

מירב גילי הירש:  החיילים לא בהכרח רוצים לקבל את הטיפול במקום הנהדר הזה שפתחתם בצה"ל

נעמה לזימי: מירב, ביטוח לאומי ישיבו, אנחנו רוצים להגיע להכול

נעמה לזימי:  מירב, חבל

מירב גילי הירש: נעמה, בבקשה, אני רוצה שמישהו - - -      

נעמה לזימי: את יש לך מקום של כבוד בדיון הזה, את מהיוזמות הראשונות שבגללן התחלנו לעסוק בזה, אני רוצה שנמצה

נעמה לזימי:  הדבר הזה לא מסייע

נעמה לזימי:  ביטוח לאומי ישיבו על מה שאת אומרת

נעמה לזימי:  מיכל מדברת פה על בריאות הנפש ספציפית

שפרה שחר: זה לא אשמת ביטוח לאומי, זה בגלל חלוקת רשויות

מירב גילי הירש: אבל זה לא משנה

נעמה לזימי: פירטתי שאנחנו בדיאלוג עם המוסד לביטוח לאומי ולכן אני רוצה לשמוע - - -      

שפרה שחר: זה לא חונה לפתחו של ביטוח לאומי

נעמה לזימי: זה לא נכון לדיון הדבר הזה, אנחנו רוצים לטפל רגע בסוגיה סוגיה

מירב גילי הירש: זה בכלל לא משנה, ברגע שהגדירו אוכלוסייה שאומרת אתם נפגעי המסיבות, קיבלתם 3,500 - - -     

נעמה לזימי: מירב, אבל זה מה שביקשנו מביטוח לאומי

מירב גילי הירש: אז שמישהו ייקח על זה אחריות

נעמה לזימי: מירב, אני מסכימה אותך, זה לא שאלה למיכל בהקשר הזה

נעמה לזימי:  אני מסכימה איתך, זאת הפנייה הראשונית שהייתה לנו בדיון הקודם לביטוח לאומי

נעמה לזימי:  ההגדרה כקטגוריה סגורה ולא מופרדת של אותה קבוצה

נעמה לזימי:  אנחנו רוצים אבל לדבר על המענה הנפשי

מירב גילי הירש: אבל צריך רגע להבין עוד דבר אחד

מירב גילי הירש:  את אמרת את זה בעצמך ונראה לי שלא כולם על אותו הדף, לאזרחים - - -     

נעמה לזימי: יש שאלות לד"ר ליפשיץ? היא צריכה לרדת

נעמה לזימי:  אני אמרתי לכם את זה, אני רוצה שהיא תענה לנו

מירב גילי הירש: כן, 46 מתוך 180, למה כל היתר לא באים? בגלל שלא הגעתם אליהם או בגלל שהם לא רוצים או שהם רוצים לקבל בחירה, שתהיה להם בחירה לקבל טיפול איפה שהם רוצים ושישלמו להם?      

נעמה לזימי: קודם כל אמרנו משהו כזה, ביקשתי מהצבא קודם כל להוסיף רובריקה בביטוח לאומי שכל מי שנכנסים לראות מענים על מה שקרה, שיהיה ממשק להבין מה משרד הביטחון נותן על קבוצת האוכלוסייה של חיילים שהם אמונים עליהם

נעמה לזימי:  חשוב מאוד לנסות להגיע למיצוי זכויות כמה שיותר ואני מבטיחה שאני גם אפעל לזה בעוד דרכים פרלמנטריות אחרות גם מחוץ לוועדה כי זאת סוגיה אחת המהותיות שיש

נעמה לזימי:  הרבה מהשירותים במדינה לא מגיעים בגלל אי מיצוי זכויות, סוגיה מאוד כאובה

נעמה לזימי:      דבר שני, אמרנו שנעביר את הרשימות, שגם יש אצלך, אני מאמינה שצריך להצליב מידעים לא מעט וזה בסדר גמור ונבין איך מגיעים אליהם, ובדיון המעקב נוודא שאכן לכל ה-188 חיילים יגיעו באופן יזום

נעמה לזימי:       אני כן רוצה גם להציע משהו, אנחנו ראינו שבמתווה הפיצויים לעצמאיים חיילי מילואים גם בשטחי כינוס הגיעו מענים והגיעו למיצוי זכויות

נעמה לזימי:  האם אפשר לעשות את אותו דבר גם בהקשר של שורדי המסיבות או שורדי הטבח מכל האזור? כי גם הרבה חזרו למילואים לאחר מכן, לא רק מהמסיבות שחזרו והתגייסו, האם אפשר לעשות גם תחנת מיצוי זכויות בשטחי הכינוס גם לאותה אוכלוסייה לא רק למתווה הפיצויים לאותם עצמאים? אני רוצה לשמוע האם בהקשר של טיפול נפשי זה אפשרי או שזה נעשה?      

מיכל ליפשיץ: זה חד משמעית נעשה בהקשר של טיפול נפשי, אני אגיד שאם בשגרה יש לנו בערך 250 קב"נים, אז היו ימים במהלך הלחימה הזאת שהגענו ל-800 קב"נים, כלומר גייסנו מאות קב"נים למילואים כדי להצליח להגיע לכל מקום ומקום בשטח

מיכל ליפשיץ:  הגענו כמעט ברמת הקב"ן לכל גדוד כדי שלכל חייל תהיה כתובת להגיע אליה

מיכל ליפשיץ:       אז יש הרבה מאוד כאלה שלא הגיעו למלש"ע, או לא רצו או לא פנו או לא היו זקוקים, אבל אני לא מדברת כאן על כל אלה שבעצם פנו לקב"ן היחידה שלהם ומטופלים אצלו בטיפול שיחתי

מיכל ליפשיץ:  את זה לא בדקנו, בדקנו כמה הגיעו בעקבות מאפיינים פוסט טראומטיים לקבל טיפול נפשי אינטנסיבי

מיכל ליפשיץ:  זה מה שבדקנו

מיכל ליפשיץ:  אבל יש קב"ן ליחידה ולכל חייל יש כתובת במובן הזה

נעמה לזימי: אז קודם כל תודה רבה וזה ממש ממש חשוב

נעמה לזימי:  אנחנו כן נשאל שאלת המשך בתוך הוועדה בתום הדיון לקראת דיון המשך שכנראה עוד יבוא, האם הצלחתם להגיע לכל 188 מקבוצת החיילים הספציפית כדי לוודא את הצרכים שלהם, בטח נפשית, ואני מאמינה שגם כן, אני לחלוטין מודה לכם על העבודה המאוד מאוד חשובה, אני יודעת שאלה ימים מאוד מאוד לא פשוטים ואני כן רואה את הדברים שנוצרים תוך כדי התהליך וטוב שהמערכת גם יודעת להכניס עוד מענים

נעמה לזימי:  אז אני כבר אגיד שאנחנו נבקש את זה בתוך סיכומי הוועדה וגם בדיון הבא שיהיה

מיכל מרים וולדיגר: נעמה, אני פשוט חייבת לצאת

נעמה לזימי: את צריכה לצאת וגם משפחות החטופים שגם הגיעו לכאן, אם תרצו להוסיף משהו

שפרה שחר: אני חייבת להעיר על מה שנאמר פה, יש כאן חוסר דיוק

נעמה לזימי: שפרה, את מיד אחרי מיכל

מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל אני מתנצלת שלא הייתי בכל הדיון ואני גם אצטרך לצאת כי אנחנו פה מקיימים, לא בחדר הזה בלבד, אלא בעוד חדרים דיונים, הרבה מהם עוסקים באותו נושא מכל מיני זוויות, כי כמו האדם שהוא מורכב מהרבה דברים גם בוועדות כל אחד מסתכל מזווית אחרת, לכן הנושא הזה נדון בכל כך הרבה ועדות כל כך הרבה פעמים

מיכל מרים וולדיגר:       אני כן אגיד שהנושא של חוסן נפשי ובריאות נפשית של כולנו הוא משהו שלקחתי אותו כדגל וחרטתי אותו עוד לפני האסון והמלחמה, בוודאי תוך כדי, ואני חייבת לומר בצורה חד משמעית, נעמה ויוראי, לא רק שלא יהיו קיצוצים בנושא הזה אלא יהיו תוספות תקציביות בתחום של חוסן ובריאות נפשית

מיכל מרים וולדיגר:  בריאות נפשית זה בתוך המערכת של בריאות הנפש, והחוסן, בעיניי הוא הקריטי לכל הצעירים והצעירות מהנובה, שלא צריך לתייג אותם כבריאות הנפש אלא כחוסן נפשי ואת זה צריך לתת להם, אם זה בצבא אז בצבא, ואם לא בצבא אז בקהילה על ידי עובדת סוציאלית קהילתית, על ידי סוכני חוסן שצריך להגדיר מי הם

מיכל מרים וולדיגר:       יש לנו ממש תוכנית מפורטת איך לעשות זאת, אני מקווה שאנחנו נצליח להעביר את זה, אבל כן, תדעו לכם שאתם חשובים לנו ואין לי ספק שאם תהיה מעטפת נכונה, אתם תמיד תישאו את זה עם עצמכם, כל אחד מה שהוא ראה, אי אפשר להעלים את זה, אבל בוודאי אני מקווה מאוד ומתפללת שתחזירו לחזור לחיים נורמטיביים רגילים משמעותיים עם כל העזרה שצריך לתת לכם ובעזרת ה' ניתן לכם

מיכל מרים וולדיגר:  תודה

נעמה לזימי: תודה רבה, מיכל, תודה גם על השותפות בנושא הזה

גלית מוצרפי: אפשר להגיד לך משהו? אני לא חשבתי שזה יהיה ככה קצר ובעיניי זה נושא שהוא הרבה יותר חשוב בפער

גלית מוצרפי:  אני יכולה להגיד שבתקופה הזאת מה שעזר להרבה מאיתנו זה המתחמים שהיו והפרויקטים שקמים ונותנים לנו סיבה לקום בבוקר ולהרגיש שוב את ה-, אני לא אגיד ביטחון כי זה לא משהו שאתה מרגיש כרגע, אבל קצת סיבה למה כן להמשיך

מיכל מרים וולדיגר: אז אני איתך

מיכל מרים וולדיגר:  היינו גם בוועדת ביקורת המדינה שדנה בנושא, זאת אומרת זה לא שאני הולכת ודנה בדברים אחרים

מיכל מרים וולדיגר:  זה כל תפקידי בכנסת, לדאוג לחוסנם של כל אזרחי מדינת ישראל, אבל בוודאי בוודאי בתקופה הזו עבורכם, לדאוג לכם, וזה נעשה באמת מכל מקום

מיכל מרים וולדיגר:       האמת, אני חייבת לומר ביושר שאם בעבר אני הייתי אולי בין הבודדות שהניפה את הדגל הזה, היום ברוך ה' יש לא מעט חברי כנסת שכן נכנסו תחת האלונקה הזו ודואגים לזה

נעמה לזימי: זו משימה לאומית, חד משמעית

מיכל מרים וולדיגר: נכון

מיכל מרים וולדיגר:  יש כבר עכשיו תקציבים לכך, אבל לא מספיק, ואנחנו נדאג שיהיו תוספות

מיכל מרים וולדיגר:  זה לא רק תקציבים, זה כוח אדם, זה עוד הרבה דברים אחרים שצריך לטפל בהם ואנחנו מטפלים בהם

גלית מוצרפי: רציתי להגיד תודה שאנחנו יודעים ושיש המון מאמצים ושתומכים ועוזרים ואנחנו רוצים להגיד שאנחנו מעריכים ותודה על התקופה הזאת, זה חשוב יותר מכל דבר אחר, רכוש וזה זה שטויות, והחטופים באמת שנקרע הלב כל יום מחדש

גלית מוצרפי:  גם אם יצאת מהמסיבה לא באמת יצאת עד שהם לא חוזרים הביתה, כי באיזה שהוא מקום אתה תמיד תרגיש שזה יכול היה להיות אתה

תמר רשת: רציתי רק להדגיש באמת המערך המדהים שיצרו לשורדי המסיבה, עדיין יותר מדי ממנו מבוסס על התנדבות חופשית של אנשים שמנדבים את עצמם ואת הזמן שלהם ואת העבודה שלהם, את המשרדים שלהם, את המלון שלהם

נעמה לזימי: ופילנתרופיה, שזה לא מהמדינה

תמר רשת: ועם כמה שזה מדהים, וזה באמת מדהים וזה העם שלנו, אני חושבת שכחלק מההכנה להמשך עזרה לניצולים, לחטופים שיחזרו בעזרת ה', המדינה צריכה להבין מי הגופים שמתנדבים, מה הם עושים ואיך המדינה נכנסת להחליף אותם ברגע שצריך

נעמה לזימי: לפחות לתקצב

נעמה לזימי:  ממש, חד משמעית

יוראי להב-הרצנו: איפה זה עומד? אפשר לשאול את הביטוח הלאומי איפה זה עומד, התקצוב של המפעל הזה?      

קריאה: איפה הכסף לחיילים קודם

נעמה לזימי: יש לנו כמה דברים לביטוח לאומי

נעמה לזימי:  חברים, הדיון הזה, נעשה אותו מסודר

נעמה לזימי:  יוראי חבר כנסת, לחברי כנסת יש מקום להערות ביניים ולכל שאלה ואנחנו נרחיב את זה לעוד שאלות אם צריך

יוראי להב-הרצנו: גם חבר הכנסת דוידסון וגם אני ביקרנו במתחם בחוות רונית, ראינו את המודל המאוד מיוחד שהוקם שם שנותן מענה גם פסיכולוגי, גם רגשי, טיפול באמנות ויצירה ועיסויים, והרבה מאוד תחומים כאלה

יוראי להב-הרצנו:  אני מבין שהכול ממומן על בסיס תרומות והתנדבות, כמו שנאמר פה ונאמר על ידי גלית, מדובר בחוט חמצן עבור אותם אנשים

יוראי להב-הרצנו:  איפה עומד התקצוב של זה? אלא אם כן אתם חושבים שזה לא דרוש, ואם זה לא דרוש אז מה אתם נותנים במקום?      

מאשי סנדרוביץ: אז קודם כל הוקמו מרכזי החוסן במדינת ישראל כדי באמת למנוע מצבים שאנשים יצטרכו לעמוד בפני ועדה ואז להוכיח את הפגיעה הנפשית

מאשי סנדרוביץ:  מרכזי החוסן האלה מתוקצבים על ידי משרד הבריאות ועל ידי המוסד לביטוח לאומי

מאשי סנדרוביץ:       אנחנו יודעים מניצולי נובה שיש כבר 1,300, קרוב ל-1,400, שורדי המסיבה שנמצאים היום בטיפולים מגוונים במרכזי החוסן

מאשי סנדרוביץ:  חלק נפתחו גם בקרבה לבתי המלון, בים המלח, באילת, בכל מיני מקומות

מאשי סנדרוביץ:  אחת הסיבות שענבר לא קם, כי היא נמצאת עכשיו בדרום כדי לדאוג שיהיו עוד מרכזי חוסן שייפתחו

מאשי סנדרוביץ:       לגבי מה שצוין פה, טיפולים שהם טיפולים לא קונבנציונליים, לא לפי הפרוטוקול של מה שנחשב כטיפול בטראומה, אלה טיפולים שנבחנים עכשיו ברצינות רבה כדי להכניס את זה כי מה שאנחנו מוצאים, במיוחד עם שורדי המסיבה, אבל לא רק, זה הצורך בטיפול שהוא לא הטיפול הקונבנציונלי

קריאה: ותרופתי

מאשי סנדרוביץ: אני מסכימה איתך לגמרי, אני יכולה להגיד כמנהלת אגף השיקום, אנחנו מטפלים גם במשפחות שכולות, אנחנו מלווים אותם מהיום הראשון, גם במשפחות של החטופים, גם במשפחות של השבים, ואנחנו בהחלט מעריכים ומממנים בדיוק את המקומות שאת נמצאת בהם כי אנחנו מאמינים שכל אחד יכול להיעזר באמצעי שדרוש לו, גם בטיפולים אלטרנטיביים

ה.פ.: זה מאוד חשוב כי הטיפולים שמציעים שהם בכפייה, החליטו להגדיר את באי המסיבות כמסוממים או תחלואה כפולה בעצם, שמדינת ישראל מחליטה לגמול בן אדם, זה לא משנה אם זה ריטלין או קנאביס או מה שלא יהיה

ה.פ.:  כן מאוד מאוד חשוב שיהיה פה מענה שהוא לא קונבנציונלי

מאשי סנדרוביץ: אני מסכימה איתך לגמרי ואני חושבת - - -      

ה.פ.: הפחד הוא פשוט פחד קיומי ממש להתמודד איתכם בכלל

יוראי להב-הרצנו: מאשי, אני האזנתי לדברים שלך, ואפרופו הדברים שנאמרו כאן, מדובר במקומות או במקום שמוכיח גם את ההיענות של הקהל שנפגע במסיבה, הם מגיעים לשם ומקבלים טיפול, זה טיפולים קונבנציונליים, טיפול באמנות, טיפול באמצעות בעלי חיים, אלה טיפולים קונבנציונליים וזה טיפול שהוא הוליסטי, זה לא שאתה הולך למרכז חוסן, מקבל טיפול ואז הולך הביתה

יוראי להב-הרצנו:  הם נמצאים שם שעות ארוכות וזה עובד

יוראי להב-הרצנו:  מאחר שאמרת שזה בבחינה אז אני אשמח לדעת איפה זה עומד, האם מיפיתם את הצרכים, מה העלויות של זה, איפה זה עומד מבחינת התקצוב של זה והדיונים שנערכים שם

מאשי סנדרוביץ: כרגע זה נמצא בדיון מתקדם לגבי הכנסה, גם ממשרד הבריאות לגבי כניסתם של טיפולים אלטרנטיביים

מאשי סנדרוביץ:  זה משהו שהוא מאוד ברור, הצורך הזה שעולה

מאשי סנדרוביץ:  אני יכולה להגיד שבביטוח לאומי בכלל בטיפול, כמו שאמרתי, במשפחות של החטופים, במשפחות השכולות, גם בפצועים עצמם, לאלה שיוכרו בהמשך, זו נישה שפתחנו אותה בצורה מאוד מאוד רחבה ומאפשרת

יוראי להב-הרצנו: זה לא מה ששאלתי

יוראי להב-הרצנו:  שאלתי מה הבחינה ומתי היא תסתיים

מאשי סנדרוביץ: אני מבינה מה שאתה שאלת, אני מניחה שאנחנו נדע ממש בימים המאוד מאוד קרובים

ה.פ.: זה אומר שבוועדה הבאה יהיה לנו תשובות?      

נעמה לזימי: הדיון הזה הוא רק על שורדי המסיבות, אנחנו נוגעים בסוגיה הזאת ספציפית כדי להגיע לעומקה

נעמה לזימי:  כמובן שיש סוגיות מאוד קשות, חטופים ונרצחים ומשפחות שכולות והכול, ליבנו עם כולם

ה.פ.: אני רק רוצה להבין שהבנתי, זה אומר שלוועדה הבאה יהיו לנו תשובות כבר? כי הפעימה השלישית הם עדיין לא קיבלו

נעמה לזימי: אולי אפילו לפני הוועדה, הם יחזירו לנו במכתב, אנחנו גם נפרסם ונעדכן

ר': אני אחד מהניצולים של המסיבה

ר':  מעבר לשלוש הפעימות של ביטוח לאומי וכל הטיפולים שאנחנו מקבלים, עם הטיפולים התרופתיים השגויים וכל מרכזי התמיכה שמקימים עבורנו, מעבר לזה יש הרבה שזה לא עוזר להם, כמוני

ר':  בשביל להרגיש טוב, להרגיש חי, אני צריך לעבוד, אני צריך לזוז

ר':  אני לא יכול שייתנו לי מרשם לתרופה ויגידו לי, אם אתה רוצה שהטראומה שלך תעבור תיקח את הכדורים האלה על בסיס קבוע ותגיע לפגישות ותדבר איתנו ואולי יום אחד בעתיד, עם המעקב, אתה תרגיש יותר טוב והטראומה תיעלם לך ותוכל לחזור לעבודה

ר':  אבל עד אז בינתיים אני לא חוזר לעבודה ויש לי הוצאות והמון בעלי חיים לטפל בהם

ה.פ.: וביטוח לאומי מספיק רק לשכר דירה

ר': גם זה לא, זה לא מכסה לי את שכר הדירה ואני כרגע לא יכול גם לעזוב את הדירה

ה.פ.: יפה, זה בדיוק מה שאמרתי, אם יצמידו, ייצאו רגע מהמחשבה המאוד מאוד ברורה, כי גם ככה התשובות דלות, החשיבה צומחת מלמטה, מאיתנו

ה.פ.:  יש פרוטוקול מאוד ברור לטראומה מתאונת דרכים, כרגע כולם נפצעו, הגוף לא יודע לזהות אם מחבל יורה עליי או אם עפתי ארבעה וחצי מטרים באוויר

ה.פ.:  אז את הברור אנחנו מאוד יודעים

ה.פ.:       להצמיד להם כרגע קודם כל סל שיקום מיידי עם חונך תומך, עובדת סוציאלית כמובן, כלומר כל מה שאפשר, שזה יהיה שלושה ימים בשבוע עובדת סוציאלית, שזה יהיה חונך ותומך שמלווים אותם לפעילויות ממש קטנות, ללכת לארון, להוציא בגדים, להיכנס למקלחת ולצחצח שיניים

ה.פ.:  לפוסט טראומה, PTSD, לא מחלת נפש, זה נראה כמו עולם והוא מעדיף להישאר במיטה, להתכסות ותוך כדי זה שייכבה האור ואז אני אתעורר ואולי אני אכין לעצמי משהו לאכול

ר': מחילה שאני עוצר אותך, לפני המסיבה הארורה הזאת לא הייתי יוצא לשום מקום, פעם ב- הייתי חווה כמה מסיבות של נובה, לפני שנים ארוכות, מעבר לזה לא הייתי יוצא

ר':  אני בן אדם שחי עבודה, נושם עבודה ואני לא יודע לעשות שום דבר חוץ מלעבוד, ואני שלושה חודשים בבית, אני לא עובד

ר':  לפני כמה ימים מצאתי את עצמי מתעורר כשאני במצב עומד עם שתי רגליים על החלון

ר':  אני הייתי בהלם שאני התעוררתי לראות את עצמי במצב כזה, הייתי ער עד הבוקר, פחדתי לעצום עיניים, פחדתי לישון שאני לא אמצא את עצמי מתעורר בזמן נפילה, כי אני לא הייתי מודע לזה

ה.פ.: וזה מתרופות שהוא קיבל בהתחלה ללא מרשם, יש לציין

ר': זה התחיל רק אחרי התרופות, אבל עזבו את התרופות, אני פחדתי לחזור לישון

ה.פ.: מרשים לקנאביס שלא נותנים להם

ר': אתם יודעים מה זה לפחד לעצום עיניים להירדם? פחד אלוהים

ר':  אני לא מצליח לישון, שלא לדבר על לאכול

ר':  מעבר לזה אני ברחתי מהבית לקופת חולים וצעקתי עליהם - - -     

ה.פ.: כשהוא מתנהג ככה מה עושים? אז חושבים שהוא מסוכן ואז קושרים אותו במקום סגור ואז הוא בכלל יוצא מהמערך של הטיפול - - -     

ר': לקשור אותי ולדחוף לי כדורים

ה.פ.: שנייה, חיים שלי

ה.פ.:  של הטיפול בקהילה, כי יש את הוראת טמ"כ ועד שלא מבטלים את הוראת טמ"כ זה יכול לקחת כמה חודשים, אני מדברת מניסיון, אז אין שום טיפול מהמרפאה ואתם פשוט מגיעים למצב של התשה של אנשים שכבר באו מותשים מהבית

ה.פ.:  זה משהו שהוא בלתי נתפס כי להגדיר אותם כתחלואה כפולה או לא לתת להם קנאביס רפואי ועדיין שיש פרוטוקול ברור של חירום ולא לתת סיוע לבן אדם שיקום וייצא מהבית, מה אתם רוצים שהוא יעשה? יחשוב כל הזמן על מה שהוא עבר ומה? אני רוצה לשאול אתכם כאן, חבריי היקרים, מה בן אדם שלא עושה כלום, לא מקבל - - -      

נעמה לזימי: אני רוצה להקריא לך על הקנאביס, כי אנחנו שאלנו בישיבה הקודמת, אנחנו שאלנו, הוועדה פונה לשר הבריאות בבקשה דחופה לצמצם את התור הארוך, כשנה, למרפאת כאב המאשרת טיפול בקנאביס רפואי ו-CBD, במקום סבל פיזי ונפשי והידרדרות לשימוש בכדורים פסיכיאטריים

ה.פ.: כמה זמן, שנה?      

נעמה לזימי: אז מענה המשרד על התור הארוך שיש כשנה, אז המשרד ענה: טיפול בקנאביס רפואי ניתן על פי התוויות והנחיות רפואיות כפי שמופיעות בנוהל 106 של משרד הבריאות לרישיונות ומרשמים לטיפול בקנאביס ככל שנדרש

נעמה לזימי:  טיפול בכאב, הרי שניתן לקבלו במסגרת ההתוויות שבנוהל ובהמלצת רופא מומחה על פי - - -      

ה.פ.: הבעיה היא שגם קשה – ר' יכול להגיד פה אם הוא מסוגל ללכת לרופא ולהחתים אותו או לשלם 1,300 שקל לרופא מומחה שיאבחן אותו בכלל

ה.פ.:  זה בלתי אפשרי

ה.פ.:  או חלקם שבכלל נשרפו להם הרכבים, בנס הצלחנו להשיג לו רכב

נעמה לזימי: אנחנו נכניס את זה גם כשאלה

ה.פ.: וגם שזה יירשם בפרוטוקול

נעמה לזימי: בגלל שמשרד הבריאות לא פה אני מכניסה את זה כשאלות, אנחנו נדון בזה נפרד, אני אפילו אכנס לזה לעומק ואנסה לטפל בזה בעצמי

נעמה לזימי:  אני רוצה למסגר את מה שהיה כאן עם ה' ו-ר' ואז ניתן להילה ממשרד הרווחה לענות וגם לביטוח לאומי

נעמה לזימי:  קודם כל הסוגיה של אובדן כושר עבודה, כפי שאני מבינה, צריך להבין מה המסגרת, ואפילו אם יש אישור להכרה, וכמובן סוגיית סל השיקום, שהיא סוגיה הוליסטית שגם מאפשרת עוד מענים

נעמה לזימי:       לצד זה מה ששאל יוראי זה על מתן טיפול הוליסטי ולא רק הקונבנציונלי הנקודתי, אלא באמת אותה מסגרת שיקומית שמאפשרת גם עשייה

נעמה לזימי:  אני מאוד מבינה ומתחברת למה שאתם אומרים, זה ברור לי שאי אפשר להשאיר רק טיפול נקודתי, שהמדינה חייבת להיכנס לתוך המסגרות הקהילתיות ההוליסטיות שנוצרו ולהבין שהן צורך והן הכרח

נעמה לזימי:  זה חשוב מאוד שגם העליתם את זה

נעמה לזימי:       בעצם יש כאן כמה סוגיות שחברו להן יחדיו ואני רוצה שנקבל מענה מביטוח לאומי וממשרד הרווחה ויש גם דברים שנעביר למשרד הבריאות וכמובן נמשיך גם עם כל השותפים פה

הילה סופרמן הרניק: אני רוצה להגיד כמה דברים חשובים לכם וגם לחבר הכנסת יוראי, אני הילה במשרד הרווחה מתוכנית יתד, אני מרכזת במשרד את הנושא של הטיפול בשורדי המסיבות

הילה סופרמן הרניק:  אני חושבת שחלק ממה שקרה בחודשים האחרונים שהמון מונחים מתערבבים ולפעמים גם קצת עושים עוול

הילה סופרמן הרניק:  למילה טיפול יש הרבה מאוד קונוטציות, ולשיקום יש הרבה הסברים וסל שיקום יש גם לביטוח לאומי וגם למשרד הבריאות

ה.פ.: ההתניה הראשית לסל שיקום זה שלא תהיה צריכת סמים

ה.פ.:  רק שיירשם בפרוטוקול

הילה סופרמן הרניק: חשוב להגיד שאף אחד מאיתנו, ואת זה אני יכולה להגיד בשם המשרדים השותפים, לא מגדיר ולא תופס את קהילת השורדים, לא כמכורים ולא בהכרח כולם משתמשים ובטח לא במונח של תחלואה כפולה, וזו הבהרה שהיא חשובה

ה.פ.: יש לי נתונים

הילה סופרמן הרניק: בסדר, אני מניחה שבכל מצב יש גם את הקצוות ויש גם מנעד מאוד מאוד רחב של צרכים והסיפור כאן - - -      

נעמה לזימי: אני רק רוצה להגיד שהילה היא אחת הדמויות היותר באמת רגישות ברווחה, המקצועיות, אני בטוחה שכל דבר שיעלה כאן היא גם תעלה אחר כך, נשמע אותה, זה חשוב שתדעי שיש גם עם מי לעבוד

ה.פ.: אני גם אדבר איתך, תודה

הילה סופרמן הרניק: בעצם אנחנו בכמה מהלכים ובחירום נוצרו הרבה מאוד יוזמות בשטח, גם פרטיות, גם של ארגונים, גם של עמותות, חלקן טובות יותר, חלקן טובות פחות, חשוב להגיד

הילה סופרמן הרניק:  יושבת לידי עופרית שמרכזת מטעמנו בשותפות עם נט"ל ועם השלטון המקומי מעטפת שמרכזת מענים עבור שורדי המסיבות

הילה סופרמן הרניק:       המהלך שעשינו כבר מה-1 בנובמבר הוא להכניס משאבים של עבודה קבוצתית משלימה לטיפול הפרטני של נוהל חרדה בכל יוזמה שרוצה שמעוניינת ויכולה לקבל מענה כזה, גם עבודה עם השורדים, גם עבודה עם קרובים של שורדים שהם אוכלוסיית יעד עם צרכים לא פחות, ישבה כאן בפעם הקודמת אחת האימהות, גם משפחות של נרצחים

הילה סופרמן הרניק:  המהלך הזה עדיין קיים וקורה

הילה סופרמן הרניק:  זה מהלך אחד

הילה סופרמן הרניק:       מהלך שני, משרד הבריאות הוציא קול קורא לתמיכה במרחבי הטיפול

הילה סופרמן הרניק:  נציגה של משרד הבריאות לא כאן, אני יודעת שהתשובות אמורות להגיע ממש בימים הקרובים ובעצם המענה הוא גם תמיכה כספית במרחבים וגם רגולציה

יוראי להב-הרצנו: את יודעת לומר מה הסכום של הקול הקורא?      

הילה סופרמן הרניק: האמת שלא

הילה סופרמן הרניק:  שאלתי כמה פעמים, ועדת המכרזים של משרד הבריאות היא מאוד - - -     

ה.פ.: זה יוכל להיות לנו לוועדה הבאה?      

הילה סופרמן הרניק: אני חושבת שאפשר יהיה לבקש

ה.פ.: זה המינימום

נעמה לזימי: כן, בהחלט

ה.פ.: אנחנו מוציאים את הנשמה ואנחנו עברנו את זה, זאת אומרת היא כבר יצאה ואנחנו עדיין בהלקאה על זה

הילה סופרמן הרניק: אבל אני אגיד מילה מקצועית בהקשר הזה, רוב אנשי המקצוע שמלווים את השורדים מאמינים שחשוב מאוד גם לנוע קדימה

הילה סופרמן הרניק:  תקופת מרחבי הטיפול מתחילה להסתיים וחלק מהאתגר הוא להמשיך קדימה, באמת לעזור לכם להגיע לתפקוד טוב ומיטיב ולא להשתבלל ולהישאר במקומות האלה

נעמה לזימי: הילה, סליחה שאני רגע קוטעת אותך, עלה לי כאן איזה עניין להכניס את זה לסיכום הדיון, כדי שאני לא אשכח, לבקש ממשרד הבריאות לאפשר גם דרך שיחת וידאו וקיצור תורים לרפואת מומחים כדי לקבל אישור לקנאביס רפואי ו-CBD

נעמה לזימי:  אני חושבת שהצורך לא להגיע למרפאה, אלא לקבל את זה בשירות, רק שרופא כן יפגוש אפילו בווידאו, ישמע את העניין, לדעת שאם בתוך הפנייה כשמגישים באפליקציה, כתוב שהוא שורד מסיבה או משהו, ייתנו לו עדיפות כמה שיותר מהר, בין אם זה להגיע במהירות או בין אם לקבל את זה גם דרך שיחת וידאו כמה שיותר מהר כדי שהאישור יהיה אצלכם כבר במייל מיד

גלית מוצרפי: אני רוצה לציין שאני בתור שורדת קיבלתי אחרי

נעמה לזימי: מה זה אחרי?      

גלית מוצרפי: אז אני לא יודעת באיזה נתונים מדובר

ה.פ.: חברי הוועדה פה מכירים אותי משבע ועדות, יקרה, הכול בסדר, אני לא צריכה שאת תדעי

נעמה לזימי: סליחה שפתחתי פה סוגריים, רציתי רק שזה ייכנס לסיכום הדיון, לפנות למשרד הבריאות לראות איך מקלים על - - -     

ה.פ.: אני רק רוצה להגיד ש - - -     

גלית מוצרפי: ציינתי אותי, הייתי באמצע משפט ואל תקטעי אותי בבקשה

ה.פ.: אבל את מדברת פרטני עלייך ואני מדברת על הרבה אנשים

גלית מוצרפי: אז אני מציינת, כמו שאת מדברת על הרבה אנשים שלא קיבלו, יש הרבה אנשים ש - - -     

ה.פ.: פעימה שלישית רובם לא קיבלו

ה.פ.:  ואני יודעת מה אני אומרת

ה.פ.:  וגם יש את הפסיידאק, יקרה

ה.פ.:  אוקיי, אז יש עוד אירועים, אני מבינה אותך, זה האירוע שהיה בנירים, מסיבה שלמה שנרצחו בה

ה.פ.:  אז זה לא תחרות, יפה שלי, תני לי - - -      

נעמה לזימי: רגע, גלית ו-ה', טוב ששתיכן מעלות

ה.פ.: אני רוצה רגע להעלות משהו שאנחנו - - -      

נעמה לזימי: לא, רגע, ה', הילה תענה לנו

נעמה לזימי:  היה חשוב לי לפתוח את הסוגריים כדי להכניס גם עוד בקשה בכל זאת, בגלל מה ש-ר' העלה

ה.פ.: אם אתם רוצים פתרונות אז אנחנו עבדנו על זה, בבקשה

נעמה לזימי: אני אתן לך, את תדברי, אבל הילה תדבר

נעמה לזימי:  כמובן שאת תדברי

ה.פ.: סבבה

הילה סופרמן הרניק: עוד שני דברים חשובים

הילה סופרמן הרניק:  אחת, אנחנו יוצאים, אני מקווה שממש בקרוב, שלומי כאן מאחוריי, הוא גם בתמונה, לקול קורא בשותפות עם קרנות ביטוח לאומי לתוכניות של שנתיים, תוכניות בכל רחבי הארץ, תוכניות שיקום, טיפול, פיתוח מקצועי, פיתוח חוסן אישי, כשאני אגיד שהמטרה מבחינתנו לעשות מענה אינטנסיבי שממוקד באמת בתהליכים של שיקום

הילה סופרמן הרניק:       אנחנו מאמינות שאחוז גדול מקרב השורדים לא צריכים להיות נכי נפש ולא צריכים להיות מוכרים כנכי נפש בקהילה, לא כדי לחסוך כסף למדינה, אלא באמת כדי שתוכלו לחזור לתפקוד טוב ומיטיב ולא להסליל למקומות האלה, אלא לתת לכם את המענה השיקומי

נעמה לזימי: הילה, מה שאת אומרת זה שהקול קורא יאפשר לכל אותם גופים שקמו ונוצרו ושהם מייצרים מענה הוליסטי להגיד ולהיות חלק - - -     

הילה סופרמן הרניק: גם הם וגם נוספים

נעמה לזימי: גם נוספים, בוודאי

נעמה לזימי:  זה אומר שיש מכרז על פי קריטריונים שיגדירו כדי שזה יהיה כמה שיותר מקצועי

נעמה לזימי:  כשהמדינה נכנסת זה גם אומר שהמדינה מכניסה סטנדרטים מאוד ברורים וזה בסדר וזה חשוב

נעמה לזימי:  את אומרת שבעצם יהיה את הפלטפורמה שדרכה יהיה מענה שנותן אפשרות לתקצב, מענה טיפולי ארוך טווח לשנתיים

הילה סופרמן הרניק: כן, יותר שיקומי

הילה סופרמן הרניק:  ועוד מילה בהקשר הזה, בינתיים

הילה סופרמן הרניק:  אני כן מזמינה, וזה דרככם, שורדים שמאוד מתקשים כרגע להתארגן, גם יש מסמך שביטוח לאומי הוציא מאוד מסודר לגבי המשך תמיכה, גם להתחבר לעובדות שלנו במחלקות לשירותים חברתיים, כי המהלך שאנחנו עושים, בתפר, עד שהקול קורא יוצא, ואני מזכירה שוב את עופרית שנמצאת כאן, להקים קבוצות שהן קבוצות לליווי לתעסוקה, שכוללות גם ליווי פרטני וגם ליווי קבוצתי כי באמת זה האתגר

הילה סופרמן הרניק:  ואתה צודק בזה שאתה צריך לחזור לעבוד, זאת המטרה שלנו עכשיו

הילה סופרמן הרניק:  אז גם אפשר לעשות את החיבור אחר כך, אבל, שוב, אני חושבת שהסיפור הוא לא הפרט אלא להגיע ל - - -      

ה.פ.: לקהל

ה.פ.:  זה בדיוק מה שאני טוענת

הילה סופרמן הרניק: ואני קצת עושה פרסום לאתר של נובה, למרות שאנחנו מדברים גם עבור הצעירים של פסיידאק וגם של מידברן

הילה סופרמן הרניק:  הרבה מאוד מידע מתאסף עכשיו באתר של נובה, כדאי שתיכנסו ותראו, יש המון חומרים, גם של ביטוח לאומי, גם של רווחה, הרבה מידע גם על טיפולים, גם על מענים, גם על זכויות, תיכנסו ותצרכו את זה

הילה סופרמן הרניק:  יש לנו רצון מאוד גדול שהכול יונגש אליכם

ה.פ.: אני רק רוצה להגיד שבגלל שנאה דורש נאה מקיים, אני הכנתי ממש רשימה שלאור המאורע היוצא דופן שקרה בעם ישראל ב-7 באוקטובר נדרשת חשיבה יוצאת דופן שתצא ותדלג על מסגרות תבניתיות מחשבתיות רגילות

ה.פ.:  יש להמציא סיי חדש, מחשבה איך להתגבר על הטראומה החברתית בכלל ועל מערך הנורמה בפרט

ה.פ.:  כפי שראינו אז וגם עכשיו המחשבה צומחת מלמטה, דרכי הפעולה הרגילות אינן פועלות בתנופה מספיקה ויש צורך לחזור לנקודת ההתחלה ולהתחיל מחדש בחשיבה מערכתית כוללת וכן חשיבה פרטנית שונה

ה.פ.:       א', יש לארגן קבוצות מנחות שונות מגילאים שונים, מעגלי שיח והקשבה של אימהות ואבות של שורדים, אבות ואימהות של נרצחים, אבות ואימהות של חיילים, אבות ואימהות של פצועים, יש לארגן מעגלי התכנסות וטיפול קבוצתי של נוער שורד, בנות לחוד, בנים לחוד, הפגיעה היא איננה אותה פגיעה, אפילו מחשבתית

ה.פ.:  יש ליצור קבוצות נוער בדרגות קושי שונות, משיקום עם מגורים ושיחות עם התכנסויות שבועיות עד החלפת רישומים ושיתוף הדדי

ה.פ.:  יש למצוא תקציבים שאינם קשורים למשרד הבריאות שגם כך קורס תחת נטל יום יומי

ה.פ.:  גם המסגרות הטיפוליות הקיימות אינן מספקות את התשובה הנדרשת, היות שהמענה הוא בעיקר תרופתי סמכותי ואנחנו מחפשים תהליכים ומחשבה מחוץ לקופסה

ה.פ.:       ב', וחשוב מאוד, כמו שהעולם נפרס לאורך ולרוחב לעזור לעזתים המסכנים יש ליצור שליחות הומניטרית נרחבת לעזור לכפרי שיקום, לצוותי שיקום, לאור הצורך הנרחב, לעורר מודעות גם בארץ וגם בעולם לצרכים הטיפוליים ולעלויות שהמצב הקיצוני כפה והכוונה באיסוף כספים לאיסוף צוותים טיפוליים מהארץ ומהעולם וטיפול במצבי טראומה בכל מיני דרגות

ה.פ.:  הכוונה היא התארגנות מעבר לממסד שתשובותיו במקרים הללו דלות

ה.פ.:  כיוון שאנחנו עם של מתנדבים, וזה צוין כאן מקודם, יש צורך ליצור גג למתנדבים מטפלים ועוד וגם גג למטופלים, אנשי נובה בפרט ואנשים פגועים מהדרום בכלל

ה.פ.:       מכיוון שנאה דורש נאה מקיים ברצוני להתנדב בארגון ואף חבריי שהם ממש מוכנים להתעסק בזה על מנת להציל, אשמח להיענות מצדכם

ה.פ.:  בכבוד רב, ה

ה.פ.: פ

נעמה לזימי: תודה, ה', תעבירי לנו גם את זה, נראה מה אפשר לקחת מזה כדי לייצר שאלות והכול

נעמה לזימי:  אני רגע רוצה ברשותכם לחזור לביטוח לאומי בגלל שהדברים הם משיקים

יוראי להב-הרצנו: רק משפט אחד להילה

יוראי להב-הרצנו:  אני שמח שנשארתי כדי להקשיב לתשובה שלך ואני רוצה להודות לך, בכלל לכל משרד הרווחה, אני חושב שכל חברי הכנסת וכל הציבור שרויים בתחושה של כאוס ואבל ועצבות ואובדן ותחושה שהממשלה לא יצאה מההלם, לא כך משרד הרווחה

נעמה לזימי: וגם ביטוח לאומי

יוראי להב-הרצנו: הביטוח הלאומי משויך למשרד הרווחה, מבחינתי זה אותו גוף

יוראי להב-הרצנו:  העובדים הסוציאליים, העובדות הסוציאליות שעובדות מסביב לשעון בכל רחבי הארץ, אני באמת מבקש להצדיע לכם

יוראי להב-הרצנו:  הדברים הם עדיין לא במאה אחוז כפי שהם צריכים להיות, אבל ניכר המאמץ, כמו שאמרה ה', ניכר המאמץ שלכם לצאת מהשבלונות, גם ביטוח לאומי וגם משרד הרווחה, ואני מצדיע לכם ואני מפציר בכם להמשיך ולעשות את העבודה הזאת, זאת עבודה שהיא מצילת חיים

יוראי להב-הרצנו:       אני חושב שהתובנה המרכזית מהפעילות שלכם בחודשים האחרונים היא שאת המשרדים האלה צריך לא לקצץ, אלא לעבות, לחזק, צריך עכשיו יותר תמיכה, יותר תקציבים, יותר שירות, ואני חושב שכל שקל ששמים במקומות האלה, באנשים האלה, באנשי הטיפול האלה, הוא שקל שהוא מציל עוד

ה.פ.: גם הממשלה לא צריכה להסתכל על התקציבים שיוצאים עכשיו כעל מוכי גורל, כי אם זה לא יטופל עכשיו בעוד חמש שנים זה יהיה הרבה יותר גרוע מה שיוציאו

נעמה לזימי: בדיוק, זאת לא הוצאה, זאת השקעה של צמיחה

ה.פ.: בדיוק, ממש ככה

נעמה לזימי: אני כן רוצה להגיד למי שעוד נמצאים כאן שהרבה פעמים היעדר התקצוב ואי יכולת לתת מענה הוא מייצר מענים חסרים ולכן בטח לא לקצץ, אלא לשפות ולשקם, ושיקום הוא עניין כלכלי, הוא עניין של תקצוב

נעמה לזימי:  ביטוח לאומי יודעים איך לבצע את זה ברגע שנותנים להם את היכולת

מירב גילי הירש: רק שלא מקדימים את הליך השיקום לפני הוועדות, אז מעודדים אותם לא לעבוד וצריך להבין את זה

ה.פ.: עשו את זה בחוות רונית מצוין עם תרופות וכדורים

נעמה לזימי: ביטוח לאומי, אני רוצה לשאול על אותו דבר שעולה כאן המון, על הסוגיה של הקבוצה כקבוצה הוליסטית שגם החיילים נמצאים בתוכה והאם יש איזה שהיא התקדמות מאז המכתב האחרון ששלחתם אליי, כדי לדעת, ושוב, כן להגיד גם יישר כוח על כל העבודה החשובה עד כה

נעמה לזימי:  תודה

שרית דמרי: לגבי החיילים אני אשיב

שרית דמרי:  לגבי החיילים, כפי שגם מיכל ציינה כאן, אנחנו פועלים לפי חוק נפגעי פעולות איבה

שרית דמרי:  חוק נפגעי פעולות איבה מאפשר לנו לטפל באזרחים ולא בחיילים

שרית דמרי:  חיילים מטופלים תחת צה"ל ומשרד הביטחון ולכן הם אמורים להיות מוכרים ככל שהם נפגעו כמובן כנכי צה"ל

שרית דמרי:  אנחנו ישבנו כמה פעמים עם נציגי הצבא, גם הצענו ככל שיש צורך שאנחנו ניתן איזה שהוא מענה בדמות מענקים שאנחנו נשלם, הסכמנו ואמרנו שאנחנו יכולים לבצע את זה, אבל זה בכפוף לאיזה שהוא תיקון חקיקה

שרית דמרי:  הצענו לעשות את זה באמצעות הסכם לפי סעיף 9, אבל צריך לזה אישור תקציבי

שרית דמרי:  עד לרגע זה אנחנו מבינים שאין

נעמה לזימי: לגבי האישור התקציבי תיכף נדבר, כי זו קבוצת אוכלוסייה מאוד קטנה, אני חושבת שזה כן פתיר

נעמה לזימי:  מה בדיוק התיקון ומה זה בדיוק לפי סעיף 9? של חוק נפגעי פעולות איבה או של משהו אחר?      

שרית דמרי: לא, זה לפי חוק ביטוח לאומי, אפשר לעשות הסכם שיאפשר לנו לשלם לאיזה שהיא קבוצת אוכלוסייה שהיא לא מנויה כרגע בחקיקה

שרית דמרי:  זה משהו חד פעמי

נעמה לזימי: ברור שזה חד פעמי, ושלעולם לא יקרה אירוע כזה שוב

שרית דמרי: לא, אני גם רוצה להגיד שכל המענה לחיילים, כפי שהציגה את זה מאכ"א, ניתן על ידי הצבא

שרית דמרי:  כל תהליכי השיקום, הטיפולים הנפשיים, הכול ניתן על ידי הצבא, אנחנו רק התבקשנו לתת את המענה הכספי החד פעמי שהוא בדמות המענקים

שרית דמרי:  זה מה שהתבקשנו

נעמה לזימי: נכון, זה מה שאנחנו מדברים עליו

שרית דמרי: זה מה שמדברים ואת זה אפשר לבצע באמצעות הסכם

נעמה לזימי: באמצעות הסכם מול הצבא

מירב גילי הירש: אז תייצרו את ההסכם

שרית דמרי: זה הסכם מול משרד האוצר

נעמה לזימי: ביטוח לאומי מול האוצר?      

שרית דמרי: מול האוצר

שרית דמרי:  אנחנו כרגע ממתינים לאישורים ש - - -      

נעמה לזימי: זאת אומרת אתם כבר פניתם לאוצר, כמו שאת אומרת, לייצר את ההוראה החד פעמית?      

שרית דמרי: זה אמור להגיע במשותף דרך הצבא וכמובן בשיתוף פעולה משולש, ביטוח לאומי, הצבא ומשרד האוצר

נעמה לזימי: אנחנו גם נפנה

מירב גילי הירש: נעמה, אני רוצה לשאול משהו

נעמה לזימי: מירב, אני אתן לך, זה פשוט לא יכול להימשך

מירב גילי הירש: נעמה, אנחנו שלושה חודשים - - -     

נעמה לזימי: רגע, אני מנסה להגיד

נעמה לזימי:  בהמשך לפנייה הקודמת שלי לביטוח לאומי ולמענה, אני אפנה אל האוצר, אל משרד הביטחון ואל ביטוח לאומי בבקשה לזרז את אישור התיקון הזה כהוראה חד פעמית לפי סעיף 9

נעמה לזימי:  אני אקח ממך גם את הפרטים המדויקים אם צריך לאחר מכן

נעמה לזימי:  אני חושבת שבזמן הזה זה כבר צריך להיות פתיר ונקווה שתהיה תשובה בפעם הבאה שנהיה פה

מירב גילי הירש: אני פשוט מאוד רוצה קודם כל להגיד תודה כי זו בשורה מדהימה אם אתם תצליחו לעשות את זה, ואני רוצה לבדוק איתכם, הרי יש חיילים שקיבלו כסף בטעות מביטוח לאומי, יש כאלה, האם אתם יכולים במקום להגיד נחכה להסכם, נחתום ואז להעביר, לבוא ולהגיד: אנחנו מבינים שצריך לטפל בדבר הזה, אנחנו נעביר את הכסף ונחתום על ההסכם, כי בסופו של דבר ביטוח לאומי וצה"ל ומשרד הביטחון יתחשבנו

מירב גילי הירש:  פשוט אל תעשו את זה על הגב שלהם, תנו את הכסף לפני זה ואחר כך תחתמו על ההסכם

נעמה לזימי: זה לא דבר שאפשר לעשות אותו, הלוואי שהיה אפשר

מירב גילי הירש: אבל כבר העבירו בטעות אז מה זה משנה?      

נעמה לזימי: מירב, אני יו"ר ועדה של גוף מדינה, אני לא עמותה, זה משנה, וזו הערה לא במקום פשוט

נעמה לזימי:  אנחנו רוצים שהדברים יקרו בדרך המלך ויקרו, אנחנו עובדים על זה, זה פשוט לא רלוונטי להגיד את זה כי זה לא משהו שהולך לקרות, המדינה לא תיתן פשוט כסף בלי אישור כי אנחנו לא מסחרה פה, זה מדינה, ואנחנו רוצים שהיא תהיה טובה יותר בהתנהלות שלה, לא עקומה יותר בהתנהלות שלה

נעמה לזימי:  אז אנחנו דורשים שיקרה תיקון כמו שצריך, הוא צריך לקרות, אנחנו מפצירים בזה, אני פועלת בזה, כמו שאת יודעת, לא מעט, אז בואו נציע הצעות ממשיות שאפשר לטפל בהן ולא נזרוק את זה ונגלגל את זה להצעות לא ממשיות שלא הולכות לקרות כי זה פאקינג לא חוקי

נעמה לזימי:  סליחה על המילה

נעמה לזימי:  אנחנו לא נציע פה דברים לא חוקיים

מירב גילי הירש: אני פשוט לא יודעת איך אומרים לחיילים שמחכים 101 יום - - -      

מתן בריצנר: ברשותך, יש פה עוד אנשים שרוצים לדבר לפי הסדר

נעמה לזימי: נכון, אני יודעת

נעמה לזימי:  אז אנחנו נעשה את הדברים החוקיים שאפשר לעשות ובואו נפעל בערוצים החוקיים, תודה

מירב גילי הירש: רק שזה לא ייקח עוד חודש

נעמה לזימי: אני מסכימה איתך, אנחנו לא חולקות, אבל אין מה להציע משהו שלא יקרה

נעמה לזימי:  אני רוצה שזה יקרה

ענבר חביב: שלום, קוראים לי ענבר חביב כהן, אני אחות של ערן חביב, ניצול של המסיבה

ענבר חביב:  יש הרבה דברים שאמרו פה ואני מסכימה איתם

ענבר חביב:  אחי, אני תמיד מספרת את זה, הוא שרד את המסיבה הזאת בנס, הוא הציל אנשים במסיבה הזו, מתו לו אנשים בידיים במסיבה הזו, הוא היה צריך להודיע להורים של אנשים שהוא לא מכיר כי המדינה התעכבה בלהודיע, הוא היה מספיק חכם בשביל לקחת את המסמכים המזהים ולהגיד: הבן שלך היה איתי בשעות האחרונות שלו, אני יודע מה הוא אמר, והוא הודיע להם שהבן נהרג, נרצח

ענבר חביב:      אחי באמת חי בנס, הדברים שהוא ראה שם, היום הזה היה כאוס רציני וגם אנחנו הבנו את זה תוך כדי

ענבר חביב:  אחי חולץ בין הראשונים אחרי שבע שעות, שזה היה כאילו החילוץ המהיר, הוא ראה דברים מזעזעים

ענבר חביב:  הוא ברח בשדות, ראה בחורה ועזר לה לרוץ כי הוא ראה שהיא מתעכבת מאחור, ובזמן שהוא רץ איתה יד ביד היא מקבלת כדור לראש והוא לא

ענבר חביב:       לאחי יש סביבה תומכת, אנחנו ארבעה אחים, הוא הקטן, ואנחנו נורא תומכים אחד בשני, לא לכולם יש את זה

ענבר חביב:  אני גם עובדת מד"א וראיתי זוועות בחיי, אבל גם אנחנו בתור בני משפחה, הפוסט טראומה שאנחנו חווינו, שאני במשך כמה שעות מדברת עם אחי בהודעות כי אני מפחדת להתקשר אליו שהמחבלים לא ישמעו אותו, והוא אומר לי: יורים עלינו, אני שומע אותם מדברים ערבית, אני שומע את המחבלים, יש פה קרב לידנו, ושעה שלמה הוא לא עונה לי ובשעה הזו אני בטוחה שאח שלי נרצח

ענבר חביב:  זה כל מה שעובר בראש באותו בוקר

ענבר חביב:      אני כבר מדמיינת את ההלוויה שלו, מדמיינת את החיים בלעדיו ולוקח כמה שבועות אחר כך להבין שאנחנו בפוסט טראומה

ענבר חביב:  אח שלי היה שם והוא ראה דברים, אבל גם אנחנו בתור בני משפחה חווינו דברים

ענבר חביב:  הפחד הזה, להיות בטוחים שהוא מת, שהוא נרצח, זה דבר שהוא מזעזע

ענבר חביב:  וגם רגשות האשם, שהוא כבר חוזר והוא חזר בלי שריטה, זה מזעזע, כי הוא מספר לי מה קרה לו ולמה זאת שלידו קיבלה כדור בראש והוא לא קרה לו כלום, ואיך ייתכן דבר כזה

ענבר חביב:  ולא יכול להיות שכל העזרה שהוא מקבל זה ממתנדבים

ענבר חביב:  זה פשוט לא הגיוני וזה מדהים

ענבר חביב:  גם אני בעצמי פתחתי חמ"ל בנתניה ואנחנו מתנדבים וזה היה תרפיה שלי לנפש כי הייתי צריכה את זה

נעמה לזימי: ענבר, ניסיתם לפנות? תסבירי לי רגע איפה את רואה את הפערים

ענבר חביב: הכול לוקח זמן, הכול נורא בירוקרטי

ענבר חביב:  לאחי יש תמיכה, יש לו את הכוחות, הוא מקבל המון תמיכה והמזל שלו, אני הסברתי לו, אמרתי לו: ערן, אתה צריך לדבר על זה, ככל שתדבר על זה יותר אתה תמנע את הפוסט טראומה, אז הוא מדבר

ענבר חביב:  לא לכולם יש את זה, לא לכולם יש את הכוח להרים את הטלפון לבקש עזרה

ענבר חביב:  צריך למצוא את האנשים האלה, לעזור להם, לחזק אותם, לרתום אותם

ענבר חביב:  אנשים אבודים, אנשים לא מדברים על הנושא הזה, זה דבר שהוא לא מזעזע

ענבר חביב:       גם אח שלי

ענבר חביב:  כרגע הוא בסדר, בחודש הראשון הוא היה על הפנים, הוא לא ישן, אני לא רוצה להגיד לכם באיזה מצב הוא חזר כל לילה הביתה, הוא לא עבד

ענבר חביב:  כל מה שהיה לו למזלו זה את המרכז בחוות רונית, ששלחנו אותו לשם בכוח ובסוף זה עשה לו טוב

ענבר חביב:  ושוב, מזל שיש לו את התמיכה

נעמה לזימי: כמה זמן הוא היה שם?      

ענבר חביב: הוא עדיין הולך מדי פעם

ענבר חביב:  בחודש הראשון הוא הלך על בסיס יום יומי, עכשיו הוא הולך כשצריך

נעמה לזימי: זאת אומרת את רואה עדיין את הצורך הממשי במרכז השיקומי הזה?      

ענבר חביב: חד משמעית

נעמה לזימי: זה חשוב לשמוע את זה גם מבת משפחה

ענבר חביב: ברור, גם אנחנו בתור משפחה אין לנו את הכלים

ענבר חביב:  אני לא אשכח, באותו יום אמא שלי לא ידעה איך לתקשר איתו

ענבר חביב:  היא מנסה להתקשר לער"ן, לזה, לעמותה, ואנחנו לא יודעים איך להתנהל עם זה

ענבר חביב:  אנחנו בתור אחים מחפשים כל מיני דרכים להקיף אותו כי הוא האח הקטן שלנו, הוא הבייבי בבית, הגישה אליו היא שונה לגמרי

ענבר חביב:  אני מאמינה שגם הניצולים, השורדים, צריכים את העזרה, גם המשפחות צריכות את העזרה

ענבר חביב:       אני אשתף אתכם שבשבועיים הראשונים אני הייתי בטוחה שאני במצב פסיכוטי

ענבר חביב:  זה סיפור אמיתי לגמרי, הייתי בטוחה שאני מדמיינת שאח שלי בחיים וחשבתי שאולי הוא בכלל מת ואני רק מדמיינת שהוא בחיים

ענבר חביב:  כי אמרתי, לא הגיוני, כל כך הרבה נרצחו, כל כך הרבה זה, והוא מספר את הסיפור, איך יורים עליו פה, יורים עליו שם, איך ההוא מת וההוא מת והוא בסדר, אמרתי, אין מצב, זה לא הגיוני

ענבר חביב:  זה פשוט לא הגיוני

ענבר חביב:       התמיכה הזו, אנחנו במדינה פוסט טראומטית ובני המשפחה הם פוסט טראומטיים עוד יותר ואנחנו צריכים לקבל את העזרה הזאת

ענבר חביב:  גם בני המשפחה וגם הניצולים, ולא יכול להיות שזה יבוא רק ממתנדבים, כי בסוף גם המשאבים האלה ייגמרו, גם המתנדבים יאבדו את הכוחות שלהם ולא יכול להיות שבשביל לקבל עזרה מהמדינה צריך כל כך הרבה בירוקרטיה וכוח וטלפונים

ענבר חביב:  צריך לזכור את אלה שהם במצב נפשי רעוע והם לא יכולים, אין להם את הכוח לבקש את העזרה, הם מעדיפים לסגור את עצמם בחדר ולא להתמודד וזה יכול להוביל להתאבדויות, להתמכרויות, לדברים שאני לא רוצה לחשוב עליהם בכלל

ענבר חביב:  המדינה הולכת לאבדון, הצעירים שלנו הולכים לאבדון רק בגלל שאין את העזרה הזו, רק בגלל זה

נעמה לזימי: את מעלה פה משהו שגם עולה לא מעט וגם אני חושבת שבשלב הזה, כשכבר הרבה התכנסו וכבר יודעים על הקבוצה ויודעים מי כן בתוך מסלול מענה - - -      

עמית ליאור: לא יודעים כלום

נעמה לזימי: אני רק אסביר משהו

נעמה לזימי:  אפשר באמת להציע גם עם הרווחה והביטוח לאומי אולי איזה שהוא פרויקט מיצוי זכויות יזום, ממש אחד אחד

נעמה לזימי:  אני חושבת שכדאי להבין איך עושים את זה

הילה סופרמן הרניק: נעשה כזה

הילה סופרמן הרניק:  גם ביטוח לאומי וגם משרד הבריאות יצרו קשר טלפוני אחד אחד לכל רשימות השורדים, וגם חשוב להגיד שאם הוא לא בטיפול - - -      

עמית ליאור: זה לא מדויק

הילה סופרמן הרניק: ההגעה לטיפול דרך נוהל חרדה שהוא טיפול טוב וארוך של 24 מפגשים הוא מאוד פשוט

נעמה לזימי: נוהל חרדה

נעמה לזימי:  יש נוהל טיפול בחרדה של 24 מפגשים

הילה סופרמן הרניק: הטיפול שכולם זכאים לו הוא טיפול נפשי טוב, עם אנשי מקצוע טובים

ה.פ.: וזה נשאר עם אותו מטפל או זה משתנה כל פעם?      

הילה סופרמן הרניק: אותו מטפל

ענבר חביב: אני יכולה להגיד לכם שמה שאחי הלך שלא במסגרת התנדבות היה באופן פרטי מהכספים האישיים שלנו, כי הוא לא הצליח, זה היה יותר מדי בירוקרטיה ויותר קל לשלם פרטי

ענבר חביב:  ושוב, לנו היה את היכולת ויכולנו לעזור ונתנו אקסטרה כסף, יש משפחות שאין להם את זה, מאיפה הם יביאו כסף לטיפול פרטי?     

הילה סופרמן הרניק: זה חינם לגמרי וזה טיפול טוב

עמית פרלסון: הילה, אנחנו יודעים מפרויקטים אחרים של הרווחה, אחוז מסוים לא יודע לצרוך שירותים, מכל מיני סיבות הוא מתקשה ולכן יש פרויקטים של יישוג ושל אאוטריץ' וכו' וצריך גם את זה לקחת בחשבון

עמית פרלסון:  בייחוד עכשיו, שאנחנו כמה חודשים אחרי, אנחנו כבר מתחילים לדעת מי לא מצליח לצרוך את השירותים למרות הטלפונים והעבודה הטובה

עמית פרלסון:  אני לא ראיתי עוד התייחסות לזה

הילה סופרמן הרניק: איפה לא ראית?      

עמית פרלסון: דרך משרד הרווחה

עמית ליאור: למה לא ראיתי תשדיר שירות אחד כזה שקורא לאנשים האומללים האלה לצאת מהבית ולהגיע לטיפול? איזה מין דבר זה?      

נעמה לזימי: את אב של ניצול, נכון?      

עמית ליאור: אני לא אב של ניצול, אני דוד של ניצול, אני מעגל שני

נעמה לזימי: תודה שהגעת קודם כל

עמית פרלסון: עוד מילה אני אגיד, בגלל שאנשים טובים, הפרויקט שלנו קיים מעל עשור ויש לו מיתוג ואנחנו מכירים את עולם המסיבות ובליינים מכירים אותנו, הפרויקט מקבל טלפונים אנחנו יודעים שזה יישוג שהוא ייחודי וצריך לשים על זה עין, במיוחד עכשיו כשאנחנו כבר כמה חודשים אחרי

משה פלד: וזה מצריך התאמה

משה פלד:  כלומר גם אם אנשים רוצים לגשת לטיפול, כמו שאמרתם, קראתם לזה טיפול הוליסטי, אז יש היום המון המון סוגים של טיפולים וגם אנחנו לא יודעים אם זה פוסט טראומה או פוסט טראומה מורכבת או שזה רק אירוע טראומטי

עמית ליאור: מי יודע מה זה?      

משה פלד: אף אחד

עמית ליאור: אף אחד בעולם לא עמד בכזה דבר, בלהיות סטטיסט בסרט זומבים ולהיות נטבח

עמית ליאור:  הייתי במלחמה, יש לך נשק, אתה רץ פה בלי נשק, שבע שעות מדינה לא באה לתת לך שום דבר

עמית ליאור:  אתה יצאת ממצב של תודעה שונה, התעוררת לתוך סיוט, אף אחד בעולם לא יודע איך לטפל בזה

עמית ליאור:  אירוע של 1,400 נרצחים, מי יודע איך לטפל בזה

עמית ליאור:  הבית הזה, שהביא את המחלה עלינו? אתם תטפלו בזה?      

נעמה לזימי: עמית, אתה רוצה להציג את עצמך?      

עמית ליאור: כן, אני אשמח להציג את עצמי

עמית ליאור:  קוראים לי עמית ליאור ואני דוד שכול של מתן מרדכי ליאור, ה' ייקום דמו שהיה אחראי על הסאונד בנובה שהציל בלי סוף, 80 פעם היה לו את האופציה לברוח והוא לא ברח

עמית ליאור:  הוא הציל את החברה שלו, הוא עמד על הבמה וכרז ובסוף מצאו אותו מעל גופתה של תיירת מנוקב חורים ושרוף

עמית ליאור:  לקח חמישה ימים להבין שהוא לא נעדר

עמית ליאור:  והקמנו חמ"לים, זחלנו בוואדיות, אח שלי עם כל מיני יוצאי סיירת, הגיבורים העצמיים, כי המדינה לא מטפלת, אתה מחויב להפוך להיות גיבור פתאום בעצמך, ועל מה? על זה שהפקירו אנשים, שלחו אותם מראש 300 מטר מהגבול למסיבה?      מי ההזוי שעשה את זה? למה? כי יצא להם שם של לוקחי סמים? המדינה הזאת מפוצצת סמים, אין פה אדם שהוא לא על איזה SSRI או איזה כדור משוגע אחר, כל המדינה הזאת מסוממת, אבל אותם שלחו 300 מטרים מהגבול למות

עמית ליאור:  ואז הם התעוררו לתוך סיוט, וכל מי שנותר חי משם, אנחנו השכולים, אנחנו מתעסקים עם כאב, כאב נוראי

עמית ליאור:       אני לא מכיר שום כאב כזה, נעמה, אני מכיר כאב, כזה אני לא מכיר

עמית ליאור:  כזה אני לא מכיר

עמית ליאור:  התחושה של העלבון, של מדינה שהפקירה אותנו

עמית ליאור:  אני מסתכל על אבא שלי בן ה-90 בעיניים ולדעת שכל זה קרה סתם, כי יש פה בית עם 120 איש ועוד 30 נורבגים, 150 איש ואיש לא ראה את זה מגיע? כאילו? ואחרי זה אף אחד לא מטפל בזה כמו שצריך כי אתם לקיתם בעיוורון ואנחנו קורבנות העיוורון שלכם

עמית ליאור:  כולנו, כל המדינה הזאת

עמית ליאור:       והילדים המסכנים האלה, היפהפיים האלה, 4,000 הכי יפים במדינה הזאת, סטודנטים שלי מבצלאל שהלכו לחגוג, לרקוד, לעשות פיס אנד פאקינג לאב, קצרו אותם כמו בהמות

עמית ליאור:  זדים, שדים, רעים

עמית ליאור:  כל המודיעין של המדינה הזאת לא ראה את זה? מה קורה פה? ארבע שעות לפני זה כולם ידעו והמשיכו לתת להם לרקוד שם

עמית ליאור:       אז קודם כל תנו להם דמי עלבון, דמי הפקרות

עמית ליאור:  אל תעבירו אותם דרך כל הוויה דולורוזה המסריחה הזאת של הפקידות

עמית ליאור:  שלושה משרדים מטפלים בדבר הזה

עמית ליאור:  אני הייתי קודם בוועדה קודמת, זו ועדת הבריאות, אתם פה וועדת ה – יש עוד ועדה, שלוש ועדות

עמית ליאור:  למה אין פה שר אחד, בן אדם שהתעורר בבוקר של ה-8 ואמר שיש פה בעיה מיוחדת במינה ולקח את זה עליו? איך אתם מפקירים? אתם ממשיכים להפקיר

עמית ליאור:       ואתם ממשיכים להפקיר

עמית ליאור:  ואלה רוצים לעשות טוב, אבל הם לא יכולים, הם לא יודעים איך

עמית ליאור:  קחו עכשיו קודם כל, שהסמוטריץ' הזה יבין שבריאות הנפש של המדינה הזאת זה הדבר הכי חשוב אחרי המלחמה

עמית ליאור:  בריאות הנפש, אנחנו כולנו חולים

עמית ליאור:  המדינה הזאת זקוקה לטיפול עומק, לתחושה של תקווה ושינוי

עמית ליאור:  זה מה שאנחנו צריכים פה

עמית ליאור:       אני פגוע מעגל שני, מה יגידו אלה? מה יגידו אלה שרצו כמו ברווזים למותם? לא ידעו אם הם יחיו או ימותו? זה עניין של הווייז של אלוהים, כך הם קוראים לזה

עמית ליאור:  הם באו, ההלוויה של מתן הייתה 3,000 איש, כל החודש הראשון האוהל היה מפוצץ, היה לנו אוהל נובה, אבל מאז הם ניתקו איתי מגע

עמית ליאור:  אני מנסה בכוח לדבר איתם, הם לא יוצאים מהמיטה, אין לכם מושג מספרית כמה נובות הלכו בכלל לקבל כסף, לעבור את העניין הזה של רופא שאומר לך אחרי זה: קח SSRI ואתה לא רוצה אותו, לך תהיה עוד מסומם פסיכיאטרי

ה.פ.: זה מדויק

עמית ליאור: לך תהיה עוד מסומם ומאז משם תלך לביטוח לאומי לבקש עזרה ותוכיח שאתה נכה

עמית ליאור:  פאק יו, הוא היה שם הוא נכה

עמית ליאור:  יש לו כרטיס, הוא נכה

עמית ליאור:  אם הטראומה לא פרצה עכשיו הפוסט טראומה תפרוץ אחרי זה

עמית ליאור:  וכל יום שעובר, נעמה, זה יום קריטי כי כל יום של טראומה מאריך את הפוסט טראומה ואת הסיכוי לטפל בה

עמית ליאור:  ואתם חייבים להתעורר ולשחרר כסף לזה

עמית ליאור:  זה מה שאתם צריכים לעשות

עמית ליאור:  ולהפסיק לחלק כספים קואליציוניים ביניכם כאילו אתם באיזה משחק מונופול

נעמה לזימי: ממש

עמית ליאור: אנחנו באירוע תנ"כי, אירוע שלא היה כמותו בעולם, איש לא יודע איך לטפל בזה, לא קרה בעולם ש-1,400 איש נטבחו ככה, ש-4,000 ילדים יפהפיים רצו כמו ברווזים בפני זדים מסוממים, מלאים בקפטגון, סמים של נאצים

עמית ליאור:  אתם הפקרתם אותנו, קומו עורו טפלו בילדים האלה ואם לא, אנחנו נתרגש עליכם כמו סערה

עמית ליאור:  זה לא יעבור בשקט, אני אעביר פה חוק שנקרא חוק ניצולי הנובה, מנותק מכל יתר הדראק חוקים האלה שלכם כמו ניצולי השואה המחפיר, שיגיד: היית? קיבלת

עמית ליאור:  מה קיבלת? לא כסף, קיבלת שווה ערך כסף, קיבלת מלגות לעשות מיזמים, קיבלת מלגות לעשות אמנות, שזה מה שאני רוצה לעשות איתם, כדי שתצא מהמיטה

ה.פ.: בדיוק, לחיות

עמית ליאור: חצי מהם לא יצאו מהמיטה אליכם

עמית ליאור:  זאת האמת, לפחות חצי

עמית ליאור:  אני רוצה את המספרים

עמית ליאור:  נעמה, אני רוצה את המספרים, שאתם תבינו מה זה פוסט טראומה

עמית ליאור:  אחרי שתראו את המספרים של כמה יצאו מהבית תבינו כמה לא יצאו מהבית

עמית ליאור:  אנחנו יודעים שיש אשפוז בכפייה, אנחנו יודעים שיש מתאבדים, וכל יום שעובר זה עוד מתאבד

ה.פ.: נכון

נעמה לזימי: ה', אני יודעת, אני יודעת

ה.פ.: בבקשה

ה.פ.:  אבל אנחנו דיברנו על זה לפני שלושה חודשים, אני הייתי פה לפני שלושה חודשים ואנחנו דיברנו, הבטחתם 130 בתים, הבטחתם לנו 130 בתים, איפה הבתים האלה? איפה המערך?      

עמית ליאור: זה לא קהילה, זה לא הקיבוצניקים

עמית ליאור:  אין להם קהילה

עמית ליאור:  יש 17 גופים אזרחיים שקוראים להם נובה בקצה, הם לא קהילה, זה לא הקיבוץ שיקבל מזור, זה לא שדרות שתקבל מזור, זה לא הצבא או המשטרה שיקבלו מזור, אלה פליטים מפוזרים בכל מקום, שכרגע שקופים ולא מצליחים לצאת מהמיטה לדבר

עמית ליאור:  אני מנסה לכתוב את חוק הנובה, נשבע לך, נעמה, אני לא מצליח להביא שני נובות רצוף לפגישות שלי, אני גורר אותם מהמיטה החוצה

עמית ליאור:  אנשים, חלק מהם בני 50, לא ילדים

ה.פ.: נכון, גם מי שעובדת איתך עדה, אני הייתי אמורה להביא יותר ניצולים

נעמה לזימי: נכון, היא סיפרה לי

ה.פ.: הם לא הסכימו לקום מהמיטה

נעמה לזימי: אני רק רוצה להגיד לעמית

נעמה לזימי:  עמית, הזעקה שלך היא ממש מטלטלת והיא הכרחית והיא חשובה

עמית ליאור: אתם חייבים לרפא אותנו, אתם המחלה

נעמה לזימי: עמית, אתה ממשפחה שכולה וזה לא מובן מאליו שאתה בא בשביל אלה ששרדו, אז אני רוצה להגיד לך, עם כל הזעקה והכאב, תודה

נעמה לזימי:  אתה קודם כל צודק, לא רק צודק, כי מילים לא מנחמות, צריך להוכיח לך את הצדק שלך במעשים

נעמה לזימי:       אני רוצה להגיד משהו כללי, אמנם משרד הבריאות לא פה, והם לא אשמים בזה, אבל העובדה שאחרי טראומה לאומית, עמית אמר מילים קשות, אני אדבר במונחים של טראומה לאומית - - -     

עמית ליאור: איפה הכסף? איפה סמוטריץ'? למה הוא לא יושב פה?      

נעמה לזימי: הבעיה שכרגע רוצים לקצץ כחצי מיליארד ממשרד הבריאות - - -     

עמית ליאור: ברור, כי מחלקים את זה ביניכם כמו כסף לגו

נעמה לזימי: אין יותר מסכימה

נעמה לזימי:  זה הזמן למענים אוניברסליים, כלליים, לא סקטוריאליים, לא מפלים, אלא כאלה שמייצרים שיקום

נעמה לזימי:  אני חושבת שזו הקריאה הכי חשובה פה, נכון שאנחנו באנו לטפל פה פרטני ואנחנו ניגע בסוגיות הפרטניות כדי להגיע לפתרון - - -      

עמית ליאור: טפלו במחלה, לא בסימפטום

נעמה לזימי: אבל בסוף מחריבים את המערכות ואז מצפים לתוצאות וזה דבר שלא יתאפשר

נעמה לזימי:  אני רוצה להגיד, הזעקה של עמית, שהוא בקשר עם שורדים, והזעקה של השורדים, היא מראה לנו שעל אף הכוונות הטובות ועל אף הדיונים שכבר היו וכל מה שאנחנו רואים, אוכלוסייה - - -      

ה.פ.: יש עדיין מתאשפזים בכפייה

עמית ליאור: יש מתאבדים כל יום

ה.פ.: נכון

ה.פ.:  הוציאו לי הודעה שתדע שזה כבר הרבה פחות

ה.פ.:  אמת או לא?      

עמית ליאור: איזה אמת? מה האמת?      

ר': לא רציתי בכלל להתאבד, מצאתי את עצמי על החלון

ר':  לא ניסיתי לעשות כלום

ה.פ.: ועל דבר כזה עוד יכולים חס ושלום לאשפז אותו ולקשור אותו בחדר ואז לדחוף לו ואז גם להגיד שהוא מת מהתקף לב, כי גם היו לנו הרבה מיתות מהתקפי לב כי נתנו להם מינוני יתר

ה.פ.:  הם בכלל לא יודעים

ה.פ.:  למה, הם חושבים שהם יכולים להרגיע בן אדם במקום לתת לו ג'וינט

עמית ליאור: הפסיכיאטריה זה ניסוי וטעייה, לא יותר מזה

עמית ליאור:  היא לא יכולה לפתור את הבעיה, צריך פה טיפולים אחרים לחלוטין

עמית ליאור:  אתם הולכים לשפוך 2 מיליארד שקל עכשיו על איזה פייזר או על איזה טבע שימשיכו לסמם פה את המדינה הזאת

ה.פ.: כשאנחנו מציעים להביא שמאנים ומטפלים הם לא מוכנים

עמית ליאור: זה יהפוך חודשיים אחרי שהמלחמה תיגמר לעוד חג יהודי של הם ניסו להרוג אותנו, אנחנו ניצחנו, בוא נאכל

עמית ליאור:  אנחנו יודעים את המציאות

עמית ליאור:  הנובות האלה יתפזרו לכל עבר, אין להם משפחה, אני הדוד השכול שלהם, אז אני הפה שלהם, אבל אין להם משפחה, הם לא באמת שבט, הם לא באמת משפחה, זה מעשיות

נעמה לזימי: אני רוצה להגיד כאן, כי חשוב גם שננסה להוציא מהדבר הזה, בסוף בקריאה פה יש הבנה שחלק גדול באוכלוסייה הזו לא הגיעה אליו נציגות והוא גם לא יכול ולא מסוגל לתפקד אם לא נגיע אליהם פיזית

נעמה לזימי:  לכן הסוגיה של מיצוי זכויות, וזה גם מה שעמית פה אמר, שני העמיתים, כל אחד מכובע אחר, אתם לא רק צודקים, אני חושבת שזאת הנקודה הכי משמעותית - - -      

משה פלד: אני מנהל את 'אנשים טובים', משה אלעד

משה פלד:  הייתי בפעם הקודמת

משה פלד:  אני רוצה רק לגעת בסוגיה שלא נגעו בה

נעמה לזימי: אני אתן לך, אני רק רוצה בכל זאת שנוציא מפה דרישה שיהיה מיצוי זכויות, שיהיה נציג שמגיע פיזית ופוגש – תיכף תפרטי על זה, הילה, כי אנחנו מבינים שעדיין לא הצלחנו להגיע לכולם והמצב הוא קשה

עמית ליאור: דחוף

עמית ליאור:  דחוף

ה.פ.: הם לא יוצאים מהמיטות בכלל

ה.פ.:  הם גם לא מסכימים לקבל את זה, כי אם הם יבינו באיזה מצב הם, הם במגננה שזה בנס המגננה הזאת

עמית ליאור: הם מפחדים שיאשפזו אותם

ה.פ.: נכון

משה פלד: אז אני רוצה לדבר על אלה שרוצים לצאת למסיבות כחלק מתהליך השיקום שלהם

משה פלד:  כי האירוע היה במהלך מסיבת טראנס, לא אירוע צדי, לא 200 איש, אירוע, מאושר

משה פלד:  אנחנו מדברים על אירוע ששנה לפני התבטל, מסיבת הנובה שנה לפני התבטלה בגלל התרעות ביטחוניות

משה פלד:  המסיבות בארץ חזרו, הן חזרו הרבה לפני כל הגופים הממשלתיים פה, זה מה שקרה

משה פלד:  המסיבות בארץ נעצרות, משטרת ישראל ממשיכה לסגור מסיבות

משה פלד:       אני שרדתי את המסיבה הזאת, אין לי מושג איך כמה ולמה

משה פלד:  אם אני רואה את משטרת ישראל עוד פעם בחושך, מה זה מעורר בי? עכשיו, אני בן 32, אני המון שנים במסיבות, יש לי איזה שהוא ביטחון במסיבות, מה קורה עם ילד או ילדה בת 19 שהיו בנובה ורואים את הדבר הזה? מה זה מעורר בהם?      

קריאה: זה חלק מהתרפיה שלי לרקוד

ה.פ.: רק שתדעו, מחקרית, זה חלק מעיבוד

ה.פ.:  ברגע שיש תזוזה במוח המוח יכול לעבד יותר מהר את הטראומה

נעמה לזימי: ה', ניתן לו רגע להשלים

נעמה לזימי:  אני יודעת שזה מאוד בוער בך ואני מבינה, אני רוצה שהוא ישלים את הטיעון שלו, כדי שנבין מה צריך כן לעשות

ה.פ.: סליחה, אני מצטערת

ה.פ.:  מבקשת מכולם סליחה

נעמה לזימי: הכול בסדר, אנחנו איתך

משה פלד: את עניין ההסדרה של מסיבות ופסטיבלים בישראל אנחנו מנסים המון זמן לעגן, בין אם זה המשטרה שלא כאן, איפה הם? יש כאן משהו שצריך לקרות, יש כאן אירוע שבא ופתח את הפיצוץ

משה פלד:  אנחנו מדברים על הקשר בין הצבא לגופים הממשלתיים, דברים שלא קרו מעולם

משה פלד:  מדינת ישראל לא חשבה על חיילים וחיילות שיוצאים למסיבות טראנס

משה פלד:  הם יוצאים גם למסיבות טראנס

משה פלד:  תתעוררו

משה פלד:  אנחנו יוצאים

משה פלד:  אנחנו גם עושים מילואים, אנחנו גם מקימים את המדינה הזאת מחדש עכשיו, אחרי הדבר הזה, אנחנו צריכים שתשימו עלינו עין

משה פלד:  אם תסגרו לנו את המסיבות, מה יקרה? אנחנו מייצרים עוד תרבות מחתרת

משה פלד:       מה שאני עושה במסיבות זה מזעור נזקים, לדאוג שצעירים וצעירות לא יגיעו למצבי הקצה האלה, ומה שאנחנו עושים עכשיו, ביחד, בעקבות זה, אנחנו מחמירים את המצב

משה פלד:  אנחנו נראה עלייה מאוד קיצונית של שימוש

משה פלד:  אני מקבל פניות ממסיבות ואין לי יכולת לצאת למסיבות, אף אחד במדינת ישראל לא יוצא למסיבות ועושה את זה

משה פלד:  אין

נעמה לזימי: אני רוצה לשמוע ממך מה אתה מציע במסקנות הוועדה? כי אני רוצה שנתקדם לעוד נושאים מאוד קריטיים

נעמה לזימי:  אז מה כרגע אופרטיבית אתם מציעים?      

עמית פרלסון: השאלה היא על יישוג ממוקד לחברים שבאים מהתרבות של המסיבות וספציפית במסיבות עצמן

עמית פרלסון:  גם התקצוב החלקי שהיה לנו מהמשרד לביטחון פנים, הם הודיעו לנו שהוא נפסק וזה תקצוב חלקי, כמו שאמרת, הרבה מזה זה פילנתרופיה ואנחנו רוצים להיות במסיבות האלה

עמית ליאור: שיגיע ממשרד התרבות, זה תרבות

עמית ליאור:  למרות שמתייחסים לזה כמו לתת תרבות זה תרבות

נעמה לזימי: אתה מדבר על התקצוב של 'אנשים טובים'? אתה מדבר על המסיבות?      

משה פלד: 'אנשים טובים' זה משהו אחד, אנחנו צריכים שיהיו עוד קבוצות, אנחנו צריכים מערכי הכשרה גדולים, צריך כסף כדי שיהיה עוד דברים, כי יש מסיבות ופסטיבלים, זה לא נגמר פה

מירב גילי הירש: יש כמו 'אנשים טובים' עוד פרויקטים שעוסקים במזעור נזקים

מירב גילי הירש:  כרגע, בגלל שלא ניתנים אישורים אז עצרו את זה, אבל אנשים ממשיכים לצאת למסיבות ואז אין להם מרחבים בטוחים

משה פלד: ואני מקבל הודעות, כל סוף שבוע עשרות מסיבות במדינת ישראל

משה פלד:  אנחנו פוקחים עיניים, זה לא ה-1,400 נרצחים, אנחנו מדברים על כל סוף שבוע שימוש אינטנסיבי במדינת ישראל

מירב גילי הירש: נכון, יש עלייה בשימוש

מירב גילי הירש:  נעמה, אני רוצה להזכיר שביקשנו נתונים מביטוח לאומי וקיבלנו שיש מתוך שורדי המסיבה 422 איש שהם הורים לילדים עד גיל 18

מירב גילי הירש:  אני אומרת את זה בהקשר של מתן מענים ובהקשר של איך מייצרים איזה שהיא תוכנית של התערבות שגם מונעת העברה של טראומה בין דורית

עמית ליאור: להם גם יש בעיה ספציפית, אני מכיר כאלה אימהות חד הוריות, ששתי הפעימות של 6,000 שקל בחודש זה מתאים לסטודנט שישן אצל אמא שלו ולא לאמא לשתי בנות, ואני מכיר גם כאלה, שהן עצמאיות, שהסיוע הקטנטן הזה מהמדינה לא באמת הספיק להן לשום דבר

עמית ליאור:  זה מצב מיוחד

ה.פ.: אני רוצה גם להזכיר את הנרצחים שהיו להם ילדים, כי הם בעצמם - - -      

נעמה לזימי: לגבי הנרצחים אני הגשתי חוק, אני מקווה שנצליח ל - - -      

ה.פ.: לישיבה הבאה אני מביאה אבא אחד כזה, עם נכדים

נעמה לזימי: אני רוצה להסביר

נעמה לזימי:  היום חוק שמי ששני הוריו נרצחו בפעולות איבה מקבל את הקצבה הקבועה, אבל אם רק הורה אחד נרצח בפעולת איבה הדבר לא מתקיים וזאת לאקונה שצריך לטפל בה

נעמה לזימי:  אני הגשתי חוק שמבקש להשוות את הקצבה לפחות ב-70% במצב כזה

נעמה לזימי:  יש גם אנשים שיש להם הורה שנפטר לפני כן ממחלה, או תאונת עבודה או כל דבר כזה

ה.פ.:  אמא של דניאל נפטרה מצער

נעמה לזימי: ואז יש הורה שנרצח והילדים האלה בעצם נשארים ללא מענה אחרי גיל 21

נעמה לזימי:  זה משהו שצריך לראות איך מטפלים בו בחקיקה

נעמה לזימי:  אני הגשתי חוק כזה, אני גם קוראת לכנסת לעשות מהלך, אולי חקיקה ממשלתית בנושא הזה

נעמה לזימי:  זה דבר ראוי שאני חושבת שכל הבית הזה יכול להתאחד סביבו ולא צריך להתמהמה איתו

נעמה לזימי:  אני רוצה לענות על מה שהיה כאן כדי לבקש - - -      

עמית ליאור: אפשר לראות תשדירי שירות מתחילים ממחר?      

נעמה לזימי: אנחנו מיד נשאל את הילה איך מנסים - - -      

ה.פ.: ואני ממש אשמח שיוציאו אותי מחיסיון כי לא אמרתי שום דבר

נעמה לזימי: אני מבקשת רגע, ה', אנחנו לא נתקדם בדיון

נעמה לזימי:  גם מס הגיעו לכאן

נעמה לזימי:  הילה, את רצית להתייחס למה שהיה, אני אתן לך כמובן

הילה סופרמן הרניק: אני חושבת שאולי זו רזולוציה שלא צריך עכשיו, אולי נעשה את זה יותר ברמת הפרט, אבל בטח לגבי הפניה לטיפול ואאוטריץ', אני אגיד שאנחנו עובדים צמוד עם צוותי ההפקות של שלוש המסיבות

קריאה: הם לא יודעים לעשות אאוטריץ', זה מקצוע

קריאה:  זה לא משהו שעושים על הדרך

הילה סופרמן הרניק: אני חושבת ששיתוף הפעולה שלנו היום הוא כזה שבמשך חודשיים וחצי, מה-29 באוקטובר, הצוותים שלנו נמצאים בכל המרחבים פיזית

עמית ליאור: אפשר לקבל מספרים בבקשה?      

הילה סופרמן הרניק: אני עצמי הייתי רוב ה - - -      

עמית ליאור: אפשר לקבל מספרים, משהו יותר אמפירי? משהו יותר מוחלט מאשר יש זה? לכמה הגעתם ולכמה לא, ולמה רופא לא יכול לעשות זום למישהו ולגמור את זה בזום? למה צריך להגיע לרופא? למשל

הילה סופרמן הרניק: על רופאים אני לא יכולה לענות

נעמה לזימי: לא, משרד הבריאות, זה מטופל

נעמה לזימי:  הם לא הגיעו לכאן, עמית

עמית ליאור: אבל ברור, נעמה, שצריך פה משהו הוליסטי

נעמה לזימי: חד משמעית, אבל תראה, ההוליסטי לפעמים גם לא נוגע בנקודות פרטניות

נעמה לזימי:  פה אנחנו מבינים שכל סוגיה היא עולם ומלואו, שמי שלא נותנים לו מרפאת כאב הוא עכשיו נפגע בסוגיה ש - - -      

עמית ליאור: אני לא מסוגל לצאת מהמיטה, אני רוצה שידבר איתי בזום, אני אגיד לו: שלום, הנה הפרטים שלי מהנובה, אני דפוק, מפה אל תשלח אותי לשום מקום, תן לי בבקשה מזור

נעמה לזימי: עמית, אתה צודק, אבל זה משרד הבריאות

ה.פ.: נכון, כי רובם עם פיברומיאלגיה אולי

נעמה לזימי: זה למשרד הבריאות, הם יקבלו את זה, הם לא הגיעו, לצערי

עמית ליאור: זאת הבעיה, זה ארבעה משרדים

נעמה לזימי: לא, זו לא בעיה שיש משרד בריאות

עמית ליאור: לא, בעיה שאין משרד אחד שמטפל בהכול

עמית ליאור:  אין פרויקטור גדול שלוקח את זה עליו, אחד מה-30 נורבגים המשתעממים האלה, שייקח תיק, שיקרא לו נובה בובה דובה, טיפול בבני אדם שאכלו אותה ויעבוד בזה מהבוקר עד הערב ויפסיקו להתעסק בלהאשים את הרמטכ"ל

ה.פ.: נכון

נעמה לזימי: אנחנו יכולים רק להמליץ שהדבר הזה יקרה, כמו שכבר המלצנו בדיון הקודם

עמית ליאור: אנחנו יודעים את זה, אנחנו נזעק את זה

נעמה לזימי: אנחנו כבר בדיון הקודם המלצנו שיהיה משהו כזה, כי אתה כמובן צודק במובן המהותי, שצריך גורמים מתכללים

נעמה לזימי:  אגב זה לא רק לשורדי הנובה, זה נכון לקבוצת המפונים ולאוכלוסיית ה - - -     

עמית ליאור: חבר'ה, אנחנו בתוך שואה, אנחנו בעיצומה של השואה

נעמה לזימי: אבל, עמית, כדי שנגיע לתשובות - - -     

עמית ליאור: בשביל תשובות הם צריכים להתעסק בזה ולא להתעסק בכל היתר, בפוליטיקה שלהם

עמית ליאור:  שמישהו רציני, יש פה אנשים רציניים במדינה הזו, שייקח את זה עליו

עמית ליאור:  אתם רוצים? אני אנהל לכם את זה

נעמה לזימי: הילה, אז אנחנו ננסה להבין איך אנחנו – מקסימום אנחנו נעשה דיון המשך עוד שבועיים גם, כדי להבין על סוגיית המיצוי

נעמה לזימי:  אנחנו נראה איך נעשה את זה

נעמה לזימי:       מס רכוש, אני מצטערת שהבאנו אותך דחוף, בסוף זה התעכב טיפה, אז תודה שהגעת לכאן

נעמה לזימי:  יעל נמצאת בין ועדת כספים לכאן והיא הגיעה אלינו

נעמה לזימי:  יש פה גם את גלית וגם את נורית, נורית, אם תרצי גם להצטרף כדי להגיד את הסוגיה שלך, הן מעלות על אובדן הרכוש שהיה ברכבים, שזה מציאות כלכלית לא פשוטה להיכנס אליה, הרבה מהשקעה שנעשתה הלכה כליל, נשרף, נהרס, איפה התקדם מאז שדיברנו? אני יודעת שעל הרכבים יש התקדמות

מירב גילי הירש: זה לא רק ברכבים, זה גם באתר הקמפינג

יעל אסיף: הרכבים נמצאים בשלב מאוד מתקדם, זה כבר ממש לקראת סיום

יעל אסיף:  לגבי הנושא של הציוד, אני אגיד באופן כללי שלאור הרגישות והחריגות של המקרה הזה אנחנו מנסים, אני ויועצת משפטית נוספת וכולנו במס רכוש, להגמיש את החוק, לתת כל מיני חוות דעת שמגמישות ופרשנות כמה שיותר מקלה, וגם בנושא הזה

יעל אסיף:       כעיקרון החוק שלנו מפצה על חפצים שנמצאים בבית מגוריו של אדם, כך כתוב במפורש בחוק וזה לא רלוונטי לרכוש שנמצא בתוך רכב

יעל אסיף:  יש לזה כל מיני סיבות, בין היתר גם הקושי לבדוק, אין לנו דרך לבדוק, כשזה בית אז יש תקרות שקבועות בחוק לפיצוי, כשזה ברכב אז יש לנו קושי לבדוק מה היה ברכב

יעל אסיף:  ברור לנו שבמקרה הזה במסיבה זה הגיוני שהרבה מאוד רכבים היו עם ציוד

ה.פ.: גם בקמפינג

יעל אסיף: בוודאי

יעל אסיף:  מה שאנחנו עשינו, קודם כל אנחנו אישרנו באופן גורף תוספת של עוד 1,000 ₪ לכל מי שהיה במסיבה וכל מי שהרכב שלו נפגע קיבל את התוספת הזאת

יעל אסיף:  בשלב הראשון אנחנו ביקשנו שיגישו תביעות או פניות בעניין הזה, אנחנו אוספים את הפניות האלה ואנחנו כבר נמצאים בשלב מתקדם וסופי של הבדיקה של הרכבים

יעל אסיף:  ברגע שיהיו לנו את התביעות האלה אנחנו נראה באיזה היקף מדובר, באיזה סכומים מדובר ואז אנחנו נראה איזה פתרון אנחנו יכולים לתת

יעל אסיף:       אז באופן מיידי נתנו את הפתרון של תוספת של 1,000 שקל לכל מי שהרכב שלו נפגע

יעל אסיף:  אם יש משהו פרטני אני יכולה לבדוק כי אנחנו הוספנו את זה בכל התביעות, אם יש לך משהו שאתה רוצה שנבדוק אין בעיה, ניקח את הפרטים ונבדוק

יעל אסיף:  אם יש מישהו שזה מעבר לזה אז אנחנו רוצים לאסוף את זה ולראות באיזה היקף מדובר ואיך פותרים את זה

יעל אסיף:  אנחנו עדיין מקבלים תביעות ועדיין מטפלים

יעל אסיף:  אנחנו נמצאים עכשיו לקראת סוף התהליך, ברגע שאנחנו נסיים אנחנו נוכל לראות

יעל אסיף:       לגברת ששאלה כל מי שיש לו נזק כזה הוא מגיש לנו, למס רכוש, תביעה ובמסגרת התביעה הוא תובע

עמית ליאור: יש אינפורמציה שאנשים צריכים לקבל, דף למשתמש, שלום, מר נובה, גב' נובה, אמא של נובה, בת דודה של נובה, מישהי שמספיק יודעת לקרוא מסמך, עם הוראות הפעלה, מפה למס רכוש ולשים את זה בטלוויזיה ובכל הרשתות

עמית ליאור:  שיקום הבן אדם בבוקר ויידע מה מגיע לו

נעמה לזימי: הם עשו את זה, עמית

עמית ליאור: אני לא ראיתי את זה בטלוויזיה, אני רואה קצת טלוויזיה

יעל אסיף: אנחנו פרסמנו את זה וגם אנחנו פתחנו מוקד מיוחד ספציפי לנפגעי הנובה

נעמה לזימי: עמית, ייאמר לזכות רשות המיסים, הם פתחו ממש מוקד

עמית ליאור: נעמה, עשיתי פרסומות בתחילת דרכי בתחילת דרכי עם לפ"ם, לפ"ם ידעה לקחת משהו שהוא מבצע לאומי ולהגיד: נובה יקר, אבא שכול יקר, נפגע יקר, הנה מה קורה, קום בבוקר, זה מה שאתה צריך לעשות, בקצה הדרך אתה מקבל סוכרייה

עמית ליאור:  תסבירו להם את זה כמו לילד, הם זקוקים למזור הזה

יעל אסיף: עמית, אני רוצה לומר לך שלא רק פרסמנו את זה, אנחנו גם הגענו ופתחנו - - -      

עמית ליאור: אז איך אני לא יודע את זה?      

יעל אסיף: הנציגות שלנו ישבה גם בחוות רונית וגם בשדות ים

ה.פ.: אבל לא כולם הגיעו לחוות רונית

עמית ליאור: בטלוויזיה, לא כולם הגיעו לחוות רונית

עמית ליאור:  יש תאגיד שנאבק על הקיום שלו, בוא נראה אותו מפרסם ערב ערב הוראות הפעלה לאזרח

נעמה לזימי: עמית, קודם כל נוציא גם את זה כהמלצה, אבל ניתן ליעל להשלים ותשאל את השאלות כי אני רוצה שנבין, גם גלית וגם נורית צריכות מענה על הסוגיות שלהן

יעל אסיף: אז אני מבינה שגם מדובר במקרים של ציוד שהיה ברכבים?      

נורית חבאז: כן, אצלי ספציפית זה מקרה פרטני, אני חלק מהדוכנים, ממש עסק, האוטו שלי ספציפית נגנב לעזה, בשונה מכל הרכבים, והתכולה שלו, אני מעריכה בשווי של 30-40,000 שקל

נורית חבאז:  אני אומרת שאני אפילו לא יודעת למי הייתי צריכה לפנות, אני אפילו לא יודעת שהייתי צריכה לפנות למס רכוש כי אני מתעסקת – זה דובר פה הרבה אז אני לא רוצה כל כך לחזור על אותם דברים, אבל - - -      

יעל אסיף: איזה עסק? איזה דוכן היה לך שם?      

נורית חבאז: אני הייתי תופרת בגדים

נורית חבאז:  ברמה האישית הפסקתי, כי אני ממש מרגישה חילול, אבל זה קצת לא קשור, העניין שאני פשוט חושבת שאנחנו מתעסקים בכל כך הרבה בירוקרטיות

נורית חבאז:  אני לא עובדת, הדבר היחיד שאני עושה זה כלום ושום דבר, אני קמה בבוקר וכמות הבירוקרטיה שאני צריכה להתעסק בה היא כל כך גדולה ואני פשוט לא יודעת מה לעשות

נורית חבאז:  הגעתי למצב, גלית תעיד, שאני מנהלת איזה שהיא מחברת עם דפים, מס רכוש, דף של ביטוח לאומי, דף של – כאילו אני לא יודע איך לעשות, אני לא יודע למי לפנות

נורית חבאז:  אני בחורה בת 28 שלא התעסקה בדברים האלה עד אותו יום

נעמה לזימי: הילה, גם ביטוח לאומי, הנה בדיוק דוגמה קלאסית למישהי שאומרת לנו: בירוקרטיה, אין לי יכולת

עמית ליאור: התקף חרדה, זה חרדה

נעמה לזימי: לא צריך אפילו התקף, בירוקרטיה זה דבר קשה

עמית ליאור: קפקא כתב על זה דברים משוגעים, קפקא כתב בדיוק על זה

מירב גילי הירש: נעמה, זה נושא שהזכרנו במסמך שהגשנו וביקשנו אם אפשר להסב את יד מכוונת, להרחיב את מה שהם נותנים

מירב גילי הירש:  זה יכול לעזור מאוד

נורית חבאז: ועוד משהו שאני ממש רוצה להעלות, מול ביטוח לאומי בעיקר, כי מס רכוש לא אני התעסקתי

יעל אסיף: אני רק אענה לדברים

יעל אסיף:  אני מבינה שהיה לך דוכן שאת מכרת?      

נורית חבאז: זה דוכן שבאתי להציג דברים שהתחלתי לתפור, אני רק התחלתי להגשים איזה שהוא חלום בחיים שלי שנגדע

יעל אסיף: את מכרת אותם? יש לך עוסק?      

נורית חבאז: לא, אין לי עוסק, עדיין לא התחלתי למכור, אני התחלתי להציג את הדברים, להבין מה קהל היעד שלי בכלל ולהיכנס לתוך איזה שהיא קהילה מסוימת שתדחוף אותי לזה

נורית חבאז:  שוב, שם זה נגדע, זה לא כזה משנה, אבל - - -     

עמית ליאור: החלומות שלך יחזרו, אל תדאגי

מירב גילי הירש: אני רוצה להתייחס לעוד דברים

מתן בריצנר: חבר'ה, אני יושב ואני ממתין לדבר, ואני ממתין לדבר בעדינות ואנשים פה מתפרצים והכאב יוצא וזה בסדר וזה לגיטימי

מתן בריצנר:  חברת הכנסת לזימי, אני אשמח לדבר בתור, אני לא רוצה להתפרץ

נעמה לזימי: כן

נעמה לזימי:  יעל, את מרגישה שאת - - -      

מירב גילי הירש: אני רוצה להתייחס עוד למס רכוש, יש הרבה שורדים שהביאו איתם ציוד צילום, רחפנים, ציוד קמפינג, בעשרות אלפי שקלים ובעצם לא מצליחים לקבל ממס רכוש מענה

מירב גילי הירש:  הם מתקשרים למס רכוש ואומרים להם: אין לנו איך לעזור לכם, זה קצת בניגוד למה שנאמר פה בישיבה האחרונה

מירב גילי הירש:  אנחנו שומעים פה עוד דברים, צריך רק להבין איך נותנים לזה בעצם מענה

מירב גילי הירש:  כלומר מישהו אמור לשאת בעלות הזאת, זה לא רק הרכבים וצריך להבין שאנשים שמגיעים למסיבת טבע מגיעים עם כל הציוד הזה, כי זה הדור וזה חלק מהתרבות

יעל אסיף: אנחנו מבינים את זה, אנחנו מודעים לזה

יעל אסיף:  בגלל זה ההנחיה שלנו זה כרגע, גם אם אתם לא יכולים להגיש תביעה אתם יכולים לפתוח פנייה

יעל אסיף:  זה מה שאמרנו מהיום הראשון, מחודש אוקטובר

ה.פ.: אולי שיהיה מענה טלפוני?      

יעל אסיף: תנו לי לענות

יעל אסיף:  יש לנו מענה טלפוני, היה לנו מענה טלפוני, אנחנו פתחנו מהיום הראשון מוקד ספציפי לנפגעי נובה וליישובי העוטף, זה היה מענה ספציפי כדי שתהיה לכם באמת גישה יותר מהירה לנציגים

יעל אסיף:  אני באופן רגיל היועצת המשפטית של קרן הפיצויים, מה-7 באוקטובר אני בתפקיד בצוות הזה שמסייע

יעל אסיף:  אני והיועצת המשפטית הנוספת ואנשים נוספים

יעל אסיף:  אין לנו בעיה עכשיו, אם יש פה כל מיני בעיות פרטניות, אז קחו את הטלפון שלי ואני אעזור, אבל מהיום הראשון היה המענה הזה

יעל אסיף:       אנחנו גם הסברנו וגם עכשיו אני מסבירה, למי שלא היה לו רכב, אבל היו לו רחפנים והיה לו ציוד אישי שהוא מעבר ל-1,000 שקל וכל מיני מקרים כאלה, אז אפשר לפתוח פנייה

יעל אסיף:  אנחנו אוגרים את זה, אנחנו בקרוב נרכז את כל הפניות ונראה איך אנחנו מתמודדים עם זה

ה.פ.: לוועדה הבאה יהיה לנו תשובות כבר?      

יעל אסיף: יש מוקד של כוכבית 4954, שלוחה 3, זה המוקד

יעל אסיף:  עכשיו זה כבר לקראת הסוף של המוקד הזה, אנחנו הפכנו את זה עכשיו למוקד של נזק עקיף, אבל עדיין ייתנו מענה למי שיתקשר

יעל אסיף:  וגם עוד פעם, אם יש בעיות פרטניות אני אשמח לעזור

יעל אסיף:       אני יכולה להגיד, הגברת כאן, זה לא היה עסק מה שפתחת, אבל אנחנו כחלק מחוות הדעת הגמישות שלנו הכרנו בכל העסקים שהיו בנובה כעסק ביישוב ספר למסיבת נובה

יעל אסיף:  פיצינו אותם בהתאם לעסקים ביישובי ספר

יעל אסיף:  אנחנו באמת עשינו את כל הגמישות שאנחנו יכולים

יעל אסיף:  במקרה שלך את לא היית עסק, אבל אם היה לך ציוד מסוים שהיה שם או, כמו שאת אומרת, הדברים שלך, תגישי כזאת פנייה ואנחנו בקרוב נאגד את הכול ונראה איך אנחנו פותרים את זה

נורית חבאז: יש לי שאלה לגבי טלפונים, היינו כמה באוטו אז הלכה כמות, זה גם משהו שנכנס בדבר הזה?      

יעל אסיף: על הרכבים עצמם גם אנחנו מפצים

נורית חבאז: לא, אני מדברת על הטלפונים

נורית חבאז:  אם את מחברת שלושה טלפונים שהיו שם, אנחנו מגיעים ל-13,000 שקל

נורית חבאז:  לי אין טלפון, אגב

נעמה לזימי: למרות שזה כל אחד פרטני כמובן

נורית חבאז: כן, אבל אם אני נותנת את עצמי כדוגמה, אני מחברת שלושה טלפונים שהיו באוטו, הגענו כמעט ל-13,000 שקל, כאילו בסוף אני חוזרת הביתה וזה להתחיל מאפס

נורית חבאז:  אני לא רוצה להשוות, כי יש אנשים בלי בית, אבל זה להתחיל מאפס דברים כל כך קטנים

נורית חבאז:  שוב, אין לי טלפון, באמת אין לי טלפון כי אין לי 5,000 שקל לקנות

נורית חבאז:  זה מרגיש לי ממש כזה, זה משהו שנכנס, אם עכשיו אני מכניסה בתביעה הזאת טלפון?      

יעל אסיף: כרגע הפתרון הוא שנתנו 1,000 שקל לכל רכב, אז מאוד חשוב שתגישו את כל הפניות האלה, בקרוב אנחנו נאסוף את הכול

גלית מוצרפי: ה-1,000 שקל האלה, בתור מישהי שקיבלה את ה-1,000 שקל וקיבלה עוד 1,000 שקל על הטלפון המאוד יקר שלי ועוד 1,000 שקל בשביל לסתום לי את הפה כי לא בא לי להיכנס למלחמות האלה מול הגוף של קרן פיצויים, וזה משהו שנאמר לי בהחלטה וביקשתי את ההקלטה כי זה נראה לי כל כך חוצפה שאנשים נמצאים פה, מקודם עמית ליאור בעצם זעק את מה שכולנו לא מסוגלים לצעוק כי זה יגרור התקף חרדה, בכי, זה דברים שלא בא לנו להיכנס אליהם בציבור, אלה דברים שלא בא לנו שייכנסו לנו לקרביים, וכששאלו אותי אם אני ארצה לדבר על זה, אמרתי לא, כי אלה דברים שלא בא לי לדבר עליהם

גלית מוצרפי:  אבל בשורה תחתונה זה להביא אנשים למצב שהם עבדו כל כך קשה, זה היה החיים שלהם, אנחנו באנו ליהנות ממסיבה במדינה שלנו, אני הייתי בן אדם כל כך לא פחדן, אני בגיל 21 נסעתי לדרום אמריקה לבד, כזאת לא פחדנית, היום אני לא מסוגלת להסתכל מהכתף מפחד שאולי מישהו נמצא מאחוריי

גלית מוצרפי:  גברים לא יכולים לעמוד מאחוריי, זה לא אופציה בכלל

גלית מוצרפי:       אחרי שאתה עובר דבר כזה ואתה מגיע למצב שהאוטו שלך מתפוצץ, שכל מה שקנית נהרס, שבן הזוג שלך עדיין משלם 5,000 שקל על הטלפון שהוא קנה לך ליום ההולדת כי הוא רצה להפתיע אותך כי הוא יודע כמה רצית את זה, ואת מגיעה למצב שאת כאילו, אומרים לך קחי 1,000 שקל, קחי, הנה, בינתיים, הבאנו לך את מה שמגיע לך על הרכב, מחירון מדויק ופרגנו לך גם

ה.פ.: אבל יש גם שורדים שלא קיבלו את ה-1,000 בכלל עד עכשיו

ה.פ.:  אני יכולה להעביר לה רשימות של מי שלא קיבל את ה-1,000?      

נעמה לזימי: כן, את יכולה, בוודאי שכן, אנחנו גם נסייע בזה בוועדה

נעמה לזימי:  אני רוצה להגיד, יעל, זו סוגיה שגם עלתה בפעם הקודמת, אני כן רואה את רשות המיסים ככזו שניסתה למצוא פה הגמשה

נעמה לזימי:  אני צריכה שתגידי לנו, הח"כים, איפה אנחנו צריכים לעשות הוראה שעה ייחודית, או כל דבר אחר, שיכיר ברכוש של האנשים האלה שאבד

נעמה לזימי:       הם בינתיים מגישים את הבקשות שלהם, בסוף צריך להיות מענה וצריך לדעת שרשות המיסים יכולה לעשות את זה, לא כי היא מתגמשת ומביאה איזה 1,000 שקל אקסטרה, אלא כי יש הוראת שעה שמסדירה הכרה ברכוש שלהם

נעמה לזימי:  צריך להגיד, אמר את זה גם עמית, נעשה כאן משהו שהוא אסוני, הוא לא שגרתי, הוא חד פעמי ואמן שיהיה גם חד פעמי

עמית ליאור: אמן שזה יהיה שיעור, אם זה לא יהיה שיעור זה יהיה אסון

נעמה לזימי: במקום הזה צריך לייצר גם מנגנון טיפולי ייחודי

נעמה לזימי:  אני רוצה להבין איפה הפער

נעמה לזימי:  ברור לי שיש דברים שהכנסת צריכה לטפל בהם בהוראת שעה, בדיוק כמו שהיא עושה את מתווה הפיצויים לעסקים, מצב שמקומות פונו ואין עסק

נעמה לזימי:  באותה מידה היה טבח באזור מסוים, טבח, השמיד את כל מה שהיה שם, אנחנו צריכים להבין איך אנחנו עושים משהו מלפנים משורת הדין שמפצה על האובדן של קבוצה צעירה, שגם איבדה כושר עבודה, במצב שיקומי, במצב טיפולי, שחייבים לתת לה לעמוד על הרגליים

נעמה לזימי:  כן, 5,000 שקל לטלפון הוא כסף, הוא משמעותי, את לא צריכה להתבייש שאת אומרת את זה

ה.פ.: את לא צריכה להתנצל על זה

נעמה לזימי: את מדברת על משהו שהוא משמעותי

נעמה לזימי:  קיבלת מתנה יקרת ערך שאבדה באסון נורא שהוא תוצר של הפקרות מדינה ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מפצים על הדבר הזה ככל שניתן

נעמה לזימי:  לעולם המדינה לא תוכל לפצות על האסון שקרה פה, אבל את המענה הכספי הזה היא צריכה לשפות

נעמה לזימי:  אז אני שואלת, יעל, תגידי לנו איפה לפעול

נעמה לזימי:  אני לא רוצה לשים אותך בפינה, אני מבינה שאתם רשות, אתם פועלים לפי החוק, יש לכם מסגרת, איפה אני יכולה לפעול לתיקון?      

יעל אסיף: בגלל זה אנחנו רוצים לראות באיזה היקף מדובר

יעל אסיף:  אנחנו רצינו לחכות לסיום הטיפול ב –      

גלית מוצרפי: הפנייה שלי למשל נסגרה, אז אני לא יודעת על מה מדובר

גלית מוצרפי:  מבחינתי אני לא צריכה לקבל עוד כסף מהמדינה, אז אני לא יודעת על איזה –      

יעל אסיף: לא, אם הגשת תביעה ואת ציינת שם שהיה לה ציוד, אז זה חלק מההיקף שאנחנו נבדוק אותו, שאנחנו עכשיו אוספים

גלית מוצרפי: זה לא מה שנאמר לי במוקד

ה.פ.: זה יובהר בסיכום שאנחנו נקבל של הדיון הזה? ואנחנו נראה אותך בדיון הבא? תודה, ה' ישמור אותך

נעמה לזימי: רשות המיסים תמיד מגיעים, הם לגמרי איתנו

ה.פ.: אני הפעם מעבירה לה שמות שלא קיבלו כסף ואני רוצה בדיון הבא לראות שהם קיבלו כסף

יעל אסיף: אם יש מישהו שעוד לא הגיש פנייה כזאת, שיגיש את זה עכשיו

נעמה לזימי: סוגיית המיצוי עולה פה בהרבה עניינים ואני חושבת שאם יש נציגות שמגיעה אקטיבית למיצוי זכויות בירוקרטיות ואנחנו צריכים להפוך את זה לכמה שיותר, שמגיע ל-ר' ול-ה' ולכולם ולכל מי שכאן, וכמובן לילדים שלך, דפנה, והכול, אז צריך שהם יהיו עם הכלים למיצוי זכויות להכול

נעמה לזימי:  שלא ניכנס לאוקיי, עכשיו מיצינו זכויות לסל שיקום כזה או אחר או לנוהל חרדה

נעמה לזימי:  אנחנו צריכים שאותו גורם מיצוי זכויות יידע שהוא אומר: יש גם מס רכוש, בוא נעשה את הכול בפעם אחת, אני גם יכול לסייע מול משרד הבריאות למרפאת כאב

נעמה לזימי:  זאת אומרת רגע להוציא אותם מהסאגה הזאת של הרבה גורמים שממצים זכויות יחדיו

נעמה לזימי:       צריך להבין איך עושים פה פרויקט כזה של מיצוי זכויות הוליסטי של כל הדברים, מיצוי במובן של עזרה בירוקרטית, כי אין מה לעשות, בסוף הרבה מהם לא יודעים בכלל איך לגשת לבירוקרטיה הזאת

נעמה לזימי:  אני רוצה להגיד, גם מעבר למה שעברתם בירוקרטיה היא דבר קשה ומתיש ומסורבל, וכולנו נמנעים מבירוקרטיה, כי זה קשה לנו

נעמה לזימי:  אתם לא צריכים אפילו להסביר, זה ברור שזה כמעט בלתי אפשרי במצב הזה

נורית חבאז: אני אשמח להוסיף בהקשר של מה שאת אומרת, לגבי הביטוח הלאומי, אני לקחתי כזה את החברים שלי תחתיי, אני מנסה לנהל את הדבר הזה

נורית חבאז:  יש קו של הנובה ושל משפחות העוטף, אין סנכרון

נורית חבאז:  אני דיברתי בשבוע שעבר עם חמש נציגות שונות, חמש תשובות שונות על אותו דבר

נורית חבאז:  בשיחה החמישית פשוט ניתקתי את הטלפון, אמרתי לה כאילו באיזה שהוא טון עצבני: אני מנתקת, אני לא מתמודדת עם הדבר הזה ונסעתי עם גלית לתל אביב, כי הבנתי שיש שם עמדה פיזית

נורית חבאז:  הגעתי לשם והיא אמרה לי תשובה אחרת מכל החמישה

נורית חבאז:  אני יושבת מולה ואני אומרת לה: תקשיבי, אני אבודה, אני כבר לא יודעת מה לעשות יותר

נורית חבאז:      כאילו כל אחד ביקש ממני טופס שונה בשביל אובדן כושר עבודה לדוגמה, ואני עד עכשיו לא הגשתי את הדברים האלה, עד עכשיו בינואר לא קיבלתי כסף כי לא הגשתי שום דבר, כי אני פשוט לא מבינה מה להגיש, כי אף אחד לא יודע לתת לי תשובה

מתן בריצנר: נעים מאוד לכולם, מתן בריצנר, אני אשמח שלא יצלמו אותי בטלפונים, אני לא באתי להתפרסם, הדיון מצולם

נעמה לזימי: אף אחד לא מצלם

ה.פ.: אני מצלמת

ה.פ.:  זה מצולם גם ככה לכנסת ישראל

ה.פ.:  הכול מצולם פה על פי חוק, יקרה, אני לא עוברת על החוק

נעמה לזימי: כל דיוני הוועדה משודרים לכול

עמית ליאור: ממתי אסור לצלם?      

ה.פ.: אני עושה משהו מאוד קריטי כדי להעביר להם מידע ועם כל הכבוד, אם את לא רוצה להיות מצולמת בכנסת ישראל, חברתי, את לא חייבת

נעמה לזימי: אני רק רוצה להגיד, מתן, אם אתה לא יודע, הדיון משודר

מתן בריצנר: אני יודע שהדיון משודר ולכן אני אומר, הטלפונים מיותרים

ה.פ.: מבחינתך

ה.פ.:  יש כאלה שלא פותחים את הוועדות בכנסת, וזה חברים שלי, במקרה

נעמה לזימי: אני רק אומר, הדיון הזה הוא לא חסוי, הדיון הזה משודר לציבור

מתן בריצנר: הדיון הזה הוא דיון המשך, אני כן רוצה להתחיל ולהגיד, דבר ראשון להשתתף בצער המשפחות השכולות שהילדים שלהם נטבחו, בצער משפחות הנופלים שלא יקבלו את החיילים חזרה ובצער אלה שחזרו, אבל אנחנו קוראים להם מתים חיים

מתן בריצנר:       העניין המתכלל צריך להיות עכשיו ודחוף, ואני אמרתי את זה גם בפעם שעברה

מתן בריצנר:  משרדי הממשלה צריכים לעשות אדפטציה מהירה מאוד, שלא מתבצעת

מתן בריצנר:  דבר ראשון, מי צריך טלפון? זה דור הווטסאפ, תפתחו ווטסאפ

מתן בריצנר:  אני מטפל בערך ב-1,000 שורדים, איך אני עושה את זה? אני בן אדם אחד, מתנדב, לא מקבל כסף, אני מדבר עם בין 200 ל-400 צעירים ביום, גם אם זו שאלה קטנה, ואני מגיב, למה? כי זה ווטסאפ

מתן בריצנר:  אז אין ווטסאפ? תפתחו אפליקציה אחרת, תפתחו בוט

מתן בריצנר:       הם לא צריכים לדבר עם מס רכוש בנפרד, הם לא צריכים לדבר עם ביטוח לאומי בנפרד, הם לא צריכים לדבר עם משרד הרווחה בנפרד

מתן בריצנר:  והעברת הכובע בין המשרדים, אני מבין שככה פועלים כי יש תחום אחריות לאחד ותחום אחריות לאחר, זה בלתי נסבל

מתן בריצנר:       אני כן יכול לפרגן למשרדים שעובדים, וביטוח לאומי, למרות כל מה שאומרים עליכם, אתם קיבלתם סיטואציה בלתי הגיונית במשאבים מינימליים

מתן בריצנר:  ייבשו אתכם במשך שנים, מה ציפינו? שפתאום תוכלו לעבוד פי 100, ב-1000 אחוז יותר? קיבלתם מתוך 4,000 שהיו לכם נפגעי פעולות איבה, היום אתם עומדים על כמה, 54,000? משהו כזה? המספר האחרון ששמעתי

ה.פ.: מה שאתה אומר חשוב, חבל שאני לא יכולה להעביר את זה בקבוצות ווטסאפ שאתה מדבר עליהן

מתן בריצנר: הנושא הזה, אנחנו כבר הגענו למספר תלת ספרתי של ימים

מתן בריצנר:  אני לא יודע למה הדברים לא קורים, אני אומר את האמת

מתן בריצנר:  אני רוצה להיות קונקרטי, אני רוצה שיהיה פה מספרים, כמה תביעות הוגשו למס רכוש, למה תביעות רכב ותביעות מס רכוש על רכוש עצמו זה בנפרד? למה יש לכם חלון שאפשר להקליד בו רק 200 תווים? איך אני יכול לפרט ככה מה איבדתי? כמה תביעות קיבלתם, כמה תביעות נשללו על הסף, כמה תביעות התקבלו, כמה רכבים עדיין לא הוסרו?      אני למשל הייתי צריך להילחם במס רכוש, למה? כי השמאי החליט שאם לא רואים את הקילומטרז' של האוטו אז הוא עושה ממוצע פלוס 15,000, מוסיף על דעת עצמו

מתן בריצנר:  אני לא יודע מה ההיגיון בזה, לא יודע כמה אנשים קיבלו פחות כסף ממה שמגיע להם בגין הדבר הזה

מתן בריצנר:  או שעושים ממוצע, אם אי אפשר באמת לדעת את הקילומטראז' ויש פה היגיון מסוים, למה הוא מוסיף עוד 15,000? ואז אומרים לי: לך תדבר עם השמאי, ואני אומר להם: סליחה, מה אני קשור לשמאי? זה שאתם עובדים עם אנשים עצמאיים זו בעיה שלכם, לא בעיה שלי, אני תבעתי אתכם

מתן בריצנר:       ואז התחלתי סאגה שלמה, אבל לי יש כוחות

מתן בריצנר:  יש לי כוחות והיה לי כוחות עם ביטוח לאומי ועם מס רכוש ועם כל מי שצריך ואני מנסה לעזור במה שאני יכול, אבל אני רוצה להיות קונקרטי, איפה כל הנקודות של פעם שעברה? כמה תביעות יש? כמה נפגעי פעולות איבה יש? כמה אנשים עד היום עברו ועדות? מתי מתחילות ועדות? איפה הלו"ז?      חבר'ה, אני עובד בחברה שאני מגיש לו"ז ללקוחות, חלק מהלקוחות שלי זה גם משרדי ממשלה, איפה הלו"ז? אנחנו מדברים ומדברים ומדברים וזה נחמד מאוד והכאב פה הוא גדול והוא מתגבר מיום ליום כי, עמית אמר את זה ואני אגיד את זה בצורה פחות רצינית, אנחנו מאבדים אנשים כל יום, אנחנו מאבדים אותם

עמית ליאור: זה נשמע יותר גרוע כשזה לא רציני

מתן בריצנר: אנחנו מאבדים אותם מהנפש, אנחנו מאבדים אותם מהחזרה לחיים

מתן בריצנר:  למה משרד העבודה ומשרד הרווחה - - -      

נעמה לזימי: סליחה רגע, מתן

נעמה לזימי:  המוסד לביטוח לאומי, מתי הוועדות מתחילות? התחילו

שלומי מור: התחילו ועדות, חלק טלפוניות

עמית ליאור: ועדות זה מילה מגונה

נעמה לזימי: לא, זה ועדות מהסוג שאנחנו רוצים שיקרו

שלומי מור: גברתי, יש ועדות, הן קיימות, הן מתנהלות, הן יהיו והן ישנן, אבל אמר הביטוח הלאומי, וזה אולי משתלב בהרבה מהדברים שנאמרו כאן, א', נכויות, לא כל שכן נכויות נפשיות, לוקח להן זמן

שלומי מור:  בן אדם יכול להגיע היום ולא בהכרח נכותו התגבשה ולא בהכרח אפילו יודעים לשום את נכותו, ולכן זו בעיה

שלומי מור:  אבל הביטוח הלאומי כמובן מאפשר, גם עלה טופס, אני חושב שלפני שבוע כבר, טופס ממוכן שמאפשר לאנשים למלא את מצבם, להעביר חומר רפואי ככל שיש ואז אנחנו בוחנים האם הם אמורים להגיע לוועדות רפואיות, או שהם מגיעים להמשך תט"ר, אותו תשלום שדובר עליו

עמית ליאור: והם מפחדים שתאשפזו אותם בכפייה בדרך

ה.פ.: נכון, בהחלט

נעמה לזימי: עמית ו-ה', זה ביטוח לאומי, תפרידו בין הגופים

עמית ליאור: נעמה, אחרי זה אני רוצה את זכות הדיבור

ה.פ.: לביטוח לאומי צריך להביא מסמכים קונקרטיים ואנשים לא מסוגלים לצאת מהבית להביא את המסמכים

נעמה לזימי: ה', אנחנו רוצים תשובות משלומי, ניתן לו רגע לענות

שלומי מור: הקושי בהמצאת מסמכים ידוע ומוכר לנו, לכן בחודשיים הראשונים לא דרשנו דבר וברור לנו שהבעיה היא – אנחנו גם פנינו לכל המקומות שאליהם היו מפונים ואנחנו מנסים להגיד לאנשים: אל תלכו לפסיכיאטר ותביאו חוות דעת, תביאו לנו סיכום טיפול שהיה לכם במרכזי החוסן, כל מה שיש שאנחנו יכולים להתבסס עליו שנוכל באמצעותו כן להמשיך את הזכויות, אבל אנחנו אומרים, ואמרתי את זה גם בוועדה הקודמת - - -      

עמית ליאור: אבל הם לא מסוגלים

שלומי מור: בסוף, החוק, אחרי החודשיים האלה של בלי לבקש מסמכים ובלי לבקש תביעה ובלי לבקש שום דבר, נתנו מה שיכולנו, אנחנו מגיעים למצב שבו החוק אומר לנו: או למסלל לוועדות רפואיות, או למסלל להמשך תט"ר למי שיש לו אי כושר - - -      

עמית ליאור: או למסלל לתרופות פסיכיאטריות

נעמה לזימי: אבל, שוב, זה משרד הבריאות

נעמה לזימי:  עמית, זה לא אותו דבר

עמית ליאור: הכול אותו דבר

נעמה לזימי: עמית, זה באמת לא אותו דבר

נעמה לזימי:  הוא עונה לך דברים ספציפיים, אנחנו רוצים להגיע לעומקם

נעמה לזימי:  משרד הבריאות זאת סוגיה בפני עצמה, היא גדולה, אנחנו נגיע לזה

שלומי מור: הביטוח הלאומי אמר, לאור כל מה שנאמר פה, שהרבה מהדברים פה הם כמובן כואבים ומאוד נכונים, שלא בהכרח הכיוון הנכון הוא ועדות רפואיות ל-54,000 בני אדם

שלומי מור:  לא בהכרח, אלא יכול להיות שהכיוון אמור היה להיות מעין חוק אסונות לאומי, חוק פיצוי שהוא לא לוקח את הכיוון הרפואי - - -     

נעמה לזימי: אלא מכיר בנפגע באסון האזרחי לאומי

עמית ליאור: בעצם זה שהוא היה נוכח במקום הוא נפגע, לא צריך ועדות בשביל זה

עמית ליאור:  היה שם, נפגע

עמית ליאור:  לא נפגע היום, בעוד שנתיים זה יתפרץ, בעוד 30 שנה זה יתפרץ

נעמה לזימי: שיש להגיד רק משהו על החוק הזה

נעמה לזימי:  רגע, עמית

עמית ליאור: היה לו כרטיס מסיבה, זה כרטיס הכניסה שלו לגיהינום של הבירוקרטיה הזאת

נעמה לזימי: אבל הם מציעים משהו - - -     

עמית ליאור: הם מציעים משהו, אבל, נעמה, אתם צריכים להבין משהו, אלה אנשים שלא - - -      

נעמה לזימי: רגע, עמית, תן לי להשחיל מילה

עמית ליאור: תקשיבי, אני עברתי עכשיו דירה, פעמיים, מהרצליה, הבירוקרטיה הורידה אותי ביגון שאולה ואני בן 64

נעמה לזימי: אני מבינה אותך, אני רק רוצה להגיד משהו, חוק נפגעי אסונות לאומיים אזרחיים זה חוק שאפרת רייטן הצליחה להעביר אותו בקושי רב עד קריאה ראשונה בכנסת הקודמת

נעמה לזימי:  למה קריאה ראשונה זה חשוב? כי זה מאפשר לחוק דין רציפות, זה אומר שבכנסת הזאת אפשר להמשיך את זה עד קריאה שנייה שלישית וזה מאפשר לחוק הזה להיכנס לספר החוקים ולהגדיר קטגוריה חוקית למצב כזה

עמית ליאור: אודרוב, כל יום שעובר יש עוד מת

קריאה: האוצר עצר את זה

עמית ליאור: האוצר עצר את זה, בבקשה

עמית ליאור:  מר סמוטריץ', שמחלק כסף לחברים שלו, שיבין שיש פה מצוקה מיידית ויטפל בה

נעמה לזימי: עמית, אתה לא יודע עד כמה אני מזדהה עם מה שאתה אומר, אבל מה ששלומי אומר פה - - -      

עמית ליאור: את מזדהה, אבל אתם נכים, אתם אופוזיציה שלא יכולה לעשות כלום

נעמה לזימי: בסדר, אבל שלומי מסביר שהוא צריך קטגוריה חוקית שתאפשר דבר כזה, אחרת הוא כפוף להסדרים ואנחנו מבינים אותו

עמית ליאור: הבנתי את זה, אבל למה אי אפשר לעשות מסלול מהיר וקצר בלי כל הבירוקרטיות, בלי להעביר את האנשים האלה, שגם ככה – תקשיבו, הם סטודנטים שלי בבצלאל, הם לא יודעים לעשות את הדברים שאתם רוצים, ללכת למס רכוש, אחרי זה ללכת לרופא, ללכת אליך, הם לא יודעים לעשות את זה

עמית ליאור:  אולי אנחנו מפנקים אותם יותר מדי - - -      

נעמה לזימי: עמית, זה לא שהם לא יודעים - - -      

עמית ליאור: זה הדור וזה דור פגוע עכשיו, קוראים לו דור הנובה, צריך לעזור להם ולא להעביר אותם דרך הקפקאיות הזאת

נעמה לזימי: אבל, עמית, אתה רוצה להגיע ל – רגע, סליחה, סליחה

נעמה לזימי:  יש פה את שלומי

עמית ליאור: סליחה, נעמה, אבל הוא לא נותן תשובות לעניין

נעמה לזימי: הוא לא לא נותן, עמית, אני חולקת עליך

נעמה לזימי:  שלומי מסביר לך מה אנחנו כן צריכים - - -     

עמית ליאור: אבל אני מסביר לך שהם לא יודעים להגיע אליו, מה זה יעזור?      

נעמה לזימי: זה לא הגיוני הדבר הזה

נעמה לזימי:  עמית, אני ממש מצטערת, אני הגעתי לטפל בשורדי המסיבות, אם אתה רוצה למנוע את זה ממני בוא נסגור את הדיון

עמית ליאור: סליחה, מתנצל

נעמה לזימי: אז די, באמת

נעמה לזימי:  אני ממש רוצה לכבד, אני מבינה את המצוקה של כולם, אבל - - -      

עמית ליאור: אבל אתם מבינים שהם לא יודעים להגיע אליו?      

נעמה לזימי: לא, זה לא נכון

נעמה לזימי:  אני רוצה שתבין שגם מה שעשינו עם החיילים והצבא, זה קרה בעקבות הדיון הזה, שהוא מתקדם

נעמה לזימי:  אנחנו עושים את מה שאפשר במסגרת האפשרויות לאגף כל סוגיה בפני עצמה

נעמה לזימי:  אני לא יכולה להתווכח עם שלומי על מה שהוא אומר שאין לו קטגוריה שמאפשרת לו

נעמה לזימי:  אני מאוד מצטערת, אבל כסף ציבורי הוא לא משהו שאנחנו רוצים שינהגו בצורה לא אחראית, גם כשזה דבר שאנחנו הכי מסכימים עליו, ולכן אנחנו צריכים לייצר את הקטגוריות ששלומי יכול לפעול בהן בביטוח לאומי, וזה האתגר

נעמה לזימי:  שלומי, מה שאתה אומר בעצם שזה או חוק שנביא אותו, מה שתיארנו, או?      

שלומי מור: או שאנחנו נעשה את המקסימום לפי הדין הקיים ואני אגיד מה אנחנו - - -     

עמית ליאור: תקלו את התנאים

שלומי מור: לא רק שאנחנו מקלים, אני אגיד מה אנחנו כן עשים

שלומי מור:  קודם כל עשינו כבר כמה זומים, אנחנו מאוד עושים ריצ'ינג אאוט לאנשים

שלומי מור:  מאות מאות מאות אנשים היו רק ביום חמישי בזום שעשינו ייעודי לחבר'ה

מתן בריצנר: שהיה מעולה, דרך אגב

מתן בריצנר:  היה מעולה והיה מקום לשאלות

עמית ליאור: תעשו עוד כאלה ותעשו את זה בתאגיד, תשדירים

מתן בריצנר: צריך להגיד לביטוח לאומי תודה שהוא מנסה להנגיש, אבל ידיו כבולות

שלומי מור: מבחינת הפרוצדורה ברור לנו שכשיש עליך כזאת מועקה נפשית אתה לא פנוי פה, אין לך את האנרגיה הנפשית לטפל בדבר הזה, אז מה עשינו בסוף? לא ביקשנו מאנשים להגיע לסניפים, לא ביקשנו להגיש משהו, שלחנו - - -      

עמית ליאור: שלומי, מספרים

עמית ליאור:  שאלתי אותך גם קודם, תן לי מספרים

נעמה לזימי: עמית, רגע, רגע

שלומי מור: יצרנו קישור, שלחנו את הקישור, טופס אינטרנטי שהם ממלאים, סורקים, מצלמים במצלמה של הווטסאפ, מעלים לאתר

שלומי מור:  כן, אני מצפה שיהיה איזה שהוא סיכום טיפול ממשהו

שלומי מור:  אם מישהו ישב שלושה חודשים - - -      

עמית ליאור: האם הרופא יכול לקבל את זה בזום ולא להופיע במקום?      

שלומי מור: כן, רגע, אני מגיע לזה

נעמה לזימי: תנו לו להגיע לזה

נעמה לזימי:  תקשיבו, חברים, אנחנו פה בשביל אנשים שצריכים את זה

שלומי מור: אם מישהו לצערי הרב שלושה חודשים ישב בבית ולא קיבל טיפול, הבעיה שלו עכשיו היא בכלל לא ביטוח לאומי, הבעיה שלו היא קודם כל טפל בעצמך כי מצבך לא טוב

שלומי מור:  ואני מקווה שכמעט אין אנשים כאלה

עמית ליאור: יש הרבה כאלה

שלומי מור: אז קודם כל צריך לטפל בהם בלי קשר לביטוח הלאומי, קודם כל

עמית ליאור: אם הייתה מדינה היא הייתה עושה את זה, כרגע מתנדבים עושים את זה

נעמה לזימי: אני רק אומרת, נציגות משרד הביטחון יוצאת עכשיו מהדיון אלא אם כן יש שאלה ספציפית אליהן הן יוצאות, ומקסימום אנחנו נדון על זה על דיון אחר כך

מתן בריצנר: לי יש שאלה ספציפית למשרד הביטחון

מתן בריצנר:  האם משרד הביטחון גם בכובע של צה"ל, שאני רואה שיצא מהדיון, יודע כמה מילואימניקים היו במסיבות או תושבי העוטף לכאורה וכיצד מטפלים בהם? ושאלה נוספת לפני שאתן בורחות, האם אנחנו מטפלים במילואימניקים שכרגע נמצאים בפנים? ואני יכול לראות אותם כשהם חוזרים הביתה והם עובדים איתי כתף לכתף והם לא חזרו אותו דבר

עמית ליאור: יש צבא בשביל זה, זה לא קהילת הנובה, יש צבא שמטפל בהם

עמית ליאור:  קהילת הנובה זו קהילה מיוחדת

נעמה לזימי: רגע, תן למשרד הביטחון לענות

מיקה וייס אוסטפלד: שלום לכולם, אני מיקה, עובדת סוציאלית ביחידה לשירותי שיקום

נעמה לזימי: תודה, מיקה, שהגעת

מיקה וייס אוסטפלד: כן, בשמחה

מיקה וייס אוסטפלד:  קודם כל תודה לכם, זה דיון מרגש ובאמת אני שמחה להיות חלק בזה

מיקה וייס אוסטפלד:  אנחנו קיבלנו רשימות של 188 חיילים בחובה, קבע ומילואים שנכחו במסיבה, מתוכם נכון להיום הגיעו 27 בקשות להכרה במשרד הביטחון

מיקה וייס אוסטפלד:  הרבה מהם עדיין או לוחמים בעזה, או נמצאים בטיפול

מיקה וייס אוסטפלד:  הצבא נותן מעטפת מאוד מאוד רחבה, גם לאנשי המילואים, גם לאנשי הקבע וכמובן גם לאנשי החובה

מיקה וייס אוסטפלד:       משרד הביטחון מטפל בלמעלה מ-4,000 פצועים שהגיעו לבתי החולים, שחזרו מהמלחמה ובאמת מטופלים על ידינו

מיקה וייס אוסטפלד:  אגף השיקום עשה מסלול הכרה מקוצר, מטפל בהם ונותן להם ולמשפחות זכויות, באמת סל מענה מהיר והוראת שעה שנכתבה, זכויות שמגיעות למשפחה בלי בירוקרטיות בכלל

מיקה וייס אוסטפלד:  יש פה 188 חיילים שהיו בנובה והם צריכים להגיש בקשה להכרה והדבר הזה נעשה יחד עם צה"ל בשיתוף של צה"ל, שבעצם אנחנו פונים אליהם, מוקד קשר של צה"ל יפנה לכל מי שהיה פצוע, בכלל שנפצע במלחמה הזו, וגם מי שהיה במסיבה, יפנו אליו ואם יש מישהו שנזקק, שמשתחרר בזמן הזה מהצבא ומזדקק לטיפול, הוא כמובן יהיה מוכר באגף השיקום

עמית ליאור: בבקשה, למה המדינה לא לוקחת דוגמה? כרגיל כשיש חיילים ויש צבא מעורב אז הצבא יודע לטפל בעצמו, לחקור את עצמו בין היתר, והנה כך הטיפול

עמית ליאור:  למה בן אדם שהיה בנובה שאין לו קהילה כמו צבא לא יכול לקבל את אותו מזור?     

נעמה לזימי: אבל ניתן רגע לשלומי להשלים את הדברים

מתן בריצנר: אני רק רציתי עוד משהו אחד ממשרד הביטחון, מה הגישה לגבי חיילים שהיו בשירות חובה ב-7 באוקטובר והיום הם משוחררים? אני מכיר כמה כאלה שמטלטלים אותם במוקד הזה של חמש פעמים 1

עמית ליאור: הנה דוגמה לטיפול וגם הגיעו בו רק 10%

שרון צימרין: עו"ד שרון צימרין מהלשכה המשפטית במשרד הביטחון והיועצת המשפטית ליחידת ההכרה

נעמה לזימי: שרון, תודה שאת פה

שרון צימרין: לשאלתך, כל מי שהיה חייל במהלך אירועי ה-7 באוקטובר והשתחרר מגיש בקשה למשרד הביטחון, בקשתו נבחנת, היא צריכה להיות תוך ועקב השירות

שרון צימרין:  אני חייבת לציין לטובת מי שלא מכיר שבעקבות אירועי ה-7 באוקטובר ניתנה חוות דעת משפטית תקדימית במשרד הביטחון, היא הקימה חזקה לפיה כל חייל, חובה, מילואים או קבע, ששהה בנובה או ביישובי העוטף במהלך אותם מאורעות יוכר מכוח חוק הגנה והצלת הזולת

עמית ליאור: הכול מוכן, הכול מוכן על מגש

מתן בריצנר: האם הם מגישים תט"ר לנכים? הם מגישים תט"ר לביטוח לאומי כשעכשיו הם משוחררים?      

שרון צימרין: הוא מגיש אלינו

עמית ליאור: הנה, נעמה, הכול מוכן לכם מוגש, קחו את זה קופי פייסט וכל יתר הוויה דולורוזות שילמדו מהם

נעמה לזימי: עכשיו אנחנו ניתן לשלומי להשלים את הדברים שלו

נעמה לזימי:  אני קודם כל מודה למשרד הביטחון, תודה שהמתנתן כאן הרבה, אני ממש מודה לכם, יכול להיות שנרצה שתגיעו גם לדיון המשך, אנחנו נעדכן אתכן, אבל זה ממש חשוב ותודה רבה

מיקה וייס אוסטפלד: אני רק רוצה להגיד שחשוב שכמובן אגף השיקום יהיה חלק ממיצוי הזכויות בתהליך הזה כי אמנם סך הכול 188, אבל זה הרבה מאוד ואני חושבת שהם צריכים לקבל את המענה הראוי

עמית ליאור: ועדיין בתוך הצבא רק 10% הגיעו אליכם, יותר מ-90% לא הגיעו אליכם, תראו את הפרופורציות, וזה עדיין גוף נוח

מירב גילי הירש: אני רוצה להתייחס משהו למשרד הביטחון, שצריך לקחת בחשבון

מירב גילי הירש:  יש בעיה, הרבה מהניצולים מהנובה הם מחזור מרץ 2021, זה אומר שהם נמצאים על התפר, יצרו מענים בתוכניות מילואים שנותנים סלי שיקום, החבר'ה האלה עברו בעצם מסדיר למילואים כשהם בתוך עזה וחסרים להם ימים ל-45 ימים שהם צריכים להיות בשביל לקבל את המענה

מירב גילי הירש:  אז אתם צריכים להבין שלכל האוכלוסייה של מרץ 2021 יש פער של עשרה ימים כדי לקבל את המענים מכם

עמית ליאור: וגם אלה שסטודנטים עכשיו הפסידו לימודים

נעמה לזימי: מירב, את תביאי לנו את הסוגיה הספציפית הזאת ואנחנו נפנה למשרד הביטחון יזום ונעדכן

מיקה וייס אוסטפלד: שיעבירו לנו בצורה מסודרת

נעמה לזימי: בסדר גמור, אני מודה לכן ונהיה בקשר

נעמה לזימי:  כל הכבוד לכן, תודה

נעמה לזימי:  שלומי, אני חוזרת אליך

שלומי מור: כן, אני אשלים את מה שאמרתי קודם לגבי הטיפול בוועדות רפואיות

שלומי מור:  דיברתי על הטופס האינטרנטי שהוא טופס חדש שעשינו אותו פשוט ככל שניתן, טופס שכשאנשים מגישים אותו אנחנו כבר יודעים אם הוא יילך לוועדה או המשך סיוע כלכלי כי הוא לא יכול לחזור

שלומי מור:  והכי חשוב, כדי לא לטרטר, בטופס כתוב, אתה לא רוצה להגיע ל - - -      

ה.פ.: אבל כדי לקבל צריך להוכיח אובדן כושר עבודה מלא ויש אנשים, זה ממש חשוב, שהקביעות של הרופאים בביטוח לאומי לא משקפת כלל ועיקר את המצב הנפשי לאשורו, כשרופא בוועדה בודק האם מקבלים טיפול תרופתי - - -      

שלומי מור: אני לא יודע ממה את מקריאה, ובואי, תני לי בבקשה לסיים

שלומי מור:  התחלתי להגיד שאם בן אדם לא רוצה להגיע לוועדה כדי לא להיות מטורטר, רוצה לשלוח את המסמכים ושהוועדה תקבל החלטה בהיעדרו, זה גם אפשר אם זה מקל על הבן אדם

שלומי מור:  אם הוא לא רוצה הוא יכול להגיע

שלומי מור:  בסוף רופא צריך איזה שהוא משהו כדי לדעת מה יש לבן אדם

עמית ליאור: הוא היה שם הוא דפוק, מה אתה צריך לדעת יותר מזה?      

שלומי מור: דיברנו על זה קודם

שלומי מור:  כדי לתת פיצוי אחר שהוא לא קשור לנכות - - -      

ה.פ.: אבל הם פוחדים להישאר קירחים מכאן ומכאן לפעמים

נעמה לזימי: ה', רגע, די

נעמה לזימי:  אני אגיד לו להפסיק לענות, אני לא אעביר אותו את הדבר הזה

נעמה לזימי:  זה לא יכול להיות שמגיע לכאן נציג רשות ממשלתית ופשוט לא יוכל להשחיל מילה

ה.פ.: סליחה, את צודקת

ה.פ.:  סלח לי, באמת סליחה

נעמה לזימי: באמת די

נעמה לזימי:  תודה

שלומי מור: בסוף אנחנו פועלים לפי החוק שאנחנו יכולים לתפעל אותו והחוק אומר שעכשיו, אחרי שעברנו בחודשיים האלה, אחרי שנתנו את ההכרה, ואני עוד מעט אגיד משהו על ההכרה, חשוב לי שתשמעו את זה, עכשיו אנחנו עוברים לשלב הפורמלי שהחוק אומר אוקיי, עכשיו אני בודק כל בן אדם באופן אינדיבידואלי, לאחד 20%, לאחד נכות צמיתה

עמית ליאור: איך קובעים?      

שלומי מור: איך קובעים? זו העבודה של הרופאים, בשביל זה - - -      

עמית ליאור: איך קובע בן אדם את הנפש שלי, כמה אני צריך את זה? איך אתה יודע אם אני 15% או 80%? איך קובעים? שמישהו יסביר לי איך קובעים

עמית ליאור:  אני בן אדם ש-30 שנה SSRI, שמישהו יחליט כמה זה שווה באחוזים

נעמה לזימי: אני אגיד לך, בפעם הבאה משרד הבריאות יהיו פה בדיון ההמשך וזה יקל על הרבה מהשאלות שהן לא שאלות - - -      

עמית ליאור: זה שאלות תם, זה שאלות סרק, לא צריך לקבוע שום דבר

עמית ליאור:  היית שם, יש לך כרטיס? אתה עם כרטיס כניסה לגיהינום, נקודה

שלומי מור: לגבי ההכרה, אולי לזה אתה מכוון - - -      

נעמה לזימי: הכרה כנפגע פעולות איבה, שזה דבר שכן ישנו

שלומי מור: לגבי ההכרה, חשוב לדעת, שמענו קודם את הצבא, כל הכבוד לצבא על מה שהוא עושה עם החיילים, אנחנו בסוף מטפלים באוכלוסייה אזרחית, אנחנו פנינו למארגני המסיבות, קיבלנו את הרשימות, יצרנו קשר או שהם יצרו איתנו קשר, אנחנו באופן אוטומטי כבר הכרנו בכל השמות שהיו לנו של החבר'ה שהיו במסיבה

עמית ליאור: מה עם הניצולים? מה עם המצילים?      

נעמה לזימי: אני רוצה שגם ניצולים פה ידברו כי גם יש פה את עומר ויש את אמא של דפנה

שלומי מור: הם הוכרו כנפגעי פעולות איבה

עמית ליאור: כמה הגיעו אליך? אני שואל אותך כבר פעם שמינית

שלומי מור: בערך 3,500, אני לא יודע להגיד לך על האחד כרגע פה

עמית ליאור: אני אוציא את זה מחופש המידע, זה מידע שהציבור צריך לדעת

שלומי מור: בסדר, אני לא מתווכח איתך, אני רק אומר שלא היה - - -      

עמית ליאור: אני אומר לך שזה רחוק מ-3,500, בוודאות

שלומי מור: אוקיי, אני אומר ככה, לא היה דבר כזה - - -      

עמית ליאור: לא, הוא לא יודע את הנתונים או - - -      

נעמה לזימי: שלומי, תקשיב, אני לא רוצה להעביר אותך את הדבר הזה

נעמה לזימי:  זה לא לעניין, חברים

ה.פ.: אבל אנחנו רוצים לשמוע אותו כי זה חשוב לנו

ה.פ.:  עמית, בבקשה, זה חשוב לנו

שפרה שחר: הלוואי שמשרד הביטחון היה עובד כמו ביטוח לאומי

נעמה לזימי: ממש ככה

גלית מוצרפי: אבל אנחנו גם רוצים לדבר איתו

גלית מוצרפי:  הייתי בזום שלך, אני כן רוצה להגיד כי יש דברים שלא נאמרו בזום וכן חשוב להגיד משהו אליך, כשתסיים כמובן

עמית ליאור: הוא איש טוב, הוא רוצה לעשות טוב, אבל - - -      

קריאה: אבל לא צריך להתנפל ככה כי זה לא נכון

עמית ליאור: הוא לא יכול לעשות את זה

שלומי מור: אני אגיד שאנחנו בשיחת טלפון, כשבן אדם אמר: אני עברתי א' ב' ג', זהו, זה הספיק לנו, הוא קיבל סיוע כלכלי, הוא קיבל הכרה כנפגע פעולות איבה

שלומי מור:  עשינו כל מה שיכולנו לתת ולהכיר בלי כלום מצד הבן אדם, בלי למלא טופס, בלי שום דבר

שלומי מור:  שיחת טלפון, מה השם שלך? ספר לי מה קרה, היית שם? תודה, שלום

שלומי מור:  בזה זה הסתיים ונתנו את הסיוע, מה שיכולנו

שלומי מור:  זה אף פעם לא מספיק, מה שיכולנו עד אותו שלב

שלומי מור:      עכשיו, בחלוף שלושה חודשים, גברתי, כן, גם הבית הזה צריך לשמוע את זה, אנחנו בסיטואציה שאנחנו מגיעים לזה שאנחנו צריכים להתחיל לפעול לפי הדין הרגיל, החוקים הרגילים, משתדלים להקל

שלומי מור:  אמרתי, אתה לא רוצה אל תגיע לוועדה, צלם לי בווטסאפ, תשלח לי סרוק את החומר, נשתדל לקצר הליכים כמה שאפשר, אבל בסוף בסוף מה שיש לנו זה חוק התגמולים (נפגעי פעולות איבה), אין לנו כלי אחר - - -     

עמית ליאור: לא מספיק

שלומי מור: אני איתך

שלומי מור:  לא מספיק? אנחנו פה בכנסת ישראל

שלומי מור:  אנחנו מקלים כמה שניתן - - -     

עמית ליאור: צריך חוק מיוחד

נעמה לזימי: לא, עמית, אתה סיימת להעיר פה הערות

נעמה לזימי:  אני ממש מצטערת, יש לנו עשר דקות לפני שסוגרים את הדיון כי זה יום של ועדות, אז קודם כל, עומר ואז דפנה

נעמה לזימי:  סליחה, שלומי, שאני קוטעת, אתה עונה לנו תמיד, הכול בסדר

נעמה לזימי:  תודה שהגעת לכאן

נעמה לזימי:  ידבר פה גם שורד מהמסיבות, עומר, תודה שהגעת

עומר לשם: שלום, אני עומר, אני הייתי בנובה

עומר לשם:  משבועיים לאחר מכן אני גם חייל מילואים

עומר לשם:  אני בשבוע של אחרי הנובה דבר ראשון שעשיתי, כמו שכולם אמרו לי, הלכתי לפסיכולוגית פרטית על חשבוני

עומר לשם:  כעבור כמה זמן, אני שמעתי את זה אחרי שלושה שבועות, אמרו שחוסן מתחילים לעשות טיפולים תחת הביטוח הלאומי, מסובסדים על ידי המדינה

עומר לשם:  באותו שלב אני אחרי התחלת טיפול פסיכולוגי, לא היה לי את הרצון ולא היה לי את הפריבילגיה אפילו לבוא ולהגיד שאני מפסיק פה את הטיפול ועובר לטיפול אחר

עומר לשם:       היו כבר כמה פעמים ששאלו לגבי זה, אמרו לדבר עם חוסן, דיברתי עם חוסן, הם אמרו שזה לא קשור אליהם, אמרו הקואליציה לטראומה

עומר לשם:  אני לא יודע מי זה הקואליציה לטראומה, דיברתי עם חוסן, הם לא יודעים להגיד לי למי לפנות

עומר לשם:  המטפלת שלי מוכרת על ידי ביטוח לאומי, עכשיו השאלה שלי זה איך אני גורם לזה שבמקום להמשיך ולטפל בעצמי על חשבוני אני מקבל את אותו דבר שכל שאר הניצולים יכולים לקבל

עומר לשם:  למה אני לא יכול לקבל את זה? למה אני צריך להפסיק טיפול באמצע?      

נעמה לזימי: אם היא מוכרת על ידי ביטוח לאומי אז למה?      

מירב גילי הירש: אבל היא מוכרת למשהו אחר, לא תחת חוסן, והיא גם לא רוצה להיות מוכרת תחת חוסן

הילה סופרמן הרניק: ביטוח לאומי עשו מהלך של הכרה

הילה סופרמן הרניק:  דבר אחר כך עם עופרית, כי היה מהלך מאוד גדול של הכרה במטפלים שעומדים בכל הסטנדרטים לטובת תשלום דרך חוסן

הילה סופרמן הרניק:  זה פתיר

נעמה לזימי: בסדר, מעולה

נעמה לזימי:  עופרית, תודה שאת כאן, סליחה שעדיין לא דיברת, אני אשמח שתתחברו לאחר מכן

עומר לשם: בסוף הפסיכולוגית שלי היא בן אדם פרטי שעובדת מעצמה, אני לא יכול להחליט בשבילה אם היא עובדת תחת גוף כזה או אחר

נעמה לזימי: נכון

עומר לשם: אני כבר הגשתי את הקבלה והתקבלה תשובה אוטומטית שזה ייבדק, זה היה לפני כמה חודשים כבר, האם מתי שהוא יגיע הדבר שיגידו בסדר?      

נעמה לזימי: אז קודם כל אנחנו נחבר אותך לעופרית

נעמה לזימי:  הם אומרים שזה פתיר, אומרת גם הילה מהרווחה

נעמה לזימי:  אנחנו ניתן לה רגע לטפל בזה, גם ככה בעוד שבועיים יהיה פה דיון נוסף, כמו שאמרנו, אז בוא ננסה לגרום לזה להיפתר בצורה הכי סדירה שיש ונוכל להמשיך

נעמה לזימי:  עומר, ברשותך, אפשר לעבור לדפנה?      

מתן בריצנר: הנושא הזה גם דובר בפעם שעברה, על המשכיות הטיפול, ושלומי אמר שימשיכו

נעמה לזימי: אז בגלל זה היא אומרת שזה פתיר ויש מהלכים

מתן בריצנר: אבל הם לא יכולים לקבל כסף דרך חוסן, הם לא רוצים

מתן בריצנר:  אפשר לבדוק את הדיפלומות שלהם ולתת החזר

נעמה לזימי: אבל זה מה שהם אומרים לך, שאפשר לעשות את זה במנגנונים האלה

מירב גילי הירש: אבל זה בדיוק העניין, הם לא רוצים לעבוד תחת חוסן

עומר לשם: זה פתיר גם אם הוא לא רוצה תחת חוסן?      

מתן בריצנר: יש מטפלים שמקבלים כסף לא דרך חוסן, על ידי תשלום של המטופל וביטוח לא ומי מקבל חשבונית ומזכה אותו לאחר שביטוח לאומי וידא שלמטפל הזה יש את האסמכתא הרלוונטית לטיפול

קריאה: אני חושב שזה אחרי הכרה

מתן בריצנר: הוא לא מוכר? הוא היה שם

מירב גילי הירש: אז אין לזה פתרון

מתן בריצנר: יש גם לפני, אני יודע על מקרים

נעמה לזימי: מתן, אני רוצה להבין, הנה פנייה של עומר, זה מקרה קלאסי למה שאתה אומר

נעמה לזימי:  בוא נבין עד לעוד שבועיים, הדיון הבא, האם הדבר הזה אכן נפתר ויש לזה פתרון שנוכל להציע אותו גם רוחבית

נעמה לזימי:  אני ממליצה להבין רגע, אנחנו נחבר ביניהם, נבין ונדע להפוך את זה למשהו רוחבי

נעמה לזימי:  אני סומכת על הגורמים האמונים פה

נעמה לזימי:  כמו שאמרת, יש את האסמכתא, את ההכשרה הרלוונטית, בואו נהיה גמישים וניתן רצף טיפולי נכון למי שבוחר את איש הטיפול שהוא לוקח

נעמה לזימי:  עומר, אני מודה לך, אנחנו גם נחבר ונמשיך את הטיפול

נעמה לזימי:       ד

נעמה לזימי: ד, את אמא של ניצול, אני מודה לך שהמתנת פה עד עכשיו ושאת כאן, תודה

ד.ד.: שלום, יש לי כמה כובעים, אבל נתחיל מהקל אל הכבד

ד.ד.:  ניצולים, סיפור קטן

ד.ד.:  היו אצלי בבית שלושה שבועות אולי 30 חבר'ה, ניסינו לבשל להם, לטפל בהם

ד.ד.:  הם יצאו להלוויות, חזרו, ואחד המשפטים שהבן שלי אמר: תביני, זה לא חברים, זה אחים

ד.ד.:  בקיצור פגיעה רצינית

ד.ד.:       הטייטל השני שלי זה אחות והייתי בעבר אחות פסיכיאטרית

ד.ד.:  לצערי משרד הבריאות, הוא לא נמצא כאן כיום, אבל אין לו מענים לחולים פסיכיאטריים רגילים, בוא נדבר על זה שבעצם כל מה שקרה כאן זה לא טייטל של חולה פסיכיאטרי, זה משהו שצריך ארגון, תקציב, חשיבה מחוץ לקופסה בכלל, טיפולים

ד.ד.:       אני נמצאת עכשיו עם קבוצת אימהות שורדות נובה, או הורים של שורדי נובה, עושים לנו קבוצות ומה? זה כסף של מתנדבים

ד.ד.:  איפה הביטוח הלאומי? איפה הזה? תבינו, אתם צריכים לצאת מהקונספציות

ד.ד.:  כמו שכל עם ישראל צריך לצאת מהקונספציות צריכים לצאת מהקונספציה של טיפול רגיל, זה לא טיפול רגיל, זה טיפול משקם, זה טיפול לאורך זמן

ד.ד.:       וכאן אני עוברת לבעיה השלישית

ד.ד.:  הכובע הנוסף של כל העניין הזה, ביטוח לאומי, מי שתקראו לזה, איפה השיקום לאורך זמן? החבר'ה האלה סבלו, לא סבלו כמו כל בן אדם צעיר, לימודים, מקצוע, כאן זה יותר קשה, וזה התפקיד של חברי הכנסת, אני חושבת שצריכים לאגד את הכול במחשבה סוציולוגית, כובע מעל הכול ולהגיד: זה תקציב של בוגרי נובה, זה אנחנו עושים וחושבים עם צוותים מחוץ לקופסה, מאגדים מחוץ לקופסה, איך אנחנו משקמים

ד.ד.:       נכון, שיקמתם את החולים הפסיכיאטריים בסל שיקום, אני טוענת שצריך כרגע סל שיקום אחר, רציני מאוד, מ-א' עד ת', לכל מי שהיה שם

ד.ד.:  להגיע אליו, להגיע דרכו, איך שהוא משהו, מה הוא צריך והכול מאוגד תחת כובע אחד

ד.ד.:  תודה

נעמה לזימי: תודה לך, דברים מאוד חשובים

עמית ליאור: כל מילה

מתן בריצנר: עוד שאלה קטנה לביטוח לאומי

מתן בריצנר:  האם ביטוח לאומי נותן גם טיפול למעגל ראשון ומעגל שני תחת נוהל חרדה? זאת אומרת האם אנחנו מלווים את ההורים או האחים של? איך אנחנו דואגים כשאוקיי, אין מטפל לכל בן אדם אישי, לא יהיה דבר כזה?      

עופרית כהנא: אולי זה כן המקום להגיד שהמעטפת כן נותנת גם קבוצות תמיכה להורים של שורדי המסיבה וגם לחברים של שורדי המסיבה, גם מעגל שני שלא יהיו שם

דפנה דרייפוס: באיזה טייטל? באיזה כובע?      

עופרית כהנא: זה מה שאמרתי, יש מנהלת כזאת שכוללת כמה משרדים וגם גופים אזרחיים, ויש קבוצות בפריסה ארצית, חלקם בזום

עופרית כהנא:  הקושי והאתגר שלנו זה להגיע ולשמוע איפה יש הורים שמעוניינים, עשינו זום, הורים נרשמו, כבר עשינו שתי קבוצות

עופרית כהנא:  אם יש מקום שאתם יודעים שיש הורים שמעוניינים אז אנחנו מגיעים ומקימים שם את הקבוצה

משה פלד: זו פעם ראשונה שאני שומע על זה

קריאה: גם אני

מתן בריצנר: השאלה אם מדובר רק על קבוצות

משה פלד: אם אנחנו לא שומעים על זה אז איך נעביר את זה למשפחות? כי המשפחות גם - - -      

עופרית כהנא: האתגר הוא להעביר את זה

משה פלד: על האתגר דיברנו בפעם הקודמת, יש את הממשלה ומשרדי הממשלה ויש את מי שנפגע מהאירוע הזה, בואו נתחיל לעבוד ביחד, לא רק עם הנובה, גם עם – יש פה אנשים

עמית ליאור: אני יכול להציע הצעה מעשית?      

עופרית כהנא: אנחנו עובדים גם עם פסיידאק, גם עם מידברן

משה פלד: כן, אבל לא עם המפיקים, עם אנשים מאחורי ההפקה

גלית מוצרפי: נכון, לא כל מה שמגיע למפיקים מגיע גם אלינו

עמית ליאור: חברים, יש פה תאגיד שידור, תאגיד השידור צריך פשוט להתחיל לעשות תשדירים מיידיים עם הסבר, עם אנימציות, פשוט למשתמש

עמית ליאור:  קמת בבוקר, לך לפה, קבל את זה, לך לשם

עמית ליאור:  בדרך, נעמה, תזכרי שהילדים האלה, בני ה-21, חיים בחרדה כלכלית משוגעת

עמית ליאור:  חרדה משוגעת של רשויות

עמית ליאור:  הפקידה בבנק גורמת להם לרדת ביגון שאולה

עמית ליאור:  צריך לקצר את הבירוקרטיה, 10,000 שקל לשורד זה 40 מיליון שקל, זה כל מה שזה

ה.פ.: סוגרים חשבונות עם מינוס 2,000 שקל לאנשים

ה.פ.:  זה פשוט מטורף

עמית ליאור: מס רכוש, זה 40 מיליון שקל ופותרים את הבעיה

נעמה לזימי: אני רוצה לומר, בסוף הקבוצה הזאת, גם אם 3,000 אנשים, נגיד חלקה כבר טופל, אז 3,000 או 2,500, אפשר לעשות מבצע ממש של נציג שמגיע לטיפול מיצוי זכויות הוליסטי שלם

נעמה לזימי:  זה נראה לי כמו משהו שהוא ישים ואפשרי, אבל בואו נגיע לסיכום

עמית ליאור: אפשר לעזור לכם גם לבנות את הדבר הזה

נעמה לזימי: סיכום החלטות ישיבת מעקב, צרכים ומענים של צעירים ניצולי המסיבות בדרום

נעמה לזימי:  כפי שדרשו משפחות החטופים הוועדה מבקשת מרשויות המדינה לפעול להבטחת מערכת תמיכה נפשית וכלכלית עם תוכנית מסודרת לחטופים שיחזרו במהרה אמן

נעמה לזימי:       הוועדה מבקשת מהמוסד לביטוח לאומי להנגיש גם את המידע של פיצויים ותמיכה הניתנת לחיילים ניצולים על ידי צה"ל ומשרד הביטחון כמובן בשיתוף עם צה"ל

נעמה לזימי:  זאת אומרת, שלומי, איזה שהיא רובריקה בתוך האתר של ביטוח לאומי שמרפרר לחיילים שאפשר להגיע לראות מה המענים

נעמה לזימי:  רק כדי שיידעו, אם הם נכנסים, מה מגיע להם ממשרד הביטחון

נעמה לזימי:  בצה"ל אמרו שאין להם בעיה לשיתוף פעולה כזה של הנגשת זכויות

נעמה לזימי:       הוועדה מבקשת מידע מצה"ל האם הצליחו להגיע ל-88 החיילים שורדי המסיבות שטרם נוצר עימם קשר לעניין מיצוי זכויותיהם והתמיכה הנפשית המגיעה להם

נעמה לזימי:  גם מירב תסייע בהעברת - - -      

מירב גילי הירש: הועבר כבר

נעמה לזימי: הועבר, מעולה, תודה רבה, מירב

נעמה לזימי:  100 ימים לאחר הטבח הנורא הוועדה פונה שוב לשר האוצר ולשרי הבריאות והרווחה לתקצב באופן מלא את המענים הנפשיים לשורדי המסיבות ולתקצב את מרכזי הטיפולים הרלוונטיים שהוכיחו את עצמם מהיום הראשון

נעמה לזימי:  גם אנחנו מברכות על קרנות הביטוח הלאומי שעושות מהלך יחד עם יתד

נעמה לזימי:  אני מקווה שזה יקרה מאוד מהר וייווצרו אותם מהלכים הוליסטיים

נעמה לזימי:       הוועדה שמעה שוב על קושי של ניצולים שלקו בטראומה, פוסט טראומה, שאין ביכולתם לצאת מביתם לרופא מומחה או לשלם 1,300 ₪ למומחה פרטי לטובת אישור טיפול בקנאביס רפואי וב-CBD ולכן על משרד הבריאות ליזום פנייה לרופא משפחה להעלאת המודעות לצורך בטיפולים אלה עבורם ולאפשר זאת עבורם בווידאו ובקיצורי תורים, גם לרופא מומחה

נעמה לזימי:  זאת אומרת ברגע שמישהו כותב בפנייה: אני ניצול, הוא יקבל מיד תור לרופא מומחה, גם בווידאו, כדי להקל על כל התהליך הזה

נעמה לזימי:  זה למשרד הבריאות שלא הגיע לכאן ולדיון הבא נצטרך שהם יבואו

נעמה לזימי:      הוועדה סבורה שיש צורך להגדיל את תקציבי השיקום ולוודא שלא לקצץ אותם בתקציב 2024, חד משמעית

נעמה לזימי:  דווקא אנשי השיקום והרווחה וטיפולם הוכיחו את יעילותם בשליחות מסורה מאז הטבח הנורא, כל טיפול שווה להצלת נפש בישראל

נעמה לזימי:       הוועדה פונה לשר האוצר ולשר הביטחון, לצה"ל ולמוסד לביטוח לאומי לזרז את ההגעה להסכם פיצוי עבור קבוצת החיילים שורדי המסיבות והמוצבים תוך מיצוי סעיף 9 לחוק המוסד לביטוח לאומי המאפשר יצירת הסכם, צעד חריג כאמור

נעמה לזימי:  אני גם מודה על התהליך עד כה כי אני יודעת שזה ממש חריג, אבל כן צריך להגיע כבר לפתרון הזה

נעמה לזימי:  אמנם זו קבוצה קטנה, אבל זה מאוד הכרחי

נעמה לזימי:       הוועדה מבקשת ממשרד הרווחה ומהמוסד לביטוח לאומי ליזום קמפיין פרסומי להנגשת הזכות לטיפולים בהתאם לנוהל חרדה

נעמה לזימי:       הוועדה שמעה על הצורך בהקמה והכשרה של אנשי ליווי נוספים במסיבות או באירועים אחרים לטובת הבטחת מרחבים בטוחים עבורם ופונה בעניין לרשות לביטחון קהילתי, שייקחו חלק בזה

נעמה לזימי:       הוועדה פונה לשר הרווחה לקדם הצעת חוק ממשלתית שתאפשר תמיכה ביתומים שהם נפגעי פעולות איבה גם אחרי גיל 21

נעמה לזימי:  אני אמרתי, אני הגשתי חוק על זה, אבל אני חושבת שהממשלה יכולה להגיש אותו בעצמה ולייצר איזה שהוא מצב שנותן - - -     

עמית ליאור: מה זה הדבר הזה, הממשלה? זה לא קיים

נעמה לזימי: לפחות על הרווחה אני יותר סומכת פה ואני מקווה מאוד שמשרד הביטחון ביחד ימצאו את המתווה הנכון

נעמה לזימי:       הוועדה רואה צורך בסיום איסוף נתונים על ידי מערך הדיגיטל הלאומי לטובת מיצוי זכויות מרוכז של כל משרד ומשרד

נעמה לזימי:  קיים קושי של שורדים במצבם לפעול למיצוי זכויותיהם והתמודדות עם הבירוקרטיה הקיימת

נעמה לזימי:       עוד בהקשר זה הוועדה מבקשת מרשות המיסים לזרז את מתן הפיצויים לניצולים וסבורה שיש לקדם הצעת חוק המסדירה פיצוי כספי עבור ציוד של הניצולים

נעמה לזימי:  אגב זה בהוראת שעה או בתקנות רשות המיסים, צריכים לראות איך עושים את זה

נעמה לזימי:  בסוף אנחנו צריכים לייצר לרשות המיסים את המסגרת החוקית לעשות את הדבר הזה

נעמה לזימי:  אז אם צריך הוראת שעה שנביא אותה, או לחילופין חוק, אני קוראת לעשות את זה וגם ננסה לפנות על זה פרטנית

נעמה לזימי:       הוועדה פונה למוסד לביטוח לאומי ולצה"ל לאפשר זכויות טיפול ומימונן באופן זהה גם למי שהיה בסדיר במחזור מרץ 2021 וחסרים להם עשרה ימים בלבד לצבירת 45 ימי המילואים המזכים במעטפת טיפולית

נעמה לזימי:  אנחנו נקבל את זה ממך ונפעל בנושא הזה

נעמה לזימי:       הוועדה מצפה בתוך שבועיים ימים למצוא פתרון למימון מטפל מוסמך פרטי

נעמה לזימי:      אני מודה מאוד לכולם

נעמה לזימי:  גם הפעם זה לקח יותר משלוש שעות, זה אומר שהנושא הזה עוד בוער וחשוב ולכן גם קבענו דיון המשך, עד שנמצה כל סוגיה וסוגיה וכולם ידברו