ועדת הבריאות, כנסת 25, פרוטוקול מספר 136, 2024-01-01 00:00

יונתן מישרקי: שלום לכולם

יונתן מישרקי:  אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הבריאות הבוקר, שתעסוק בנושא מענים לסטודנטים לרפואה הלומדים בחו"ל וגויסו למלחמת "חרבות ברזל"

יונתן מישרקי:      כמו שאני נוהג לפתוח את ישיבות הוועדה, גם הפעם אני אתחיל ואפתח את ישיבת הוועדה בהזכרת שמות הנופלים האחרונים ששמענו עליהם, זה היה אתמול

יונתן מישרקי:  החייל אלירז גבאי, בן 37 מפתח תקווה; והחייל ליאב סעדה, בן 23 מטבריה

יונתן מישרקי:  יהיה זכרם ברוך והשם ייקום דמם

יונתן מישרקי:  אני מבקש מכאן, בשמי ובשם חברי הוועדה ובשם כל המשתתפים לשלוח תנחומים למשפחות הנופלים, ולאחר בהזדמנות הזאת גם רפואה שלמה ומהירה לפצועים

יונתן מישרקי:      במקום דברי הקדמה, היות שנמצאות איתנו כאן המשפחות היקרות של החטופים, אני אבקש תחילה לשמוע אותן, ולאחר מכן נעבור לנושא הדיון

יונתן מישרקי:  מרב, בבקשה

מרב סבירסקי: קודם כול, עוד בוקר קשה, כמו שאמרת

מרב סבירסקי:  זה בלתי נסבל לנפש כבר להכיל את זה

מרב סבירסקי:  עוד שבוע שאנחנו פה, וזה די נורא, להרגיש שזו כבר כמעט שגרת ימי שני

מרב סבירסקי:  והסיבה שאנחנו פה היא כדי שזה לא יהפוך אף פעם לשגרה, ושאף אחד לא יתרגל למצב שבו עדיין יש 129 חטופים שמחכים שהמדינה שלהם תעשה הכול כדי להוציא אותם

מרב סבירסקי:      ב-16 באוקטובר קיבלתי שלוש הודעות

מרב סבירסקי:  הודעה ראשונה שאימא שלי נרצחה, הודעה שנייה שאבא שלי נרצח, והודעה שלישית, שאיתי ככל הנראה נחטף לעזה

מרב סבירסקי:      אני מרב סבירסקי, אחותו של איתי, שנחטף מבארי, מהבית של אימא שלי, ב-7 באוקטובר

מרב סבירסקי:  אני אפילו לא זוכרת מה הנפש שלי הרגישה ברגעים האלה

מרב סבירסקי:  אבל אני כן זוכרת שהיה דבר אחד שהיה לי ברור, וזה שהמדינה שלי תעשה הכול כדי להוציא את איתי דבר ראשון, ואת כל שאר החטופים, שגילינו לאט לאט את המספרים הבלתי סבירים, שנחטפו לעזה

מרב סבירסקי:      ואני לא מאמינה שהיום הוא היום ה-87, אם אני לא טועה, ולצערי, זה לא מובן לי, לא מובן מאליו שזו המשימה החשובה ביותר

מרב סבירסקי:  וזו הסיבה שאני כאן

מרב סבירסקי:  לא האמנתי שאני אצטרך להילחם על הזכות של איתי לחזור הנה בחיים, לחזור הביתה בחיים

מרב סבירסקי:  הוא עדיין לא יודע לגמרי שהבית שלו הוא לא ממש בית

מרב סבירסקי:  זאת אומרת, הוא יודע שאימא שלי נרצחה, הוא לא יודע על אבא שלי

מרב סבירסקי:      כמעט שלושה חודשים, ביום שישי זה שלושה חודשים

מרב סבירסקי:  במושגים של כאב, וזו הוועדה הנכונה לדבר על זה, במושגים של כאב, אחרי שלושה חודשים כאב עלול להפוך לכאב כרוני

מרב סבירסקי:  ואני חושבת מה זה אומר להיות שלושה חודשים בפחד מוות יום-יומי

מרב סבירסקי:  פחד מוות אמיתי, לא מדומיין

מרב סבירסקי:  מה זה עושה לנפש ומה זה עושה לגוף, ואיך אפשר להתאושש מהדבר הזה

מרב סבירסקי:  ולנו ברור שאנחנו קודם כול רוצים את האנשים היקרים, האהובים שלנו, בחיים, בחזרה בבית

מרב סבירסקי:  אבל אנחנו גם רוצים אותם שיוכלו להתאושש מזה ושיוכלו לחזור לסוג של חיים נורמליים

מרב סבירסקי:  ושלושה חודשים זה כבר זמן בלתי נסבל

מרב סבירסקי:      ומה זה עושה למשפחות, לנו, שלושה חודשים? מין מצב ביניים כזה

מרב סבירסקי:  אבל קפוא, כמו שמישהו אמר לי

מרב סבירסקי:  שאי אפשר להתאבל, אי אפשר להתחיל לאסוף את השברים כל עוד הוא שם, כל עוד על כל ביס שאני אוכלת, אני אשמה; על כל מקלחת שאני עושה, אני מרגישה אשמה; על כל רגע שבו אני אדם חופשי אני מרגישה אשמה, שאולי לא עשיתי מספיק כדי להחזיר את אח שלי

מרב סבירסקי:  אבל האחריות היא לא רק שלי

מרב סבירסקי:  האחריות היא של המדינה ושל המנהיגים שלי

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  ירדן, בבקשה

ירדן גונן: שלום לכולם

ירדן גונן:  אני ירדן גונן, אני אחות של רומי גונן שנחטפה מפסטיבל "נובה" לפני כמעט שלושה חודשים

ירדן גונן:  אני אחות במקצועי

ירדן גונן:  עוד לא הצלחתי להתחיל לעבוד בגלל האירוע הזה

ירדן גונן:  אני כאן מכמה סיבות

ירדן גונן:  הראשונה בראש ובראשונה היא אחותי

ירדן גונן:  אחותי בת 23, היא אישה, וכולנו מבינים את המשתמע מזה בכל מה שקשור לשבי בידי ארגון טרור

ירדן גונן:  ולאחר מכן, היא גם פצועה, היא נורתה ביד באותו היום

ירדן גונן:  ומעבר לתנאים המזעזעים שהם חיים בהם, ללא מזון, ללא מים, ללא מקלחת, ללא יכולת לטפל בעצמם כראוי, הם גם נמצאים במקום שכולנו שמענו או יודעים כבר מלפני כן על מה שמסתובב שם מבחינת הפטרייה הלא ברורה הזאת שכבר הרגה לנו חייל אחד ונמצאה בדם של חטופים וחיילים אחרים

ירדן גונן:  אם הפצח שלה פתוח, אני לא יודעת

ירדן גונן:  אני יודעת שהוא מזוהם

ירדן גונן:  אבל זה ממש סופר לה את הדקות אחורה

ירדן גונן:  ואם היא לא תצא משם במהרה, לא יהיה את מי להוציא

ירדן גונן:      אני רוצה להתחבר למה שמרב אמרה לפני רגע, על העניין של להצליח לטפל בהם אחר כך

ירדן גונן:  לצערי הרב, ראינו בימים האחרונים שחטופות שהשתחררו וטופלו בבתי חולים פה, במרכז מדינת ישראל, קיבלו טיפול רפואי, טיפול פסיכולוגי, שיקום

ירדן גונן:  כל אלה אמורים להיות פרטים חסויים

ירדן גונן:  אף אחד לא אמור לדעת מה הן עוברות שם, לא אמור לדעת מה הפרטים שלהן, מה המצב הבריאותי שלהן

ירדן גונן:  ובכל זאת, באחד מבתי החולים הגדולים במדינה החליטו שזה בסדר לשחרר מידע רפואי על חטופה משוחררת, כולל השם שלה

ירדן גונן:  אני לא יכולה לתאר לכם מה זה עושה לי בתור אשת מקצוע לעתיד תחת משרד הבריאות

ירדן גונן:  אני יכולה להגיד לכם שזאת אחת הסיבות הכי גדולות למה אני לא הולכת לטיפול פסיכולוגי בינתיים

ירדן גונן:  כי אני מפחדת באמת ובתמים שמישהו יחליט שזה בסדר לפלוט מידע עליי החוצה

ירדן גונן:  והינה, זה הוכח

ירדן גונן:  אנשים עושים את זה

ירדן גונן:  זה לא מקובל, וזה לא בסדר

ירדן גונן:  זה לא הגיוני שבחורה או אישה או כל בן אדם שיצא בעתיד או כבר יצא לפני כן, ייחשפו פרטים שלו, שהוא יצטרף לחשוש מטיפול בתוך הארץ שלו, שאמורה להגן עליו, אחרי כל מה שהם עברו שם

ירדן גונן:       וזה התפקיד לא של הוועדה הספציפית הזאת, אבל של רוב האנשים שיושבים כאן ושל המשרד הזה

ירדן גונן:  וזה משהו שחייב להיות מטופל בהתאם, גם ברמה הפלילית, והדין ודברים נגד אותה פרסונל ששחררה את המידע הזה, וגם לעתיד, שהדבר הזה לא יחזור על עצמו

ירדן גונן:  זה לא יכול לקרות לכל אזרח פשוט מהשורה, ועל אחת כמה וכמה לאזרחים הפשוטים שהופקרו באותו יום, סבלו את הסבל הנורא הזה, ואז חוזרים אותו הפוך על הפוך מהמקום שהם אמורים להרגיש בו הכי מוגנים

ירדן גונן:      והדבר האחרון הוא בנוגע לתחום שבנוגע אליו התכנסה הוועדה

ירדן גונן:  יש לי חברים מאוד טובים שלומדים רפואה בחו"ל

ירדן גונן:  בשנייה שקראו להם, הם חזרו והתייצבו פה

ירדן גונן:  חלקם חזרו בעצמם עוד לפני שדיברו איתם

ירדן גונן:  חייבים למצוא להם פתרון

ירדן גונן:  האנשים שלנו שחוזרים לכאן ונותנים מעצמם הכול ומקריבים את החיים המקצועיים שלהם לטובת זה, כי אנחנו יודעים שאין קשר בין חו"ל לארץ בכל מה שקשור לרפואה

ירדן גונן:  חייבים לתת להם את המענה ההולם ביותר, וזה מתקשר לכל דבר אפשרי אחר

ירדן גונן:  יש לי חברים מאוד טובים שנלחמים בתוך עזה, חלקם באמת סטודנטים לרפואה, חלקם היו אמורים להתחיל את ההתמחות שלהם בחו"ל, ולזה בכלל אין מענה למה קורה איתם

ירדן גונן:  ביטלו להם את ההתמחות בחו"ל, אמרו להם, אתם יכולים לחזור בעוד שנתיים אולי בשביל להמשיך אותה

ירדן גונן:  חלקם בגבול הצפון

ירדן גונן:  ובן הזוג שלי אומנם לא סטודנט לרפואה, אבל הוא סטודנט לתואר שני, והוא גם בתוך עזה כרגע

ירדן גונן:  וכרגע אין לו מענה, בתואר שני

ירדן גונן:  יש מענה רק לתואר ראשון

ירדן גונן:      אני מבקשת מכם, תעשו כל מה שאתם יכולים בשביל האנשים האלה

ירדן גונן:  הם עושים כל מה שהם יכולים בשבילנו

ירדן גונן:  באמת

ירדן גונן:  ושדבר כזה כמו שקרה באותו בית חולים לא יחזור על עצמו לעולם

ירדן גונן:  אני לא צריכה לחשוש מאיזה טיפול אחותי תקבל כשהיא תחזור לארץ

ירדן גונן:  תודה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  תמיד קשה לי לעשות את המעבר הזה משמיעת הדברים של המשפחות לדיון המקצועי שאנחנו רוצים לצלול לתוכו

יונתן מישרקי:  המעבר הוא באמת קשה

יונתן מישרקי:  מובן שאנחנו גם נבקש לקבל תשובות ולנסות לדייק יותר את המתווה שפורסם

נעמה לזימי: יו"ר הוועדה, נוכל גם לבקש לבדוק את המקרה של הדלפת המידע הרפואה?     

יונתן מישרקי: כמובן, כמובן

יונתן מישרקי:  רשמתי לפניי

יונתן מישרקי:  אני לא הכרתי את זה, אני אבדוק את זה, כמובן

ירדן גונן: אני רוצה גם להוסיף תודה, כי גם בוועדה הקודמת שהשתתפתי בה, אתה פתחת קודם כול בלדבר על החיילים שנפלו ועל החיילים שבפנים ועל הפצועים, ואז על המשפחות של החטופים, וזה ממש חשוב לנו

ירדן גונן:  גם בתור משפחות מעורבות מכל הכיוונים, של משפחה במילואים ומשפחה של חטופה

ירדן גונן:  וגם זה באמת הדבר הראשון שצריך לדבר עליו, וזו לא פעם ראשונה, אז אני מודה לך

יונתן מישרקי: מתחילת המלחמה התגייסו חיילים בצו 8, נקראו למילואים וחזרו ארצה, נקראו לדגל במסירות רבה

יונתן מישרקי:  אנחנו מתמקדים כרגע בסטודנטים לרפואה שלומדים בחו"ל

יונתן מישרקי:  באמת לוקחים חלק משמעותי במאמץ המלחמתי הזה נגד הארגון המתועב הזה

יונתן מישרקי:  מובן שאנחנו כמדינה, ואנחנו ככנסת, כמפקחים על מה שהמדינה עושה, רוצים לראות שהמענים שניתנים לסטודנטים הללו הם מענים מיטביים ככל האפשר

יונתן מישרקי:  מובן שהמטרה היא בסופו של דבר לא לפגוע, חלילה, ברמת הכשירות שלהם או ברמת ההכנה שלהם לעולם האמיתי, מה שנקרא, לעולם המקצועי

יונתן מישרקי:  אבל יחד עם זאת, לתת להם את המתווה שיאפשר להם את הפתרון הטוב ביותר בתקופה הזאת

יונתן מישרקי:      אני מוכרח גם להגיד פה מילה טובה לדיקנים של הפקולטות לרפואה שנרתמו לטובת העניין הזה

יונתן מישרקי:  גם אתמול בערב שוחחתי עם פרופ' רלי הרשקוביץ', שעוד מעט גם נשמע ממנה את הצגת הדברים, ואני מוכרח לומר שהלב שלהם במקום הנכון, הם באמת מגיעים ממקום נכון, מקום שרוצה לעזור באמת

יונתן מישרקי:  עדיין מצאנו לנכון לקיים את הדיון הזה היות ששמענו על כל מיני מקרים ספציפיים, אבל גם מקרים רוחביים שאנחנו רוצים לבדוק איך אנחנו נותנים להם מענה

יונתן מישרקי:      נוסף על זה יש עוד סוגיה שבה נעסוק, בנוגע להורדת ציון הסף למעבר בחינת רישוי לתלמידי רפואה, שהציגו לפניי גם חברי כנסת

יונתן מישרקי:  יש שלוש נקודות שנתנו לסטודנטים שלמדו בישראל, ציון עובר, מ-60 ל-57

יונתן מישרקי:  אנחנו רוצים להבין איך אנחנו משליכים את זה גם על סטודנטים שהגיעו ולומדים בחו"ל, כמובן בפקולטות שמוכרות, לפי הרפורמה של פרופ' יציב

יונתן מישרקי:      אנחנו ניגש קודם כול להצגת המתווה על-ידי הדיקנית רלי הרשקוביץ

יונתן מישרקי:  בבקשה, נפתח איתך את הדיון הזה

יונתן מישרקי:  בבקשה

פרופ' רליקה הרשקוביץ: בוקר טוב

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אני גם רוצה להשתתף בצער על הנופלים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אי אפשר ככה לעבור בבת אחת לאירוע כזה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  וגם היה לי מאוד קשה לשמוע את מה שאתן מספרות, למרות שאני גם רופאה ודיקנית, אז אני מאוד חשופה לכל הסיפורים האלה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אני רופאה בסורוקה, ואני מבן גוריון

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז בהחלט סיפורים קשים, ואני מקווה שכולם יחזרו, ומהר, ויקבלו את כל מה שצריך

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      אנחנו, בתור פורום הדיקנים, כבר עובדים על זה יותר מחודש וחצי

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  בערך מספר שבועות מועט אחרי שהתחילה המלחמה והפוגרום הזה כבר התחלנו לעבוד על המתווה הזה, כשהתחושה שלנו היא שזאת חובתנו המוסרית, אין פה בכלל שאלה, זאת חובתנו המוסרית לתת מענה לאותם חיילים, לאותם סטודנטים לרפואה או שלומדים בחו"ל ועזבו את הכול וסיכנו פעמיים, גם את חייהם עבורנו, וגם את העתיד המקצועי שלהם, מצד אחד, וגם סטודנטים שעוד לא התחילו ללמוד ובעצם היו עלולים להפסיד את כל שנות הלימודים שלהם, או את כל שנת הלימודים הזאת, כי לאף מוסד בחו"ל אין מחויבות כלפי המגויסים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זה מצד אחד

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  מהצד השני, בהחלט גם את האנשים שהיו אצלנו ברשימות ההמתנה והתגייסו לצו 8

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  בואו נדבר בכמה מילים על המתווה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      כמו שאתם יודעים, המתווה שלנו שונה לגמרי ממה שקורה במתווה הרגיל, כשכולנו יודעים שהמתווה באופן כללי, או הקבלה של הסטודנטים לרפואה היא יחסית קשה מאוד בארץ, עם פסיכומטרי של 689 כמינימום והלאה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כשבסופו של דבר, בעצם, מי שמתקבל הם הרבה מאוד אנשים עם פסיכומטרי 740, 750, אבל לא זו הנקודה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  הנקודה המשמעותית היא שהאנשים האלה עוברים מבחני אישיות כאלה ואחרים, ראיונות וכו'

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ואנחנו חשבנו שאנחנו בשום פנים ואופן לא נעביר אף אחד גם מפאת חוסר הזמן וגם מפאת מה שהם כרגע עוברים, ועוד הם יצטרכו להתאושש כדי להתחיל ללמוד

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו נעשה איזשהו מספר, שהוא 650, ומפה אנחנו נתקדם קדימה, או 680, אם הם סיימו שנה או שנתיים, ואז על סמך זה הם יוכלו להתקבל בהמשך לבתי הספר לרופאה בארץ

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      חשוב להגיד שכרגע אנחנו עומדים במצב מאוד התחלתי, במובן שאנחנו כרגע עושים כל מאמץ למצוא גם את המגויסים שנמצאים אולי בתוך עזה ואנחנו לא יודעים עליהם

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כלומר, כרגע אנחנו מתחילים באיזשהו מספר, שאנחנו כמעט משוכנעים שיהיו לנו עוד מעבר למספר של מה שהתקבלו, גם מהארץ וגם מחו"ל

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  חשוב גם לומר שכשהם יגיעו, וזה מה שמשנה לו כרגע, אנחנו נעשה את הכול, כי הם מגיעים באמת בשלב יחסית מאוחר, כדי שהם יעברו, ויעברו כל מה שאנחנו רוצים כדי שהם יסיימו את שנת הלימודים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      הדבר הנוסף שאני רוצה להגיד הוא שעוד לפני המלחמה, עוד לפני 7 באוקטובר, לעומת השנה שעברה, העלינו בכל בתי הספר לרפואה, בעזרת משרד הבריאות וכל מי שיכול לעזור לנו, את מספר הסטודנטים מ-800 ל-1,090

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כלומר, העלינו בכמעט 300 סטודנטים עוד לפני שהתחיל המתווה הזה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ולמרות זאת, זה לא משנה לנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  למרות התשתיות שעדיין חסרות, ולמרות העובדה שאנחנו נצטרך ללמד פה באיכות שאנחנו מתפשרים בשלב הזה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  וצריך לזכור, אנחנו, לאור המספר, שהתחלנו עם 1,090 לפני כל מה שקורה כרגע, ואנחנו כרגע, לפחות נכון לנקודת הזמן הזאת, אנחנו מקבלים יותר ממאה סטודנטים, משהו כמו 110, בנקודת הזמן הזאת

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  וזו נקודה התחלתית, לפני ועדת חריגים ולפני שאנחנו מתארים והצלחנו לאתר את כל הסטודנטים שנמצאים בתוך עזה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז נכון לנקודת הזמן הזאת, זה כנראה יהיה יותר

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      צריך לזכור שלמרות שאנחנו מודעים מאוד לכך שאיכות הלימוד שלנו את הסטודנטים האלה תרד, בגלל התשתיות, גם בשנים הראשונות, לא רק לגבי השדות הקליניים, ממש לא

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  עוד בשנים הראשונות, אנחנו מקבלים אותם באהבה, ואנחנו נעשה את כל מה שאנחנו צריכים לעשות כדי לעזור להם לסיים את השנים האלה כמו שהם צריכים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כי אנחנו פה כולם בזכותם, ולא נשכח את זה לרגע

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז המצב הולך להיות קשה בקבלה, אבל אנחנו נעשה את הכול כדי שהם יהיו הרופאים, ופה מה שחשוב להגיד, האיכותיים שאנחנו יודעים שאנחנו מצליחים להוציא במדינת ישראל בבתי הספר לרפואה שלנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז אנחנו נעשה הרבה מעבר למה שאנחנו יכולים לעשות

יונתן מישרקי: פרופ' רלי, אם תוכלי להיכנס לרזולוציה גבוהה יותר בהקשר של התאריכים, עד מתי, ממתי, כמה זמן הוא צריך לשרת במילואים

יונתן מישרקי:  מעבר לציון הפסיכומטרי, איזה עוד תנאים

פרופ' רליקה הרשקוביץ: מבחינתנו, כל מי שבצו 8 עד היום, אפילו היום, אם היום הוא סיים שלושים יום, זו בדיוק הנקודה של אולי לא סיימנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זאת אומרת, כשאנחנו כתבנו את המתווה, כתבנו 15 בנובמבר, כי פרסמנו את המתווה באמצע דצמבר, ואז המתווה היה צו 8 לפחות שלושים יום

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  שלושים יום היה בעצם איפה שהוא באמצע דצמבר

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  מבחינתנו, אנחנו היום ב-1 בינואר

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ב-1 בינואר, אם מישהו התגייס ב-30 בנובמבר, הוא כבר שלושים יום במילואים, הוא בצו 8

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אני חייבת להודות שאני לא מכירה הרבה כאלה, אבל אם יש, בהחלט נביא אותם לידי דיון, אם הם יביאו את כל המסמכים שכרגע חלק מהאנשים עוד לא הביאו לנו, הם בהחלט ייכנסו למתווה הזה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זאת אומרת, 15 בנובמבר היה נכון כשבעצם דיברנו על זה שאנחנו צריכים שלושים יום

יונתן מישרקי: אני חושב שזו בשורה טובה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ואם החייל נפצע אחרי שבועיים, למשל, ולא מילא שלושים יום?     

פרופ' רליקה הרשקוביץ: אין שום בעיה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  בוודאי

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  החייל פה נפגע, הוא כנראה היה משרת ארבעה חודשים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ברור, אין פה שאלה

יונתן מישרקי: באיזה מסלול הוא יקבל מענה?     

פרופ' רליקה הרשקוביץ: הוא יקבל מענה בוועדת החריגים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  בשביל זה יש לנו ועדת קבלה מרכזית עם ועדת חריגים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  וכבר קלטנו אחד כזה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כאשר מדובר על מישהו פצוע או מישהו בשיקום, ברור לחלוטין שהוא בתוך המסלול

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אין שאלה בכלל

טטיאנה (טניה) מזרסקי: וגם אם הוא שירת פחות משלושים יום?     

פרופ' רליקה הרשקוביץ: בוודאי

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  איש פצוע

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  גם אם זה מפוצל, גם אם הוא שירת, למשל, 24 יום, יצא לאיזו חופשה של חמישה ימים וחזר

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  בוודאי שכן, אין פה שאלה בכלל

יונתן מישרקי: אם תוכלי להסביר את ההבדל בין השנים

פרופ' רליקה הרשקוביץ: בשנה הראשונה, כמו שאמרנו, פסיכומטרי 650

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  לאחר מכן, מה שבעיקר קובע זה ציון 80, אפילו בלי פסיכומטרי

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זאת אומרת, אם הוא קיבל 80 בשלוש השנים או ארבע השנים הראשונות שלו ברפואה באיזשהו מקום, לצורך העניין, אם הוא סיים, למשל, שלוש שנים איפה שהוא באירופה, יש לו שתי ברירות

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  קודם כול, אנחנו בודקים, פרופ' יציב בודק את המערכות, את תוכניות הלימודים, הסילבוסים של כל מה שהם למדו בחו"ל, משווה אותם למה שיש בארץ, ואז יש שתי אפשרויות

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  או שהם באמת יתקבלו ישירות למסלול התלת-שנתי בצפת, או לחלופין הם אולי יצטרכו לרדת שנה ולעשות את השנה השלישית מחדש כדי לעשות את הפרה-קליני, כדי שהם יצטרפו אחר כך לארבע-שנתי כמו שצריך

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אבל מה שקובע זה ציון 80

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  בלי שום מבחן אישיות, בלי שום ראיונות, בלי שום דבר

פרופ' רליקה הרשקוביץ:          יש לנו ברזרבות, או ברשימות ההמתנה של בתי הספר לרפואה לא מעט ישראלים שלא התקבלו, כי כל ההבדל ביניהם לבין להתקבל היה חצי נקודה או משהו בסגנון, והם לא יכלו להתקבל

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אבל הם כרגע בצו 8, וחשבנו להחיל את המתווה גם עליהם, ואז הם יתקבלו בגדול אחד לאחד למי שמתקבל מחו"ל, בדיוק באותה השיטה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו נחפש, נראה מי היה בצו 8, מי שעדיין מעוניין להמשיך ללמוד השנה, אכן יתקבל

נעמה לזימי: 	 	זאת אומרת, מי שהיו במכסה ולא התקבלו בגלל שהיה פער קטן

פרופ' רליקה הרשקוביץ: כי לא היה מקום

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כי בתי הספר לרפואה עלו, כמו שאמרתי מ-800, וזה מה שקיבלנו עד השנה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  1,090 זה היה המקסימום שיכולנו להכיל בתשתיות שלנו, וכרגע אנחנו עוד יותר מותחים את העניין

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז כן, הם יתקבלו כרגע

יונתן מישרקי: והשנה החמישית והשישית

פרופ' רליקה הרשקוביץ: שנה חמישית ושישית הם אמורים לעשות את הקליניקה אצלנו, את כל הסבבים אצלנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אני יודעת שיש פה שאלה לגבי קבלת התעודה ממדינת ישראל

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  יש כרגע עשרים סטודנטים כאלה שבשנה חמישית ושישית, היו רוצים לקבל את התעודה מהאוניברסיטאות שלנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  בנקודת הזמן הזאת זה יצטרך לבוא לאיזשהו דיון מחודש, כי קצת קשה לי כרגע לחשוב שאנחנו נותנים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו נעשה על זה דיון

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אני לא אומרת כרגע לא

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  לא אמרתי לא

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אבל צריך לחשוב שלתת כרגע תואר של אם-די, של שש שנים, למישהו שילמד אצלנו שנה וחצי, כי שנת הלימודים הבאה מסתיימת באמצע השנה, השנה השישית מסתיימת בערך באפריל, הוא יקבל את האם-די על שנה וחצי של סבבים קליניים, זה קצת מורכב

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  נצטרך לעבור ולראות איך אנחנו עושים את זה, ואנחנו נדבר על זה אצלנו בוועדת החריגים

יונתן מישרקי: זאת אומרת, סטודנט שבשנה חמישית ושישית כבר יכול להיכנס עכשיו לעשות את הסבבים הקליניים

פרופ' רליקה הרשקוביץ: הוא עושה את הסבבים אצלנו, בכל בתי החולים בארץ שבהחלט התנדבו במימון משרד הבריאות

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זה לא משהו שהוא חדש, וזה מוכר בדרך כלל על-ידי בתי הספר שלהם באירופה, יש הסכמים בין בתי הספר לבתי החולים כאן

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  את המבחנים במקצועות השנים הם חוזרים, עושים את המבחן וחוזרים לארץ

יונתן מישרקי: הבנתי

יונתן מישרקי:  עוד מעט נגיע גם לסבב שאלות

יונתן מישרקי:  הסדר יהיה חבר כנסת ואיש מקצוע, כדי שנספיק לשמוע את כולם

יונתן מישרקי:  חבר הכנסת יאסר חוג'יראת, בבקשה

יאסר חוג'יראת: בוקר טוב לכולם

יאסר חוג'יראת:  אנחנו בתחילת שנה אזרחית חדשה

יאסר חוג'יראת:  אני מקווה ומאחל לכולם, לכל החברה הישראלית, שנה יותר טובה, שנה שבה כל החטופים יחזרו הביתה, ושנה שבה גם תופסק המלחמה ויהיה מתישהו שלום עם השכנים שלנו ועם העם הפלסטיני

יאסר חוג'יראת:      אני רוצה להתמקד בנושא של הרופאים בוגרי חו"ל שעברו את הבחינה

יונתן מישרקי: אתה מדבר על בחינת הרישוי, נכון? אז אולי ניתן לחגי זילברמן, כי לא הציגו את זה עדיין

יאסר חוג'יראת: אני אציג את השאלה, ואחר כך ניתן לכם לשמוע את התשובה

יאסר חוג'יראת:  אחרי 7 באוקטובר, פורום הדיקנים של הפקולטות לרפואה בארץ קיבלו החלטה להוריד את ציון העובר מ-60 ל-57 בבחינות הסיום

יאסר חוג'יראת:  והבקשה שלנו, והייתה גם פנייה להתחשב בנושא הזה גם לגבי בוגרי חו"ל שעשו את בחינת הרישוי, להוריד גם להם את הציון מ-60 ל-57, כמו שקיבלו הסטודנטים בוגרי הארץ

חגי זילברמן: בוקר טוב, חגי זילברמן, האגף לרישוי מקצועות רפואיים, משרד הבריאות

חגי זילברמן:  בעצם, הבקשה היא להחיל את החלטת האוניברסיטאות בארץ על שיפוי בנקודות או מתן בונוס גם לסטודנטים שלמדו לימודי רפואה בחו"ל

חגי זילברמן:      קודם כול, אנחנו, באופן עקרוני, בהקשר של כל מה שקרה מפרוץ המלחמה, אנחנו בהחלט תומכים

חגי זילברמן:  כל מי שגויס בצו 8, כל מי שנמצא כרגע בעזה או בכל מקום אחר ולא יכול להתכונן למבחן כמו שצריך, אנחנו נבוא לקראתו ואנחנו מגבשים תוכנית כדי לאפשר לאלה שלא הספיקו להתכונן לבחינת הרישוי, להיבחן

חגי זילברמן:  כמו כן, הבחינה הייתה אמורה להתקיים בינואר, ולאור בקשות הנבחנים, דחינו אותה למרץ

חגי זילברמן:      לגבי החלה של כל הסטודנטים מחו"ל, אני רק רוצה להגיד שהלימודים בחו"ל לא דומים בשום אופן ללימודים שמתקיימים בארץ

חגי זילברמן:  בארץ, למעשה, הסטודנטים מלווים על-ידי המרצים, על-ידי הדיקנים לאורך כל התהליך

חגי זילברמן:  בשנתיים האחרונות הם עוברים חמש בחינות, ולאחר כל בחינה הם עוברים גם בחינה קלינית שבודקת את המיומנות העיונית ואת המיומנויות הקליניות שלהם, לפני שהם בכלל מתחילים לעשות את הסטאז'

חגי זילברמן:      הלימודים בארץ הם ברמה מאוד גבוהה, בין הגבוהות בעולם, ולכן הבקרה של המדינה היא מספקת מבחינת משרד הבריאות

חגי זילברמן:  לעומת זאת, אנחנו פוגשים לראשונה בסטודנטים שלומדים בחו"ל, את המסמכים שהם מציגים לנו את הלימודים על פני השנים

חגי זילברמן:  אני חייב להגיד שלפני כמה שנים החלטנו לעשות רפורמה, רפורמת יציב, שבדקה את הרמה של בתי הספר בחו"ל, יש עשרות, ואפילו מאות בתי ספר שבהם לומדים סטודנטים בחו"ל, מרביתם מעל 85% לומדים באוניברסיטאות ברמה נמוכה מאוד, כל כך נמוכה שהסטודנטים שמגיעים לארץ ונבחנים בבחינות הרישוי, רק 30% מהם עוברים את הבחינה

חגי זילברמן:  אני חייב להגיד שחלק מאלה שעוברים את הבחינה, עוברים בזכות נקודות בונוס שהם מקבלים מראש בזכות קורס הכנה שהם עושים

חגי זילברמן:  יש גם שלב ערר שאנחנו עושים, ובזכות עוד נקודות אפשר לעבור את הבחינה

חגי זילברמן:  זאת אומרת, בסופו של דבר, הסף מבחינתנו הוא מאוד נמוך, כדי לאפשר לאותו סטודנט שאנחנו לא מכירים ולא מכירים את תוכנית הלימודים שלו, רק מה שראינו בחומר שהוא שלח ומההתרשמות שלנו בביקורים, אנחנו ביקרנו לפני מספר רב של שנים ברוב בתי הספר בחו"ל

חגי זילברמן:  ואנחנו חושבים שהרף צריך להישמר כמו שהוא, ואנחנו לא מוצאים לנכון להוריד אותו בשלוש נקודות בדומה לה שנעשה בארץ, מהסיבה שאנחנו עדיין אחראים על בריאות הציבור, אנחנו חייבים לוודא שהסטודנטים שלמדו בחו"ל ראויים ועומדים בבחינות הרישוי הממשלתיות בארץ

חגי זילברמן:  אגב, זאת בחינה אחת, בשונה מהבחינות באוניברסיטאות

חגי זילברמן:  ואנחנו רוצים גם להכניס בעתיד מרכיב קליני בבחינה, כדי לבדוק ולוודא שהם זכאים וראויים להיכנס למערכת

חגי זילברמן:       מי שעובר את הבחינה נכנס ישר לסטאז'

חגי זילברמן:  אני לא אסתיר את זה, אבל אנחנו גם מקבלים בחינות ממנהלי בתי חולים וממנהלי מחלקות על סטודנטים שמגיעים לסטאז', והם לא מוכנים, אין להם מושג ביסי ברפואה

חגי זילברמן:  לחלקם, אני מזכיר שיש מספר מקרים

חגי זילברמן:  כמובן, יש גם בעיות לאחר מכן

חגי זילברמן:  אנחנו בודקים את המקרים, בודקים באילו בתי ספר הם למדו, ובאמת רובם למדו בבתי ספר ברמה נמוכה מאוד

חגי זילברמן:  אנחנו חייבים לשמור על הרף הקיים של בחינת רישוי

חגי זילברמן:  אני מסייג את זה, וכמובן, מי שמשתתף בלחימה עכשיו, אנחנו כן מוכנים לבוא לקראתו

חגי זילברמן:  אבל לגבי כל השאר, אנחנו מבקשים וחושבים שצריך לשמור על הרף הקיים, למען שמירה על בריאות הציבור, ולא בשביל להחיל את זה כאיזה מאמץ לאומי

יונתן מישרקי: האמת היא שזה עלה גם ממכתב התשובה שקיבלנו מפרופ' יציב

יאסר חוג'יראת: אני חייב להגיד כאן מילה

יאסר חוג'יראת:  עם כל הכבוד למשרד הבריאות ולאנשי המקצוע במשרד הבריאות, גם אני איש מקצוע, ואני רוצה לשמור על מקצועיות

יאסר חוג'יראת:  אם אתם רואים באוניברסיטאות מחו"ל שהם לא ברמה, אז תסגרו אותן וזהו

יאסר חוג'יראת:  אל תיתנו לאנשים לצאת לחו"ל, להשקיע שש שנים ללמוד בחו"ל, ואחר כך אתם כאן מטרטרים אותם, ואז אומרים שזאת לא הרמה

יאסר חוג'יראת:  אז אם השכלתם ובדקתם, אנשים שהגיעו ועשו את הבחינה הם אנשים בוגרי האוניברסיטאות שמוכרות על-ידי משרד הבריאות

יאסר חוג'יראת:  אז אתם סותרים את עצמכם

יאסר חוג'יראת:  או שהם מוכרים או שלא מוכרים

יאסר חוג'יראת:  אז תחליטו

יאסר חוג'יראת:  לא יכול להיות שמאות ואלפי סטודנטים לרפואה יוצאים ומשקיעים, לומדים שש שנים במיטב כספם, שלהם ושל ההורים, ובסוף מגיעים לכאן, ואתם אומרים, זאת לא הרמה

יאסר חוג'יראת:  תקבלו החלטה, תהיו אמיצים

יאסר חוג'יראת:  תגידו שהאוניברסיטאות האלה לא ברמה

יאסר חוג'יראת:  תסגרו אותן, ואל תיתנו לאנשים להגיע לשם, ואחר כך, פתאום אחרי שש שנים אתם אומרים, הרמה לא טובה

יאסר חוג'יראת:  זה מעצבן

יאסר חוג'יראת:  כי אם הרמה לא טובה, תסגרו

אחמד טיבי: קודם כול, תודה רבה על עצם הדיון

אחמד טיבי:  הדרישה להשוואה בין בוגרי חו"ל לבוגרי הארץ היא דרישה הוגנת ודרישה צודקת

אחמד טיבי:  משרד הבריאות יזם רפורמה, ומאז הרפורמה ב-2019 אסור לכם לדבר על טוב יותר וטוב פחות

אחמד טיבי:  אתם אישרתם את הרשימה

אחמד טיבי:  אם אישרתם לאוניברסיטאות להיות אוניברסיטאות מוכרות, זהו

אחמד טיבי:  משרד הבריאות צריך להתייחס אליהן כאל מוסדות שמשרד הבריאות רואה בהם כשירים שילמדו בהם בבית הספר לרפואה ולהיות אלופים

אחמד טיבי:  אם אתם חושבים אחרת, לא אמרתם לנו

אחמד טיבי:  אני מבין הערות לגבי אוניברסיטאות אחרות שכבר לא נמצאות ברפורמה

אחמד טיבי:  אני מבין את זה

אחמד טיבי:  אבל הן כבר לא ברפורמה, לא מוכרות

אחמד טיבי:      אתם מדברים על חמש בחינות לבוגרי הארץ

אחמד טיבי:  אני בוגר הארץ ואני גאה ברמה שיש כאן בארץ

אחמד טיבי:  אבל יש אנשים שאומרים שבחינה אחת בכל המקצועות קשה יותר מחמש בנפרד שאפשר להתכונן אליהן יותר טוב, יותר זמן לכל שאלה בבחינה

אחמד טיבי:  הרבה יותר קל להיבחן, אני אומר לך, אני נבחנתי, יותר קל לי בשנה החמישית כמה בחינות, בשנה השישית כמה בחינות, ולא בחינה אחת של כל המקצועות, כשיש לחץ של זמן על כל שאלה, דקה בערך

אחמד טיבי:  לכן, ההיגיון כאן הוא עקום, הוא לא נכון

אחמד טיבי:  נקודת המוצא היא לא נכונה

אחמד טיבי:  ולכן, גם האמירה שלפי אנחנו שומרים על רמת הרפואה והחולים, היא בסדר גמור

אחמד טיבי:  אבל אני חושב ששלוש נקודות לבוגרי חו"ל לא יכריעו את רמת הרפואה בשנה הזאת

אחמד טיבי:  שלוש נקודות

אחמד טיבי:  קצת אמפתיה, קצת הבנה

אחמד טיבי:  הרי כל היוזמה שלכם להורדת שלוש נקודות היא בגלל המצוקה, המלחמה, המשבר של החברה הישראלית

אחמד טיבי:  אז שזה יכלול את כולם, מה הבעיה?     מה גם שמדינת ישראל משוועת לרופאים, יש מחסור

אחמד טיבי:  כל הזמן מדברים על מחסור, ופעם אומרים, נביא מהודו, נביא מהפיליפינים

אחמד טיבי:  יש לך בוגרים ישראלים, תפתח להם את השערים

אחמד טיבי:  אתה יודע איזה מאמץ נפשי, כלכלי, לימודי, עושים הבוגרים האלה כשהם לומדים בחו"ל? התנאים הם יותר קשים משל סטודנט שנמצא פה, בבאר שבע או בחיפה או בתל אביב ליד הבית

אחמד טיבי:  תודה רבה

יונתן מישרקי: אני אגיד לך את האמת, חגי, אני דיברתי אתמול עם פרופ' יציב שיחה די ארוכה בעניין הזה, והטענה הזאת שהעלו פה חברי הכנסת עלתה גם על-ידי

יונתן מישרקי:  ככל שאתם הכרתם ב-2019 בחלק מהאוניברסיטאות בחו"ל בכך שהלימודים שלהן מוכרים, פסלתם אחרות והכשרתם אותן, זאת אומרת שהבנתם שהרמה הלימודים שם היא טובה

אחמד טיבי: אגב, מיטב מנהלי המחלקות בארץ, חלק מהם הם בוגרי חו"ל

יונתן מישרקי: אני חושב שנכון יהיה למשרד הבריאות, ואני די מתעקש על זה, שתעשו בחינה מחודשת לבוגרי אותם מוסדות מוכרים שאתם הכרתם בהם

יונתן מישרקי:  אני יודע שתישמע כאן אולי טענה לסוג של אפליה בין המוסדות, אבל אני כבר אומר, ככל שאז, ב-2019, כשהייתה הרפורמה, הכרתם בחלק מהמוסדות, ואז, אם עלתה טענה או שלא עלתה טענה, כבר דנו בה, עכשיו אנחנו כבר אחרי זה, זאת אומרת, עכשיו אנחנו כבר יודעים מי הם המוסדות המוכרים ומי הם לא

יונתן מישרקי:  אני רוצה לשמוע לפחות אמירה שלכם בהקשר הזה, שאתם חושבים בכיוון הזה

חגי זילברמן: אני רק אתייחס בקצרה למה שהזכירו חברי הכנסת המכובדים, אחמד, שאני מכיר אותו, ויאסר

חגי זילברמן:  בעקבות הרפורמה החלטנו להכיר בבתי ספר מסוימים במדינות מסוימות, ובכאלה שלא

יאסר חוג'יראת: אגב, אנחנו שני דוקטורים

יאסר חוג'יראת:  הוא רופא, ואני PhD

יאסר חוג'יראת:  אז אנחנו אנשי מקצוע, אנחנו מדברים מבחינה מקצועית, אנחנו לא מדברים מהרגש או מהלב

חגי זילברמן: אני נותן לכם כבוד גם אם לא הייתם

חגי זילברמן:  כבני אדם

חגי זילברמן:  אני מבין

חגי זילברמן:  אני אומר, ברגע שקיבלנו את ההחלטה ב-2019, החלטנו, כמובן בהתייעצות משפטית ועוד כל מיני סוגיות, לא להחיל אותם על אלה שכבר התחילו ללמוד

חגי זילברמן:  זאת אומרת, מי שהתחיל ללמוד בבית ספר שהוא ברמה נמוכה מאוד, ימשיך ללמוד שם, אנחנו לא יכולים להחיל את זה כי יש פה פגיעה בחופש העיסוק ועוד כאלה דברים, אנחנו החלטנו לא לפגוע

חגי זילברמן:  החלטנו לצאת בהצהרה שמ-2019, כל מי שעדיין לומד, אנחנו מכירים בו, אבל אנחנו לא נכיר במי שיתחיל ללמוד בבתי ספר שהם לא מוכרים לפי הרפורמה החל ב-2019

חגי זילברמן:  אז זה לשאלתך למה אנחנו לא אמיצים

חגי זילברמן:  זה לא העניין של אומץ, זה עניין של ממלכתיות והתחשבות וראייה משפטית, וגם ראייה של כלל הסטודנטים בחו"ל

חגי זילברמן:      אנחנו, כמו שחבר הכנסת משריקי ציין, יש מדינות ובתי ספר שאנחנו מכירים בהם, ואנחנו מוכנים לשקול בחיוב לבוא לקראתם, היות שאנחנו כבר מכירים בהם

חגי זילברמן:  אני רק לא רוצה שזה ייצור אפליה בין אלה לאלה שלמדו בבתי ספר אחרים, ולפגוע באחרים

יונתן מישרקי: אני מבין שיש צורך בחשיבה משפטית

יונתן מישרקי:  קודם כול, אני שמח על האמירה שלך, זאת אמירה מאוד חשובה, היא חשובה לכל מי שיושב כאן

יונתן מישרקי:  חבר הכנסת אחמד, הוא אומר פה אמירה, יש התקדמות

אחמד טיבי: יש התקדמות מסוימת באמירה שלו, שמתבססת על הרפורמה

יונתן מישרקי: נכון, זה מה שאני דרשתי אתמול גם מפרופ' יציב, בכלל בתקופה האחרונה

יונתן מישרקי:  תעשו את החשיבה המשפטית שצריך לעשות בעניין הזה, שבאמת לא ניצור פה אפליה שהיא בולטת מדי או שהיא לא נכונה

יונתן מישרקי:  אבל אנחנו נבקש מכם להציג בפני הוועדה תשובות בהקשר הזה

יונתן מישרקי:       אני רוצה לחזור למתווה, אבל לפני כן, בני

בני פרץ: כבודו, אדוני היושב-ראש, משרד הבריאות

בני פרץ:  אנחנו יודעים, וחבר הכנסת אחמד טיבי כבר לקח לי חלק מהדברים, של כל המבחנים הקשים שעוברים אלה שבחו"ל לעומת אלה שבארץ

בני פרץ:  אבל יש אפליה קשה מאוד בארץ, שבשביל להתקבל לאוניברסיטה פה לרפואה, יש הרבה פרוטקציה, שמי שהיה כאילו מאותו חומר, אבא, סבא, כולם

בני פרץ:  ככה היה גם בנושא מקצוע המשפטים

בני פרץ:  בין אלה שלמדו באוניברסיטה לאלה שלמדו במכללות בארץ

בני פרץ:  הייתה אפליה בין הסטודנטים שפה

בני פרץ:  אותו דבר, תיקנו את זה

בני פרץ:  כי לא יכול להיות שפה יגידו לאנשים, תלכו ללמוד, והם משקיעים הרבה כסף, ואנחנו חסרים

בני פרץ:  בוא ניתן דוגמה, חולה לב צריך קרדיולוג, מחכה שישה חודשים בשביל לקבל קרדיולוג

בני פרץ:  אני שואל בקופות, חסרים פה לא רק רופאים מקצועיים, חסרים הרבה רופאים, כי אתם מצמצמים לעצמכם

בני פרץ:  גם בעבר עשינו גם בנושא השר"פ, דבר שגרם לנזק גדול, עוד עם השרה הקודמת ב-2013

בני פרץ:  ואני הבאתי את ההוכחות

בני פרץ:  אני קיבלתי את המכה כדי להביא את העובדות, שבשעת עבודה מקבלים שם שר"פ

בני פרץ:  אתם לא רוצים לקבל רופאים, אבל עם ישראל חולה

בני פרץ:  מה אתם רוצים שימותו? אנשים לומדים שם שש שנים, ובאים לפה להיבחן

בני פרץ:  יש, למשל, תשובות שהם נתנו, והן נכונות, והן נבדקו, אבל אתם החלטתם להפוך אותן ללא נכונות

בני פרץ:  הורדתם את הפקטור בשלוש נקודות, אבל הם עברו גם את הפקטור ב-58 וב-59, ואתם לא רוצים לתת להם

בני פרץ:       זאת אפליה

בני פרץ:  ואני אומר, אנשים בסוף עוברים לבתי חולים, כמו שאמרת, יש כאלה שבאים לעשות את הסטאז', והם לא מצליחים

בני פרץ:  יפה מאוד, אז תשימו אותם

בני פרץ:  פה אתה צריך לסיים

חגי זילברמן: לא מצליחים, זה חיי אדם

בני פרץ: כשאדם בא לסטאז' בבית חולים, אחרי שהוא מתקבל, יש לו רופא מומחה שבא אחריו, בודק אותו, אם הוא בדק נכון, אם הוא כתב נכון ואם הוא אומר את הדברים הנכונים או לא

בני פרץ:  ברגע שלא מתגלים דברים כאלה בטווח ארוך מאוד, מפסיקים לו את הסטאז'

בני פרץ:  אבל תנו לו סיכוי

יונתן מישרקי: בני פרץ, תודה רבה

יונתן מישרקי:  כמו שגם אתה ביקשת, לצורך זה גם קיימנו את הדיון

יונתן מישרקי:  האמירה של חגי זילברמן שתהיה בחינה נוספת של המשרד, פנימית, כדי לתת את שלוש הנקודות האלה גם לסטודנטים שלמדו במוסדות בחו"ל שהמדינה מכירה בהם, זו בשורה די חשובה וזאת התקדמות בתהליך

בני פרץ: אבל אלה שעברו עכשיו, במבחן האחרון ב-58

יונתן מישרקי: על זה אנחנו מדברים

יונתן מישרקי:  הם יבחנו אצלם בתוך המשרד

יונתן מישרקי:  תודה רבה

יונתן מישרקי:  אני חושב שמיצינו את הנושא הזה, ואני מודה לך על זה

יונתן מישרקי:  חברת הכנסת נעמה לזימי

נעמה לזימי: תודה רבה שאתם כאן

נעמה לזימי:  לפני שבוע פניתי למשרד החינוך בכלל בנוגע להחרגה של חיילי מילואים שלומדים בחו"ל

נעמה לזימי:  פנה אליי גם דרור כצמן, אביו של אורי, והעלה את הסוגיה, למדנו אותה

נעמה לזימי:  ראינו שבמלחמת יום כיפור היה תקדים, שאפשר גם להבין את הנסיבות החריגות של המדינה שאנחנו נמצאים בהן

נעמה לזימי:  אני רוצה להגיד במיוחד על העלאת גל האנטישמיות הגואה, שגם הוא חלק ממשהו שצריך להבין איך להתמודד איתו ולייצר מרחבים בטוחים ללמידה, שישראל היא המרחב, כנראה, עם כל המורכבות של המלחמה ומה שקורה, המרחב הבטוח ביותר לסטודנטים ללמוד בו

נעמה לזימי:      אני רוצה לשאול מה המספר שאושר, אני יודעת שזו גם שאלה אוצרית, של סטודנטים מחו"ל, וכמה מצו 8

נעמה לזימי:  זאת אומרת, כמה כאלה שיכלו להתקבל בארץ, ועל בסיס מקום לא התקבלו, וכמה מחו"ל שרוצים לאשר

נעמה לזימי:      לגבי סטודנטים פצועים, אני חושבת שגם את סיפור ועדת החריגים אולי כדאי לשקול ולראות איך אפשר להקל גם כאן

נעמה לזימי:  פרוצדורה בתוך שיקום, צריך להבין עד כמה היא מקילה

נעמה לזימי:  אולי לתת גם אפשרות הארכה לשנה אחר כך בגלל תהליך השיקום

נעמה לזימי:  לבחון את המתווה המיטבי, כדי שיהיה להם קל יותר

נעמה לזימי:      לגבי השנה החמישית והשישית, אם אני מבינה נכון, זה עדיין לא עונה לחלק מהסטודנטים על אותה הבעיה

נעמה לזימי:  אני יכולה להבין שצריך אולי, כדי לקבל לשנה חמישית ושישית, גם לעשות ריאיון לפני כן

נעמה לזימי:      ממה שאני מבינה, הרבה ממי שלומדים רפואה בחו"ל, למרות ציונים טובים ולמרות הכול, המתווה עדיין מפספס חלק בהם, והייתי רוצה שנבין איך אנחנו כן מקיפים, ולהבין אם יש בעיה אוצרית כספית לדבר הזה, כי זה כנראה מה שצריך להבין, אם הוא חסם

נעמה לזימי:  אנחנו יודעים שבשנים הקרובות רפואת המומחים בישראל תעבור משבר מאוד קשה, שצריך ללמוד איך להתמודד איתו

נעמה לזימי:  ואולי באמת בנסיבות הממש קשות, יו"ר הוועדה, אפשר לעשות אפילו חשיבה עוד יותר מתקדמת להוספת תקנים וסטודנטים, בגלל המצוקה שהולכת להיות לנו

נעמה לזימי:  מדינה שגם הולכת לספוג גלי עלייה נוספים אל המדינה, גם הרבה אנשים שיהיו בשיקום ובמצבים שידרשו עוד רפואת מומחים, כמו פסיכיאטריה

נעמה לזימי:  ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מתמודדים גם עם הגל הנוסף הזה, וגם עם הצרכים של רפואת המומחים בישראל, שלפתחך, כבוד יו"ר הוועדה, נפלו צרכים רבים

נעמה לזימי:  תודה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  ד"ר ואדים בנקוביץ', בבקשה

ד"ר ואדים בנקוביץ: שמי ד"ר ואדים בנקוביץ', אני מנהל מערך אורתופדי בבית חולים סורוקה

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אני, כמו שאתם מבינים, מהמיקום הזה, סורוקה, אורתופדיה, אני חי את האירוע הזה שהתחיל ב-7 באוקטובר

אחמד טיבי: איפה למדת רפואה? איפה אתה בוגר?     

ד"ר ואדים בנקוביץ: לא בארץ

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אני לא למדתי בארץ, אשתי לא למדה בארץ, היא רופאה בבית חולים, ושלושת ילדיי, שניים מהם שכבר סיימו לא למדו בארץ

ד"ר ואדים בנקוביץ:  ואין לי שום סטיגמה כלפי אלה שלמדו בחוץ, וגם בין הרופאים שאצלי במחלקה, רובם כנראה, אני לא יכול להגיד בוודאות, לא למדו בארץ

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אבל המבחנים צריכים להיות מבחנים שבאמת מוכיחים שהאנשים שנכנסים למערכת הרפואה למדו טוב

ד"ר ואדים בנקוביץ:  משני הילדים הגדולים שלי אני דרשתי שיעברו USMLE, כי המבחן הזה הגדול יותר, ויכול להיות שבכלל צריך לשקול אותו

ד"ר ואדים בנקוביץ:  המבחן הזה משקף הרבה יותר את הידע ברפואה, ואני חושב שזה הכרחי

ד"ר ואדים בנקוביץ:      אבל אני פה מסיבות אחרות

ד"ר ואדים בנקוביץ:  קודם כול, אני רוצה להביע הזדהות עם הסטודנטים שנמצאים בחזית

יאסר חוג'יראת: אבל גם הבחינה של משרד הבריאות משקפת את הידע

יאסר חוג'יראת:  סליחה, אתה פוגע כאן ברמה של משרד הבריאות

יאסר חוג'יראת:  וזה לא נכון

יאסר חוג'יראת:  גם הבחינה של משרד הבריאות משקפת ידע

יאסר חוג'יראת:  מי שעובר את הבחינה, הוא רופא טוב

ד"ר ואדים בנקוביץ: אם היא משקפת ידע, למה צריך להוריד ציונים?     

יאסר חוג'יראת: אני לא יודע, כי צריך לעשות שוויון

יאסר חוג'יראת:  צריך להיות שוויון במדינה הזאת, וצריך להיות שוויון בין בוגרי חו"ל ובוגרי הארץ, זה הכול

יאסר חוג'יראת:  שלא יורידו כאן, ולא יורידו כאן, אבל צריך להיות שוויון

יאסר חוג'יראת:  אני מתעקש על זה, לא פוגעים ברמה

יאסר חוג'יראת:  כי הרמה של משרד הבריאות היא רמה טובה, והבחינה היא טובה וברמה טובה

יאסר חוג'יראת:  עם כל הכבוד ל-USMLE, זה לא אומר שמי שעובר בחינה שם הוא יותר טוב מהרופא שעובר את הבחינה של הארץ

יאסר חוג'יראת:  אני מכיר את שני העולמות האלה

ד"ר ואדים בנקוביץ: מה שאני רציתי להגיד הוא ששלושת הבנים שלי מגויסים כרגע, בתוך עזה

ד"ר ואדים בנקוביץ:  הם נלחמים

ד"ר ואדים בנקוביץ:  גם הבן שלי, שהוא רופא, גויס כלוחם, כי הוא לא הספיק לעבור חיל

ד"ר ואדים בנקוביץ:  ואחד הבנים עזב בית ספר לרפואה בחו"ל בשביל להתגייס פה, עוד לפני שהתקשרו אליו, לפני שהוא קיבל צו 8, מצו השעה

ד"ר ואדים בנקוביץ:      אני מאוד מברך על המתווה שהתגבש, אני חושב שזה, כמו שאמרת, ליבם של הדיקנים במקום הנכון

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אבל אני שואל שאלה, ואני רוצה לשאול אותה גם בהמשך

ד"ר ואדים בנקוביץ:  מה יהיה כשתיגמר המלחמה, ומה נעשה בשנים הבאות? האוניברסיטאות יודעות לעשות פקטורים והנחות לאוכלוסיות מסוימות, וטוב שזה כך, אני שואל, אנחנו בודקים לא רק את הפסיכומטרי ולא רק לימודי ליבה, אנחנו רוצים להביא גם אישיות לתחום הרפואה

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אנשים שיודעים להתנדב, אנשים שיודעים לתרום

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אז אני שואל, אלה שהתגייסו להיות קרביים, האם הם לא כבר עברו את מבחן האישיות בבקו"ם? אני חושב שזה מבחן אישיות

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אנשים שמתגייסים ומשרתים, לאו דווקא בצבא, אולי בשירות לאומי

ד"ר ואדים בנקוביץ:  האם דווקא האוכלוסיות האלה, אני יודע שיש אנשים שגם לא שירתו, לא שירות לאומי ולא בצבא, ולא היו ביחידות קרביות, ולא היו פרמדיקים, כמו הבן שלי, ביחידה קרבית שמאוד פעילה כרגע בעזה ומצילה חיים

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אנשים בני גילם שמספסל הלימודים התקבלו לאוניברסיטאות עם פסיכומטרי נמוך יותר, עם בגרויות הרבה יותר צנועות, ובלי שהם עצמם הוכיחו שהם מוכנים לתרום משהו לחברה

ד"ר ואדים בנקוביץ:  כמו האמרה של קנדי, אל תשאל מה המדינה עשתה בשבילך, תשאל מה אתה עשית בשביל המדינה

ד"ר ואדים בנקוביץ:       אין ספק שהפקטורים האלה צריכים להיות מופעלים כלפי אותם סטודנטים, או אותם אלה שרוצים להיות סטודנטים, לאו דווקא ברפואה, אבל בטח ברפואה, בגלל הדרישות הגבוהות, אלה ששירתו את המדינה בצבא, בשירות לאומי ובהתנדבויות אחרות

יונתן מישרקי: אני רק רוצה לחדד את מה שאתה אומר, אם אני מבין נכון

יונתן מישרקי:  תדייק אותי

יונתן מישרקי:  אתה אומר שגם בימי שגרה, כל חייל שהוא סטודנט לרפואה, זה יהיה מבחן האישיות שלו

ד"ר ואדים בנקוביץ: גם זה

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אני לא יודע אם רק זה

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אני מסתכל על סטודנט, ואני עוסק בהוראה כבר שלושים שנה - - -     

אחמד טיבי: ברוב בתי הספר בגרמניה ובצרפת הסטודנטים לא משרתים בצבא

אחמד טיבי:  אז מה לגבי מבחן האישיות שלהם?     

ד"ר ואדים בנקוביץ: אני חושב שיש הרבה דרכים לבדוק את האישיות, אבל בארץ, מכיוון שרוב בני גילך, למשל, היפותטית, מישהו הולך להתקבל לאוניברסיטה, כרגע הולכים לשלוש שנים

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אז אני אומר, זה בסדר, לא כולם צריכים לרוץ בג'בלאות עם נשק

אחמד טיבי: יש כל מיני מבחני אישיות

אחמד טיבי:  יש, אגב, ריאיון אישי

ד"ר ואדים בנקוביץ: אני לא חושב שזה מספיק, אבל אני טוען גם משהו אחר

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אני שואל אם אותם אלה שרוצים שוויון ודואגים לשוויון, האם זה שוויון כשאחד הולך לסכן את חייו למען המדינה, ושני מתחיל לימודים עם פסיכומטרי נמוך יותר, ואולי עם אישיות שהוא לא הספיק להוכיח אותה, יכול להיות שהיא טובה

יונתן מישרקי: ד"ר ואדים, נקודה טובה, אנחנו נשמע עליה עוד מעט תשובות

יונתן מישרקי:  חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי, בבקשה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: קודם כול, תודה על הדיון, מאוד חשוב, אני מודה לכם על המתווה שהצגתם, זה הנושא שהתכנסנו לדון בו

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  האנשים שמשרתים במילואים הם בעצם הבסיס של העתיד שלנו, של המדינה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הם גם משרתים, גם משלמים מיסים, והם גם הבסיס לכלכלה והעתיד של מערכת הבריאות שלנו

טטיאנה (טניה) מזרסקי:      לגבי סטודנטים שלומדים רפואה בחו"ל, יש פה כמה סוגיות

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אלה שחזרו מהלימודים חזרו לארץ כדי להתגייס למילואים ועכשיו משרתים למען הביטחון שלנו

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  המתווה שלכם הוא טוב, אני רוצה לדעת עד כמה הוא שקוף, ועד כמה אותם סטודנטים יודעים איך הם משתלבים כאן במערכת הבריאות בארץ, ואיך הם מתקבלים לבתי ספר לרפואה בארץ

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  האם יש מישהו ספציפי במשרד הבריאות שנותן להם ליווי ומענה? האם המידע מופיע באתר של משרד הבריאות, ואיך מגיעים אליו?     דבר שני, כמו שציינו חברי הכנסת שמשתתפים כאן, וכפי שציין אדוני היושב-ראש, הבחינה שהייתה ביולי, ובוגרים שכבר סיימו לימודים רפואה, אני יודעת שזה לא היה כמו שזה תמיד מתרחש

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  בבחינת הרישוי הזאת שינו את סדר הפרקים, והיו שאלות נוספות

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הבחינות שהיו לבוגרים של לימודי רפואה בארץ והבחינה לבוגרים של לימודי רפואה בחו"ל, אלה שלמדו בארץ קיבלו פקטור, כמו שציין בני פרץ

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  למה אלה שקיבלו 58, 59 נקודות בבחינה הזאת לא קיבלו את הפקטור הזה?      אני מבינה שיש שאיפה לשמור על הרף, זה מאוד חשוב

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  גם אני רוצה לקבל טיפול רפואה מרופא שאני יכולה לסמוך עליו, שיש לו ידע מקצועי

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אבל אם זה עניין של שתי נקודות בלבד, וניתן הפקטור הזה, הבונוס, לאלה שלמדו בארץ - - -     

יונתן מישרקי: טטיאנה, חגי ענה על זה

יונתן מישרקי:  תהיה חשיבה מחודשת במשרד בעניין הזה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חבל להגיע לבתי משפט

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אני יודעת שרוצים להגיש עתירה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  חבל להגיע לנקודות האלה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו צריכים את הרופאים, אנחנו רוצים לחזק את המערכת בארץ

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו צריכים ידיים עובדות ואנשים שלמדו

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  בכל זאת, אחרי הבחינה הם משתלבים בבתי חולים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אז ברגע שהם כבר השתלבו במערכת רואים אותם, יש תקופת ניסיון, אז אפשר לסנן בהמשך דרכם פה בארץ

טטיאנה (טניה) מזרסקי:       רציתי לבקש, נכון לעכשיו, כבר במשך שנים מתקיימות רק שתי בחינות, יש שני מועדים שבהם אפשר לעבור את בחינת הרישוי

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  יכול להיות שאם אנחנו רוצים למלא את המערכת ברופאים נוספים, רוצים שישתלבו כמה שיותר רופאים, כדאי לעשות שלוש ואפילו ארבע פעמים בשנה את הבחינה הזאת

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אם יש סיבה שמונעת לעשות ככה, תסבירו למה, ואם אין, מה נדרש כדי לקיים ארבע בחינות בשנה במקום שתיים? תודה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  פרופ' ציון חגי נמצא איתנו ב"זום"

יונתן מישרקי:  בבקשה, שלום לאדוני

פרופ' ציון חגי: אדוני היושב-ראש, יושב ראש ועדת הבריאות

פרופ' ציון חגי:  אני רוצה להקדים ולומר שמאחר שאנחנו נמצאים במלחמה, אני חייב לחזק את הלוחמים שנמצאים בחזית

פרופ' ציון חגי:  אני רוצה להעביר מפה את תנחומיי למשפחות הנופלים והגיבורים שלנו

פרופ' ציון חגי:  אני רוצה להביע החלמה מהירה לפצועים, וכמובן שלא נשכח את החטופים, אני מקווה שהם יחזרו במהרה אלינו הביתה

פרופ' ציון חגי:      אדוני היושב-ראש, אני רוצה בראשית דבריי לברך את דיקני בתי הספר לרופאה בישראל, אשר עשו מהלכים לקראת הלוחמים, לקראת הרופאים, הסטודנטים לרפואה שהגיעו לארץ בצו 8 והם נמצאים בחזית, הם נלחמים ומגינים על תושבי המדינה

פרופ' ציון חגי:  האנשים האלה מסכנים את חייהם, ומדינת ישראל חבה להם חובה מוסרית גדולה ביותר

פרופ' ציון חגי:  ואני מאוד שמח שדיקני בתי הספר לרופאה, המתווה הראשון היה מתווה מאוד מחמיר, המתווה השני, שתוקן, הוא פחות מחמיר, ולי יש הצעה שצריכה להחמיר עוד פחות, ויש לי נימוקים לכך

פרופ' ציון חגי:      אני הייתי מתייחס קודם כול לסטודנטים שסיימו שנה ראשונה עד שנה רביעית

פרופ' ציון חגי:  אלה סטודנטים שלומדים באוניברסיטאות מוכרות על-ידי הרגולטור, משרד הבריאות, או לפי רפורמת יציב, לכן ברור הוא שהם גם מוכרים כרופאים לגיטימיים במדינת ישראל

פרופ' ציון חגי:  לכן אני לא חושב שצריך להגביל אותם בממוצע של ציונים של 80 או של פסיכומטרי כלשהו

פרופ' ציון חגי:  והסיבה לזה היא שהם עברו את הבחינות, הצליחו בבחינות, והם מוכרים, וזו אוניברסיטה מוכרת

פרופ' ציון חגי:  כשיסיימו את הלימודים, אם הם היו מסיימים אותם בחו"ל, הם מוכרים, כאוניברסיטה מוכרת שיכולים להתקבל במדינת ישראל

פרופ' ציון חגי:  ולכן, אני חושב שהמבחן האמיתי של אותם סטודנטים, אם הם סיימו שנה א', יתקבלו נא לשנה ב'

פרופ' ציון חגי:  ואם בשנה ב' לא עברו את הבחינות, יישארו שנה נוספת

פרופ' ציון חגי:  אני חושב שלא צריך להיכנס גם לפסיכומטרי וגם לממוצעים

פרופ' ציון חגי:  אני חושב שהאנשים האלה תורמים למדינת ישראל, מסכנים את חייהם, והם אנשים מוכשרים

פרופ' ציון חגי:      כמנהל מחלקה יותר מעשרים שנה, אני מכיר את הסטודנטים בוגרי הארץ, וגם את בוגרי חו"ל

פרופ' ציון חגי:  ואני רוצה להגיד לכם שהמוטיבציה של בוגרי חו"ל היא מאוד גדולה

פרופ' ציון חגי:  הם הולכים ולומדים כי הם רוצים ללמוד ואוהבי אדם, והם טובים מאוד, לא פחות טובים מאלה שהם בוגרי הארץ

פרופ' ציון חגי:  ולכן אני חושב שלא צריך ללכת ולקבוע פסיכומטרי, כי לא כולם ביצעו פסיכומטרי

פרופ' ציון חגי:  צריך לקבל את כולם

פרופ' ציון חגי:  אם הם עברו שנה א', יקבלו אותם לשנה ב', בתנאי שיש אותו סילבוס באוניברסיטה שבה הם למדו

פרופ' ציון חגי:  אם הם סיימו שנה ב', יתקבלו לשנה ג' וכן הלאה

פרופ' ציון חגי:  לסטודנטים של שנה חמישית ושישית, אלה שנים קליניות, והם לומדים אותן בבתי החולים

פרופ' ציון חגי:  וכאן אני לא חושב שהם צריכים להיות סטודנטים מחוץ למניין

פרופ' ציון חגי:  צריך לקבל אותן לאוניברסיטאות, אין שום סיבה לא לקבל אותם

פרופ' ציון חגי:  וגם אם ייתנו להם תעודה שהם בוגרי האוניברסיטה, אין שום סיבה לא לתת להם את זה

פרופ' ציון חגי:  אם הם מצליחים בחלק הקליני, בשנה החמישית והשישית, יתכבדו האוניברסיטאות וייתנו להם תואר M

פרופ' ציון חגי: D בסיום לימודיהם

פרופ' ציון חגי:  אני חושב שגם לסטודנטים של שנה חמישית ושישית אין שום סיבה לא לקבל אותם לאוניברסיטה, ולהגיד שאת התואר הם יקבלו באוניברסיטאות באירופה

פרופ' ציון חגי:      כתב לי סטודנט לרפואה מחו"ל, שהוא לוחם מ-669, אני התרשמתי מהעוצמות שלו, מהחוזקה שלו, אבל אני יודע שהוא עבר חוויות קשות, והוא תיאר לי את זה במכתב

יונתן מישרקי: אבא שלו פה, ואנחנו נשמע אותו עוד מעט

יונתן מישרקי:  תודה רבה על הדברים

יונתן מישרקי:  פרופ' חגי, עד כמה שאני מבין, היית חלק מהמתווה, זאת אומרת, אתה כל הזמן בקשר עם הדיקנים

יונתן מישרקי:  ההצעות האלה שאתה מעלה פה בוועדה כבר נשמעו בשיח שהיה ביניכם?     

פרופ' ציון חגי: כן, יש לי שיח מתמיד עם פרופ' שי אשכנזי, הוא יושב-ראש פורום הדיקנים, ואני הבעתי את עמדתי בסוגיה הזאת

פרופ' ציון חגי:  אני כל הזמן, גם אחרי המתווה הראשון, הערתי את הערותיי

פרופ' ציון חגי:  אני שמח שהמתווה השני היה מתון יותר

פרופ' ציון חגי:  אני מאמין שגם המתווה השלישי צריך להיות עוד יותר מתון, כי אני לא רואה שום סיבה להתחיל בכל מיני מגבלות ולא לאפשר לקבל לוחמים, שבעם באים עם זה שהם סיימו את הלימודים שלהם בשנה רביעית או חמישית באוניברסיטאות מוכרות

פרופ' ציון חגי:  תודה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  תרשמו את השאלות, אנחנו נצטרך אחרי זה לקבל תשובות

יונתן מישרקי:  חבר הכנסת סימון דוידסון

סימון דוידסון: תודה רבה, אדוני

סימון דוידסון:  קודם כול, אני רוצה לפנות לחגי זילברמן ולהגיד לך ולאנשים שיושבים פה, עליתי בשנת 1972 לארץ, ואני בן לשני הורים רופאים, שלמדו בקובנה

סימון דוידסון:  עלינו מליטא

סימון דוידסון:  אימא שלי רופאת ילדים, אבא שלי רופא מרדים

סימון דוידסון:  רופאים מדהימים ונפלאים שעשו המון במשך כל השנים לציבור באזורים שהם עבדו בהם

סימון דוידסון:  וקצת זזתי באי-נוחות כשדיברת, כי בסוף, צריך להבין שכל אותם חבר'ה צעירים שנוסעים ולומדים בחו"ל, 90% מהם נוסעים ועושים את זה כי הם לא מתקבלים בארץ, כי אין מספיק מקומות לקבל אותם

סימון דוידסון:       לפני שנה וחצי היה דיון פה, אולי אפילו באולם הזה, ודיברו על זה שעד לפני שנה וחצי למדו 60% בחו"ל ו-40% בארץ, והולכים לשנות את המטוטלת הזאת, וזה הופך להיות 60% בארץ, 40% בחו"ל

סימון דוידסון:  אני לא יודע אם זה קרה, אני רק אגיד לך שבשבוע שעבר, בעקבות דיונים שאני עושה לגבי סטודנטים שהם בצבא, ביקרתי ברייכמן, וראיתי שם מבנה מדהים ללימודי רפואה שבונים עכשיו, לקראת סיום, והתרשמתי מאוד, ואני שמח מאוד שעוד ועוד סטודנטים ילמדו גם שם

סימון דוידסון:       לאדוני הדוקטור מסורוקה, ד"ר ואדים בנקוביץ', אני שמעתי את דבריך, ואני מתחבר לכל מילה

סימון דוידסון:  אין ספק שבמדינת ישראל לא מספיק מעריכים את הלוחמים ואת האנשים שמקריבים את החיים שלהם למען כולנו, לכל אחד שיושב פה

סימון דוידסון:  ואני מכיר את דרור, הוא חבר מאוד טוב שלי, וכשהוא סיפר לי על הבן שלו, לוחם ב-669 שאיבד את החברים הכי טובים שלו, ונמצא בעזה, ובכלל לומד לימודים בצ'כיה והוא לא יודע מה עם הלימודים שלו

סימון דוידסון:  תחשבו, הוא נמצא בעזה, והוא לא יודע מה עם העתיד שלו

סימון דוידסון:  הוא כבר למה מספר שנים, ואתם יודעים כמה זה עולה וכמה השקעה

סימון דוידסון:  הם לא עושים את זה כי הם רוצים ללמוד בחו"ל, אין להם ברירה

סימון דוידסון:  לרובם

סימון דוידסון:       ואני שמח מאוד על זה שהיה מתווה ראשון, ותיקון למתווה השני, ואני מברך אתכם על זה

סימון דוידסון:  ואני גם מסתכל לכם בעיניים ואני אומר לכם, כל סטודנט שנמצא היום ולוחם בעזה, וזה לא רק בלימודי רפואה, אדוני היושב-ראש, בכל תחום, ואני גם מתעסק בנושא הזה, המל"ג, ואני יודע שאתם עושים את זה, אבל צריכים עוד יותר לעמוד דום ולהצדיע לאותם חיילים וחיילות שלנו ולעשות בשבילם הכול

סימון דוידסון:  הכול

סימון דוידסון:  גם אם זה יעלה יותר כסף וגם אם צריכים יותר קבוצות קטנות, וגם אם יישארו סמסטר

סימון דוידסון:  הכול, כדי שהם יגשימו את החלומות שלהם

סימון דוידסון:  זו מחויבות שלנו לאותם חיילים וחיילות, אל תשכחו את החיילות

סימון דוידסון:      אני רוצה משפט אחרון לומר לפרופ' ציון חגי, אני שמעתי את דבריו

סימון דוידסון:  כמובן, אני מתחבר לדברים שהוא אומר, אבל אני לא יודע כמה העמדה שלו נשמעת אצלכם בדיונים של הדיקנים עצמם, כי הוא אמר דברים שהם חד-משמעיים ואני בטוח שכולם מקבלים אותם

סימון דוידסון:  צריכים עוד יותר לשפר, עוד יותר לעשות למענם

סימון דוידסון:  וכולנו תפילה, כל מי שיושב פה, שהחיילים שלנו יחזרו בשלום, ואנחנו נעשה הכול עבורם

סימון דוידסון:  דרור, הכול נעשה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  גברת נורית בן שימול

נורית בן שימול: אני נורית, אנחנו תושבי נתיב העשרה, אני והבן שלי גבריאל

נורית בן שימול:  גבריאל רצה לדבר, אבל קודם כול רציתי להגיד את הצד שלי, בתור אימא, בתור ניצולה ובתור פליטה בארצי

נורית בן שימול:      כולכם יודעים מה עברנו ב-7 באוקטובר, אין צורך לחזור על זה

נורית בן שימול:  היה לי חשוב לבוא לפה ולהגיד, גבריאל, עם ציון פסיכומטרי של 711 התקבל ללימודי רפואה באיטליה, שנה ראשונה, ואני מאוד גאה בו, והוא בגופו הגן עליי בבית בנתיב העשרה ב-7 באוקטובר מול המחבלים הארורים האלה, וניצלנו בנס, מה שאי אפשר להגיד על אחרים

נורית בן שימול:      הלימודים באיטליה התחילו, וגבריאל לא טס

נורית בן שימול:  הוא לא טס כי אנחנו מפונים לרויאל ביץ' באילת

נורית בן שימול:  הוא לא טס כי אנחנו לא יודעים אם יהיה בית או לא יהיה בית

נורית בן שימול:  לגבריאל יש שני אחים

נורית בן שימול:  אחד בתוך עזה עכשיו, בצנחנים, ואחד בכפיר, משרת בגבול הלבנון בהר דב

נורית בן שימול:  הוא הרגיש שהוא מוותר על החלום שלו בשביל להישאר איתי, בגלל כל מה שקרה ב-7 באוקטובר

נורית בן שימול:  ואני רוצה שאתם תעזרו לי, כאימא, ותאפשרו לו להגשים את החלום

נורית בן שימול:  אין הנחתום מעיד על עיסתו, ואני בטח לא אובייקטיבית, הילד שלי בעיניי הוא הכי מושלם בעולם

נורית בן שימול:  אבל הוא ילד מצוין, הוא ערכי

נורית בן שימול:  כמובן, מילואים, צבא, כמו הדיון, אבל זה לא העניין

נורית בן שימול:  כי הוא לא היה יכול לגשת לו 8 כי היה לו צו 8 בבית, כי הוא נלחם בבית

יונתן מישרקי: תודה

יונתן מישרקי:  בבקשה, גבריאל

גבריאל כהן: שלום לכולם, אני גבריאל ממן

גבריאל כהן:  כמו שאימי סיפרה, התקבלתי ללימודי שנה א' ברפואה באיטליה, וכרגע המתווה לא מכליל אותי, מכיוון שהוא מכליל רק את מי שקרוב מדרגה ראשונה למישהו שנהרג או נחטף ב-7 באוקטובר

גבריאל כהן:      נתיב העשרה נמצא 800 מטר מהגבול עם עזה

גבריאל כהן:  14 שעות הייתי בבית עם נשק, עם משפחתי, ופחדנו נורא

גבריאל כהן:  עם המצב כיום, אני מתקשה לעזוב את המדינה, להשאיר את המשפחה מאחור וללכת ללמוד בראש שקט

גבריאל כהן:  חוסר הוודאות שיש בנוגע לבית שלנו, היכן לגור, מה נעשה, ועם המדינה, ונוסף על זה חוסר הוודאות לגבי עתידי המקצועי והלימודי

גבריאל כהן:  השקעתי חמש שנים בניסיון להתקבל לרפואה, גם בארץ

גבריאל כהן:  בארץ התקבלתי לרפואת שיניים, עברתי את הראיונות, אבל החלטתי לא לוותר, ובכל זאת להתקבל ללימודי הרפואה הכללית

גבריאל כהן:      אני אציין שכן קלטו את הבקשה שלי, הגשתי את המייל

גבריאל כהן:  אני מודה לכם מאוד, קודם כול

גבריאל כהן:  זה לא שאמרו לי לא, אמרו שצריך לדון, אבל אני הרגשתי שחשוב להעלות את זה

גבריאל כהן:  כי זה שרק נכחתי שם ולא איבדתי אף קרוב משפחה זה לא אומר שלנו אין קשיים

גבריאל כהן:  אנחנו עדיין מתמודדים עם זה כל יום

גבריאל כהן:  גם אם עברו שלושה חודשים, ההתמודדות עם זה עדיין לא קלה

גבריאל כהן:  אני מבקש מכם בכל לשון של בקשה לקבל את פנייתי לאפשר לי ללמוד בארץ קרוב למשפחתי, לעזור לאימי, אחיי, לאשתי היקרה, ולהישאר בארץ

יונתן מישרקי: אני מודה לכם

יונתן מישרקי:  האמת היא שאתם מאוד מרגשים

יונתן מישרקי:  קודם כול, תודה רבה

יונתן מישרקי:  במה שאתם עושים, אתם מעניקים לנו

יונתן מישרקי:  אנחנו מאחלים באמת לשובם של האחים שלך, הבנים שלך, לשלום, בעזרת השם, בקרוב

יונתן מישרקי:  פרופ' רלי, אני ביקשתי ממך להמתין לסוף, אבל דווקא בהקשר של הבקשה הזאת שלו, הייתי רוצה לשמוע איזו בשורה פה בוועדה

פרופ' רליקה הרשקוביץ: תראה, זו בקשה שבאמת הלב נקרע לשמוע

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  לא צריך למות כדי שנדבר אחרי שלמישהו קרה משהו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  הבקשה שלך הוגשה, והיא בפירוש תעבור דיון מאוד רציני ומשמעותי בוועדת החריגים שלנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  יש לנו הוועדה המרכזית, יש לנו פה שניים מוועדת הקבלה, שמענו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  תן לנו לעשות את זה בצורה המסודרת

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו לא נקל ראש במה שאתם עברתם כמשפחה ובמה שאתם צריכים כרגע כמשפחה

יונתן מישרקי: אנחנו נודה לוועדה אם היא תוכל לעדכן אותנו גם כן

פרופ' רליקה הרשקוביץ: אנחנו נעדכן את הוועדה בשמחה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  דרור כצמן, בבקשה

דרור כצמן: שלום, שמי דרור כצמן, אני אבא של אורי, סטודנט בשנה חמישית לרפואה בצ'כיה ולוחם ב-669

דרור כצמן:  מתחילת המלחמה מצאתי את עצמי מתנדב בכל מיני דברים, אם זה בחקלאות, בשינוע, בהסעת חבילות למפונים, כל התחומים שאני רק יכול

דרור כצמן:  ובשבוע האחרון אני מתנדב לעזור לבני האישי ולחבריו

דרור כצמן:      מה הסיפור שלו? הוא סטודנט בשנה חמישית לרפואה, סטודנט מצטיין באוניברסיטה מוכרת עם מאות שנות מסורת בצ'כיה

דרור כצמן:  בשמונה בבוקר, בזמן שהייתי בבית הכנסת, מישהו קרא לי: אבא, תביא לי את הנעליים לתל אביב, אני נוסע ליחידה

דרור כצמן:  ככה זה התחיל, ומאז הוא לא היה יומיים רצופים בבית

דרור כצמן:  וכשאני הודעתי לו על מתווה מספר 1 ומתווה מספר 2, הרגשתי את האכזבה

דרור כצמן:  אני לא ישן בלילה, בתור אבא ללוחם שנמצא באזורים הכי קשים

דרור כצמן:  אבל החמיצות הזאת, לשמוע את האכזבה שלו לעומת מה שהוא עושה ומה שהוא מקבל מהמדינה, זה היה קשה

דרור כצמן:       החבר'ה האלה מבקשים מכם, הדיקנים, ואני רוצה להודות לפרופ' הרשקוביץ שקיבלה אותי באופן אישי באוניברסיטת באר שבע, ולפרופ' - - - שגילה לי המון אמפתיה וענה לי בחזרה על המכתבים

דרור כצמן:  אני יודע שעשיתם המון

דרור כצמן:  אבל יש עוד מקצה שיפורים לשנה החמישית והשישית

דרור כצמן:  החבר'ה האלה לא ביקשו לנצל את המצב

דרור כצמן:  הם מוסרים את נפשם

דרור כצמן:  בבקשה, הוא מבקש, לא הנחה, קחו אותו לפגישה, תראיינו אותו, תבחנו אותו

דרור כצמן:  תבינו את המצב הנפשי שהם נמצאים בו

דרור כצמן:  הזוועות שהוא ראה במשך המלחמה, אני לא חושב שכל הפורום הזה יראה במשך כל חייו ולו פעם אחת

דרור כצמן:  זה יום אחרי יום, באירועים הכי קשים של שוג'עייה, כולל חייל שלו שנהרג, רב-סרן שי מ-669, כשנהרגו שבעת החבר'ה בשוג'עייה

דרור כצמן:  החבר'ה האלה צריכים את החיבוק של המדינה, את החיבוק שלכם

דרור כצמן:  הם לא יקבלו את המעטפת הזאת באירופה

דרור כצמן:  משום שמה שמציעים לשנה חמישית, אנחנו נממן לכם את החלק הקליני, אבל אתם מול האוניברסיטאות בחו"ל

דרור כצמן:  אבל הם פספסו את השנה

דרור כצמן:  זו השורה הכי חשובה שיש לי להגיד לכם, הם פספסו את השנה

דרור כצמן:  לא מגיע להם שנתייחס אליהם ככה

דרור כצמן:  אני אומר את זה בתור אזרח ישראלי גאה

דרור כצמן:  תודה רבה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  ואנחנו מאחלים גם לשובו של הבן שלך לשלום הביתה במהרה, ותודה לו על מה שהוא עושה

יונתן מישרקי:  גם בהקשר הזה, פרופ' רלי, אני חושב שאמרת בתחילת הדברים שלך שיש לכם עדיין חשיבה סביב הנושא הזה, לגבי שנה חמישית ושישית

פרופ' רליקה הרשקוביץ: בעיקרון, לפני שהגעתי לישיבה הזאת, התשובה הייתה שלילית לגבי סיום לימודים ומתן תעודה על-ידי איזושהי אוניברסיטה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כי כמו שאמרתי, בסך הכול נשארה להם שנה וחצי

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ואני יודעת שפרופ' יציב בפירוש היה בתקשורת עם האוניברסיטאות של האנשים האלה, כדי שהם יוכלו אך ורק להיבחן שם, ואת כל הסבבים, כך שהם לא מפסידים סבבים קליניים, את כל הסבבים הקליניים הם אמורים לעשות כאן, בתוך בתי החולים שלנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      יש לנו כרגע עשרים נוספים שהם בדיוק במצב הזה, נקרא לזה ככה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  הייתה לנו איזושהי הצעה שהיא גם לא פשוטה, שבגלל שבכל זאת יש הבדלים מסוימים בלימודים, עדיין יש הבדלים בלימודים, ואנחנו יודעים את זה ואנחנו מבררים את זה, וכרגע פרופ' יציב בבדיקה של הנושא הזה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו יכולים להציע איזושהי חשיבה שהסטודנטים האלה ירדו שנה אחת, כמו כשמתחילים סבבים, או תלת-שנתי, כמו שיש בבר-אילן

פרופ' רליקה הרשקוביץ:       זה לא עניין של רמה, אלא עניין של תוכנית לימודית

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אני לא מדברת על הרמה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו עדיין חושבים שהרמה בישראל היא הרבה יותר גבוהה, אבל ברגע שיש לנו רפורמת יציב, מבחינתנו כל מה שכרגע ברפורמת יציב, אנחנו מקבלים אותה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זה לא עניין של רמה בכלל, כמו שזה עניין של תוכנית לימודים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  מה נלמד עד עכשיו ומה עדיין לא נלמד

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  גם הסבבים הקליניים הם סבבים שדורשים הרבה הכנה מוקדמת, הכנה לימודית שהיא פרונטלית, ולא בטוח שהסטודנטים האלה עברו אותה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      אגב, במאמר מוסגר, אנחנו מקבלים סטודנטים מחו"ל, גם כאלה שסיימו, למשל, בלי קשר לימי מלחמה, שסיימו שנה שלישית לבן גוריון

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  הם סיימו שלוש שנים, למשל באיזשהו מקום מוכר, או אפילו בזמנו, נניח, לא היה מוכר בחו"ל

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  הם תמיד התחילו אצלנו בבן גוריון בשנה שלישית מחדש, בגלל ההבדלים האלה של הלימודים, ואז הם בעצם הפסידו שנת לימודים אחת, כדי לקרב אותם לאותה רמת ידע, שברור שהבן שלך יכול להשיג אותה, זאת לא השאלה, אבל הוא צריך לעשות אותה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ולכן זאת אחת האפשרויות

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זה לא משהו שלא נשמע עד עכשיו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זה מה שעשינו בלי קשר למלחמה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  וזאת סוגיה מורכבת, כי לאנשים האלה יש שנה וחצי של סבבים קליניים

יונתן מישרקי: אני באמת נקרע פה בין הצורך המקצועי לרפואה איכותית, לבין החייל המסור הזה שתורם כל כך הרבה, והאבא שכל כך דואג לו

יונתן מישרקי:  זאת אומרת, צריך להיפגש איפה שהוא באמצע

פרופ' רליקה הרשקוביץ: אנחנו לא אטומים, כבר הבנתם שאנחנו ההפך

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  עכשיו באמת נזכרתי, אני פגשתי כל כך הרבה הורים, וברגע שאמרת שנפגשנו, אמרתי, אני באמת זוכרת שנפגשנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כי באמת פגשתי הרבה מאוד הורים שנכנסו אליי לחדר, וראית, פגשתי אותך אפילו בלי פגישה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  הגעת, יצאתי אליך

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  היה ברור לי מאליו שאני עושה את זה

יונתן מישרקי: כמו שאמרתי, הלב שלכם פה, ואנחנו מרגישים את זה

יונתן מישרקי:  תודה רבה, ואנחנו מאוד נשמח לבשורה טובה בהקשר הזה

יונתן מישרקי:  רייצ'ל ברנר שלם ממשרד הבריאות, שלום וברכה

רייצ'ל ברנר שלם: אני רייצ'ל, ממשרד הבריאות, אני מנהלת את תוכנית הרופאים

רייצ'ל ברנר שלם:  האמת היא שהיה לנו חשוב מאוד להתייחס למתווה, בין השאר מפני שמנכ"ל משרד הבריאות כתב שני מכתבים בנושא הזה לפורום הדיקנים

רייצ'ל ברנר שלם:  הם לא יעידו על עיסתם, אבל על כל שעה שאנחנו דיברנו איתם על זה, היו בערך עוד עשרים שעות שהם דיברו ביניהם, ולא רק ביניהם, גם עם כל נציגי הקליטה

רייצ'ל ברנר שלם:  ואני רוצה להגיד שהאופרציה הזאת, שאנחנו דנים פה מסביב לשולחן, וזה נשמע קל וחלק, אבל האמת היא שהאופרציה הזאת היא מורכבת מאוד, לא רק עבור צו 8, אלא גם עבור כל מה שקורה עם המילואימניקים שהם כבר סטודנטים לרפואה בחו"ל

רייצ'ל ברנר שלם:  יש מאות אנשים כאלה שהם עכשיו סטודנטים לרפואה, שהם לא התחילו את השנה האקדמית, לא אתמול, כשהתחילה השנה הפרה-קלינית, ולא לפני חודש, כשהתחילה השנה הקלינית

רייצ'ל ברנר שלם:  והאוניברסיטאות עושות עבודה משוגעת באמת, כדי שהדבר הזה יעבוד

רייצ'ל ברנר שלם:  כדי שכל סטודנט שנמצא כרגע במילואים, ולא נמצא בבית ספר לרפואה, יוכל ללמוד שוב כשהוא ישתחרר, בתקווה שזה יהיה מהר מאוד והמלחמה תגיע לאיזשהו מיצוי

רייצ'ל ברנר שלם:       תחשבו על המשמעות של לייצר תואר ברפואה, שנת לימודים שלמה ברפואה, מחוץ לשנת הלימודים הרגילה

רייצ'ל ברנר שלם:  לכל אחד מהסטודנטים המילואימניקים שיישארו פה, הסטודנטים בארץ, ועכשיו גם על הסטודנטים שהצטרפו מחו"ל

רייצ'ל ברנר שלם:  יש פה מאמץ באמת יוצא דופן, ואחרי שכעסנו ודרשנו וביכינו יחד איתם את המצב, אנחנו גם רוצים לעצור ולהגיד תודה ולתת הערכה על כל העבודה הקשה שנעשתה כדי שהדבר הזה יתממש

רייצ'ל ברנר שלם:  כשאנחנו נלך הביתה ונתפנה לעיסוקינו, הם ימשיכו לעבוד על הדבר הזה גם עוד שנה ובשנתיים הקרובות, כדי שאף אחד מהסטודנטים לא יישאר מאחור

רייצ'ל ברנר שלם:      אז באמת תודה על העבודה האדירה, ואנחנו עומדים מאחורי המתווה, אנחנו חושבים שהמתווה מצוין

רייצ'ל ברנר שלם:  כמובן, יהיו אנשים שלא יצליחו להיכנס, אנחנו מאמינים שהם מתי מעט

רייצ'ל ברנר שלם:  אנחנו נמצא פתרונות גם לאנשים האלה

רייצ'ל ברנר שלם:  אנחנו מחויבים לכל אחד מהסטודנטים שמקריב את חייו ואת בריאותו בשביל המדינה, אני חושבת שמיותר לציין את זה

רייצ'ל ברנר שלם:  אנחנו עומדים מאחורי המתווה ואנחנו חושבים שזה מצוין, וברכות

שלי לוי: שאלה, מה מספר הסטודנטים לרפואה שנמצאים כרגע בשירות מילואים? כמה מתוכם סטודנטים בחו"ל, וכמה מתוכן סטודנטים בישראל? מה בדיוק הנתון המדויק?     

רייצ'ל ברנר שלם: אנחנו הפצנו שאלון בקרב סטודנטים דרך Gov

רייצ'ל ברנר שלם: il, דרך רשת הסקרים הממשלתית, כדי לאסוף כמה שיותר מיד

רייצ'ל ברנר שלם:  אפשרנו גם לכל החיילים למלא, או למשפחות שלהם, למי שלא פנוי

רייצ'ל ברנר שלם:  עם חלק מהם אנחנו גם דיברנו בלילות, כל מי שכתב לנו גם התקשרו אליו אחר כך, חלק מהם ביום, חלק מהם בלילה, הרבה מהם בסופי שבוע, וחלק מהם גם לא הצלחנו להשיג

רייצ'ל ברנר שלם:  אבל עם כל אחד מהם דיברנו

רייצ'ל ברנר שלם:  אצלנו כרגע רשומים 88 סטודנטים מחו"ל שהם בצו 8

רייצ'ל ברנר שלם:  רובם המוחלט, אנחנו מאמינים, יתקבלו

רייצ'ל ברנר שלם:  מדובר על פרישה בין כל השנים

רייצ'ל ברנר שלם:  אנחנו מאמינים שהגענו לכ-90% מהם

יונתן מישרקי: אנחנו נרצה לשוע גם איך מגיעים אליהם, עוד רגע

יונתן מישרקי:  פרופ' עידו וולף, בבקשה

פרופ' עידו וולף: אנחנו באמת עובדים מאוד קשה, אני רוצה להתחבק למה שאמרה רייצ'ל, נעשה מאמץ אדיר בכמה מישורים, אני לא בטוח שאנשים מבינים עד כמה

פרופ' עידו וולף:  עד שנפתחת כיתה, אנחנו לא יודעים כמה במילואים, אין לנו שום דרך לדעת, ואנחנו ממש מתייחסים למה שקורה מיום ליום

פרופ' עידו וולף:      יש לנו תוכנית הלימודים הרגילה שלנו, שזה בתל אביב, ארבע-שנתי ושש-שנתי, וכל כיתה והתוכנית שלה

פרופ' עידו וולף:  אנחנו פותחים תוכנית חדשה לגמרי לכל כיתה שכרגע מיועדת להתחיל ב-1 בפברואר

פרופ' עידו וולף:  מסלול לימודים נפרד לכל כיתה, משהו שלא היה כדוגמתו

פרופ' עידו וולף:  נוסף על זה, מסלולים אישיים לסטודנטים שיגיעו באיחור, כיתות קטנות

פרופ' עידו וולף:  עושים כאן עבודה שאי אפשר בכלל לתאר אותה, וזה על מספרים שאנחנו בכלל לא יודעים אותם

פרופ' עידו וולף:  כלומר, אני לא יודע להגיד כרגע כמה אנשים יגיעו לכיתה החדשה שנפתחת בפברואר

פרופ' עידו וולף:      מצד שני, יש לנו הרבה חיילי מילואים שאיך שהוא מצליחים לתמרן, וכבר התייצבו אלינו אפילו תוך כדי שירות מילואים להשלים את הלימודים

שלי לוי: אבל זה לא נתון שיש לצה"ל?     

פרופ' עידו וולף: לא

פרופ' עידו וולף:  צה"ל לא מעביר לנו את הנתונים

סימון דוידסון: אתה מדבר על הסטודנטים שלומדים בישראל? דבורה, תתקני בבקשה את הנושא הזה, כי טיפלנו בזה

דבורה מרגוליס: רק כדי לעשות סדר, הצו שתוקן בוועדת החוקה מדבר על הסטודנטים שרשומים באוניברסיטאות

דבורה מרגוליס:  אנחנו מדברים פה על סטודנטים בהמתנה

דבורה מרגוליס:  יש מנגנון שמקבלים עליהם מידע, אבל זה ממש פרטני, תעודת זהות ושם, והצבא מעביר את המידע

סימון דוידסון: זה רק מי שכבר התקבל והתחיל ללמוד

פרופ' עידו וולף: מי שהתחיל ללמוד, אנחנו אמורים לקבל מידע מהצבא

פרופ' עידו וולף:  מדוע זה לא כל כך אמין, כי בן אדם יכול להשתחרר באותו יום, והמידע עוד לא קיים

פרופ' עידו וולף:  בן אדם יכול להגיע אלינו אפילו מתוך שירות מילואים

פרופ' עידו וולף:  יש אנשים שבסופי שבוע עושים מילואים, ובשאר הזמן לומדים אצלנו

פרופ' עידו וולף:  לכן, המערכת נראית כאילו פשוטה, היא ממש לא פשוטה

פרופ' עידו וולף:  ולגבי הרזרבה, זה עוד יותר מורכב, כי ברזרבה הם לא נמצאים במערכת הצבאית בכלל

פרופ' עידו וולף:  מה שאנחנו עושים היום כדאי לאתר את אותם ישראלים שאולי יתאימו למתווה החדש, אנחנו צריכים לעשות טלפונים אישיים לאנשים

סימון דוידסון: למה? הצבא לא משתף פעולה?     

דבורה מרגוליס: כי ברגע שהם לא סטודנטים באוניברסיטה, הם לא נתנו לנו אישור לקבל עליהם מידע

דבורה מרגוליס:  יש פה עניין של הגנת הפרטיות וצנעת הפרט

דבורה מרגוליס:  לגבי הסטודנטים, כל מי שפנה למתווה אצלנו חתום על אישור לקבל עליו מידע

דבורה מרגוליס:  מי שברשימות המתנה, פונים אליו ושואלים

יונתן מישרקי: יש בעיה משפטית לקבל את המידע הזה?     

שלי לוי: אם למשל צה"ל יעשה בדיקה בקרב החיילים וישאל מי לומד בחו"ל, תהיה בעיה שהוא יעביר לכם את המידע הזה, ברגע שאנשים דיווחו לו ומסרו לו את המידע?     

דבורה מרגוליס: צה"ל לא שואל אנשים אם הם לומדים בחו"ל

דבורה מרגוליס:  אנחנו פרסמנו את המתווה שלנו בקבוצות הפייסבוק של מי שלומר בחו"ל, בכל הרשתות, זה הגיע להמון אנשים, הקמנו מייל ייעודי

דבורה מרגוליס:  יושבת פה תמר שטיין זקן שמרכזת את כל הדבר הזה, אנחנו עם אקסלים, היא עושה טלפונים על בסיס יומי, גם בלילות, כפי שנאמר כאן

דבורה מרגוליס:  כל מי שרוצה ויתאים יוכל להיכנס וייבחן

דבורה מרגוליס:  לא כולם יקבלו את התשובה שהם רוצים, אבל כולם נכנסו

דבורה מרגוליס:  יש לנו יותר ממאתיים פניות, חלקן הפכו להיות לא רלוונטיות כי לא כולם מגויסים

דבורה מרגוליס:  לגבי הקשר המשפטי עם הצבא, יש הסדר, אבל הוא נקודתי, שמאפשר קבלת מידע רק לסטודנט שכבר נמצא בתוך המערכת

דבורה מרגוליס:  אלה שברשימות ההמתנה הם עדיין לא סטודנטים

דבורה מרגוליס:  אבל אנחנו יודעים למצוא אותם, זו לא הנקודה

דבורה מרגוליס:  פונים אליהם, אנחנו מכירים אותם

פרופ' עידו וולף: אנחנו פשוט פונים אחד אחד, בטלפונים

פרופ' עידו וולף:  למשל, יש ועד הסטודנטים מחו"ל, אני איתם בקשר בוואטסאפ

פרופ' עידו וולף:  אנחנו מטפלים בהם ברמה הכי אישית שיכולה להיות

יונתן מישרקי: ולהם יש כל הנתונים?     

פרופ' עידו וולף: לא

שלי לוי: אבל גם לא בטוח שכולם יודעים שהם יכולים לפנות אליכם, זאת גם סוגיה

פרופ' עידו וולף: לאיגוד הסטודנטים מחו"ל יש ועד, אנחנו בקשר איתי עם יו"ר הוועד של הסטודנטים בחו"ל, והפרטים שלנו מוצפים לכולם

שלי לוי: אבל זה יותר מזה, כל זמן שאתם לא יודעים מה מספר הסטודנטים הכולל, לא תדעו מה שיעור האנשים שמקבלים מענה במתווה הזה

דבורה מרגוליס: זו הסיבה שאמרנו שהמספרים ישתנו ואף יעלו, כי אנחנו מחכים שגם בשבועות הקרובים יגיעו עוד פניות

פרופ' עידו וולף: ויש גבול ליכולת הקליטה

יונתן מישרקי: חלק ממסקנות הדיון יהיו שאנחנו נפנה למשרד הביטחון ולצבא כדי לבקש מהם

יונתן מישרקי:  אלון ארנרייך נמצא איתנו ב"זום"

יונתן מישרקי:  אלון, שלום וברכה

אלון ארנרייך: 	צוהריים טובים

אלון ארנרייך:  אני סטודנט שנה ד' ברומא, אני בתחילת התקרית, ב-10 באוקטובר, הגעתי לישראל כדי לעשות מילואים

אלון ארנרייך:  אני, אגב, כמו חלק, לא יודע אם ניכר או קטן יחסית, מהסטודנטים ברומא שבאו לעשות מילואים בארץ, אני פטור משירות מילואים

אלון ארנרייך:  חשוב לציין, חלק גדול מהסטודנטים פטורים אחרי תקופה קצרה באירופה משירות מילואים

אלון ארנרייך:  זאת אומרת, הם לא בשירות מילואים פעיל

אלון ארנרייך:  למרות זאת הגענו לארץ ועשינו מילואים

אלון ארנרייך:  לא היה רעיון למתווה, ואף אחד לא בא מאיזשהו אינסנטיב או אינטרס אישי שלו

אלון ארנרייך:  באנו כדי לעשות מילואים כי צריך

אלון ארנרייך:  ואז עלה רעיון למתווה

אלון ארנרייך:      אני רוצה להגיד שאני, באופן אישי, כבחור יחסית ישראלי עם ערכים ישראליים, היה לי חשוב לחזור, ואני רוצה להגיד שאני מתוסכל מאוד מהסיטואציה

אלון ארנרייך:  המתווה הראשון היה, לדעתי, קצת עוקצני אפילו, עם הרעיון של 700 בפסיכומטרי

אלון ארנרייך:  זה היה, לדעתי, קצת יותר מדי, לאחר שחזרתי

אלון ארנרייך:  וגם עכשיו, המתווה השני, שאומנם הקריטריון קצת ירד, אנחנו מאגדים את הסטודנטים בקבוצת ואטסאפ, ואנחנו יודעים מה קורה וכמה ומי, ויש אנשים שלא עברו

אלון ארנרייך:  אני ביניהם

אלון ארנרייך:      יש לנו מספר יפה של סטודנטים שלא עבר במתווה

אלון ארנרייך:  אני, לצורך העניין, לומד באיטליה

אלון ארנרייך:  אני לא יודע מי מכם יודע, באיטליה הלימודים הם באיטלקים, בחלק ניכר באיטליה, ולימודים באיטלקים, שהיא לא שפת אימי, הם מאוד מסובכים

אלון ארנרייך:  לחלק ניכר מהסטודנטים אין פסיכומטרי, כי באירופה אין צורך לעשות פסיכומטרי

אלון ארנרייך:  וממוצא ציונים 80 הוא טוב יחסית, כמתווה, אבל אותי הוא פוסל, לצורך העניין

אלון ארנרייך:  ואני עושה מבחנים בעל פה, עם פרופסורים מבוגרים ורציניים, שבוחנים כבר מ-1960, והממוצע שלי הוא 77

אלון ארנרייך:  ואיפה אנחנו עומדים?     

יונתן מישרקי: אני רוצה רק לדייק, הבעיה שלך זה הממוצע או שלא גויסת בצו 8?     

אלון ארנרייך: אני אדייק

אלון ארנרייך:  גויסתי בצו 8, שירתי בסיירת צנחנים ונפצעתי

אלון ארנרייך:  אני עכשיו בשיקום

יונתן מישרקי: יש מקום לדון בו בסוג של חריגים?     

פרופ' רליקה הרשקוביץ: אני רוצה רגע להעלות משהו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כשאנחנו מדברים על ממוצעים כאלה, וצר לי, אני לא הייתי אומרת, כמובן, את הממוצע, למרות שאני ידעתי

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  יש לנו פה קבוצה ענקית של סטודנטים מהארץ שהם ברשימות המתנה, ואז אנחנו באמת צריכים להתחיל לעשות השוואה, איזשהו שוויון בין כולם

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  לצורך העניין, זה עלול לגלוש, לצערנו, למספרים, וכולנו רוצים פה את אותו דבר, כולנו רוצים מספר רופאים שיגדל ויהיה מספר רואים טובים, אבל שוב, התשתיות הן כאלה שאנחנו כרגע לא יכולים לקבל עד אין סוף מצד אחד, ומצד שני, מכיוון שהמקומות שלנו יחסית, בסופו של דבר, נכון לנקודת הזמן הזאת, מוגבלים, אנחנו מאוד היינו רוצים לקבל אנשים שאנחנו יודעים בוודאות יחסית גמורה כמעט שהם יצליחו לסיים את הלימודים ולא ייקחו מקום של מישהו אחר

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  וכל זה, כמו ששמעתם, תוך מתווים אישיים לכל סטודנט לרפואה שמגיע ומתחיל ללמוד בארץ

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  הוא יכול להתחיל היום והוא יכול להתחיל בעוד חודש

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ואנחנו ניתן לכל אחד ממש מתווה אישי

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז אנחנו צריכים לעמוד איפה שהוא בין לבין

יאסר חוג'יראת: יש לי שאלה לגבי הנתונים שהוצגו כאן, שאלה הפוכה

יאסר חוג'יראת:  איזה מספר סטודנטים המערכת יכולה לקלוט? בואי נדבר על זה, ואחר כך נדבר על המספרים

פרופ' רליקה הרשקוביץ: אני אתן לך את התוכנית של משרד הבריאות שהותווה איתנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  התוכנית של משרד הבריאות שהותוותה איתנו לאור רפורמת יציב - - -     

יאסר חוג'יראת: לא, אני מדבר על המתווה עכשיו, בגלל המלחמה

יאסר חוג'יראת:  כמה המערכת יכולה לקלוט עכשיו תלמידים מחו"ל במערכות, האם זה מאה, מאתיים, 300?     

יונתן מישרקי: יאסר, אני חושב שהתשובה היא שהם לא יכולים, אבל הם מותחים את החבל

פרופ' רליקה הרשקוביץ: זאת בדיוק התשובה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו עוד לפני המתווה, עוד לפני המלחמה, עלינו מהשנה שעברה לשנה זו ב-300 סטודנטים, שזה היה הרבה מעבר למה שאנחנו יכולים לקלוט, אבל בגלל מה שתכננו עם רפורמת יציב, שאנחנו צריכים עד 2030 להגיע ל-2,000, אמרנו, נקבל בכל שנה כך וכך

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כרגע אנחנו מעבר, בלי קשר למתווה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  המתווה הזה הוא הרבה מעבר למה שאנחנו יכולים כרגע, והתייחסתי לזה כבר בהתחלה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו עושים את המאמץ, אבל גם למאמץ הזה יש איזשהו גבול שנצטרך בסופו של דבר לעמוד בו, מהרבה סיבות

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ואני מצטערת על זה, הלוואי שהיינו יכולים יותר, היינו עושים יותר

אלון ארנרייך: דבר ראשון, אני רוצה להגיד שבמתווה הראשון דובר על מאתיים סטודנטים לרפואה

אלון ארנרייך:  אני רוצה להגיד גם שבמלחמת יום כיפור, לפני חמישים שנה, קיבלו 205 סטודנטים לשלוש פקולטות לרפואה שהיו בארץ

אלון ארנרייך:  עכשיו ציפיתם למאתיים סטודנטים לרפואה, בפועל מדובר כרגע על כ-90 שהגיעו מאירופה לשירות מילואים

אלון ארנרייך:  אנחנו מדברים על שש פקולטות לרפואה בארץ

אלון ארנרייך:  אני מבין שהפקולטות בתפוסה מלאה, כמובן, ואני יודע שיש בעיה בקבלה לרפואה, כולנו מכירים אותה, כולנו באותה סיבה

אלון ארנרייך:      להחליט שהרף הוא 80, ואנשים שלמדו, לצורך העניין, באיטלקית, בשפה זרה, מבחנים בעל פה שהם לא רגילים אליהם, ולהם יש ציון 77 או 72 או 68, במבחנים שכמובן יוכרו כקורסים מוכרים כשהם יחזרו לארץ כרופאים, זה מאוד מתסכל

אלון ארנרייך:  ולשים את הרף של מי ראוי יותר ומי ראוי פחות, כשאנחנו בחירוף נפש חזרנו לארץ כדי להילחם, זה מאוד מתסכל

אלון ארנרייך:  ואני אומר את זה כבן לשני רופאים, שניהם כירורגים, אגב, שלמדו בטכניון

אלון ארנרייך:  וגם הם מתוסכלים

יונתן מישרקי: תודה, אלון

יונתן מישרקי:  ד"ר מירי מזרחי ראובני מאוניברסיטת רייכמן, בבקשה

מזרחי ראובני: תודה

מזרחי ראובני:  שמי מירי מזרחי ראובני, אני תושבת חדרה, עד לאחרונה כיהנתי כמנהלת הרפואית של מכבי שירותי בריאות, משנה למנכ"ל, והיום אני מנהלת בית הספר להקמה לרפואה ברייכמן, שנמצא, כידוע, בתהליך הקמה ואישור של המל"ג

מזרחי ראובני:  מי שמוביל אותו הוא הדיקן פרופ' ארנון אפק, משנה למנכ"ל במרכז הרפואי שיבא ולשעבר מנכ"ל משרד הבריאות

מזרחי ראובני:      אנחנו כולנו נמצאים כרגע במלחמה קשה מאז 7 באוקטובר, אבל מעבר למלחמה הזאת יש מלחמה על הבריאות של הציבור כבר הרבה מאוד שנים

מזרחי ראובני:  המלחמה הזאת קשה במיוחד בפריפריה, ובעת הזאת חיוני להכפיל את מספר הסטודנטים לרפואה

מזרחי ראובני:  לא רק להגדיל בכמה עשרות או בכמה מאות, צריכים להגדיל

מזרחי ראובני:  אין מספיק רופאים במדינת ישראל, התוצאה היא בסופו של דבר, ודובר פה, היא זמינות תורים לקויה לציבור כולו, זמינות תורים שכולנו מרגישים אותה

מזרחי ראובני:  אפילו אני כרופאת משפחה בחדרה כבר לא מצליחה לקבוע תור בזמן סביר לחולה סוכרת חדש שחייב טיפול עכשיו, אחרת אני צריכה לאשפז אותו

מזרחי ראובני:      והדרך היחידה לעשות את זה היא בעצם, יחד עם הגדלה של מספר הסטודנטים לרפואה באוניברסיטאות המצוינות שלנו היום, גם לפתוח בתי ספר חדשים לרפואה במדינת ישראל, וזו הדרך היחידה להגדיל משמעותית את מספר הסטודנטים לרפואה ולתת מענה לביקוש הגבוה מאוד של סטודנטים שרוצים ללמוד פה ולא לחזור לציפורניים של האנטישמיות בחו"ל

מזרחי ראובני:  הם טובים, הם ראויים, אנחנו שמענו פה את הסטודנטים ואת המשפחות שלהם, ואנחנו צריכים לאפשר להם ללמוד בארץ

מזרחי ראובני:      בכך אני גם מצטרפת לרוח הדברים ולעמדה של פורום הדיקנים כפי שהוצגה פה על-ידי פרופ' הרשקוביץ ופרופ' ציון חגי

מזרחי ראובני:  אנחנו חושבים שהמתווה הזה הוא בהחלט ראוי וחשוב ומשמעותי, ואנחנו נשמח גם לקחת בו חלק

מזרחי ראובני:  אוניברסיטת רייכמן חברה יחד עם שתי קופות חולים מובילות, כללית ומכבי, יחד עם שיבא ועם בילינסון ועם שניידר, ארגוני בריאות מאוד איכותיים במדינת ישראל, להקים תשתיות מעולות בכיתות קטנות של עשרה סטודנטים, וכפוף לאישור של המל"ג לפעילות בית הספר לרפואה, אנחנו ערוכים ונהיה ערוכים באוקטובר, אם יאושר, לפתוח את בית הספר לרפואה, לקבל סטודנטים לרפואה מחו"ל, בוודאי כל אלה שבאו לשרת בארץ

מזרחי ראובני:  ואנחנו לא דורשים תקציב נוסף, אנחנו לא מבקשים כסף נוסף, אנחנו מממנים את התשתיות בכוחות עצמנו

מזרחי ראובני:  מה שחשוב הוא שהמל"ג יקדם את התהליכי האישור, ונוכל להגיע לזמן הזה יחד

מזרחי ראובני:      אנחנו נכיר בלימודים של מי שסיימו שם את השנים הראשונות ורואים בהם בהחלט מועמדים טובים ללימודי הרפואה, נהיה קשובים גם לצרכים לאומיים נוספים

מזרחי ראובני:  המודל שאנחנו מציעים, אני רוצה להעלות פה סוגיה שאולי לא הודגשה מספיק קודם לכן, זה הנושא של הפריפריה

מזרחי ראובני:  אנחנו מציעים שתהיה תמיכה בסטודנטים שבאים מהפריפריה או מתחייבים לחזור לעבוד ולחיות בפריפריה, לעזור להם לממן שכר לימוד, לא משנה איפה הם לומדים, בכל אוניברסיטה, כמובן

מזרחי ראובני:      אני רוצה להגיד משהו על שדות קליניים

מזרחי ראובני:  יש אין-סוף שדות קליניים ברפואת הקהילה

מזרחי ראובני:  כמי שניהלה את השירות הרפואי במכבי, אני אומרת לכם שיש הרבה מאוד שדות קליניים בקהילה, אפשר ללמד שם טוב

מזרחי ראובני:  רוב הרופאים שם גם מלמדים בבתי החולים, ולכן יש פה תשתיות לאומיות אפשריות, צריך באמת רק לצאת מהקופסה, ויחד עם רייצ'ל גם ישבנו על הדברים האלה בתפקידי הקודם

יונתן מישרקי: משרד הבריאות יושב על זה בימים האלה, עד כמה שאני יודע

מזרחי ראובני: נכון

מזרחי ראובני:  ואני אסיים בזה שצריך לאפשר לכל בני הארץ המצוינים מכל המגזרים ללמוד בארץ, אני מרכת על הדיון החשוב הזה וקוראת לוועדה גם להמליץ, לעשות מאמץ לאומי ולפתוח בתי ספר חדשים נוספים לרפואה, לא רק ברייכמן, יחד עם הגדלה של כל האוניברסיטאות המצוינות הקיימות

בני פרץ: סליחה, שאלה אחת, כמה ישלם סטודנט באוניברסיטת רייכמן?     

מזרחי ראובני: הוא ישלם כמה שזה עולה כרגע, אנחנו עדיין לא סגרנו את הנושא של שכר הלימוד

מזרחי ראובני:  אני רוצה לציין שיהיו מלגות גם לסטודנטים שמתקשים לשלם את שכר הלימוד

מזרחי ראובני:  ונוסף על כך, אנחנו מדברים על סטודנטים שהיום משלמים יותר בחו"ל, כשהם לומדים בחו"ל, גרים בחו"ל ויש להם הוצאות מאוד כבדות

יונתן מישרקי: שכר הלימוד הוא נושא בפני עצמו

יונתן מישרקי:  תודה רבה

יונתן מישרקי:  ד"ר זאב פלדמן, בבקשה

יאסר חוג'יראת: שנייה, מה מספר הסטודנטים שאתם תקלטו בשנה א'?     

מזרחי ראובני: אנחנו, אם נאושר על-ידי המל"ג, נהיה ערוכים לקלוט 80 סטודנטים חדשים לרפואה באוניברסיטת רייכמן בשנה, ובתקווה להכפיל את זה בשנים הבאות

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  ד"ר זאב פלדמן, בבקשה

ראובן פלדמן: תודה רבה

ראובן פלדמן:  אני מצטרף לברכות לדיקנים, אני חושב שלא פשוט ללכת אחורה ממשהו שקבעתם ולהגיד, טעינו ואנחנו עושים את זה מחדש

ראובן פלדמן:  אני נותן את הבנפיט של ועדת החריגים, שתהיה ברוח נכונה ובלב חפץ לפניות

ראובן פלדמן:  אני לא מכיר סיטואציה כמו שהבחור מאיטליה תיאר, של ישראלים

ראובן פלדמן:  כי אין פה עוד סטודנטים ישראלים לרפואה שעומדים במתווה להיכנס לבית ספר לרופאה עם ציון 77

ראובן פלדמן:  ולכן אני בטוח שאתם תחשבו על זה ותעשו את הדברים

ראובן פלדמן:  אני חושב שהעיקרון צריך להיות שלא משאירים אף אחד מאחור

ראובן פלדמן:  היום יש לנו חובה מוסרית להביא את כולם, ואני סומך שתעשו את זה

ראובן פלדמן:      אמרה חברת הכנסת לזימי שבקרוב תהיה בישראל בעיה ברפואת מומחים

ראובן פלדמן:  אנחנו כבר בבעיה ברפואת מומחים, ושמענו שאנחנו בבעיה ברפואת משפחה, אם ד"ר מזרחי לא יכולה לקבוע תורים

ראובן פלדמן:  הצורך ביותר ישראלים שילמדו בארץ, ילמדו את השיטה ואת הדרך שהרפואה הישראלית מתנהלת בה הוא חובה

ראובן פלדמן:  אנחנו צריכים 2,000 רופאים בשנה, צריך שכולם ילמדו בארץ, וצריך בשביל זה גם להרחיב את בלי הספר הקיימים, גם לפתוח פקולטות נוספות, ברייכמן, במכון ויצמן, בחיפה, אולי בספיר

ראובן פלדמן:  אני לא יודע, צריך לראות מי יכול לעשות את זה, אבל הרפואה בישראל זקוקה לזה

ראובן פלדמן:  ובטח בימים האלה, שאנחנו רואים מה קורה בחו"ל ואת האווירה האנטישמית שיש בכל מקום, לשלוח בחזרה מישהו מעזה לחזור לחו"ל ולהיתקל באנטישמיות, זה לא ראוי ולא מוסרי

ראובן פלדמן:  תודה

יאסר חוג'יראת: אני פונה ליושב-ראש הוועדה, הנושא הזה הוא מאוד חשוב

יאסר חוג'יראת:  צריך להקים עליו דיון נפרד, על כל הסוגיות של המתמחים והרופאים וכמה עוסקים, נתונים, כדי לראות איך מתקדמים מכאן

יונתן מישרקי: בקשתך התקבלה

יונתן מישרקי:  ליאת הלוי, בבקשה

ליאת הלוי: תודה רבה

ליאת הלוי:  אני אגיד את עצמי, ליאת הלוי מ"סיינס אברוד", ארגון המדענים הישראלים בחו"ל

ליאת הלוי:  יש לנו בארגון חטיבה של סטודנטים לרפואה בחו"ל, אנחנו בעצם מאגדים אותם ומייצגים אותם

ליאת הלוי:  דיברתם קודם לכן על קבוצות ואטסאפ שעוברים בהן כל השאלונים, אני מניחה שאתם בקשר עם תומר

ליאת הלוי:  אז נועם ואני עובדות עם תומר באופן צמוד

ליאת הלוי:  אני גם אשתף פה כי עלתה השאלה הזאת

ליאת הלוי:  יש לנו נציגים בכל המדינות בכל הפקולטות בכל אחת מהשנים

ליאת הלוי:  לכל שנה יש קבוצת ואטסאפ נפרדת, ובכל פעם שיש שאלון כזה, זה מגיע לכולם

ליאת הלוי:  נוסף על כך יש עמוד אינסטגרם, פייסבוק

ליאת הלוי:  זה עובר בכל הרשתות, וקשה לי להאמין שיש סטודנטים שהמתווה הזה רלוונטי לגביהם ופספסו את זה

ליאת הלוי:  כי זה באמת עבר, אני גם נמצאת בקבוצות האלה, זה עבר הרבה יותר מפעם אחת

יונתן מישרקי: זו בשורה טובה, מה שאת אומרת

ראובן פלדמן: אז כמה סטודנטים יש? תנו לנו את האינפורמציה

ליאת הלוי: בקבוצות מעל 6,000

ליאת הלוי:  במילואים ספציפית תשעים

ליאת הלוי:  תשעים משרתי מילואים

ליאת הלוי:  כמו שהיא אמרה, היו עוד כל מיני בקשות של אנשים שפנו שהם לא בדיוק משרתים במילואים

ליאת הלוי:  אבל מי שכרגע בשירות מילואים פעיל, או כמו שאלון תיאר, מי שנפצע, 88 זה המספר שיש לנו

שלי לוי: 90 במילואים שעומדים במתווה, או 90 במילואים באופן כללי?     

ליאת הלוי: אני אתייחס לזה עכשיו

ליאת הלוי:  רוב הסטודנטים, אחרי התיקונים במתווה, עומדים במתווה, ועדיין יש חריגים

ליאת הלוי:  יש פה כל מיני נקודות שכבר עלו, אז אני אתייחס רק לדברים שלא הוזכרו פה

ליאת הלוי:  קודם כול, עם אלון ספציפית אני דיברתי אתמול, הייתה לי איתו שיחה ארוכה, אני יכולה להגיד לך שאם את תיקחי את שנת הלימודים האחרונה שלו, את שנה ג', אתם תגלו שהממוצע שלו הוא מעל 80

קריאה: שנה ד'

קריאה:  הוא היה שנה חמישית, ובזמן הקורונה הוא בא לפה להתנדב, והורידו אותו שנה בגלל זה

ליאת הלוי: אז מה שהוא הסביר לי, שבעצם בשנה וחצי האחרונות שלו, ממוצע הציונים שלו מעל 80, אבל בשנה הראשונה של הלימודים שלו באיטליה, בגלל פערי השפה, היה לו קצת פחות מ-80

ליאת הלוי:  מה שאומר שבממוצע הכולל הוא מתחת ל-80, אבל אם תהיה אפשרות אולי להתייחס לשנה האחרונה - - -     

יונתן מישרקי: אני מאוד אוהב את הטיעון הזה

יונתן מישרקי:  יש פה משהו חריג, שצריך לבחון

ליאת הלוי: דיברתי גם איתו וגם עם עוד סטודנט, שאמרו, אם יש קורסים מסוימים שבהם קיבלנו פחות מ-80, נעשה אותם שוב

פרופ' רליקה הרשקוביץ: זה בדיוק ייעשה בוועדת חריגים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו באמת מתייחסים אחד אחד, עם כל הנתונים, על כל המסמכים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  לא ברפרוף, אלא בצורה מאוד מעמיקה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אילו קורסים, אילו ציונים, מתי, מה הייתה המגמה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זה מה שנעשה

ליאת הלוי: מעולה, וזה מוביל אותי לנקודה הבאה, הנושא של ועדת החריגים

ליאת הלוי:  אחד הדברים שהבנו מהסטודנטים שדיברנו איתם, ואני גם אגיד, אני דיברתי איתם באופן אישי

יונתן מישרקי: את מקיימת שיח בצורה ישירה עם הדיקנים?     

ליאת הלוי: אני לא, כי תומר מקיים

ליאת הלוי:  אני מקיימת שיחות עם תומר על בסיס יום-יומי כמה וכמה פעמים, והוא מקיים את השיחות איתם

ליאת הלוי:  אבל כן, אנחנו בקשר ישיר

ליאת הלוי:  פרופ' רבקה כרמי היא יו"ר הארגון שלנו, וגם היא בקשת עם פורום הדיקנים, זאת אומרת, יש קשר הדוק

ליאת הלוי:      חבר'ה שדיברתי איתם אתמול אמרו שהם לא קיבלה תשובה, לא חיובית ולא שלילית, שזה הגיוני מאוד, אבל הם בחוסר ודאות, כי לא ברור מתי יתקבלו תשובות

ליאת הלוי:  אז רציתי לשאול אם יש איזשהו צפי, למשל, תוך שבועיים כל הפניות ייענו, או משהו כזה?     

ראובן פלדמן: כמה נשארו בחריגים שלא התקבלו? תגידי לנו את המספרים

ליאת הלוי: חלק מהאנשים נמצאים כרגע בעזה ולבנון, ולא יכולתי לדבר עם כולם

ליאת הלוי:  אני דיברתי אתמול עם יותר מ-12 סטודנטים שכרגע עוד לא קיבלו תשובות, שהם על התפר, כלומר, הם נופלים בין הכיסאות

ליאת הלוי:  לדעתי יש יותר, כי לא כולם בזמינות טלפונית

ליאת הלוי:      עוד שאלה שעלתה היא האם כשאומרים ממוצע מעל 80, הכוונה היא ממוצע כללי מעל 80, או שבכל אחד מהקורסים צריך לקבל מעל 80, כי זה מה שהם חשבו

פרופ' רליקה הרשקוביץ: ממוצע כללי

ליאת הלוי: ואני רוצה להעלות פה עוד סוגיה שלא עלתה פה בכלל

ליאת הלוי:  אני רוצה לדבר על קבוצת אוכלוסייה שלא הוזכרה פה, אני דיברתי עם כמה מהם גם היום בבוקר וגם אתמול, הם חששו לחייהם, ולכן הם לא רצו להתייצב פה בכנסת ולהביע את דעתם בצורה פומבית ולהצטלם, סטודנטים מהעדה הדרוזית שלומדים בירדן

ליאת הלוי:  מדובר בקבוצה של 32 סטודנטים, שבעה מתוכם לומדים וטרינריה, וכל היתר הם סטודנטים לרפואה, הרוב הגדול כבר סיימו שנה א'

ליאת הלוי:  כל הסטודנטים מהעדה הדרוזית שלומדים בירדן, זו פקולטה מאוד נחשבת, לא נותנים להם אפשרות לעבור לשנת הלימודים הבאה אם הממוצע הוא פחות מ-80, ולכן כולם עומדים בקריטריונים של ממוצע מעל 80

ליאת הלוי:       המצב שלהם כרגע הוא כזה

ליאת הלוי:  דיברנו על אלה שלומדים וטרינריה, יש שבעה סטודנטים שפשוט חזרו לארץ, ממש חוששים, הפסיקו את הלימודים וכרגע נמצאים פה ולא מוכנים לחזור לירדן

ליאת הלוי:  עוד שישה סטודנטים בשנים ה'-ו', הם בסבבים קליניים, הם לא יכולים לחזור לארץ, כי הפקולטה בירדן לא מאשרת לעשות פה סבבים קליניים

ליאת הלוי:  הם הולכים בקבוצות יחד לכל מקום, לא יוצאים

ליאת הלוי:  הם ממש בפחד

ליאת הלוי:      ויש עוד 12 סטודנטים, שכולם עשו פה צבא או שירות לאומי, הרבה מהם הן סטודנטיות ששירתו בשירות לאומי

ליאת הלוי:  יודעים בירדן שהם תומכים במדינת ישראל, שהם שירתו את המדינה, זה מופיע באינסטגרם שלהם, בפייסבוק שלהם, הם לא חשבו שהם צריכים למחוק את זה לפני הלימודים

ליאת הלוי:  ומתנכלים להם, שולחים להם הודעות בקבוצות ואטסאפ, באינסטגרם, מתייגים אותם

ליאת הלוי:  התחושה היא מאוד לא נעימה

ליאת הלוי:  כרגע הם בארץ

ליאת הלוי:  הם נוסעים לירדן, עכשיו תקופת מבחנים, הם נוסעים רק למבחנים, עושים מבחן וחוזרים

יונתן מישרקי: השאלה ברורה

יונתן מישרקי:  מכירים את זה?     

פרופ' רליקה הרשקוביץ: כן, אנחנו מכירים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  בדיוק בדקנו את האזהרה של מל"ל לגבי החזרה שלהם לירדן

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  לא ידענו, כי עוד לא קיבלנו תשובה אם האזהרה היא כללית לכל הסטודנטים שדיברת עליהם כרגע או חלקית לחלק מהסטודנטים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו עושים דיון ועשינו דיון, ולבנות תהיה תשובה, זה בעיקר בנות

ליאת הלוי: גם בנים

פרופ' רליקה הרשקוביץ: גם בנים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  נכון, יש שם בן שהיה קצין

יונתן מישרקי: כל עוד זה מבוקר ומטופל, זה בסדר

רייצ'ל ברנר שלם: יו"ר הוועדה, סליחה, אני רק אתייחס

רייצ'ל ברנר שלם:  אני חושבת שכל האנשים האלה, הבקשה המרכזית היא למשרד הביטחון, ואני אשמח שהוועדה תפנה ותעשה את הדבר הזה

רייצ'ל ברנר שלם:  מפני שבסוף, הדיקנים, עם כל היכולות שלהם, אין להם יכולת להחליט מי בסיכון ומי לא

רייצ'ל ברנר שלם:  וחוץ מהחבר'ה בירדן יש המון אנשים שלומדים רפואה בחו"ל ומתנכלים להם והם עומדים בפני אנטישמיות, גם באיטליה יש אוניברסיטה שנכבשה על-ידי פלסטינים

רייצ'ל ברנר שלם:  יש סכנה, ומי שצריך לקחת את המושכות של הדבר הזה הם כוחות הביטחון, והדיקנים יפעלו לפי ההנחיות שלהם

יונתן מישרקי: אנחנו לקראת סיום, ואני רוצה לשמוע בריף קצר של פרופ' רלי, אז אני אתן לשני דוברים אחרונים, ברשותכם

יונתן מישרקי:  ד"ר עמיחי תמיר, בבקשה

ד"ר עמיחי תמיר: במלחמת יום הכיפורים נפתחו באופן גורף על-ידי המוסדות להשכלה גבוהה מחזורי מגויסים

ד"ר עמיחי תמיר:  אני חושב שצריך לשקול את האפשרות הזאת, שתגרום לכך שנקלוט הרבה יותר אנשים, הן מהארץ הן מחוץ לארץ

ד"ר עמיחי תמיר:  כי להקים היום פקולטות חדשות לרפואה זה לא בדיוק דבר שיפתור את הבעיה האקוטית הנוכחית

ד"ר עמיחי תמיר:      נקודה נוספת שאני רוצה להעלות, בכל רגע נתון נמצאים באירופה ובארצות הברית רופאים בתקן של התמחות בתר-דוקטורית

ד"ר עמיחי תמיר:  כדאי לפנות לאותם האנשים, לא רק ברפואה, באמצעות הקונסוליות, באמצעות משרד החוץ

ד"ר עמיחי תמיר:  תודה רבה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  עפרה אש

עפרה אש: שלום

עפרה אש:  קודם כול, תודה

עפרה אש:  אני פה על תקן אזרחית ישראלית, משפחה לוחמת, כולל לשלם את היקר ביותר

עפרה אש:  ואני רוצה רק לדבר על אותם צעירים וצעירות, שבמקרה אחת מהם היא הבת שלי, היא גם שלחה מכתב, היא פשוט נאלצה ללכת, שמנסים להתקבל לרפואה בישראל ולא מצליחים, וגם הם בצו 8

עפרה אש:  אני מאוד מעריכה את כל החו"לניקים שלומדים בחו"ל ובאו לישראל בצו 8 הערכה מאוד גדולה

עפרה אש:  אבל צריך לזכור פה, ואני שמחה מאוד שהדיקנים לרפואה הרימו את הדגל בעניין הזה, והם חלק מאוד משמעותי, כי חלקם, כולל הבת שלי, שיש לה אזרחות אירופית, בחרה עדיין ללמוד בישראל

עפרה אש:  היא רוצה ללמוד בישראל

עפרה אש:  היא יכלה ללמוד באירופה חינם, אבל עדיין חשובה לה המדינה, היא רוצה ללמוד פה והיא רוצה לעוסק פה, וכמו שאמרת, חסרות לה, יש לה רק 736 בפסיכומטרי

עפרה אש:       אז לצורך העניין, היא תהרוג אותי שאני אומרת את זה, אבל חשוב, עם כל הכבוד למשרד הבריאות, גם לדאוג לעניי עירך, מה שנקרא, לכל אותם הנפלאים שמנסים להתקבל שנה אחרי שנה, ופה אתם רק דוחפים את המתווה של חו"ל

עפרה אש:  אז אני שמחה ותודה לאל שהדיקנים הרימו את הכפפה בעניין הזה, אבל אני גם מצפה שיהיה ביחס שווה ואם לא יותר, כי הם באמת רוצים ללמוד בישראל ולעבוד בישראל, והם בחרו ומתאמצים, וכמו שנאמר פה, חלקם שנה אחר שנה

יונתן מישרקי: תודה רבה לך

יונתן מישרקי:  אנחנו נתכנס לקראת סיום

יהונתן בוורסקי גולן: חבר הכנסת מישרקי, אפשר דקה? אני יהונתן גולן, סטודנט לרפואה שנה רביעית בפקולטה לרפואה בגליל של אוניברסיטת בר אילן ומנהל שטח בארגון "מרשם"

יהונתן בוורסקי גולן:  אולי אחר כך יוכלו לדייק אותי מה באמת היה במלחמת יום כיפור, אני רק רוצה להגיד שזה באמת היה תקדים ואפשר תמיד לחזור

יהונתן בוורסקי גולן:  אני מכיר שנקלטו אז בארץ 205 סטודנטים מחו"ל, והלימודים התחילו באיחור של חצי שנה

יהונתן בוורסקי גולן:  אז יש תקדימים, דברים קרו, ומאז ומתמיד בישראל בזמן מלחמות עשו אדפטציות

יהונתן בוורסקי גולן:      רציתי לוודא שהמתווה וציון 80, האם הביאו בחשבון להתחשב בבחינות בעל פה בשפה זרה, והאם הסיבה המרכזית לאי-יכולת לקלוט עוד סטודנטים היא מסיבות של תשתיות ולוגיסטיקה וכמה כיסאות נכנסים בכל כיתה

יהונתן בוורסקי גולן:  אני רוצה להפנות לדבריה של דינה בן יהודה בדיון על השדות הקליניים, שבסופו של דבר צריך לעבור למודלים היברידיים

יהונתן בוורסקי גולן:      צריך להבין שזה הרבה מעבר לקליטה

יהונתן בוורסקי גולן:  בפקולטות צריך מענה הרבה יותר רחב, במיוחד לאנשים שנלחמו או נפצעו, כדי שיוכלו להשתלב במתווה המילואים של הפקולטות פה, להוסיף התאמות וסיוע פיזי ונפשי לאוכלוסייה הפרטיקולרית הזאת

יהונתן בוורסקי גולן:       ובסופו של דבר, מובן שאסור להתפשר על האיכות של הרופאים בארץ, אבל אני רוצה לפנות גם לור"ה וגם ל - - - לא במקרה אתם יושבים אחד ליד השני

יהונתן בוורסקי גולן:  אני חושב שמן הראוי שאת הסטודנטים שלא יקבלו בסופו של דבר, ויהיו כאלה, לפנות לאוניברסיטאות באירופה, לאוניברסיטאות לרפואה באירופה, כדי לראות איך הם יכולים לעזור לסטודנטים האלה

יהונתן בוורסקי גולן:  לא הגיוני שהם ישאירו ויורידו אותם באופן אוטומטי שנה

יהונתן בוורסקי גולן:  במצב הזה, גם בהיבט של ההורדה וגם בהיבט של האנטישמיות

יהונתן בוורסקי גולן:  גם מי שלא מתקבל, צריך לראות איך אנחנו עוזרים ודואגים לו שם

יהונתן בוורסקי גולן:       ודבר שני, מה עושים אם תהיה התחממות בצפון ותתחיל מלחמה

יהונתן בוורסקי גולן:  המתווה מדבר רק על מי שיגויס עד 15 בנובמבר

יהונתן בוורסקי גולן:      והדבר האחרון, פרוטוקול 43, ישיבה מ-16 במאי 2023 שהייתה לנו על הגדרת השדות הקליניים כמשאב לאומי, אני מבקש לחזור להחלטות הוועדה ולממש בימים הקשים ביותר שידעה המדינה את החלטתה להגדיר את זה כמשאב לאומי

יונתן מישרקי: זה אירוע בפני עצמו, נדון בו

יונתן מישרקי:  תודה רבה

יונתן מישרקי:  פרופ' הרשקוביץ, סיכום, אולי בריף שלך על כל השאלות שנשאלו

יונתן מישרקי:  אולי הייתי מתחיל דווקא בנושא של הישראלים, מה שדיברה גברת עפרה אש

פרופ' רליקה הרשקוביץ: כן

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  שוב, כמו שאמרתי, נעשית כרגע תוכנית מאוד ברורה לקבל הרבה יותר סטודנטים לרפואה בארץ, ואנחנו חושבים שהיחס בין הנרשמים למתקבלים יהיה יותר נמוך

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זאת אומרת, אם עד היום היה הרבה יותר קשה להתקבל, בהינתן ובהתחשב בעובדה שבתי הספר ילכו ויגדלו, המספרים של הסטודנטים שיירשמו בארץ או לחו"ל לא ישתנו, יהיו בסך הכול אותו דבר, אבל יוכלו להתקבל יותר בארץ, ולכן אני מניחה שיותר יתקבלו בארץ, אולי עם ציונים יותר נמוכים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כולל, אגב, מה שהיא ציינה, ציון 731

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  חשוב להגיד, 731, אני, אגב, לא חושבת שצריך להיות מדען חלל כדי להיות חולה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  צריך להיות הרבה דברים אחרים, עם הרבה מאוד מאפייני אישיות כאלה ואחרים, וברגע שהם עוברים את הסף הזה, זה הדבר הראשון שהם באמת מתחילים לעבור בשביל להיות אותם בני אדם שאנחנו היינו רוצים כרופאים, ואנחנו עובדים על זה, ועובדים על זה כל הזמן

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      כולנו פה בעלי מטרה משותפת

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כולנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כולנו רוצים יותר רופאים, כולנו מרגישים את זה, לא רק חושבים, מרגישים שיש לנו החובה המוסרית הזאת כלפי כל אחד ואחד שנלחם כרגע

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  ולכן אנחנו יושבים פה, ואיך שאמרה רייצ'ל, אני לא רציתי להגיד את זה בהתחלה, אבל ישבנו עשרות שעות כדי לנסות להגיע למתווה שמתאים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  שמענו פה עוד דברים, לא סתם יש לנו ועדת חריגים שנעבוד עליה, המספרים שאמרנו הם מספרים התחלתיים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו נתייחס בשיא הרצינות והרגישות, לא רק הרצינות, אלא גם הרגישות, לכל אחד ואחד מהדברים שנאמרו פה, גם בעניין אלה מנתיב העשרה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  זאת אומרת, אנחנו פה בהחלט, אנחנו לא שוכחים שום דבר שאנחנו צריכים לדבר עליו ולחשוב עליו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:      יחד עם זאת, צריך לזכור שני דברים

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  התשתיות במדינת ישראל, אנחנו צריכים לנסות להגביר אותן, וכבר עושים את זה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  הדבר השני הוא שאנחנו לא נתפשר על האיכות, אבל אנחנו מוכנים לעבוד הרבה יותר קשה בתור דיקנים ובתור צוות של בתי ספר לרפואה, כדי להגיע לרופא שאנחנו היינו רוצים שיטפל בנו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז הכול ביחד, אין לי צורך להישבע פה את שבועת הרופא מחדש, אבל זו בהחלט המטרה של כולנו פה

יונתן מישרקי: מה שציין פרופ' ציון חגי נלקח בחשבון? היו לו הקלות נוספות שהוא דיבר עליהן שהוא חושב שנכון לעשות

פרופ' רליקה הרשקוביץ: אז אני נכנסת פה לאותה שאלה שנשאלנו פה לגבי אנשים מישראל שרוצים להישאר פה בישראל, אין להם הכסף לנסוע לחו"ל או לא יכולים לנסוע לחו"ל מכל מיני סיבות

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז במתווה הזה אנחנו צריכים כרגע לקבל הרבה הרבה הרבה יותר מהארץ, שאפילו, אגב, לא נרשמו מראש בכלל

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  לא שנה א' ולא מעבר לזה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אנחנו צריכים לעשות את זה בהדרגתיות ראויה שאנחנו נוכל לעמוד בה

יונתן מישרקי: עוד מילה אחת על מה שדיבר ד"ר ואדים בנקוביץ', על נושא פטור ממבחן אישיות למי שמתנדב לשירות צה"ל

פרופ' רליקה הרשקוביץ: אני אמרתי גם קודם לכן, שפסיכומטרי זה נהדר, אבל אמרתי שאחד הדברים שאנחנו הכי חושבים עליו זה בפירוש מבחני אישיות וראיונות

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אין לנו ספק שצבא, ומי שעושה את מה שעושה בשבילנו מוכיח את עצמו

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  יחד עם זאת, יש הרבה מאוד תכונות נוספות שאנחנו צריכים לרופא, ויש המושג הזה שנקרא "פרופשנליזם" ברפואה, והוא לאו דווקא רק מי שנלחם

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  מי שנלחם זה חלק משמעותי, אבל יש עוד הרבה תכונות שגם אותן אנחנו היינו מאוד שמחים לבחון

יונתן מישרקי: כשדיברנו על הנושא לפני הוועדה, העלית את הנושא התקציבי

יונתן מישרקי:  נמצאת איתנו ב"זום" תמר צ'ין ממשרד האוצר, הייתי רוצה שתעלי את הנקודה הזאת, כדי שהיא תשמע את השאלה, כדי שנוכל לקבל תשובה

פרופ' רליקה הרשקוביץ: קטונתי, אבל אני אנסה להעלות

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  כמו שאמרנו, משרד הבריאות אמר שהוא יתמוך, והוא יתמוך לא מעט, הוא יתמוך בסטודנט לשלוש שנים, הוא יתמוך בעצם ב-180,000 ש"ח, כלומר, 60,000 ש"ח לשנה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  היום סטודנט לרפואה במדינת ישראל עולה לאוניברסיטה בערך 80,000 ש"ח, אני לא רוצה לחטוא במספרים, כי אני לא יודעת במאה אחוז, אבל אלה המספרים שאני יודעת שמדברים איתי באוניברסיטה, ובמספרים האלה בעם נוצר איזשהו גירעון אוניברסיטאי, זה איך שהוא צריך להגיע לאוניברסיטה

פרופ' רליקה הרשקוביץ:  אז אנחנו צריכים לגשר על הפער הזה

יונתן מישרקי: הפער ברור

יונתן מישרקי:  תמר, שלום וברכה

תמר צ'ין: אני אגיד קודם כול שמשרד הבריאות בשנה האחרונה, גם שמעתי שכמה נציגים הזכירו את זה, נכנס לתהליך מבורך ומשמעותי של תכנון קדימה של כוח האדם הרפואי בישראל, חשיבת עומק על כמה רופאים צריך, איך הם צריכים להתחלק, גם בין התמחויות, כמו שחברת הכנסת נעמה לזימי אמרה, יש גם פער מאוד משמעותי בכמה מתמחים יש בכל תחום, כך שיש תחומים עם מחסור מאוד גדול, אל מול תחומים שבהם המחסור פחות מורגש

תמר צ'ין:  תהליך מבורך שאנחנו גם שותפים בו, קצת הוקפא בחודשים האחרונים בגלל המלחמה, ואנחנו חושבים שמאוד חשוב שכל פתרון שיימצא יהיה גם פתרון תשתיתי, שיפתור את הבעיה קדימה ויסתכל על תכנון כוח האדם הרפואי באופן אסטרטגי ולא רק נקודתי

תמר צ'ין:      ספציפית בנוגע לשאלות שעלו פה, אנחנו לחלוטין נמצאים בשיח שוטף עם משרד הבריאות

תמר צ'ין:  בנוגע לסטודנטים בחו"ל, נמצא פתרון מיידי

תמר צ'ין:  ככל שיש צרכים או דברים נוספים, אנחנו נמצאים בשיח שוטף עם משרד הבריאות, והם הגורם שמעלה מולנו את הצרכים של המלחמה

תמר צ'ין:      לעניין ההתחשבנות של לומדי הרפואה באופן כללי, מה שהוזכר עכשיו, בסוף הדיון, גם זה נמצא

תמר צ'ין:  היה צוות ייעודי שנבחר על-ידי מנכ"ל משרד הבריאות בחודשים האחרונים, שהיה אמור לתת מענה גם לנושא הזה

תמר צ'ין:  כבר התחילו טיוטות, הם נמצאים בשיח, ומאמינים שבקרוב גם עבודת הצוות תחזור ונוכל להתייחס לכל הצרכים

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  למשרד הבריאות יש איזשהו צפי בנוגע לעבודה שצריכה להיעשות בעניין הזה?     

רייצ'ל ברנר שלם: כמו שתמר ציינה וכמו שדיקנים פה מכירים ומעורבים, זו עבודה שנעשית באופן אינטנסיבי כבר שלוש שנים, למעשה

רייצ'ל ברנר שלם:  יש תוכנית רופאים, גם הצגנו אותה בעבר לוועדה ונשמח להציג שוב

רייצ'ל ברנר שלם:  יש שתי ועדות, אחת של המל"ג ואחת של משרד הבריאות, שהתכנסו כבר ב-2021, ונתנו יעד מאוד ברור של 1,200 סטודנטים לרפואה בשנת תשפ"ה, זאת אומרת, אוקטובר 2024

רייצ'ל ברנר שלם:  אני מניחה שהמלחמה טיפה טרפה את הקלפים, אבל בגדול, זה היעד שלנו ואנחנו עדיין מתכוונים לעמוד בו, יחד עם הדיקנים

יונתן מישרקי: זה כללית

יונתן מישרקי:  יש משהו ספציפי כלפי הסטודנטים האלה, במסגרת המלחמה?     

רייצ'ל ברנר שלם: אני יכולה לחזור על מה שרלי אמרה, אבל חד-משמעית יש התקצוב הרגיל של כל סטודנט שמתקבל

רייצ'ל ברנר שלם:  אני לא מכירה פער, ואנחנו יכולים לדבר על זה

רייצ'ל ברנר שלם:  יש התקצוב הרגיל שות"ת נותנים לכל אחד מהסטודנטים

רייצ'ל ברנר שלם:  בעצם, כל סטודנט שנכנס בשנה X יקבל תקצוב מהשנה הזאת והלאה

רייצ'ל ברנר שלם:  למשל, שנה ד' יקבל שלוש שנים: ד', ה', ו'

רייצ'ל ברנר שלם:  לכל שנה שבה הוא נכנס

רייצ'ל ברנר שלם:  הסטודנטים שנכנסים בשנה א' ייקלטו כסטודנטים לכל דבר מבחינת תקצוב

רייצ'ל ברנר שלם:  אנחנו עובדים כרגע עם הות"ת, גם האוצר עובדים כרגע עם הות"ת על התקצוב של הסטודנטים הנוספים

רייצ'ל ברנר שלם:  שוב, זה תלוי במכסות של המל"ג ואנחנו עובדים על זה

רייצ'ל ברנר שלם:      אני אגיד שהדיקנים הציפו יותר מפעם אחת את הצורך בהגדלת התעריף לסטודנט לרפואה, שזה צורך כללי, הוא לא קשור ספציפית לעכשיו

רייצ'ל ברנר שלם:  גם בזה אנחנו דנים, אנחנו מאוד מקווים שזה באמת יקרה

רייצ'ל ברנר שלם:  ומעבר לתקצוב הרגיל של כ-360,000 שקל לסטודנט לשש שנים, אנחנו נותנים עוד את התקציב של 180,000 שקל לכל סטודנט חדש לצורך היערכות, לקליטת הסטודנטים

ראובן פלדמן: אבל רייצ'ל, ברור שעכשיו יהיו יותר הוצאות, ואתם חייבים שזה לא יהיה הסטנדרט של אותו תקצוב שהיה לכל שנה

ראובן פלדמן:  צריך להגדיל את זה עכשיו, בטח לקבוצה הנוספת

רייצ'ל ברנר שלם: אנחנו שמחים להגדיל, אם תגיע דרישה, אנחנו יודעים לעמוד בזה

פרופ' עידו וולף: יש לי עוד נקודה לגבי הסטודנטים, לא בהקשר לתקצוב שלנו

פרופ' עידו וולף:  אותם סטודנטים שמאיזו שהיא סיבה לא יוכלו להיכנס למתווה, לא יתקבלו למתווה, מן הראוי, ואני אמרתי את זה הרבה פעמים, שהמדינה תמצא דרך לפצות אותם

פרופ' עידו וולף:  אם, למשל, הם רוצים או לא יכולים להיות בארץ, רוצים לחזור לחו"ל, איבדו שנת לימודים כאן, מן הראוי שהמדינה תפצה את האנשים האלה, אלה שמכל מיני סיבות לא יכולים להיות כאן

פרופ' עידו וולף:  אנחנו מדברים על פיצוי של בתי הספר, אבל מה עם האנשים עצמם?     

ד"ר ואדים בנקוביץ: אבל גם אנשים שכן נכנסים למתווה, שנת הלימודים שהם שילמו, שכר דירה, זה פשוט מתאדה

ד"ר ואדים בנקוביץ:  אלה סכומים לא מבוטלים

יונתן מישרקי: כשיהיה מספר, וכשנהיה יותר סגורים על עצמנו מהו מספר הסטודנטים שנכנסים לתוך המתווה, וכשיהיה מספר סופי, יהיה יותר קל לדון בכל המעטפת הנוספת

פרופ' עידו וולף: רק חשוב שהמעטפת לא תישכח, כי איך שהוא שוכחים את הפיצוי שלהם

יונתן מישרקי: דוברת אחרונה בהחלט, ד"ר אפרת ארבל, בבקשה

ד"ר אפרת ארבל: תודה רבה על הזכות

ד"ר אפרת ארבל:  אני פה די בלית ברירה, ולא מרצון, אלא אני פשוט חושבת שנעשה איתנו, בוגרי חו"ל, אי-צדק

ד"ר אפרת ארבל:  אני באופן אישי בת של הורים שהם רופאים

ד"ר אפרת ארבל:  אבא שלי היה בוגר חו"ל וחזר לארץ במלחמת יום הכיפורים, כיום הוא אורתופד בכיר, ד"ר רון ארבל

ד"ר אפרת ארבל:  אני בתו ומאוד רוצה להמשיך את השושלת שלו

ד"ר אפרת ארבל:  לצערי הרב מאוד, קיבלתי במבחן הרישוי 58

ד"ר אפרת ארבל:  אני מסכימה שכל האוניברסיטאות צריכות להיבדק, ואכן נבדקו על-ידי פרופ' יציב בשנת 2019

ד"ר אפרת ארבל:  אני חושבת שנקודה אחת או שתיים שמפרידות בינינו לבין הציון 60 לא הופכות אותנו לפחות טובים, והרמה שלנו לא פחות נמוכה

ד"ר אפרת ארבל:  לא נכון להגיד את זה, בעיקר כשהמבחן שאנחנו עושים הוא לא מבחן שווה ערך

ד"ר אפרת ארבל:  כאשר אנחנו נבחנים על כל חמשת מקצועות הרפואה, באותו יום במשך חמש שעות ללא כל הפסקה, כשיש לנו דקה ו-17 שניות לכל שאלה

ד"ר אפרת ארבל:  ובוגרי הארץ נבחנים במשך שנתיים שלמות על מקצועות הרפואה בהפרשים של חודש, ואפילו ביטלו להם את מקצוע הפסיכיאטריה מתנה, כדי להקל עליהם

ד"ר אפרת ארבל:  לא רק הורידו את סף המעבר, אלא גם ביטלו את פסיכיאטריה כדי להקל עליהם, דבר שלא נעשה לבוגרי חו"ל בגלל

ד"ר אפרת ארבל:      אני חושבת שלעשות איפה ואיפה בזמנים כל כך קשים, כשמערכת הבריאות אכן משוועת לכוח אדם רפואי, צריך לבחור את המלחמות שלנו, לפחות אנחנו, כרופאים, אני בהחלט לא רוצה להיות פה, בטח שלא במקום הזה לדבר על המצב

ד"ר אפרת ארבל:  אני פשוט חושבת שאנחנו נמצאים תחת אותה מערכת, אנחנו בסופו של דבר בוגרי חו"ל, עובדים באותם בתי חולים כמו בוגרי הארץ, ולעשות איפה ואיפה על נקודה אחת-שתיים ולא לתת סף מעבר בצורה הוגנת וצודקת, לדעתי זה לעשות לנו עוול

ד"ר אפרת ארבל:      אנחנו מקריבים את החיים שלנו בחו"ל

ד"ר אפרת ארבל:  אני אימא לשני ילדים, אני איבדתי את אימא שלי בזמן הלימודים, ובכל זאת אני בוחרת לחזור לארץ ולהגשים את החלום שלי פה

ד"ר אפרת ארבל:  אני לא יכולה להבין איך במצב הקשה והמטורף שבו המדינה שלנו נמצאת, ומנסים לגייס רופאים מכל מקום

ד"ר אפרת ארבל:  הינה, אנחנו 70 רופאים מתנה

ד"ר אפרת ארבל:  אנחנו לא רופאים שקיבלו ציונים נמוכים

ד"ר אפרת ארבל:  אנחנו רופאים שקיבלו ציונים ממש בסף מעבר של נקודה אחת, שתיים, שלוש שמפרידות בינינו

ד"ר אפרת ארבל:  וזה לא בסדר לעשות איפה ואיפה, אנחנו לא סייג, בוגרי חו"ל

ד"ר אפרת ארבל:  אנחנו חלק ממערכת הבריאות, חלקנו אפילו מתברגים בתפקידים מאוד בכירים במערכת הבריאות, גם אפילו במועצה המדעית

ד"ר אפרת ארבל:  ואני מאוד הייתי מעריכה ומבקשת בשם כל שבעים הסטודנטים שכרגע עומדים על הטווח של לקבל את הרף של 57 על 60, לשקול להוסיף אותנו לאותם שיקולים כבדי ראש שהניעו את המועצה המדעית, את פרופ' שי אשכנזי וכולם, שיכללו גם אותנו בבקשה

ד"ר אפרת ארבל:  תודה רבה על הזכות

יונתן מישרקי: בשמחה

יונתן מישרקי:  אני עובר לסיכום הישיבה

יונתן מישרקי:  לפני שאני אסכם, אני רוצה דווקא לציין לפניכם כי יושבים פה שני חברי כנסת באמת מעולים, שמגויסים, אני דווקא מציין את זה עכשיו לשבח, כי אנחנו באמת מונים הרבה מאוד חברי כנסת בוועדה הזאת, ועדה מאוד מבוקשת

יונתן מישרקי:  אבל דווקא חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי וחבר הכנסת יאסר חוג'יראת שותפים מלאים שלי, ואנחנו בשותפות מלאה, ואני מדבר על זה לאורך כל הדרך, אני כבר שלושה חודשים בתפקיד, ויש להם מסירות יוצאת מהכלל, מעבר לכל שאר חברי הוועדה

יונתן מישרקי:  אז היה חשוב לי לציין את זה בסיום הישיבה הזאת, כי תמיד הם נרתמים ותמיד נמצאים פה, מתחילה עד הסוף, ומעמיקים ודורשים, ואפילו חלק מהדיון הזה היה לאור בקשתם

ראובן פלדמן: גם לפני שהיית יו"ר הם היו כאלה

יונתן מישרקי: ועדת הבריאות מודה לכל המשתתפים בדיון, מברכת על המתווה שיזם פורום הדיקנים לרפואה ועל הנכונות של דיקני הפקולטות לתת מענה לכל מי שגויסו לשירות מילואים

יונתן מישרקי:  אני בהקשר הזה גם רוצה להגיד לכם, פרופ' הרשקוביץ ופרופ' וולף וכל המכובדים שיושבים כאן, אני אמרתי בהתחלה שהלב שלכם, והרגשנו את זה בישיבה, אנחנו רואים את הקשב שלכם, ותודה רבה על זה

יונתן מישרקי:      הוועדה מברכת על משרד הבריאות על הודעתם כי יקיימו בחינה מחודשת לגבי החלת הפקטור שניתן לסטודנטים לרפואה בישראל גם על סטודנטים לרפואה בחו"ל שלמדו באוניברסיטאות המוכרות ברפורמת יציב

יונתן מישרקי:  הוועדה מבקשת ממשרד הבריאות לעדכן את הוועדה על אודות הבחינה המחודשת כאמור

יונתן מישרקי:      נוכח המקרים המורכבים שנוצרו עקב המלחמה, הוועדה קוראת לוועדת הקבלה הארצית לוועדת החריגים לשקול בחיוב מועמדויות המוגשות אליהם בהתחשב בנסיבות החריגות

יונתן מישרקי:      הוועדה תפנה למשרד הביטחון בבקשה לקבל מידע על מספר המשרתים במילואים שהם סטודנטים לרפואה בחו"ל, וכן לגבי המגבלות שחלות על הסטודנטים הלומדים במדינות שהוגדרה לגביהן אזהרת מסע

יונתן מישרקי:      לאחר שיתגבשו הנתונים על אודות מספר הסטודנטים מחו"ל שגויסו, הוועדה תעשה כל שביכולתה כדי לסייע להם בהשבת שכר הלימוד ושכר הדירה בגין השנה שאיבדו

יונתן מישרקי:      הוועדה, כמובן, תמשיך לעקוב אחר הנושא

יונתן מישרקי:  אני מודה לכולם, הישיבה נעולה