הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 25, פרוטוקול מספר 42, 2023-12-26 00:00

אליהו דלל: שלום לכולם

אליהו דלל:  אנחנו נעסוק היום בישיבה בנושא של חוסן בקרב ילדים ובני נוער בתפר שבין 7-40 ק"מ

אליהו דלל:  אז אין ספק שבחודשים האחרונים התעסקנו בעיקר בנושא של הילדים שנמצאים ממש על העוטף בטווח 0-7, אבל לרגע עלתה איזו שהיא מחשבה שאנחנו משרתים אתכם, אנחנו שליחים שלכם, וכשעלה הנושא הזה, אז לרגע התפלאנו איך לא חשבנו על הנושא הזה

אליהו דלל:  אז הנה, אנחנו פה ומקיימים את הדיון הזה

אליהו דלל:      לפני שאני מתחיל בדיון, יש משהו שצריך להקריא? אז מאחר ואנחנו עוסקים בזכויות הילד, אנחנו חייבים להקריא את הנוסח ששומר על הזכויות בהשתתפות קטינים:     "כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת, והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת

אליהו דלל:  לאור העובדה שעלולים לעלות בישיבה נושאים הנוגעים לצנעת הפרט של קטינים, אנו מבקשים את כלל הגורמים, כולל ההורים, להקפיד על שמירת פרטיותם ולהימנע מלחשוף מעבר לנדרש

אליהו דלל:      כמו כן, אם יעלה דבר הנוגע לקטינות וקטינים ומקשר אותם לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטריים, לטיפול והשגחה של עובד סוציאלי לפי החוק וחלילה התאבדות או ניסיון התאבדות או להליך פלילי המתנהל בבית המשפט, חל איסור פרסום על פרטים מזהים שלהם, ולכן הם לא יצולמו או יוקלטו, ולא יכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון

אליהו דלל:       כמו כן, לאור האמור, אני קובע כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה מטעם חבר כנסת, שר או נציגו, או אם יעלה צורך לשם הגנה על קטין או חסר ישע, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברות או דוברים או קטינות או קטינים לבקשתם או לבקשת משתתף אחר, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עלולה לגרום להם נזק"

אליהו דלל:       זה לפי הפרוטוקול

אליהו דלל:      נתחיל מכם – עם מי נתחיל? שלום הדר

אליהו דלל:  יש לנו כבר ניסיון איתה, בבקשה

הדר אליהו: בוקר טוב לכולם

הדר אליהו:  אני מנהלת מחלקת הנוער והצעירים במרכז השלטון המקומי

הדר אליהו:  למי שלא מכיר, הגוף היציג של הרשויות העירוניות במדינת ישראל, כ-203

הדר אליהו:  נראה לי שבזום נמצאת גם מי שמייצגת את מרכז השלטון האזורי, שאלה 54 הרשויות האזוריות מהאשכול

הדר אליהו:      אני מבקשת להגיד משהו באופן כללי: החינוך הבלתי פורמלי הוא חלק משמעותי מסדר היום של בני הנוער

הדר אליהו:  יש בבוקר את בית הספר אבל זה נגמר באחת, שתיים, שלוש, ויש עוד חצי יום מאוד משמעותי

הדר אליהו:  ואם אנחנו מבקשים לתת שגרה יחסית נורמלית בתוך האי-נורמליות שלנו לבני הנוער, אנחנו חייבים לשים תשומת לב מאוד מרכזית למחצית השנייה של היום

הדר אליהו:       מבחינתנו, למחלקות הנוער ברשויות המקומיות, לא לבדן, אבל יש להן תפקיד מאוד חשוב בבניית חלקו השני של היום, בחינוך הבלתי פורמלי, להוביל את העשייה של הרשות המקומית, עשייה שלה עצמה, ועשייה יחד עם גופי החברה האזרחית, תנועות הנוער, ארגוני הנוער

הדר אליהו:      אני רק אדייק, וישנו פה עמיתי ממשרד הרווחה – כמובן שהתכוונתי לעשייה בתוך הרשות עם אגפים אחרים ברשות, ובוודאי עם החברה האזרחית, תנועות, ארגונים, אני רואה פה את "יוניסטרים", וישי פה עוד כל מיני גופים אחרים

הדר אליהו:  ה"ביחד" הזה מבקש ליצור שגרה עד כמה שיותר נורמלית לבני הנוער

הדר אליהו:  אבל המציאות היא שהיום-יום שלהם מאוד קשה אחר הצוהריים, ומנהלי מחלקות הנוער שנמצאים פה מעידים על שגרה מאוד מורכבת של קהילות מפורקות, של בני נוער שמחפשים את העוגן ההשתייכותי שלהם, שהם מבולבלים בו

הדר אליהו:      יש כמובן את המחסור האובייקטיבי בכוח אדם אבל יחד עם זאת, בגלל הנשמה היתרה של כל החבר'ה שעובדים בחינוך הבלתי פורמלי ושוב, בתוך הרשות, ושותפי התפקיד שלה בוודאי גם בחברה האזרחית, יש איזו שהיא התגייסות מאוד משמעותית כדי שתהיה כתובת

הדר אליהו:      זה באמת ממעוף הציפור, ואני מאוד מקווה שאחד הדברים הטובים שיצאו משגרת החירום הנוראית הזאת, שבבוקר שאחרי, בין היתר יבינו שצריך להשקיע עוד יותר בחינוך הבלתי פורמלי, ממש כך, על כל הזרועות שלו, כי - -     

אליהו דלל: את יכולה יותר לפרט?     

הדר אליהו: אני יכולה לפרט: במחילה, אני מייצגת את השלטון המקומי - -     

אליהו דלל: שמה? שהשלטון המקומי יתרום יותר? האם תנועות הנוער? האם הממשלה? איפה בדיוק החוסר?     

הדר אליהו: אני אסביר, אני אגיד את זה בצורה מאוד ברורה: כדי שמשהו יעבוד טוב בחירום, הוא צריך להיות מאוד חזק בשגרה

הדר אליהו:  וחוזק נובע משני דברים: ממחויבות עצומה וכן, גם מתקציבים, זה לא בושה להגיד

הדר אליהו:  מחויבות בחינוך הבלתי פורמלי יש על כל הנגזרות שלו, אם בשלטון המקומי ואם בחברה האזרחית שעובדת עם השלטון המקומי

הדר אליהו:  גם תנועות, גם ארגונים וגם גופים אחרים זו חברה אזרחית, ומקומם מקום גדול וחשוב

הדר אליהו:      אני בכל זאת נציגת השלטון המקומי, ובפרספקטיבה שלנו יש חוק, יש מנהל מחלקת נוער, המדינה מחייבת אותנו ומשתתפת בזעיר אנפין בעלות ההעסקה שלו אבל אנחנו לקחנו את זה על עצמנו כי אנחנו מאמינים שזה חשוב

הדר אליהו:  צריכה להיות דמות שבני הנוער רואים אותה, ושמחתי לשמוע ככה שישר יודעים מי זאת המנהלת והיא נשמה ומחוברים אליה, כי זה בדיוק העניין, שתהיה כתובת ברורה לבני הנוער לצד כתובות נוספות

הדר אליהו:  זה דבר אחד

הדר אליהו:      אבל התקציבים מהמדינה, שבאה ואמרה ב-2011: אנחנו רוצים שיהיה מנהל מחלקת נוער בכל רשות מתוקף חוק – התקציבים זה פשוט בדיחה, אם יורשה לי

הדר אליהו:  בדיחה

הדר אליהו:  אנחנו מדברים על כולל פעילויות הקיץ, אם אני אגרד ואגזים, על 15,16 מיליון שקלים לכל הרשויות בארץ, 257 רשויות

הדר אליהו:  מה-1 בספטמבר עד ה-31 באוגוסט – זאת בדיחה, לכל פעילויות אחה"צ לתנועות, לארגונים, לגופי חברה - -     

אליהו דלל: רגע, זה מה שהרשות נותנת לתלמידים?     

הדר אליהו: לא, זה מה שמקבלים מהמדינה

אליהו דלל: למה המדינה צריכה לתת? למה שהרשות לא תיתן?     

הדר אליהו: אז הרשות נותנת

אליהו דלל: זה התושבים שלה, הילדים שלה

הדר אליהו: לא אמרתי שלא

הדר אליהו:  זה מה שהמדינה נותנת

הדר אליהו:  המדינה מחייבת בחוק ונותנת סכומים פשוט מגוחכים

הדר אליהו:  20,000 שקלים לרשות מקומית של 12,000 תושבים לשנה – אתה תסכים איתי שזאת בדיחה

אליהו דלל: אני מסכים איתך  - - - אני שואל בכוונה

הדר אליהו: עכשיו, הרשות המקומית, מעצם זה שאספנו אלינו את החוק הזה ותמכנו בו ונמצא התפקיד הזה, ראשי הרשויות משתדלים לעשות כמה שהם יכולים כדי לתת תקציב לחינוך הבלתי פורמלי אבל כולנו יודעים שיש מורכבויות, והרבה מאוד מחויבויות לשלטון המקומי בדברים שנופלים על השלטון המקומי השכם והערב, ועדיין נותנים תקציבים, האם זה מספיק? התשובה היא לא

הדר אליהו:  וכן, גם פה לצערי יש פערים, אתה יודע את זה

אליהו דלל: תודה הדר, בינתיים

אליהו דלל:  אני רוצה לשמוע את התלמידים

הדר אליהו: רק משפט אחד: הייתי מאוד שמחה שישמעו בוודאי את בני הנוער, ויש פה גם כמה מנהלי מחלקות נוער שיתנו את - - -     

אליהו דלל: בואו נתחיל מהנוער כי הם הלקוחות שלנו

אליהו דלל:  תודה רבה

הדר אליהו: אתה מחליט, אתה ה"בוס"

שמוליק חלק: גם יש משרדי ממשלה, שגם הם נותנים - - -     

הדר אליהו: נכון

אליהו דלל: מי פה נמצא מבני הנוער?   

לטם בנימיני רוסו: שלום

לטם בנימיני רוסו:  אני מקיבוץ גבולות, שהוא חלק ממועצה אזורית אשכול

לטם בנימיני רוסו:  מקווה שכולכם יודעים ומכירים בזה

לטם בנימיני רוסו:  אני יכולה להגיד לכם שאת אמרת שאחרי הצוהריים לא מרגישים ככה

לטם בנימיני רוסו:  אני לא מרגישה טוב גם בשאר היום, כל היום – לפני הצוהריים, אחרי הצוהריים, בלילה, בבוקר, בכל זמן

לטם בנימיני רוסו:  זה משהו שהוא לא טוב ואין לי מענה אליו

לטם בנימיני רוסו:  אין לי עם מי לדבר, אין לי מה לעשות, אין לי כלום

לטם בנימיני רוסו:  למה אני, ילדה שחוותה את ה-7 באוקטובר, קשה לי? כי חברים שלי כבר לא פה איתי

לטם בנימיני רוסו:  כי היו לי חברים שאני הולכת איתם כל יום לבית הספר והם בעזה

לטם בנימיני רוסו:  למה לי אין עם מי לדבר? למה? כי אני גרה בגבולות? בגלל שאני גרה בגבולות אין לי עם מי לדבר? אני לא עשיתי שום דבר כדי שלי לא יהיה עם מי לדבר

לטם בנימיני רוסו:  אני רוצה את החוסן שלי, שאני לא מקבלת

לטם בנימיני רוסו:  למה בן אדם תמים מתל-אביב, כשיש לו רקטות, יכול להיות בתור בחוסן 50 ואני 51 או 49 או 50, זה לא משנה

לטם בנימיני רוסו:  אני לא מקבלת את החוסן שלי

לטם בנימיני רוסו:  אין לי

לטם בנימיני רוסו:  למה? אני באמת רוצה להבין למה?     

דבורה ביטון: באיזה כיתה את?     

לטם בנימיני רוסו: אני בכיתה י'

לטם בנימיני רוסו:  מתחנכת ב"נופי הבשור", עם מורים שנמצאים בעזה, חברים שהיו בעזה

אליהו דלל: אבל את נמצאת היום בגבולות?     

לטם בנימיני רוסו: אני נמצאת היום באילת

דבורה ביטון: סליחה, את יכולה להסביר מה זה ההורים נמצאים בעזה?     

לטם בנימיני רוסו: לא ההורים, המורים

לטם בנימיני רוסו:  המורים נמצאים בעזה

קריאה: פינו אתכם? אתם קיבוץ שפונה?     

לטם בנימיני רוסו: אנחנו קיבוץ שפונה מהמועצה

אליהו דלל: כן

ליאורה סלע דוד: אני חברת קיבוץ צאלים

ליאורה סלע דוד:  זכיתי להביא את בני הנוער האלה היום לדיון הזה, והגענו מכל רחבי הארץ

ליאורה סלע דוד:  אנחנו שלושה קיבוצים במועצה אזורית אשכול

ליאורה סלע דוד:  אני מניחה שלא כולם יודעים בדיוק איפה זה על המפה אבל מועצה אזורית אשכול היא שחטפה בצורה הנוראית ביותר, ולא שאפשר להתחרות עם אף אחד על שום דבר - -     

אליהו דלל: ירקוני כבר הסביר לנו

ליאורה סלע דוד: אי אפשר להתחרות עם אף אחד על שום דבר אבל אנחנו מועצה של 32 יישובים, שמתוכם שלושה קיבוצים לא קיימים

ליאורה סלע דוד:  אנחנו שקופים, אנחנו חמישה פה עכשיו – אנחנו לא קיימים, ואתם רואים אותנו

ליאורה סלע דוד:  אולי

ליאורה סלע דוד:      אז לשאלתכם, האם אנחנו מפונים? עקרונית, מבחינת מדינת ישראל, אנחנו אמורים להיות בבית

ליאורה סלע דוד:  מעשית – אנחנו ממש לא יכולים להיות בבית, אנחנו אזור לחימה

ליאורה סלע דוד:  אני מזמינה כל אחד ואחד שנמצא פה, בחדר, וכל מי שנמצא בזום, לבוא ולבלות איתנו לילדה אחד

ליאורה סלע דוד:  אני שם, אני נמצאת שם כי אני בחמ"ל במועצה

ליאורה סלע דוד:  הבן שלי, בן 14

ליאורה סלע דוד: 5, נמצא בבית מלון לבד, ופעם בכמה ימים אנחנו

ליאורה סלע דוד:  אז מבחינתי, זה שהוא בא היום זו פריבילגיה ואני מחייכת כי סוף סוף יש לי אותו ליומיים שלמים

ליאורה סלע דוד:      אז לשאלתכם – קיבוץ גבולות נמצא באילת

ליאורה סלע דוד:  אגם מקיבוץ אורים, היא מפונה עצמאית ביקום אבל מבחינת מדינת ישראל היא לא אמורה להיות מפונה אז היא גם לא מקבלת את המענק אכלוס ו/או את טיפולי החוסן, ו/או את הטיפולים הפסיכולוגיים, ו/או שום עזרה שהיא

ליאורה סלע דוד:  אנחנו לא קיימים

ליאורה סלע דוד:  אני יודעת שאתם מתייחסים  אלינו במרחקים של 0-7 או 7-40 אבל אנחנו פה כדי להגיד: די

ליאורה סלע דוד:  די

ליאורה סלע דוד:  אנחנו לא מקוטלגים לפי מרחק, אנחנו אנשים, אנחנו ילדים

ליאורה סלע דוד:  הילדים האלה חוו – לטם הזכירה שיש עדיין מורה של כולם, וגם של שני הבנים הבוגרים שלי שהם חיילים, שהיא עדיין חטופה בעזה

ליאורה סלע דוד:  אנחנו אנשים, אנחנו ילדים, ואנחנו לא מקבלים את המענה הראוי

ליאורה סלע דוד:      אנחנו פה בשביל - -     

אליהו דלל: אגב, מי הילדה שעדיין חטופה בעזה?     

ליאורה סלע דוד: המורה

ליאורה סלע דוד:  דרך אגב, יש שני ילדים ואנחנו מכירים כל אחד ואחד, את כל הפרצופים האלה, ותכף אתן לילדים להמשיך כי אני רוצה לתת להם את הבמה

אליהו דלל: לצערי, נשארו שלושה ילדים

ליאורה סלע דוד: נכון

ליאורה סלע דוד:  אז אחד מהם, האבא של כפיר ואריאל, האבא ירדן, הוא מקיבוצנו אבל שוב, אנחנו לא קיימים, אנחנו שקופים כי אנחנו איפה שהוא במרחק שמבחינת מדינת ישראל פה מגיע, פה לא מגיע

ליאורה סלע דוד:  אז הילדים האלה לא מקבלים טיפולי חוסן, לא בשעות החינוך הפורמלי ולא בשעות החינוך הבלתי פורמלי – פשוט לא מקלים

אליהו דלל: עוד מישהו מבני הנוער מעוניין לומר משהו? בבקשה

אגם ציטרונוביץ’: אני מאורים

אגם ציטרונוביץ’:  כן, אנחנו לא מקבלים כלום

אגם ציטרונוביץ’:  כלום

אגם ציטרונוביץ’:  אני מחוץ לבית, אני גרה בעליית-גג של דודים של אימא שלי, אנשים שלפני כמעט ולא הכרתי

אליהו דלל: איפה? באיזה מקום?     

אגם ציטרונוביץ’: בקיבוץ יקום במרכז

אגם ציטרונוביץ’:  פנינו למרכזי חוסן, שאלו אותנו: מאיפה אתם? אמרנו: אורים

אגם ציטרונוביץ’:  אתם אחרונים בתור

אגם ציטרונוביץ’:  למה? כי לי לא היו מחבלים בקיבוץ? אני לא שמעתי יריות מחוץ לבית? לנו לא היו נפילות בקיבוץ? כן, היה

אגם ציטרונוביץ’:  היה

אגם ציטרונוביץ’:  ותנו לי להגיד לכם משהו? לא היו לנו ממ"דים

אגם ציטרונוביץ’:  היו מחבלים, והלכתי להתחבא כי לא היו ממ"דים

אגם ציטרונוביץ’:  תודה

אליהו דלל: ביקום, אתם נעזרים שם בקיבוץ? בהנהלת הקיבוץ? בתושבים?     

אגם ציטרונוביץ’: לא, לא

אליהו דלל: לחלוטין?     

אגם ציטרונוביץ’: לחלוטין

אליהו דלל: כי התפניתם באופן פרטי וזאת בעצם הבעיה

אגם ציטרונוביץ’: כן

דבורה ביטון: לכל האשכול הזה, הרי לא התחלנו רק ב-7 באוקטובר

דבורה ביטון:  ב-7 באוקטובר היה השיא אבל בואו, אתם חוטפים, צאלים, אנחנו יודעים בדיוק

דבורה ביטון:  בכל המועצה הזו אין מרכזי חוסן, אין פסיכולוגים - -     

אגם ציטרונוביץ’: יש, יש, אבל אנחנו אחרונים בתור

אליהו דלל: את לומדת כרגע בבית ספר?     

אגם ציטרונוביץ’: כן, בשפיים, בבית הספר האזורי

אליהו דלל: איפה שתושבי כפר עזה, נכון?     

אגם ציטרונוביץ’: כן

אליהו דלל: באתם במועצה האזורית חוף השרון

אגם ציטרונוביץ’: כן

אליהו דלל: דווקא זו מועצה טובה

אליהו דלל:  איך אומרים? בסך הכל המועצה טובה ואני חושב שהיא גם עוזרת

אליהו דלל:  אני דיברתי שם גם עם ראש המועצה, אלי ברכה

אליהו דלל:  גם תדרשו את התנאים

אליהו דלל:  זאת אומרת, לפעמים, אם לא מבקשים אז גם לא תמיד יודעים אבל

אגם ציטרונוביץ’: סליחה, אני חייבת להגיד שהמועצה משלמת על הפינוי שלנו

אגם ציטרונוביץ’:  אם יבוא מצב שהמועצה תגידי שהיא לא יכולה יותר לממן אותנו, אנחנו נצטרך לחזור לקיבוץ

אגם ציטרונוביץ’:  לאן נחזור? יישוב שהוא במלחמה? הוא בסיס צבאי סגור? אין מערכות חינוך

אגם ציטרונוביץ’:  לאן נחזור? אמיתי, לאן?     

אליהו דלל: ברור

אליהו דלל:  עוד מעט נקבל תשובות גם מפיקוד העורף

אליהו דלל:  עוד מישהו מהנוער? אני רוצה לשמוע את בני הנוער, זאת הבמה שלכם

הדר סלע דוד: שלום, נעים מאוד

הדר סלע דוד:  אני הדר

אליהו דלל: שכחתי לומר שמי שיזמה את הדיון זו נועה עזר, שנמצאת פה, ובזכותם יש לכם פה את זכות הדיבור

אליהו דלל:  אז תודה, נועה

קריאות: תודה

נועה עזר: תודה רבה לכם שבאתם

הדר סלע דוד: שלום

הדר סלע דוד:  אני מקיבוץ צאלים

הדר סלע דוד:  אני לא בבית כבר שלושה חודשים כמעט, ואני חוזר הביתה מדי פעם, אני לא מרגיש שם בטוח, אין לי שם שום הגנה

הדר סלע דוד:  אבא שלי הוא הרבש"ץ, הוא זה שמגן על הקיבוץ, הוא זה שאחראי על כיתת הכוננות ואני רואה אותו פעם ב

הדר סלע דוד:  כשאני בא לקיבוץ, אני עם אימא שלי

הדר סלע דוד:  אצלה בבית בכלל אין ממ"ד, הדבר הכי קרוב זה 50 מטר מאתנו לפחות, אם לא יותר

הדר סלע דוד:  ב-7 באוקטובר היינו צריכים לרוץ לשם - -     

אליהו דלל: ונושא של מיגוניות? ממ"ד זה ברור לי כי זה חלק מהמבנה אבל מיגוניות ליד הבתים? הייתה לכם בקשה, דרישה?     

הדר סלע דוד: רק 50 מטר לפחות

ליאורה סלע דוד: אנחנו מספיקים לרוץ אבל משפחות עם ילדים קטנים או לחילופין קשישים – אין סיכוי שיגיעו בזמן שיש לנו

אליהו דלל: בסדר

אליהו דלל:  עוד מישהו מבני הנוער?     

לטם בנימיני רוסו: אני רוצה להוסיף: לגבי הממ"דים – נתחיל מזה שאבא שלי הוא ראש צח"י – צוות חירום יישובי

לטם בנימיני רוסו:  הוא, ב-6:30 בבוקר, לקח אותי מהמיטה לממ"ד ויצא

לטם בנימיני רוסו:  אני לא ראיתי אותו כל ה-7 באוקטובר

לטם בנימיני רוסו:  הוא בעצם יצא לפתוח ממ"דים

לטם בנימיני רוסו:  לשכונות שלמות, שאנשים ניצולי שואה, אנשים זקנים – אין להם ממ"ד

לטם בנימיני רוסו:  הם צריכים ללכת, כשאתה בן כמעט 90, לרוץ למקלט? לרוץ למקלט כשאתה כמעט בן 90? למה זה הגיוני ולמה זה סביר, ואנחנו כולנו בני אדם עם רגשות ועם לב

לטם בנימיני רוסו:  ולאף אחד אין לאן לפנות

לטם בנימיני רוסו:  לרוץ לממ"דים ב-7 באוקטובר ב-6:30 בבוקר, כשכולם מכירים את התאריך הזה – למה? למה?     

אגם ציטרונוביץ’: אני רוצה להוסיף על הדברים של לטם

אגם ציטרונוביץ’:  אני מאורים - -     

אליהו דלל: אני רוצה להתמקד בכם, אני חייב לומר לכם

אליהו דלל:  יש עוד ועדות בכנסת ואני מניח שלכל ועדה יש הרבה מאוד דברים לדבר, על המבוגרים ועל הזקנים ועל הרבה מאוד נושאים

אליהו דלל:  לי מאוד חשוב להתמקד בכם, דברים שחשובים לכם

אגם ציטרונוביץ’: אני חייבת להגיד לכם שגם אנחנו חלק ממועצה אזורית אשכול

אגם ציטרונוביץ’:  אנחנו לומדים באותו בית ספר עם ניר עוז ועם בארי

אגם ציטרונוביץ’:  גם אנחנו מתמודדים עם האובדן הקשה של חברים שלנו, של מורים שלנו וזה קשה, ואין לנו לאן לפנות

אגם ציטרונוביץ’:  אין לאן לפנות

אגם ציטרונוביץ’:  אין לי מי שיעזור לי

אגם ציטרונוביץ’:  אין, אני אחרונה בתור

לטם בנימיני רוסו: כשאנחנו מגיעים לבית הספר, כשאנחנו מגיעים מבארי וניר עוז ורעים – כולם, אנחנו רואים את עזה מהחלון

לטם בנימיני רוסו:  אני רואה את עזה מהחלון בכיתה שלי

לטם בנימיני רוסו:  אני, כיתה, בית ספר – רואה עזה

אליהו דלל: אתם מביאים אותי למחשבה שכל הנושא של המספרים שדובר פה, מ-0-7, זה נכון אולי בצד של מתן הפיצויים הכלכליים או הכספיים, גם זה לא בדיוק נכון אבל בנושא הנפשי ובנושא הנוער, לא צריכים לשים את ההגבלה הזאת

אליהו דלל:  ויכול להיות שזאת גם צריכה להיות המסקנה שלנו, שבנושא של הנוער והילדים לא צריך להיות גבול של 0-7 או 0-8 או 0-9, כי זה לא משהו שצריך להיות איזה שהוא גבול בקטע הזה כי כשאני שומע פה את בני הנוער, אני מבין בדיוק - -     

דבורה ביטון: אתה שומע את בני הנוער של שדרות ואת בני הנוער של כפר עזה – זה אותו דבר

דבורה ביטון:  בסך הכל זה קצת קצת גרים טיפה

דבורה ביטון:  לפתוח את החלון ולראות את עזה – שדרות לא רואה את עזה

דבורה ביטון:  הם רואים את עזה

אליהו דלל: זה 7

אליהו דלל: 5 ק"מ

אליהו דלל:  אין ספק

ליאורה סלע דוד: אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת שאתה אומר, והילדים פה מאוד נרגשים, כמו שאתה רואה, ותכף אתן ליערה להגיד את שלה

ליאורה סלע דוד:  אנחנו מועצה אחת, אנחנו משפחה אחת

ליאורה סלע דוד:  יש לנו מרכז אחד

ליאורה סלע דוד:  כל הילדים של המועצה שלנו לומדים באותו בית ספר

ליאורה סלע דוד:  כולם עולים בבוקר לאוטובוס ונוסעים למגן ורואים את עזה מהחלון של בית הספר ולומדים ביחד

ליאורה סלע דוד:  ביחד

ליאורה סלע דוד:  ולא יכול להיות שבגלל מרחק, הם לא יקבלו את - -     

אליהו דלל: ברור

אליהו דלל:  דרך אגב, ירקוני, ראש המועצה שלכם הסביר את זה היטב, כי מה קרה? גם בנושא הכספי, מתוך עשרים ומשהו היישובים אצלכם, חלק היו פחות משבעה ק"מ וחלק היו שבעה פלוס, ועל זה הוא נלחם

ליאורה סלע דוד: אני שמה בצד את - - -, לא שזה לא חשוב, זה מאוד חשוב אבל עכשיו אנחנו מחכים בהקשר הזה, להבטחה של משרד ראש הממשלה של להשוות את התנאים

ליאורה סלע דוד:  מה שאנחנו רוצים לבוא ולהגיד זה שאנחנו מועצה אחת, ההתייחסות צריכה להיות כמועצה

אליהו דלל: ברור

אליהו דלל:  תודה

אליהו דלל:  מי נמצא פה ממועצת התלמידים?     

אורי סקולניק: אני נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית

אליהו דלל: באיזה כיתה אתה?     

אורי סקולניק: כיתה י"ב

אורי סקולניק:  בתחילת המלחמה גם אני חוויתי קשיים וחרדות - -     

אליהו דלל: מאיזה יישוב?     

אורי סקולניק: מתקוע

אורי סקולניק:  אני לא מהאזור שלהם

אליהו דלל: זה לפרוטוקול

אליהו דלל:  זה לא משנה מאיפה

אורי סקולניק: אז הייתי עם קשיים וחרדות, ואני לא יכול לתאר לעצמי מה אתם חוויתם אבל אחרי שבוע בערך התאפסתי על עצמי, התחלתי לצאת לפעילויות, להתנדבויות, והרגשתי איך החוסן שלי נבנה

אורי סקולניק:  בסופו של דבר, הדבר שהכי חשוב לכולנו, ומבחינתי לפחות, זה החוסן הנפשי כי בסוף אנחנו אלה שנבוא ונחליף את כולכם, המבוגרים

אליהו דלל: הלוואי

אורי סקולניק: אנחנו בתהליך של בנייה בתור בני נוער, אנחנו בונים את עצמנו ועדיין לא יודעים מי אנחנו, ובשביל שנוכל לדעת מי אנחנו בהמשך, בשביל נוכל להחליף אתכם אולי יום אחד בכנסת, אנחנו צריכים את החוסן הנפשי

אורי סקולניק:  אני חושב שחלק מאוד גדול מזה זה התנועות וארגוני הנוער, שבסופו של דבר נותנים מקום לאקטיביות, נותנים מקום לפעילות, לעשייה

אורי סקולניק:  מונעים סיכון ואפילו התדרדרות למצבים של חוסר יציבות נפשית וחוסן נפשי

אורי סקולניק:      אחד הפרויקטים שאנחנו עשינו ומאוד חשוב לי לשתף כי זה פרויקט גדול, זה פרויקט עזרה ראשונה נפשית

אורי סקולניק:  המטרה שלו היא שכל בן נוער יוכל לבוא ולעזור לחבר שלו

אורי סקולניק:  לעבור הכשרה, כמו שעושים קורס מד"א בכיתה י', לבוא ולעזור, לדעת לעזור לחבר שמתמודד עם חרדה או אפילו עם מחשבות אובדניות

אורי סקולניק:  לתת את המענה הראשוני והכי מקצועי שאפשר

אורי סקולניק:  עושים את זה דרך החינוך הבלתי-פורמלי, דרך התנועות וארגוני הנוער

אורי סקולניק:  חשוב לספק משאבים ותקציבים ותמיכה לכל החינוך הבלתי-פורמלי, לתנועות ולארגונים ובעיקר לשירות הפסיכולוגי

אליהו דלל: מה שאתה מציע זה להגביר יותר את הפעילות הבלתי פורמלית? זה מה שאתה אומר?     

אורי סקולניק: כן, ובעיקר לעודד, כי לא כולם נמצאים בפעילות בלתי-פורמלית

אליהו דלל: לעודד

אליהו דלל:  אתה אומר שבתקופה הזאת, פחות לימודים, אם אני מנסה ככה לחשוב - -     

אורי סקולניק: לא בהכרח

אליהו דלל: אבל יותר פעילות בחינוך הבלתי-פורמלי

אורי סקולניק: כן

אורי סקולניק:  מדגיש את החשיבות של זה

אורי סקולניק:  אצלנו בבית הספר, יצאנו להתנדבויות וזה ממש ממש עזר כי הרגשנו כל הזמן שאנחנו יושבים בכיתה ולומדים ולומדים ולא עושים כלום

אורי סקולניק:  מתבזבזים פה

אורי סקולניק:  יצאנו להתנדבות בדרום והרגשנו ממש משהו של עשייה

אורי סקולניק:  ולכן, חשוב מאוד לעודד את כל בני הנוער, כי לא כולם נמצאים בכל הארגונים ותנועות הנוער, לעודד אותם להשתתף בזה

אורי סקולניק:  לעודד אותם להגיע ולעשות פעילויות, לצאת לאקטיביות ולעשות דברים משמעותיים כי בסוף זה מה שמחזק אותנו

אורי סקולניק:  אולי אפילו לצאת - -     

אליהו דלל: כולל תרומה למאמץ המלחמתי, למשק וכך הלאה, אלה דברים שיכולים - -     

אורי סקולניק: כן, דרך הארגונים ותנועות הנוער

אורי סקולניק:  אפשר לראות שבתחילת המלחמה הם עשו המון התנדבויות, פתחו חמ"לים, הלכו לשמח משפחות מפונות

אליהו דלל: דרך אגב, אנחנו קיימנו פה ישיבה לפני חודש בערך, להראות את הפעילות של בני הנוער בתקופת המלחמה, ואני חייב לומר לכם שהופתעתי מהיוזמות של בני הנוער

אליהו דלל:  היה פה נער מיישוב דרוזי בצפון, ינוח-ג'ת, שהוא הגיע למרכזי כינוס וסיפר למעלה מ-200 חיילים

אליהו דלל:  תראו איזו פעילות

אורי סקולניק: בדיוק, זה מטורף כל היוזמות שהם עשו

אליהו דלל: ממש

אליהו דלל:  והיה נער שהכין סרטון יומיים אחרי פרוץ המלחמה, ואתה רואה סרטון שאני חושב שגם אם היינו משקיעים באיזה משרד פרסום, לא היה יוצא סרטון כזה

אליהו דלל:  אין ספק שבנקודה הזאת אני חושב שבני הנוער עשו עבודה ועדיין עושים עבודה מדהימה, רק צריך לפעמים גם לכוון אותם

אליהו דלל:       יופי

אליהו דלל:  יש לך עוד משהו להוסיף?     

אורי סקולניק: כן

אורי סקולניק:  דבר אחרון, וזה קצת נוגד את מה שאתם אמרתם אבל אני חושב שהדברים האלה זה ממש דומה למה שאתה אמרת: לא צריכים להיות תקפים לטווח של עד 7 ק"מ או מ-7-40 ק"מ אלא לגבי כלל הארץ כי בסופו של דבר חווים משהו

אורי סקולניק:  יש כאלה שחוו יותר, יש כאלה שחוו פחות אבל זה לא הגיוני שאתם, לפי מה שאתם אומרים, במקום האחרון, ואנחנו הם אלה שנמצאים במרכז, שחוו כמה טילים, אמנם זה קשה, אמנם זה מפחיד – מקבלים יותר

אורי סקולניק:  אני חושב שכולם צריכים לקבל את אותו שירות פסיכולוגי, לקבל את אותו דבר

אורי סקולניק:  בסופו של דבר כולנו בתוך זה, כולנו חווים את אותם הקשיים וכולנו צריכים יציבות

אורי סקולניק:      בנוסף, וזה דבר אחרון – בסופו של דבר, הנוער שמחוץ לטווח שחוו את הכל מקרוב יצטרך לעזור לאלה שכן חוו את הכל מקרוב

אורי סקולניק:  וכדי שהוא יוכל לעשות את זה, הוא צריך בעצמו חוסן נפשי ויציבות נפשית, אז לכן חשוב לתת את זה לכולם

אורי סקולניק:  תודה

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  גל מזל שאלתיאל בזום

אליהו דלל:  בבקשה

קריאה: אני רק אגיד שיש עוד בני נוער בזום

אליהו דלל: אנחנו נחזור אליהם

גל מזל שלתיאל: בוקר טוב

גל מזל שלתיאל:  אני רוצה להגיד שאני בחינוך הבלתי-פורמלי מכיתה ד', ושמחתי להיות פעילה בתחום הזה מאז שהייתי חניכה בתנועת נוער

גל מזל שלתיאל:       אני רוצה לדבר על ה-8 באוקטובר, שהיה אמור יום החגיגה של החינוך הבלתי-פורמלי אחרי קיץ מאוד פעיל ואחרי החגים

גל מזל שלתיאל:  תמיד אנחנו אומרים שהכל מתחיל אחרי החגים

גל מזל שלתיאל:  אחרי שפרסמנו וסיימנו קיץ מאוד עמוס, אנחנו נכנסנו לבתי הספר ואנחנו אמורים להביא את הבשורה שהנה, הפעילות של שנת תשפ"ד מתחילה

גל מזל שלתיאל:  אבל ה-7 באוקטובר תפס את כולנו מאוד מאוד לא מוכנים, בעיקר מאוד מופתעים ומפוחדים

גל מזל שלתיאל:      אני למודת ניסיון מהמבצעים הקודמים

גל מזל שלתיאל:  אני יכולה להגיד שהמבצעים לא הפחידו אותי

גל מזל שלתיאל:  אזעקה – אני יודעת איך להתנהל, אני מבינה מה הציפייה של הרשות ממני

גל מזל שלתיאל:  אשדוד היא עיר מאוד מאוד חזקה, החוסן שבה הוא חוסן שמאוד מתבסס על המתנדבים, עם דגש מאוד גדול על הנוער, אני חייבת להגיד

גל מזל שלתיאל:  אבל המלחמה הזאת, כמו שבוודאי כולנו יודעים, והנוער כאן מייצג בלי לדבר כמה המלחמה - - - היא הייתה אחרת

גל מזל שלתיאל:  היא הייתה מחדל קיומי, היא כבר לא אזעקה וריצה למרחב מוגן אלא אסור לצאת החוצה כי אולי יהיו חטיפות כי יש מחבלים שמסתובבים, כי יש מטוסים שנמצאים מלמעלה

גל מזל שלתיאל:      ואני, כמנהלת מחלקת נוער, לפני שאני חושבת עלי ועל המשפחה, אני צריכה להבין איך אני מביאה לידי מימוש את מה שאנחנו תופסים כחוסן

גל מזל שלתיאל:  חוסן הוא בעיקר שגרה, חוסן הוא אושר, הוא ביטחון, הוא בריאות, הוא היכולת להיות עם חברים

גל מזל שלתיאל:  ואת כל זה אני, כמנהלת מחלקת נוער, אחת מבין ה-250 - -     

אליהו דלל: אז המסקנה שלך או ההצעה שלך זה להחזיר את כולם לשגרה כרגע?     

גל מזל שלתיאל: קטונתי, לא, לא

גל מזל שלתיאל:  אני אומרת שמה שאנחנו צריכים לשדר לבני הנוער זה קודם כל את הביטחון, שכולנו מרגישים שהוא מתערער, הוא מאיים, הוא מפחיד ואנחנו לא יודעים מתי זה יגמר

גל מזל שלתיאל:  רק באשדוד יש לנו 29 חללים, גם מ המסיבות וגם חללי צה"ל

גל מזל שלתיאל:  התחושה הכללית היא תחושה של פחד, ואין לי מילים אחרות לתאר את הדבר הזה

גל מזל שלתיאל:  רק ביום חמישי האחרון הייתה פה אזעקה, ורק הרסיסים הם בגודל מטר וחצי

גל מזל שלתיאל:  אני מדברת כשהרסיסים האלה נופלים סמוך לבית או סמוך למרחב המוגן שבו אנחנו פועלים – אז זה 10 צעדים אחורה

גל מזל שלתיאל:  ההורים נכנסו לפאניקה, ואני אגיד שמה שהציל חיים כאן, בעיקר בעיר הזאת, זו הנחיית ראש העיר לא להסתובב ולשמור עד כמה שניתן על עצמנו בתוך המרחבים המוגנים

גל מזל שלתיאל:  אבל כאן, אני מבינה שחלק מהתפקיד שלי זה בוודאי לעזור לנוער אבל העזרה לנוער זה גם לתת לו להרגיש משמעותיים

גל מזל שלתיאל:  ולהרגיש משמעותי, זה חלק מהחוסן שלו

גל מזל שלתיאל:  בזכויות הילד – אתם יודעים, הזכות של הילד להיות מאושר, הזכות של הילד להיות בטוח

גל מזל שלתיאל:      אז אני אגיד שבשבוע הראשון, רוב הצוותים של מדריכי הנוער גויסו לצבא

גל מזל שלתיאל:  הבנתי שאם אני צריכה לעשות פה איזה שהוא מהלך, אני אוכל לעשות אותו ולצלוח את התקופה הנוראית הזאת רק עם הנוער

גל מזל שלתיאל:  אז אחרי ארבעה ימים - -     

אליהו דלל: גל, תודה רבה

אליהו דלל:  משפט אחרון

גל מזל שלתיאל: - - אני רק רוצה להגיד שאחרי ארבעה ימים, אחרי שההורים הרגישו שאי אפשר להחזיק את הילדים יותר מדי בבתים ובכל זאת, אסור לרוץ החוצה ולרוץ למקלטים, הנוער התחיל להפעיל את הבניינים שהוא גר בהם

גל מזל שלתיאל:  הייתם צריכים לראות - - - שבמקום לרוץ למקלטים הסגורים ולמרחבים המוגנים, הם ידעו שבבניין שהם גרים בו יש כך וכך ילדים, והם מתחילים להפעיל שם

גל מזל שלתיאל:  ואז הרשות הבינה שאם זה הצורך, אז היא חילקה 4,000 ערכות הפעלה שפוזרו ברחבי העיר, וכל יום מחדש שדרגנו את המענים שלנו, מענים שהיו אמורים לטפל מילד בן שנה וחצי, שההורים הוציאו אותו קצת מהממ"ד, לחוות חברה, לחוות חברים ואולי פעילות כזו או אחרת אבל הרגשנו שהפעילות שלנו גורמת להם קצת לנשום, לייצב את הנשימה שלהם ולהרגיש יותר בטוחים

אליהו דלל: תודה

אליהו דלל:  נציג פיקוד העורף, בבקשה

בן סעדי: אני ראש מדור הסברה בפיקוד העורף

בן סעדי:  אני מדבר אתכם, מועצת תלמידים, שמעתי את הפתיח לפני

בן סעדי:  אני אתחיל בזה שמדיניות ההתגוננות שאנחנו נותנים בפיקוד העורף, יותר במרחבי הלחימה בימים הראשונים באמת, בעיקר נועדה לתת קווים מנחים איך נכון לחיות או לייצר שגרת חירום לצד אותו איום כאשר בשני צדי המאזניים יש לנו תמיד את מרכיב הצלת החיים ואת רמת האיום שנשקפת לאותו אזרח או לאותו תלמיד בהקשר הזה, לבין שגרת החירום

בן סעדי:      השיקולים בעיקרם הם שיקולים שמתייחסים לרמת האיום, למודיעין שיש לנו לאותו אזור, לפעילות הצבאית שקורית במרחב הזה או ההשפעה של הפעילות הצבאית ברצועת עזה על המרחב של העורף האזרחי

בן סעדי:  כמות ההתרעות שהאזרח חווה, המרכיב הרך יותר של איזה תודעה הוא נמצא בשגרת החיים והחירום שהוא נמצא בה

בן סעדי:  אנחנו מתייחסים לכל המרכיבים האלה כמרכיבים של איך אנחנו יכולים לאפשר עד כמה שניתן, לקיים איזו שהיא שגרת חיים בתוך המציאות שאנחנו נמצאים בה, בתוך המצב המלחמתי הזה

בן סעדי:       כאשר שמעתי פה גם את השיח לפני, אנחנו מסתכלים על המדיניות ככזאת שתומכת את החוסן וככזאת שמאפשרת להגביר את החוסן בעורף, וכך גם לתת לדרג המדיני ולצבא לממש את המטרות של המלחמה

בן סעדי:  אנחנו רואים באמת את ההישמעות הטובה בקרב הציבור להנחיות פיקוד העורף, שזה בעצם גם מה שמסייע לנו להפחית בנפגעים שיש לנו בעורף כתוצאה מאותו ירי רקטות וטילים

בן סעדי:      אני אתייחס לעולמו של הילד – כשהתחלנו את המלחמה, המערכה, במסמך המדיניות שלנו אנחנו מסתכלים בקטגוריה של פעילויות חינוכיות

בן סעדי:  פעילויות חינוכיות, כמו שהתייחסו פה לפני, הן לאו דווקא בין הספר של הבוקר שנגמר בשעת הצוהריים

בן סעדי:  אנחנו קיימנו דיונים גם עם משרד החינוך, עם השלטון המקומי וגם עם משרד התרבות והספורט בנושא של הגדרה מהי פעילות חינוכית, ובתוך מסמך המדיניות שלנו אנחנו מכילים את כל עולמו של הילד, מהבוקר שהוא קם והולך למוסד הלימודי, דרך הצהרונים והחוגים אחר-הצוהריים ואפילו הפעילויות הבלתי-פורמליות של תנועות הנוער, הסמינרים, וכל מה שמתקיים בשעות הערב, כשהרציונל הוא שלא יכולה להיות הנחייה שונה בין התניה של בוקר, של בית ספר, לבין פעילות אחר-הצוהריים

בן סעדי:  לדוגמה: לא יכול להיות שאני אחייב את בית הספר לפעול תחת מרחב מוגן תקני כאשר החוג של הילד אחר-הצוהריים או תנועת הנוער תקיים את הפעילות שלה עם אותו תלמיד, לא עם אותה התניה בשעה מאוחרת יותר ביום

בן סעדי:  ולכן, פעילויות חינוכיות מסתכלות על כל עולמו של הילד

בן סעדי:      כרגע אנחנו ביום 81 למלחמה, ובמצב הנוכחי רוב המדינה נמצאת במדרג ירוק

בן סעדי:  מדרג ירוק זה פעילות מלאה, לא שגרה לגמרי

בן סעדי:  זאת אומרת, רמת האיום באזורים האלה היא רמת האיום הנמוכה ביותר שיש לנו בארבעת מדרגי מדיניות ההתגוננות, והיא כזאת שבאמת מאפשרת יותר פעילויות או אין הגבלות על אותן פעילויות חינוכיות וצריך לנהוג על-פי הכי מוגן שיש, כל אחד על-פי זמן ההתגוננות שיש לו במרחב שבו הוא פועל

בן סעדי:      צריך להבחין פה בין הדברים כי עדיין אזורים כמו לדוגמה עוטף עזה – עוטף עזה נמצא כרגע במדרג שלוש, של פעילות מצומצמת, ושם אין לקיים פעילויות חינוכיות

אליהו דלל: בן, סליחה שאני מפריע לך

אליהו דלל:  הייתי רוצה להתמקד ואני לא יודע אם זה באמת התפקיד שלכם או לא אבל אמרו פה בני הנוער שהם מרגישים חרדה, מרגישים פחד וגם חוסר מיגון למרות שהם עזבו ונמצאים במקום אחר

אליהו דלל:  זאת אומרת, אלה שחיו בקיבוץ גבולות או במקומות אחרים עברו ליקום ועדיין מרגישים את הפחד והחרדה

אליהו דלל:  האם פיקוד העורף, יש לו פתרונות לדברים האלה? האם בכלל הוא מתייחס לנושא הזה? האם זה תפקידו או לא תפקידו או שהוא חשב על זה? אני לא יודע, אני שואל אותך

בן סעדי: אז יש לנו מערך הדרכה לאוכלוסייה של מעל 100 חיילות, מדריכות לשעת חירום, שהן פזורות ברחבי הארץ לפי המחוזות שלנו והן נמצאות גם במקומות שבהם יש מפונים, בין אם זה בבתי מלון או בין אם ביישובים שקלטו אותם, והם מקיימים גם שם פעילויות חוסן והפגה לאותם תלמידים או לאותם ילדים שנמצאים באותם מתחמים

בן סעדי:  אם צריך למקד חלק מהמקומות – אנחנו נשמח, באמצעות אותם מחוזות, לתת פעילויות נוספות

בן סעדי:  אנחנו עושים את זה גם בעזרת מערכי שיעור, שכמובן מתואמים עם משרד החינוך וכל הגופים הרלוונטיים, גם באמצעות משחקים שייצרנו לאותם מצבי חירום - -     

אליהו דלל: דרך אגב, היינו ביום ראשון במוקד של 104, ואני חייב לומר שהתרשמנו, אני לא רוצה להגיד באופן מפתיע אבל באמת, התרשמנו לטובה והפתעתם אותנו לטובה כי באמת לא ציפינו לתכנים ולכל הפעילות של מוקד 104

אליהו דלל:      אני גם פונה אליכם, בני הנוער, אתם יכולים להשתמש במוקד 104

אליהו דלל:  זה פשוט מוקד מדהים שנותן לכם גם כיוונים, והמוקד הזה, לפחות לנו, הייתי פחות מודע לו ומסתבר שהיו אליו כמעט חצי מיליון פניות, לא מעט, בחודשים האחרונים, והוא מטפל כמעט בכל פנייה, גם בחוסן הנפשי לצערי, אבל הם עושים את זה, ועושים את זה בצורה טובה

אורי סקולניק: יש גם את מוקד ער"ן

אליהו דלל: נכון

אליהו דלל:  יש עוד משהו שאתה רוצה להוסיף, בן?     

בן סעדי: לא

בן סעדי:  שמעתי כאן את השיח אבל אני באמת חושב - -     

אליהו דלל: תראה, אגיד לך ככה: כשאנחנו שומעים פה את בני הנוער, לא תמיד הם מודעים למוקד 104 ולא לאותן חיילות שאתה מדבר עליהן, שיש כ-100 חיילות שאמורות להגיע למקומות של מפונים

אליהו דלל:  אבל הם מגיעים למקומות של מפונים שפונו בסמכות, אבל יש כאלה שהתפנו מטעם היישובים עצמם ולא מטעם פיקוד העורף או משרד הביטחון או באיזו שהיא צורה ואליהם גם צריכים להגיע

אליהו דלל:  הם לא אשמים שהתפנו בכוחות עצמם

אליהו דלל:  להיפך, צריך לתת להם את אותו דבר, וזאת הבקשה שלי אליכם

בן סעדי: בסדר גמור

בן סעדי:  אנחנו מסתכלים גם על הפן הזה וכמובן נעביר את זה גם למקומות הקצה שלנו, וכמובן נתמוך - -     

אליהו דלל: כי לא צריך להיות הבדל בין אלה שנמצאים ביקום או בשפיים לעומת אלה שנמצאים במלונות מקרית שמונה או ממקומות אחרים בנתניה

אליהו דלל:  תודה רבה

אליהו דלל:      אני אתן לחברי הכנסת עוד מעט אבל יש פה את סאג’ד

אליהו דלל:  בבקשה

סאג’ד אעסם: שלום לכולם

סאג’ד אעסם:  אני מנהל מחלקת הנוער ביישוב תל-שבע, ליד באר-שבע, למי שלא מכיר

סאג’ד אעסם:  אני רוצה להתייחס לשתי נקודות

סאג’ד אעסם:  אתחיל בנקודה מאוד חשובה ואישית, ואני אגיד למה ציינתי את הנקודה הזאת כי זה מאוד חשוב וקשור לכל מה שקורה: אני מאוד מבין את בני הנוער והילדים, שהם השחקן הראשי, ובגללם אנחנו כאן

סאג’ד אעסם:  אני גם שרדתי את הטבח של ה-7 באוקטובר, הייתי בחוף זיקים

סאג’ד אעסם:  אני מהאנשים שניצלו משם

סאג’ד אעסם:  אני לא מציין את זה בגללי

סאג’ד אעסם:  אחר כמה שעות, עם כל הבלגן שהיה שם, הפחד והזוועות, הגעתי הביתה

סאג’ד אעסם:  ניסית לצאת ולקח לי כמה ימים להתעורר על עצמי, על מה שקרה, אבל זה לא החשוב

סאג’ד אעסם:  זה נס, זה לא מילה

סאג’ד אעסם:  הגעתי הביתה והתפקיד שלי הוא מנהל מחלקת הנוער ביישוב

סאג’ד אעסם:  הדבר הראשון שניסיתי לחשוב עליו זה שעברנו קורונה, סבבים של לחימה, לא הייתה מלחמה כמו שיש עכשיו

סאג’ד אעסם:  יש בני נוער, מה אני עושה עכשיו? מה יש לנו לעשות? כלום

סאג’ד אעסם:  אתה מסתכל ביום הראשון, ביום השני, ביום השלישי, במשך המלחמה – אין לך כלום

סאג’ד אעסם:  אין לך שום כלי

סאג’ד אעסם:  אני אדבר על בני הנוער בהמשך אבל אם אני מסתכל על המצב שלנו בעתיד במגזר הבדואי בדרום – אפילו אין מדיניות לילדים, לתלמידים, לבני הנוער, וספגנו מכה די כבדה ביום הראשון

סאג’ד אעסם:  כל הפגיעות שהיו ביום הראשון מהטילים בדרום, במגזר – הקורבנות הם ילדים קטנים ובני נוער

אליהו דלל: חסר מיגוניות

סאג’ד אעסם: כלום

סאג’ד אעסם:  לא תגיד שיש מיגוניות או ממ"דים – לא

אליהו דלל: קיימנו על זה דיונים

סאג’ד אעסם: אני יודע, אני עוקב אחרי זה אבל לצערי, עד היום – כמה זה עד היום? אנחנו כבר שלושה חודשים במלחמה, אין שום מיגונית בשום כפר, בשום יישוב, לא בפזורה, לא ביישובים הקבועים, וזו הזכות הראשונה לבני נוער לפני החינוך, לפני כל דבר, זו הזכות להתקיים ולהרגיש בטוחים

סאג’ד אעסם:      דבר שני – אנחנו כולנו שחקנים, גם אם זה בני הנוער, גם אם זה מדריכים, מנהלי מחלקות, מנהל חברה ונוער, משרד החינוך, ממשלה – אנחנו שחקנים באותה קבוצה

סאג’ד אעסם:  לכל קבוצה יש מאמן, השחקנים, ומי שאחראי לכל הקבוצה כדי שתהיה הצלחה

סאג’ד אעסם:  ודרך נכונה זה המאמנים והפסיכולוגים ואנשי הצוות שאמורים להוביל את כל הקבוצה הזאת לדרך הנכונה

סאג’ד אעסם:  אני לא יודע, אני, בתור מנהל, אזרח פשוט מדרום הארץ, אני אומר כך: אני לא יודע למה בדרג הכי גבוה, בממשלה, האנשים שלוקחים החלטות – אנחנו לא לומדים

סאג’ד אעסם:  עברנו סבב, שניים, שלושה, ארבעה, למה אנחנו מחכים תמיד שיקרה משהו? כמו שלמלחמה הזאת – כולם אומרים ציפינו, ציפינו, למה אף אחד לא התריע? לא, למה אנחנו לא לומדים? למה אנחנו מחכים שתהיה מלחמה ונתחיל לדאוג לבני הנוער אז? שהיא לא תראה את עזה מהחלון שלה, שהיא לא תהיה בלי ממ"ד, שהיא לה תהיה בלי מכסה

סאג’ד אעסם:  אנחנו יודעים שזה יקרה, ידענו, כולנו ידענו שזה יקרה מתי שהוא, לא ברמה כזאת אבל ידענו שזה יקרה

סאג’ד אעסם:      בכללי, אנחנו אוכלוסייה צעירה

סאג’ד אעסם:  ביישוב שלי יש בין 8,000 ל-9,000 בני נוער, כמעט 70% אוכלוסייה צעירה והם הראשונים שנפגעים

סאג’ד אעסם:  במלחמה לא הייתה להם שום מסגרת

סאג’ד אעסם:  גם כשניסינו להפעיל, ולא רק אני, בכל היישובים, בכל המועצות בכל הארץ, ניסו להפעיל בני נוער, לדאוג למסגרות – כלום לא היה לנו

סאג’ד אעסם:  ביישובים אצלנו אין מבנים לבני נוער

סאג’ד אעסם:  אני לא אומר מיגוניות אלא מבנים, אפילו קצת להיות תחת קורת גג לבני נוער, לתת להם מענה

סאג’ד אעסם:  גם לבני הנוער שנפגעו

סאג’ד אעסם:  אצלנו, בקבוצה שניצלה מהחוץ, היו איתנו ילדים, לא בני נוער אפילו, בני חמש, שש, ושמונה ותשע, שראו את המחבלים מתקרבים אליהם ל-100 מטרים והצבא הציל אותם

סאג’ד אעסם:  אני מכיר אותם אישית ואני גם, עד היום לא קיבלו טיפול

סאג’ד אעסם:  ילדים

סאג’ד אעסם:  אתה רואה ממשלה, תקציב – עזוב את התקציבים

סאג’ד אעסם:  תסתכלו על זה לא תקציבית - -     

אליהו דלל: אפילו תשומת לב אתה אומר

סאג’ד אעסם: תשומת לב

סאג’ד אעסם:  יש זכות קיום וצריך לדאוג

סאג’ד אעסם:  אנחנו צריכים להתחיל לחשוב ולחזור אחורה בתסריט, לחשוב למה אנחנו מחכים תמיד שיקרה משהו ואז נתחיל לדאוג לבני הנוער, שלא יקרה להם דבר? שיהיה מיגונית לבני הנוער אצלי ביישוב, שיהיה תקציבים לנהל אותם

אליהו דלל: דרך אגב, אנחנו בוועדות - -     

סאג’ד אעסם: התקציב של המחלקה שלי לשנה לכל היישוב זה 14,000 ש"ח

סאג’ד אעסם:  זה בדיחה

סאג’ד אעסם:  זה לא בדיחה אפילו, אפשר לצחוק על זה

סאג’ד אעסם:  מה אפשר לעשות עם זה? למה לא מתכננים שיהיה תקציב נגיד של "אתגרים", לקח חודשיים, חודש וחצי, עד שנעשה ועדה, נעביר 10% או 20% במצב חירום

סאג’ד אעסם:  אנחנו כבר חודשיים במצב חירום

סאג’ד אעסם:  למה לא חושבים על דברים כאלה מראש? למה אין תקציב ואין כוח אדם? בסדר, יש 14,000, נפעיל משהו אבל במה אני אפעיל? אני ביישוב של 23,000 אנשים, במה אני אפעיל? איפה הכוח אדם שיש לי? איך אני אפעיל? איפה הפסיכולוגים שיש לי?     

אליהו דלל: אתם מוגדרים כעיר היום?     

סאג’ד אעסם: לא, עדיין לא

אליהו דלל: מעל 20,000 מוגדרים בדרך כלל

סאג’ד אעסם: אין לי את היכולת להשפיע ולכם לקבל החלטות

סאג’ד אעסם:  אני חמש שנים מנהל מחלקת נוער, כל הזמן ועדות, ועדות, ועדות וישיבות ושום דבר

אליהו דלל: מגרשי ספורט או פעילות ספורט יש לכם ביישוב?     

סאג’ד אעסם: יש לנו פעילות ספורט מצומצמת

אליהו דלל: לא, מתקנים של ספורט

סאג’ד אעסם: היה מגרש - -     

אליהו דלל: עזוב מה היה

אליהו דלל:  מתקנים של ספורט

סאג’ד אעסם: יש אולם ספורט אחד - -     

אליהו דלל: תקשיב, יש לי בקשה אליך: שראש המועצה יפנה לשר התרבות והספורט מיקי זוהר, ושיבקשו תקציב לנושא של מתקני ספורט עם העתק אלי, ואני אגיד לך גם למה: כי אני ביקשתי ממיקי זוהר לתקצב את הרשויות ואת היישובים הערביים בעיקר במתקני ספורט כי אחד הדברים שגיליתי – אנחנו עשינו פה דיון של מתקני משחקים וגיליתי שביישובים הערביים כמעט ואין נפגעים כתוצאה ממתקני משחקים

אליהו דלל:  אמרתי, איך זה יכול להיות? אז מסתבר ששם אין מתקנים, ואז ביקשתי ממיקי זוהר

אליהו דלל:  בתקציבים יחסית קטנים ניתן להקים מתקני ספורט לפעילות כזאת או אחרת

אליהו דלל:  תעלו את זה, תבקשו עם העתק אלי ואני אטפל בזה

סאג’ד אעסם: עוד נקודה אחת, אני מיד מסיים: כל בני הנוער בשבילי הם אותם ילדים

סאג’ד אעסם:  תוסיף על כל המלחמה וכל הבלגן את עניין הרצח והאלימות שיש היום ביישובים – ביישוב שלי בשנה האחרונה נהרגו 12 אנשים, והאחרון היה בן דוד שלי לפני שבוע

סאג’ד אעסם:  אני, אישית, בתוך מחלקת הנוער, ירו עלי שלוש פעמים, וזה דברים שאנחנו צריכים לדאוג להם

סאג’ד אעסם:  לדאוג להם כי הנפגעים הראשונים הם הילדים וכדי לדאוג להם צריך מסגרות - -     

אליהו דלל: אתה צודק

סאג’ד אעסם: - - צריך משאבים, צריך כוח אדם

אליהו דלל: מסכים עם כל מה שאתה אומר

סאג’ד אעסם: שייקחו את זה ברצינות, אנחנו כל הזמן דנים - -     

אליהו דלל: מסכים עם כל מה שאתה אומר וגם על זה עשינו דיון כולל חברי כנסת מהמגזר הערבי והבדואי - -     

סאג’ד אעסם: זה רלוונטי לכל מחלקות הנוער בכל הארץ

אליהו דלל: - - ואכן הגענו לאותה מסקנה, ואני שמח שאתה פה

אליהו דלל:  תודה רבה

סאג’ד אעסם: תודה רבה

אליהו דלל: אני מבקש מחברי הכנסת, הפליתי אותם לרעה לצערי

אליהו דלל:  חברת הכנסת דבי ביטון, בבקשה

אליהו דלל:  כשאת מתמידה בישיבה הזאת, אני שמח על כך

דבורה ביטון: כבוד היושב-ראש, כל הנוכחים המכובדים כאן, טוב, זאת תעודת עניות לנו

דבורה ביטון:  אני חושבת שאם לא נצא עם בשורה מהוועדה הזאת, אנחנו חוטאים לעבודה שלנו

דבורה ביטון:  יושבים כאן הדור שלנו, דור העתיד, הדור שיחליף אותנו, כן

דבורה ביטון:  אותו דור צריך להיות מספיק מגובה, בטח ובטח כשאנחנו מדברים על נפש

דבורה ביטון:  נאמר כאן ובצדק, שלא צריך מחיצות ולא צריך גבולות

דבורה ביטון:  אדוני יודע שאני תושבת העיר שדרות, אני שומעת אותה מדברת, אני שומעת את הבת שלי כי הבת שלי לא מדברת אחרת

דבורה ביטון:  אותו דבר, עם אותו בכי, רק שבשדרות דאגו קצת, אמנם באיחור אבל יש מרכזי חוסן וכולי

דבורה ביטון:  איך יעלה על הדעת – אני אגיד לך, זה כאילו דם אחד טוב מדם אחר

דבורה ביטון:  לא, סליחה, אנחנו פה בסיטואציה שלא היינו מוכנים לה, שחיינו באיזה לה-לה לנד, שהמדינה שלנו הכי בטוחה למרות שהיו טפטופים בגבולות ובצאלים

דבורה ביטון:  יש שם אנשים שאני מכירה והם חוטפים, הם חוטפים אבל לא נורא, אז חטפו, אז לא מדווחים הרבה

דבורה ביטון:       לא יתכן שאין להם שום מעטפת, בין אם נפשית ובטח ובטח גופנית לשמור על ביטחונם

דבורה ביטון:  אני שומעת כאן את האיתות של המגזר הבדואי, ובטח זה נכון גם למגזר הערבי ולכל קהילת המיוחדים שלנו, שאני מנסה לחשוב מה קורה? איך אמר ראש הממשלה? יש מספיק כסף

דבורה ביטון:  14,000 שקל ביישוב של 23,000 תושבים?   

אליהו דלל: אבל מאז נגמר הכסף

דבורה ביטון:   	אה, נגמר הכסף

דבורה ביטון:  לדאבוני, לא נפתח את פוליטית כי זה נוער

דבורה ביטון:  אני מאוד מבקשת מכבוד היושב ראש – אנחנו מפה צריכים לצאת עם החלטות

דבורה ביטון:  זה הבריאות שלהם, זה החיים שלהם, ומה שלא נעשה, אנחנו מפקירים אותם

דבורה ביטון:  תודה לכם שבאתם

אליהו דלל: תודה

אליהו דלל:  חבר הכנסת סימון דוידסון

סימון דוידסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש

סימון דוידסון:  אני רוצה להיות מאוד פרקטי, קודם כל לגבי הנושא של הנגב: אני, כיושב ראש ועדת הספורט בכנסת, רוצה להגיד לך שהבריכה בחורה – אתה מכיר את הבריכה החדשה בחורה שחאמד מנהל שם?     

סאג’ד אעסם: כן

סימון דוידסון: ואת הפעילות של הלימוד שחייה ביישובים הבדואים אתה מכיר? אז אנוכי עשה את זה

סימון דוידסון:  מדובר על 3,000 ילדים שכבר למדו שחייה בחינם

סימון דוידסון:  אני לא יודע אם אתם חלק מזה אבל אני מציע לכל אחד ללכת לראות מה שקורה בחורה ולהבין שאפשר להגשים חלומות

סימון דוידסון:  אפשר להגשים חלומות

סימון דוידסון:  יש בריכה חדשה בחורה ויש אולם ספורט וכמעט כל הילדים בחורה עושים ספורט, ויש עמותות שפועלות שם וכספים שמגיעים ועזרה מאוד-מאוד גדולה, ואני מוכן להיות יד ימינך בנושא הזה ולעזור לך

אליהו דלל: סימון, אנחנו יוצאים לסיור של כמה ועדות באזור הדרום, אני מציע שתצטרף

סימון דוידסון: אז אני כבר מציע להכניס את חורה

סימון דוידסון:  אני אהיה ושחורה יהיה חלק מזה, אני אראה לכם מה נעשה שם

אליהו דלל: אני חייב לומר שאנחנו מתמקדים הפעם במגזר הערבי, בסדר? אז לא נערב שמחה בששון

אליהו דלל:  בהזדמנות, זה בסדר, היינו גם בכפר עזה, בארי ומקומות אחרים

סימון דוידסון: למה אני אומר לך את כל הנושא הזה? כי אני מאמין ואני יודע שילד עסוק זה ילד בריא

סימון דוידסון:  זו הכותרת הגדולה

סימון דוידסון:  וכשאתה דיברת על נושא תנועות הנוער – לחינוך הבלתי-פורמלי, אני מגיע משם, אני מגיע מהעולמות האלה

סימון דוידסון:  לחינוך הבלתי-פורמלי יש כוח אדיר, יותר ממשרד החינוך

סימון דוידסון:  חד-משמעית

סימון דוידסון:  ולפעמים ההשפעה של מדריך בתנועת נוער או מאמן בקבוצת ספורט – הוא יותר מההורים

סימון דוידסון:  ולכן, אני אומר את זה כל הזמן, בכל דיון, לא משנה באיזו ועדה: ברגע שהממשלה, ולא משנה איזו ממשלה, אני לא מטיל אחריות לא על זאת ולא על אחרת כי אף אחת לא עשתה מה שצריך לעשות

סימון דוידסון:  תבינו שקודם כל, התקציבים של תנועות הנוער הם במשך שנים תקציבים קואליציוניים, זה לא בתוך תקציב המדינה בכלל

סימון דוידסון:  תמיד צריך להתחנן, תמיד צריך לשכנע, תמיד צריך מישהו שימשוך בחבל וזה לא הגיוני

סימון דוידסון:  שתבינו כמה המדינה - -      

אליהו דלל: זה לא הגיוני, צריך תקציב

אליהו דלל:  גם ברשויות המקומיות זה די דומה

סימון דוידסון: נכון

סימון דוידסון:  אלי היה סגן ראש עיר שלי בנתניה ואני יודע כמה זה היה חושב לו אבל בסוף יש ראש עיר, ואם ראש העיר מחליט: אני רוצה שבעיר שלי יהיו תנועות נוער ואני רוצה ספורט ואני רוצה מתקנים – אז יהיה

סימון דוידסון:  הוא לא רוצה – לא יהיה

סימון דוידסון:  וזה אמיתי, זה מה שקורה

סימון דוידסון:  אני שמח שבהרבה מאוד רשויות המצב הולך ומשתפר אבל לא בכל המקומות

סימון דוידסון:      אני קורא לכל ראש עיר במדינה הזאת להבין שהנושא של תנועות נוער והנושא של ספורט ומוסיקה וכל מה שהילד עושה כשהוא יוצא מהדלת של בית הספר, הוא לא פחות חשוב ממה שקורה כשהוא נמצא במערכת החינוך

סימון דוידסון:  יש כאלה שמתבלבלים ולא עושים את זה

סימון דוידסון:      אני אסיים במה שנעשה בחודשיים וחצי האחרונים: לבוא ולדבר – אני יודע לדבר אבל היה לי חשוב מאוד לעשות

סימון דוידסון:  נפל לי האסימון בעיר טבריה כי שבועיים אחרי ה-7 באוקטובר הגעתי לראש העיר בטבריה והסתובבנו שם בבתי המלון ונפגשנו עם קבוצה של נוער, מפונים

סימון דוידסון:  שאלתי אותם: מה אתם רוצים? מה חסר לכם? במה אפשר לעזור לכם? אחד אמר ככה, אחד אמר אחרת אבל כמעט כולם רצו לעשות משהו מחוץ למלון

סימון דוידסון:  ואז שאלתי את ראש העיר: מה יש פה הכי קרוב? והוא אמר לי: תשמע, מאחורי יש מעגן של פעילות ימית

סימון דוידסון:  אמרתי לו: בוא נלך לשם

סימון דוידסון:  הלכנו לשם וגיליתי עולם ומלואו

סימון דוידסון:  מעגן עם סירות וקייקים ורצון אדור להביא את הילדים לשם, ובאותו יום כל הנוער שנמצא בטבריה התחיל לעשות פעילות במרכז הימי בטבריה

סימון דוידסון:  דאגנו לזה למשאבים ולפעילות מיוחדת וזה יותר ויותר קורה באזורים של המפונים

סימון דוידסון:  בים המלח דאגנו לכדור-עף חופים ולכדור-רגל והתאורה שהוסיפו עכשיו, ועוד ועוד פעילות שהרבה מאוד ארגונים, כולל משרד הספורט, כולל החברה למתנ"סים, שחבל שהם לא נמצאים פה, פועלים

סימון דוידסון:      לסיכום – אני רוצה לומר שהנושא של הפסיכולוגים הוא סופר-דרמטי

סימון דוידסון:  העזרה לכם צריכה להיות יד ביד אבל צריך גם לחשוב על לצאת מבית המלון, לצאת מהאזור

סימון דוידסון:  מה אפשר לעשות כדי להביא את הנוער והילדים לפעילות, להוציא את הרגרסיות שלהם, להיות ביחד

קריאה: - - -      

סימון דוידסון: רגע, משפט אחרון כי אני באמת מאמין, ואני יודע את זה מהקורונה וראינו את הנתונים מהקורונה: ילד שנמצא סגור, זה סכנה שמביאה סמים ואלכוהול ופשט ואלימות - -     

אליהו דלל: הנה רעיון – רכיבת אופניים

אליהו דלל:  כל האזור של יקום הוא מדהים

סימון דוידסון: חד-משמעית

סימון דוידסון:  אז בים המלח עשינו את זה עם חברת "אתגרים" - -      

שמוליק חלק: אתה מתפרץ לדלת פתוחה

סימון דוידסון: אז זהו, זאת הדעה שלי ומכירים אותה ואני אמשיך ואגיד אותה כי באמת צריך להשקיע בזה יותר

סימון דוידסון:  תודה

אליהו דלל: תודה

אליהו דלל:  בבקשה, שמוליק חלק

שמוליק חלק: אני מנהל תחום מענים אינטנסיביים באגף בכיר קהילה במשרד הרווחה, במינהל שלם

שמוליק חלק:  אני רוצה לומר מספר דברים: הקשבתי קשב רב למה שאמרת, חבר הכנסת סימון, וגם לזה אני אתייחס

שמוליק חלק:  משרד הרווחה, מה-7 באוקטובר, לצד התקציבים השוטפים והפעילויות השוטפות מול הרשויות דרך המחוזות שלנו, נערכנו באופן ייחודי ומותאם לטובת בני הנוער, החל מהקצאות למחוז לענייני חירום, הקצאות תוספתיות לכל מחוז ומחוז לפעילויות למענים, כפי שימצאו לנכון, המשך עם היערכות ייחודית של המשרד ברמה ארצית

שמוליק חלק:  אני יכול לציין את מרחבי האיתור שמשרד הרווחה פתח – כ-18 מרחבי איתור לבני הנוער המפונים במלונות בפריסה ארצית ברחבי הארץ, בין אם בדרום, במרכז ובצפון, כשבני הנוער הנהנים אלו בני נוער שפונו, בין אם מהדרום ובין אם מהצפון

שמוליק חלק:  באותם מרחבי איתור, שיש פה נציגה של אחת העמותות המפעילות, של "עלם", פועלים צוותים שנפגשים עם בני הנוער, מנסים למפות צרכים ויודעים לתת מענים כאן ועכשיו, ובמידת הצורך גם להפנות למסגרות רווחה ובין אם מענים בנושא בריאות הנפש

שמוליק חלק:  המחלקות לשירותים חברתיים מהוות לוויין - -     

אליהו דלל: שמוליק, איך אתם מגיעים לאותם מקומות שהתפנו בכוחות עצמם ממקומות שבהם אי אפשר לחיות, כמו שדובר פה? אם אנחנו מדברים על המועצה האזורית אשכול, התפנו בכוחות עצמם ומשרד הרווחה לא תמיד יודע אבל רואים את זה, מכירים את הפעילות הזאת, יודעים לאן התפנו – השאלה איך אתם מגיעים אליהם, אם בכלל? זה קשה, אני לא אגיד שלא אבל בשביל זה אנחנו יושבים פה

שמוליק חלק: אני מניח שמענים פרטניים או צרכים פרטניים, מי שיוכל יותר לסייע זה מחלקת הרווחה או אגף הרווחה ברשות

שמוליק חלק:  אני מניח שהם מכירים את אותם בני נוער והסטטוס שלהם ברמת מיקום, ברמת צרכים, וככל שיש צורך במענה ייחודי כזה או אחר, היום מחלקת הרווחה יודעת ויכולה לתת מענים באמצעים שונים שאני לא אפרט אבל ניתן לתת מענים פרטניים

שמוליק חלק:  אז אני אומר שהמשרד, גם ברמת מרחבי איתור – חבר הכנסת סימון דיבר על הפגה ואני יכול לומר שממש בימים אלה המשרד התקשר, סיים את מהלך ההתקשרות עם החברה למתנ"סים, והחברה למתנ"סים במלונות השונים ערוכה ממש עכשיו להתחיל ולתת מענים בנושא "אאוט-דור" – בישול, כלבנות, טיפוס קירות וגם "הגל שלי", שזה אותו מענה שאתה מכיר ומוקיר - -     

סימון דוידסון: "הגל שלי" זה פרויקט שלי עם משרד הרווחה

אליהו דלל: מי שלא יודע, אני חייב לפרגן לחבר הכנסת - -     

סימון דוידסון: זה מיזם משותף - - - מהרווחה

אליהו דלל: אני חייב לפרגן לחבר הכנסת סימון דוידסון

אליהו דלל:  הוא בא ממש מהשטח, הוא היה גם מאמן שחייה, הוא היה גם יו"ר עמותת השחייה בארץ אז אני חייב לומר שהניסיון שלו – לא כל חבר כנסת מגיע מהשטח עם ניסיון כזה רחב

סימון דוידסון: תודה

שמוליק חלק: לכן אמרתי שהוא מכיר ומוקיר

שמוליק חלק:  "הגל שלי" יודעים לתת מענים דרך משרד הרווחה גם לאוכלוסיית בני הנוער המפונים ללא השתתפות רשות

שמוליק חלק:  כלומר, המצ'ינג, שבדרך כלל בשגרה רשות נדרשת לתת את המצ'ינג של 25%, בחירום הרשויות פטורות והמשרד נושא ב-100%

שמוליק חלק:      מענים בנושא לימוד – בני הנוער המפונים שלא פוקדים את ספסל הלימודים מטעמים מובנים, יש לנו את תכנית "סלע" שיודעת לתת תגבורים ומענים גם פרטניים וגם קבוצתיים לבני הנוער

שמוליק חלק:       קבוצות תודעה לחינוך למיניות בריאה במצבי חירום – נכנסה לאותה נקודות של בני נוער מפונים, ואני יכול לומר שבסך הכל, משרד הרווחה עוטף אל מול סך הצרכים כפי שהם הובאו, וכלל שעולים צרכים נוספים, המשרד יודע לתת מענה ולהתכוונן בהתאם

אליהו דלל: תודה, שמוליק

אליהו דלל:  קודם כל, אני מודע למה שעושה משרד הרווחה אבל אתם חייבים גם לנסות לראות איך מגיעים לאותם מקומות שלא נמצאים ברשימות שלכם

אליהו דלל:  כשאומר פה מנהל תחום הנוער מתל-שבע ששם לא התפנו, ששם אין בדיוק את היכולות של מערכות הרווחה ותקציבים וכך הלאה, אלה המקומות שמשרד הרווחה צריך להגיע אליהם עם תשומת לב כזאת או אחרת למרות שלא הייתה פנייה

אליהו דלל:  אותו דבר עם מפונים שהתפנו בכוחות עצמם – אני חושב שצריכה להיות תשומת לב

אליהו דלל:  לא תמיד זה יכול לבוא גם דר הרשות

אליהו דלל:  תראה, הייתי ברשות מקומית

אליהו דלל:  זה נכון שזה יכול להגיע לוועדות, לאגפי הרווחה וכך הלאה

אליהו דלל:  אגף הרווחה יכול להגיד: אני לא מקבל ממשרד הרווחה את התקציב אז אני לא מטפל או משהו בסגנון הזה

אליהו דלל:  אני חושב שבקטע הזה לגבי הילדים, משרד הרווחה צריך לתת גם את תשומת הלב מעבר לאותם דברים שנמצאים כאילו באג'נדה שלהם אבל צריך להיות גם מעבר לזה, עם ראש הרבה יותר פתוח

ליאורה סלע דוד: משרד הרווחה יכול להגיע לילדים שלנו - -     

אליהו דלל: סליחה, תכף נגיע אליך

אליהו דלל:       יצחק רוס ממשרד החינוך, ואחר-כך נעבור לעיריית רחובות

אליהו דלל:  בבקשה

אליהו דלל:  ניתן לכולם

יצחק פינדרוס: אני בשוטף מנהל מינהל חברה ונוער במחוז דרום

יצחק פינדרוס:  בחירום אני אחראי על המפונים ומתפנים והיום נציג המשרד

יצחק פינדרוס:  צוהריים טובים לכולם

יצחק פינדרוס:  במלחמה הזאת אני שומע ואני חושב שזהו, הלב שלי לא יכול כל פעם להתפרק אבל הוא כל פעם מתפרק

יצחק פינדרוס:  אז קודם כל, אני מאוד מזדהה עם הכאב וכל מה שנאמר שם

יצחק פינדרוס:      ראשית, אני אגיד שחירום היא מילה גדולה ואי אפשר לתלות את החירום רק בבלתי-פורמלי

יצחק פינדרוס:  חירום זה משהו גדול שכולל בתוכו את הפורמלי, את הבית, איך נולדת, עם איזו השקפת עולם וכולי, ואנחנו בבלתי-פורמלי מנסים לעשות את המקסימום כדי שבני הנוער יפגשו ויהיו מוכנים לזה

יצחק פינדרוס:  וחירום, בהגדרה, זה איך אתה מתפקד בסוף מצב הלחימה, ועכשיו אנחנו בודקים את החוזק, את העבודה שעשינו לפני

יצחק פינדרוס:      אז אני רק אגיד שמשרד החינוך השקיע קרוב ל-17 מיליון שקל בדבר הזה

יצחק פינדרוס:  למשל, מזל שאלתיאל סיפרה על אותן ערכות הפגה, שהן ממש ביתיות – זה משרד החינוך עזר לתקצב

יצחק פינדרוס:  אנחנו נמצאים בכל מקום שאפשר

יצחק פינדרוס:  יש שני מרכזי חוסן גדולים מאוד שבנינו יחד עם שיתופים באילת ובים המלח, ואם לא נפגשתם, יש לנו פסיכולוגים של משרד החינוך שנמצאים בבתי המלון ובמרכזי הלימוד

יצחק פינדרוס:  צריך להבין ששר החינוך הקים 45 בתי ספר חדשים, בזמן אפס, שאין דבר כזה, כדי שתהיה איזו שהיא שגרה

יצחק פינדרוס:  שהילד יודע שהוא קם בשמונה בבוקר, הולך לבית הספר עד אחת, שתיים, ואחרי זה נכנסת הפעילות הבלתי-פורמלית

יצחק פינדרוס:  יש עשרות-אלפי שעות שמושקעות בתוך הדבר הזה

יצחק פינדרוס:      אני יכול לפרט על המון דברים – מתחם הנוער שאנחנו מקימים גם באילת וגם בים המלח, כל ערב הייתי יורד ושואל: למה זה לא מואר, למה זה לא מואר? החוף כזה מזמין - -     

סימון דוידסון: רק לציין לשבח את השר קיש שבאמת, לבקשה שלי, הפנו מיליון שקל מיד לבתי ספר בים המלח

סימון דוידסון:  כל הכבוד

יצחק פינדרוס: - - וזה עבד, ובביקור האחרון שלי לפני שבוע היו מגרשים מוארים, הם משחקים, וזה מזמין

יצחק פינדרוס:  אנחנו מאמינים בדיוק במה שאתה אומר, שילד שיש לו פעילות משמעותית, זה ילד עם חוסן

סימון דוידסון: בגלל אני תמיד אומר שאת משרד הספורט צריך להחזיר לחינוך

יצחק פינדרוס: יכול להיות

יצחק פינדרוס:  פעם היינו משרד החינוך, התרבות והספורט

סימון דוידסון: נכון

יצחק פינדרוס: אנחנו מקיימים טיולי חוסן לילדי אופקים, נתיבות, שדרות

יצחק פינדרוס:  אשקלון, בהחלטת ממשלה, קיבלה קרוב לחמישה מיליון שקל לפעילות בלתי-פורמלית, גמיש לחלוטין

יצחק פינדרוס:  הם שכרו את הקניון למטה ומפעילים שלושה, ארבעה אולמות לפעילות בלתי-פורמלית כדי לחזק את הילדים

יצחק פינדרוס:  זה שזה לא פוגש אתכם, לי זה עצוב, ואני אשמח שכשנצא מפה נחליף טלפונים

יצחק פינדרוס:  אני ביקרתי את צאלים כשהם היו ב - - - ממצפה, לפני שהם עבור

יצחק פינדרוס:  שוחחתי עם בני הנוער, היה עצוב לשמוע  - - -     

אליהו דלל: אתה יודע למה זה לא פוגש? בדיוק כמו שאמרתי למשרד הרווחה: כשאנחנו לא יודעים שהפינוי הוא פינוי יזום אז אתה לא יודע, וכן צריך לבחון את זה

יצחק פינדרוס: אז תראה, מי שנמצא במרכזי פינוי כמו באילת וים המלח - -     

אליהו דלל: - - -      

יצחק פינדרוס: זה פוגש אותם, וההוראה היא חד-משמעית

יצחק פינדרוס:  אף אחד לא בודק תעודת זהות ולא שואל אף אחד בכניסה לפעילויות

יצחק פינדרוס:  זו הוראה חד-משמעית וזה מתקיים כי אני שם כל יום כמעט

יצחק פינדרוס:  אף אחד לא שואל: רגע, אתה מגבולות, אתה משדרות

יצחק פינדרוס:  אין דבר כזה

אליהו דלל: אבל אלה שהתפנו ונמצאים ביקום?     

יצחק פינדרוס: אז לכן, בגלל זה אנחנו בקשר גם עם הרשות, עם עמיחי וכולי, והרעיון הוא קשר מורה-מחנך-תלמיד

יצחק פינדרוס:  מחנך צריך ואמור להתקשר, יש לו 30 תלמידים, איפה אתה?     

סימון דוידסון: איציק, אתה מהדרום, נכון? יושב לידך בחור מתל-שבע

סימון דוידסון:  אתה חוזר למשרד היום, אתה יודע מה קורה בתל-שבע אם אתה מקים שני מגרשי סחבק? שכל מגרש עולה 1

סימון דוידסון: 6 מיליון שקל סך הכל

סימון דוידסון:  אתה משנה את החיים לאלפי ילדים ואתה חוסך מיליארדים בעתיד כי אותו ילד שישחק כדור-רגל ויוציא מרץ ויהיה תחת מאמן חינוכי, הוא לא יגיע לפשע ולאלימות

סימון דוידסון:  זה כסף קטן שעושה משהו ענק

יצחק פינדרוס: אני יותר ממסכים איתך

יצחק פינדרוס:  אני גר בשכונת הפארק בבאר-שבע ואני נפגש איתם - - -   אני רוצה לדבר על החברה הבדואית – תראו, זה מדהים - -      

סימון דוידסון: לא אמרתי בריכה, אמרתי מגרש כדור-רגל

יצחק פינדרוס: אני מסכים, אבל זו החלטה של רשות מקומית וצריך להבין את זה, וזה מורכב

יצחק פינדרוס:  בתל-שבע זה מורכב

אליהו דלל: שהרשות תבקש, היא יכולה לפנות גם למשרד החינוך וגם למשרד הספורט ותעשו את זה, תפנו, עם העתק אלי וגם לחבר הכנסת סימון ואנחנו נפעל לקדם את הדברים האלה בתל-שבע

סימון דוידסון: לכן אני מציע שהוא יכתוב ישר ולא דרך הרשות

יצחק פינדרוס: המשרד צמצם המון תקציבים לטובת המאמץ המלחמתי

יצחק פינדרוס:  באתגרים של החברה הבדואית לא נגעו

יצחק פינדרוס:  זאת אומרת, שהיום לטובת הדבר הזה

יצחק פינדרוס:       דיברו פה על התקציבים של מנהלי יחידות נוער – אנחנו משלמים חלק ניכר ממשכורתם ויש גם גפן רשותי

יצחק פינדרוס:  גפן זה גמישות פעילות ניהולית

יצחק פינדרוס:  זה אומר שאנחנו מעבירים סכום לרשות, הרשות היא זו שמפעילה כי זו התפיסה של המדינה, יותר הפעלה של הרשות

יצחק פינדרוס:  אתם באים משם, אתם יודעים יותר טוב מה הנער צריך, מה הילד צריך, ולכן זה תלות במה הרשות המקומית רוצה להשקיע וכולי

אליהו דלל: משפט אחרון

יצחק פינדרוס: אני נושא תפילה שאנחנו נסיים את זה בטוב

יצחק פינדרוס:  אני מאמין ואני מסכים למה שאתה אומר

יצחק פינדרוס:  אתם דור העתיד, אתם חזקים הרבה יותר מכפי שנדמה לכם, ואני בטוח שאתם עושים עבודה מצוינת ואנחנו אתכם בכל דבר בעניין

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  זהר בלום, ממלא מקום ראש עיריית רחובות

זהר בלום: תודה

זהר בלום:  אני בא מהכיוון, אני 20 שנה סגן ראש עיר, מחזיק תיק החינוך והנוער ואני בא לדבר מהשטח

זהר בלום:  אני רוצה קודם כל להודות לך, לחבר הכנסת אלי דלל, ליושב-ראש הוועדה שאתה מכנס את הישיבה

זהר בלום:  זו ישיבה חשובה ומשמעותית וחשוב שגם יצאו כמה נקודות בסוף, אופרטיבי, מה הולכים לעשות בעתיד ולא ניפגש עוד שנתיים בעוד איזה סבב, לצערנו, שנגיד שלא היינו

זהר בלום:      לפני 80 יום קמנו למדינה אחרת

זהר בלום:  כל אחד ואחד חווה חבר או דוד שנחטף או נרצח

זהר בלום:  גם אני, במשפחתי נרצחו לנגד הבנות שלהם, דולב והודיה סוויסה, והילדה הגיבורה הזאת, כשהשוטר הגיע, האחיינית שלי אומרת לו: אתם של ישראל? יש לי תינוקת באוטו

זהר בלום:      ומה אני רוצה להגיד? קמנו למדינה אחרת

זהר בלום:  כל הילדים חוו טרגדיה

זהר בלום:  הם רואים את זה בטלוויזיה, גם אם הם לא ה-40 ק"מ

זהר בלום:  בכל מקום הם חווים את הטרגדיה

זהר בלום:  אנחנו יום-יום רואים את הילדים בוכים, הילדים האלה עברו קורונה קשה, הם היו תקופה ארוכה בבית

זהר בלום:  בחודש וחצי האחרונים, במרכז, כשחזרנו ללמוד ברחובות, בנס ציונה, בראשון לציון, וגם לא מלא כי אין ממ"דים ואין מקלטים אז לומדים בבית ספר מארח כי אין תקציב למדינה לבנות בית ספר

זהר בלום:  כבר שלוש שנים יש לנו בתי ספר שהם רק קרוואנים, אז זה בית ספר מתארח

זהר בלום:  זה סבב כזה שאנחנו לא יודעים לאן יוצאים, וחשוב הוא לא לחשוב רק על ה-40

זהר בלום:       יש לנו ילדים ונוער בסיכון גבוה

זהר בלום:  הילדים מפוחדים, הילדים מבוהלים

זהר בלום:  כפי שציינו, יש לנו תנועות נוער וארגוני נוער

זהר בלום:  אם לא נחזק אותם – זה הכוח שלנו

זהר בלום:  ב-7 בחודש אחר הצוהריים, אחרי ששמעתי על הטרגדיה המשפחתית, קראתי למועצת הנוער ולתנועות הנוער ולארגוני הנוער – בואו לעזור

זהר בלום:  אז אמרו לנו: רק מגיל 17 מותר

זהר בלום:  בסדר, השגנו אישורי הורים, יצאו פחות אבל הם הראשונים שהיו בחזית

זהר בלום:  והיום תנועות הנוער באות ואומרות: אנחנו פושטות רגל, אין לנו כסף

זהר בלום:  וכשאני בא לעזור להם, החוק אומר: רגע, זו עמותה, רק בתמיכות ומענקים מותר לעזור

זהר בלום:  איך אתה יכול לעשות היום תמיכות ומענקים, לעזור לתנועות המסכנות האלה או ל"כנפיים של קרמבו", שמוציאים את הילדים עם הצרכים המיוחדים ולתנועת הצופים שהיא הגדולה ברחובות? כשאני עוזר להם כלכלית אז מבקר העירייה אומר לי: מה פתאום, זו עבירה פלילית

זהר בלום:  תנועת נוער היא לא עבירה פלילית, זה בית ספר

זהר בלום:  אסור לעשות הפרדה בין החינוך הפורמלי לבלתי-פורמלי

זהר בלום:  חינוך הוא חינוך

זהר בלום:  ילדים מקבלים יותר בתנועות הנוער מאשר בבוקר בבית הספר

אליהו דלל: מקבלים ערכים

זהר בלום: זה הערכים המשמעותיים, וראינו אותם

זהר בלום:  חשוב לגעת בכל הדברים

זהר בלום:      אנחנו יזמנו ב-100 מקלטים, מקלטים מוארים כי בהרבה בתים אין ממ"דים ומקלטים

זהר בלום:  הילדים היו בבוקר עד אחר הצוהריים, ומי שהפעיל זה בני הנוער

זהר בלום:  והיום, כל הארגונים האלה באים אלינו ואומרים: אנחנו בפשיטת רגל, כי ההורים כבר לא משלמים מיסים, קשה להם כלכלית

זהר בלום:  כשמדברים על נוער, והציגה באמת נציגת השלטון המקומי – על כל שקל שהמדינה נותנת לנוער אני צריך לתת פי שש כדי לשלם משכורת

זהר בלום:  אני לא מדבר על פעילות שזה 14,000, אנחנו מקבלים 100,000, 200,000 לפעילויות שנתיות

זהר בלום:  זה הרי דבר מצחיק

זהר בלום:  כמו שאומרים על גפן – 60,000 ל-43,000 תלמידים זה כלום

זהר בלום:  ברחובות, 43,000 תלמידים עם משבר

זהר בלום:  אני רואה את הילדים, איך הם מדברים, אני שומע את ההורים, 5,400 מגויסים בצו 8, זה אומר שההורים שלהם לא בבית

זהר בלום:  25 חללים ברחובות

זהר בלום:  זה משבר

זהר בלום:  זה לא ברחובות, זה בכל המדינה במשבר ובגלל זה צריך לחשוב

זהר בלום:  גם אין שירות פסיכולוגי, אין מי שידבר עם תנועות הנוער אחר הצוהריים

זהר בלום:  אלה המובילים

זהר בלום:  בשנה הבאה הם מתגייסים לצבא ומישהו צריך לחזק אותם

זהר בלום:      אני חושב שמפה צריכה לצאת קריאה להכין תכנית אופרטיבית לחינוך הבלתי-פורמלי לילדים מהלידה ועד לגיוס כי גם שם, במעונות היום, עד היום לא חזרו

אליהו דלל: אני חושב שזה נכון מאוד מה שאתה אומר

סימון דוידסון: אני אספר לך משהו, זהר, אני יודע שאתה עושה עבודה מדהימה ברחובות

סימון דוידסון:  אדוני היושב-ראש, ישבתי עם אגף תקציבים, עם איתי, ודיברתי על כל הנושאים האלה

סימון דוידסון:  אתה יודע מה הוא אמר לי? סימון, תעבוד רק עם עמותות

סימון דוידסון:  הם יודעים להפעיל את כל המערכות

סימון דוידסון:  אנחנו נדאג להעביר את המשאבים שצריך אבל העמותות - -     

אליהו דלל: כן, אבל צריך להעביר כסף

סימון דוידסון: כן, אבל אנחנו רואים מה העמותות עושות בתקופה הזאת

אליהו דלל: היום, הרשות המקומית מסבסדת חבר בתנועת נוער, תלמיד בתנועת נוער, משהו כמו 100 שקל לשנה

אליהו דלל:  זה מספרים

אליהו דלל:  אפילו אם זה 200 שקל לשנה, זה כלום

אליהו דלל:  ולכן, אלה הנקודות שצריך לחשוב עליהן, איך אנחנו מגבירים את התקציבים, לא משנה אם זה דרך עמותה או דרך המתנ"ס או באיזו שהיא צורה

אליהו דלל:  בני הנוער שנמצאים היום בחינוך הבלתי-פורמלי – תראה, חינוך זה חינוך, זה ידע וכך הלאה אבל את הערכים ואת החוסן הנפשי מקבלים דווקא בחינוך הבלתי-פורמלי, וזה מה שאומר שהר

זהר בלום: ולהוציא אותם מהכלל

זהר בלום:  זה לא עמותה, זה לא בית כנסת

זהר בלום:  תנועות נוער היום נחשבות, אם אני נותן לו שקל - - -     

סימון דוידסון: כשאני אומר עמותה, זה "הגל שלי" וזה אגודות הספורט והמרכז הישראלי לטניס ועוד מיליון עמותות

סימון דוידסון:  הם יודעים לעשות הכי טוב, הכי טוב לעבוד עם כל האוכלוסיות

סימון דוידסון:  ותמיד הם בצד, כאלה מסכנים, מבקשים שקל לשקל

אליהו דלל: משפט אחרון

זהר בלום: בחלק מהדוגמאות שאמרתי – המקלטים המוארים – לקחנו 100 מקלטים, גם בבתים משותפים, והפעלנו אותם באמצעות בני הנוער, וכל המדריכים שהיה כתוב פה, של קרב וכולם, הכנסנו אותם והם נתנו פעילות מהבוקר עד הערב, כל החודשיים הראשונים לבני הנוער ולהורים אחרי הצוהריים, עם השירות הפסיכולוגי "קו חם", שזה היה משמעותי

אליהו דלל: יישר כוח

אליהו דלל:  עוד מישהו מעיריית רחובות? בבקשה, נועה

נועה עזר: אין לי מה להגיד

אליהו דלל: אין לך מה להגיד? בואי שבי לידי, בואי לפה

אליהו דלל:  את יזמת את הדיון, בואי לפה

אליהו דלל:  מגיע לך, את יזמת את הדיון, אני חושב שזה דיון חשוב מאוד

אליהו דלל:  שבי פה

אליהו דלל:  לה אין מה להגיד, היא יזמה את הדיון

אליהו דלל:  תקשיבו, איזה ילדה צנועה

נועה עזר: תודה רבה לחבר הכנסת אלי דלל ולחברי הכנסת שהיו והלכו

נועה עזר:       אני רק רוצה להגיד לכולכם שבאתם – תודה רבה ששיתפתם את הסיפור האישי שלכם, באמת ריגשתם אותי עד דמעות, וכולי תקווה שבאמת משרד החינוך, פיקוד העורף וכל הגורמים הרלוונטיים והממשלתיים יעשו משהו בשביל המבצע או המלחמה הבאה שתקרה פה כי אנחנו מדינה קטנה מוקפת אויבים, וכל כמה שאני נוטה להיות סנטימנטלית, אני מאוד ריאלית

נועה עזר:  כולי תקווה שנדע בשורות טובות

נועה עזר:  תודה רבה

אליהו דלל: תודה, נועה

אליהו דלל:       טל יהודית מדר בזום, בבקשה

טל מדר: שלום, צוהריים טובים לכולם

טל מדר:  אני סמנכ"לית במועצת תנועות הנוער

טל מדר:  אני מבקשת להודות על ייזום הדיון הזה, הוא חשוב מאוד

טל מדר:  וגם לחזק את הדברים שנאמרו כאן, גם על-ידי חברי הכנסת וגם על-ידי מי שנמצא בחזית ובשטח, מנהלי ומנהלות יחידות הנוער, שמזהים את הפעולה של בני ובנות הנוער ותנועות הנוער מהרגעים הראשונים למלחמה, וככה זה קורה

טל מדר:      הייתי מבקשת להכניס רגע איזה אינפוט או מחשבה לתוך הדיון כדי שהוא יוכל לצמוח למעשים אופרטיביים קדימה

טל מדר:  כיוון שהכותרת כאן עוסקת בחיזוק החוסן, ולאו דווקא בשאלת הטראומה, אני חושבת שנכון שנתייחס לשתי הסוגיות, שנראה לי שנדונו די במעורבב עד כה, ושתיהן מייצרות פתרונות טיפה אחרים, גם לכאן ועכשיו וגם לטווח הארוך

טל מדר:      אני חושבת ששאלת החוסן, ואני מתייחסת לחבר הכנסת סימון ואני רק יכולה להסכים איתו על זה, זה דבר שנבנה לאורך זמן, בפעולה מתמדת, במרכז - - - במארג קהילתי שמתחיל מהבית, מהמשפחה, מהשכונה, מהפעילות בתנועת הנוער, בבית ספר, באין ספור מעגלים שנבנים ובונים אותך לאורך כל החיים

טל מדר:  וכדי להצליח לעשות את זה, אז מן הסתם צריך שהמערכות שלנו יהיו מערכות שגם יודעות לפעול לא ברעב תקציבי מתמשך, כמובן, אבל גם שאצלם יפתחו מנגנונים שיודעים להתייחס ולתת את האינפוט של נקודות המבט האלה

טל מדר:      אני יכולה להגיד שבתנועות הנוער, למעלה מעשור, אנחנו די באופן עצמאי מפעילים רכבים ומענים שונים ומשונים, שאני חייבת להדגיש שהם לא טיפוליים, הם חינוכיים

טל מדר:  אומרים לנו כל מיני שמות – מרחב בטוח, שומרי סף, מוגנות, מרחב חיים, לא משנה מה, וזה נושא מאוד לא מפותח ולא מפוצח, והלוואי שנצליח לפצח אותו כדי להתבונן בו בטווח ארוך ורחב

טל מדר:      אני כן חושבת שהרבה ממה שנשמע פה היום בוועדה, בעיקר מהילדים, מתקשר לסיפור של הטראומה והאופן שבו אנחנו צריכים לתת מענה לטראומה או למצב הדחק המתמשך הזה שאנחנו קוראים לו ההווה המתמשך שלנו מה-7 באוקטובר, שגם הוא ניתן לא מספיק טוב, אומר בלשון המעטה, לכל מי שלא נמצא בתוך מרחבי מלונות המפונים, אותם ילדות וילדים, באמת, בטווח של ה-40 ק"מ

טל מדר:       אני לא שמעתי אם מישהו הזכיר כאן את בני ובנות הנוער של הצפון, שאמנם הם לא נמצאים בתוך הטראומה של ה-7 באוקטובר אבל מדובר כאן על איזו שהיא התפתחות טראומה של עקורים ובלתי נספרים, אגיד אפילו, שצריך לתת עליה את הדעת - -     

אליהו דלל: דרך אגב, חבר הכנסת סימון דוידסון הזכיר פה את המפונים בטבריה, שהם מפונים מגבול הצפון

אליהו דלל:  אז רק לידיעה, אנחנו גם מדברים

טל מדר: ברור, ברור

טל מדר:  אני רוצה להגיד - -     

אליהו דלל: אל, אם אפשר, אנחנו לחוצים בזמן ויש פה עוד הרבה אנשים שאמורים לדבר

טל מדר: אז רק משפט אחרון – התנועות ללא ספק נמצאות בחזית שלה דבר הזה מהתחלה, מתוך ההבנה שטראומה גם עלולה להתפתח כתוצאה משמיעת הסיפורים והעדויות והעבודה בשטח עם המפונים ובני ובנות הנוער

טל מדר:  כן חשוב לי לציין שאנחנו כבר מה-8 באוקטובר, בתנועות הנוער, במשאבים עצמיים לחלוטין, הקמנו יחד עם מרכז "אלה", מערך תומך

טל מדר:  מרכז "אלה" זה המרכז הישראלי, להבנתי, הגדול והמומחה בתחום האובדן והשכול, וזה מה שאנחנו עושים במשאבים עצמיים לחלוטין עם ובנות הנוער שלנו, שעובדים גם בשטח עם המפונים

טל מדר:       אני מצטרפת לבקשות כאן להשיג את התקציבים ולדאוג שהם יתממשו

טל מדר:  חוזרת על הנקודה הראשונה, שאני חושבת שיש כאן שתי שיחות שהן קריטיות ומקבילות: 1

טל מדר:  ביצירת חוסן לטווח ארוך

טל מדר:  2

טל מדר:  מענים לטראומה של כאן ועכשיו

טל מדר:  תודה

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  נמצא פה מישהו מעלם?     

גאיה ניר: צוהריים טובים

גאיה ניר:  אני מנהלת את מיזם החירום בשיתוף עם משרד הרווחה

גאיה ניר:  שבוע אחרי ה-7 באוקטובר פרסנו מהצפון, טבריה, ואנחנו נמצאים גם באילת, לאורך כל המרכז, באזורי המפונים

גאיה ניר:  צוותים שלנו נמצאים שם ונותנים איזה שהוא מענה, מייצרים איזה שהוא מרחב חינוכי-רגשי ומענה בשעות הלילה

גאיה ניר:       ואני רוצה לשתף אתכם בתמונת המצב שהבאתי לכאן היום וגם לומר שזה שהגעתם לכאן, זה באמת מעיד על כוחות עצומים

גאיה ניר:  אני בוחרת רגע לשים על השולחן את אלה שלא הצליחו להגיע לכאן, שאין להם כוחות, מכל מיני סיבות

גאיה ניר:  אלה שמה-7 באוקטובר היו נוער בסיכון בעצמם, ואלה שאחרי ה-7 באוקטובר, פשוט הכוח לא עמד להם

גאיה ניר:      מבחינת תמונת המצב: אנחנו מזהים מצד אחד חוסן וכוחות באמת פנומנליים ומרשימים מאוד

גאיה ניר:  מצד שני, התפרקות שמגיעה לידי ביטוי ברצף של התנהגויות סיכוניות, החל מהסתגרות בחדרים וחרדות וחשיפה לעוד ועוד תוכן, שהוא תוכן ברשת, שיוכלו להגיד כאן בני הנוער שהם נחשפים כל הזמן לתכנים כאלה, שגם פה הטראומה עולה עוד פעם וחוזרת עוד פעם, כל יום מחדש ודרך קושי להסתגל בתוך המסגרות

גאיה ניר:  בני נוער שמסתכלים עלי ואומרים לי: את רצינית שאת שואלת אותי על בית ספר בזמן ש-10 דקות לפני זה הוא מספר לי על בריחה משדרות דרך גופות, אני מתנצלת על התיאור הגרפי

גאיה ניר:  נשירה סמויה, נשירה גלויה, שימוש בחומרים

גאיה ניר:      כאן חשוב לי לדבר על ההשפעה לטווח ארוך

גאיה ניר:  דיברנו על החירום, על המיזם ובאמת הרבה מאוד התארגנו לקראת זה אבל יש פה השפעות לטווח רחוק

אליהו דלל: אבל איזה נקודות היית מציעה? לסכם את הדברים כי אני רוצה לתת לעוד דוברים, ממש בנקודות

גאיה ניר: אז אני אומר שאנחנו ממליצים בסוף על רצף שהוא רצף מהבוקר

גאיה ניר:  גם בבוקר, גם בצוהריים וגם בלילה אני מרגישה את מה שאני מרגישה, וכאן אנחנו ממליצים על רצף של מענים ועמותת עלם עושה את זה גם בשגרה, החל ממרחבים בתוך בתי הספר שממומנים דרך הגפן

גאיה ניר:  מרכזי הנוער שלנו שפועלים משעות הצוהריים, ניידות הלילה שפועלות עד שעה שתיים, שלוש בלילה, ועלם דיגיטל, שעושה את זה גם ברשת עם בני נוער שאנחנו בכלל לא רואים אותם

גאיה ניר:  אז זאת ההמלצה שלנו

אליהו דלל: תודה, גאיה, אני מעריך מאוד

אליהו דלל:  מהחברה להגנת הטבע, מאיה אוליאל

מאיה אוליאל: אני אתן לליאלי לדבר

ליאלי מלמן: אני מהחברה להגנת הטבע

ליאלי מלמן:  הכנו לכם סרטון קצר של מה שאנחנו עושים בחודשיים האחרונים אבל אני מבינה שהוא לא עולה

ליאלי מלמן:  אגב, בסרטון יש תמונות של חבר'ה מצאלים

ליאלי מלמן:  אנחנו מהרגע הראשון ניסינו לתת מענה לנוער וילדים, ובאמת לא התייחסנו כל-כך למאיפה הילדים ואיפה הקו עובר, נתנו מענה לכל הציבור, הכל מכספים שגייסנו בעצמנו אבל הרעיון היה ההבנה שהטבע, מה שכולנו למדנו בקורונה, אנשי החברה להגנת הטבע - -      

אליהו דלל: זה לצאת לטבע

אליהו דלל:  אז הנה, היה רעיון של רכיבת אופניים

אליהו דלל:  אולי תבנו את זה? כל האזור של יקום ושפיים הוא מדהים, לא צריך תקציב

ליאלי מלמן: צריך תקציב כדי להוציא מדריכים ומאבטחים ואוטובוסים - -         

אליהו דלל: לא, לא צריך

אליהו דלל:  הם נמצאים בשפיים, הם נמצאים ביקום

אליהו דלל:  קחו חלק מהם ותוציאו אותם לטבע

אליהו דלל:  יש שם שמורת טבע

ליאלי מלמן: את רוב הילדים פגשנו ואנחנו פוגשים ואנחנו מוציאים, ואנחנו מאמינים בזה ואנחנו גם מקבלים את הפידבק מהנוער עצמו, שמדבר על מה זה עשה לו להיות שלושה ימים בטבע, מנותק מהטלפון ומלקבל שוב ושוב סרטונים

ליאלי מלמן:  אנחנו מקבלים פידבקים מהמבוגרים שעוטפים אותם אבל אנחנו חושבים שצריך לעשות פה שני דברים דרמטיים: 1

ליאלי מלמן:  צריך לתת את זה לכולם, ואני מסכימה עם מה שזהר אמר

ליאלי מלמן:  הגבולות האלה של 0-7, 7-40, 40-43 הם לא רלוונטיים

ליאלי מלמן:  יש פה מדינה שלמה ונוער שסופג את זה בצורה הכי קשוחה, שלאו דווקא מסנן את התכנים שהוא רואה

אליהו דלל: דרך אגב, החברה להגנת הטבע כפופה לאיזה משרד?     

ליאלי מלמן: אף משרד, אנחנו עמותה

ליאלי מלמן:  אנחנו לא רשות הטבע והגנים

ליאלי מלמן:  כל הכסף של הפעילות גויס על-ידי אנשים טובים שתורמים לנו כסף, חברי החברה

אליהו דלל: דרך אגב, יש שמורה גדולה, שמורת פולג

אליהו דלל:  יש את השמורה גם באודים

ליאלי מלמן: לא חסרים מקומות בארץ, יש בערמות

אליהו דלל: יש לא מעט מתנדבים, מדריכים בחברה, שיכולים לקחת חלק מהתלמידים - -     

ליאלי מלמן: זה לא חלק

ליאלי מלמן:  אני מדברת איתך על מעל 500 בני נוער שיצאו בחודשיים האחרונים

אליהו דלל: תזמו את זה, תגידו לי ואני מגיע על אופניים

ליאלי מלמן: בכל תאריך שתגיד לי מעכשיו עד סוף ינואר, יש לנו פעילות עם מישהו

אליהו דלל: יופי, מצוין

ליאלי מלמן: למצוין הזה יש שתי בעיות – 1

ליאלי מלמן:  שהוא צריך תקציבים כי כרגע הוא מבוסס רק על תרומות

ליאלי מלמן:  הדבר השני הוא, שאנחנו מבינים שזה לא מספיק להוציא את החבר'ה של צאלים פעם אחת

ליאלי מלמן:  זה אולי אחלה לתת להם הפוגה של יומיים, שלושה מהחוויה של להיות עם ההורים והאחים בתוך החדר, ואחלה לתחושת ה מסוגלות ולתת להם את תחושת השליטה בחזרה אבל צריך פה משהו מתמשך

ליאלי מלמן:  בשביל משהו מתמשך, צריך שזה יהיה חלק מהדברים הברורים שנוער מקבל

אליהו דלל: תדברו אולי עם הרשות להגנת הטבע, ששם יש להם בטח תקציבים של המשרד להגנת הסביבה - -     

שמוליק חלק: סליחה שאני קוטע – הדגשתי את נושא ההפגה

שמוליק חלק:  המשרד בפירוש מקצה, כמו שאמרתי, דרך החברה למתנ"סים, פעילויות "אאוט-דור" שהן לא קשיחות

שמוליק חלק:  כלומר, לצורך העניין - -     

אליהו דלל: אז הנה, בבקשה

אליהו דלל:  אז תזמו - -     

זהר בלום: איפה שהחברה לא עובדת? היא לא עובדת בשני-שליש מהמדינה

שמוליק חלק: היא תעבוד איפה שאנחנו נאמר לה

שמוליק חלק:  אנחנו בעלי הבית בהיבט הזה

אליהו דלל: יפה

אליהו דלל:  אז בואו תזמו אתה דברים האלה, אני חושב שזה דברים שיכולים להיות - -     

קריאות: - - -      

אליהו דלל: שמוליק, תיזמו

ליאלי מלמן: אנחנו נשמח לשבת עם משרד החינוך ועם כל האנשים הקושרים

אליהו דלל: תודה

אליהו דלל:  חבר'ה, מזל שאנחנו יושבים פה, ואז אפשר לעשות גם את שיתופי הפעולה האלה

אליהו דלל:      נציג פרלמנט הנוער בזום, אתה האחרון ועוד אורחת אחת ובזה נסיים

אליהו דלל:  תודה רבה

יהונתן יפרח: תודה

יהונתן יפרח:  שלום לכולם

יהונתן יפרח:  אני תלמיד כיתה ט' במקיף א' בבאר-שבע, ואני בוגר פרלמנט הנוער של המועצה לשלום הילד

יהונתן יפרח:  אז באמת, כמו שכבר הבנו בתחילת המלחמה, השגרה של בני ובנות הנוער השתנתה בכל ההיבטים

יהונתן יפרח:  הייתה פגיעה בשגרה הלימודית, הייתה פגיעה משמעותית גם בפנאי בשעות אחר הצוהריים של אותם בני נוער, וההבדל של הפעילויות, שהן לאו דווקא לימודיות, הגביר את התחושות הקשות ואת המצב הרגשי המורכב גם ככה של בני ובנות הנוער

יהונתן יפרח:  זה גרם להפיכה של היום והלילה ולפגיעה במחזור השינה, שזו הייתה תופעה שבאמת ראינו אצל הרבה בני ובנות נוער

יהונתן יפרח:  קיבלנו גם הרבה מאוד עדויות מאיזה שהוא צוות שהקמנו יחד עם המועצה לשלום הילד, צוות של שיתוף נוער שהיו בו גם נציגי מועצת התלמידים והנוער הארצית וגם נציגים כמוני, מפרלמנט הנוער

יהונתן יפרח:  אנחנו הבאנו ממש מהשטח את ההשפעות השונות של המשפחה על בני ובנות הנוער

יהונתן יפרח:       דבר מאוד חשוב שעלה בדיונים שלנו זה מודל הרמזור של פיקוד העורף, שחילק את המדינה לאוזרים שנים והציג איזו שהיא מפה רגשית, שלפי הצבע שהאזור שלך קיבל, אתה קיבלת הקלות לימודיות, קיבלת סיוע מסוים, קיבלת מענים רגשיים שמותאמים לאזור שבו אתה נמצא

יהונתן יפרח:      אז כמובן שיש אוכלוסיות מסוימות שצריכות מענים מיוחדים כמו המפונים ויישובי עוטף עזה, ובאמת ראינו כאן גם בני נוער שדיברו על זה, ואני לא יכול להבין בכלל את מה שהם עברו אבל ככלל, מדובר באיזו שהיא תפיסה שגויה כי כמו שכבר נאמר, בני ובנות נוער מכל הארץ מושפעים מהמלחמה, לא רק אלה שבעוטף ולא רק אלה שבדרום, וכולם חווים תחושות של לחץ ותחושות של חרדה, וכולם מכירים באיזו שהיא דרך קרוב משפחה שנרצח או נפצע או נמצא במילואים

יהונתן יפרח:  בסופו של דבר, המלחמה משפיעה על כל אחד ואחד

אליהו דלל:    תודה, יהונתן

אליהו דלל:  עוד משפט אחד

יהונתן יפרח: במשפט, לגבי החינוך הבלתי-פורמלי: עד היום, למרות שכבר מסירים לאט לאט את ההגבלות, עדיין יש בני ובנות נוער שלא מרגישים בטוחים מספיק לצאת מהבית או לקחת חלק בפעילויות אחר הצוהריים, ובאמת אני חושב שבדיון הזה ראינו עד כמה החשיבות של פעילויות והחינוך הבלתי פורמלי חשובות, במיוחד בזמן מלחמה, והמדינה צריכה לדעת איך לתפעל את המערכות האלה גם מבחינת תקציבים, גם בשגרה וגם במלחמה אבל כדי לתפעל את זה בזמן מלחמה כמו שצריך, חשוב גם להבין איך אפשר לתפעל את זה בזמן שגרה ואיך לתת את המענה במידה ואנחנו מגיעים למצב של מלחמה או מצב חירום אחר

אליהו דלל: תודה, יהונתן

אליהו דלל:  שמחנו לשמוע אותך

אליהו דלל:      מועצת חוף אשקלון, אור פודה בזום

אליהו דלל:  ממש בקצרה בבקשה

אור פודה: צוהריים טובים לכולם

אור פודה:  אני מקיבוץ זיקים המפונה לשדות ים

אור פודה:  העניין הופך את הנוער של חוף אשקלון למפוצל

אור פודה:  14 יישובים עורפיים, שישה יישובים מפונים

אור פודה:  גילוי נאות, אני הייתי המדריך של הבת של דבי, חברת הכנסת, מנהל בשער הנגב שמונה שנים של מערכות בלתי-פורמליות - -     

אליהו דלל: אז חבל שהיא לא שמעה אותך פה

אור פודה: אני רוצה להגיד משהו אחד במיקרו ומשהו אחד במקרו

אור פודה:  אחד בקצרה במיקרו: הוועדה אמורה להתעסק בילדים ונוער ביישובים הלא מפונים, העורפיים מה שנקרא, העוטף החדש, וככזה אני רוצה לדבר עליהם

אור פודה:  אני אגיד ככה: כיום, בחוף אשקלון, צריך להבין שהיישובים העורפיים משמשים כבסיסים זמניים לחיילים

אור פודה:  מועדוני הנוער מלאים בחיילים ויחידות מילואים שתופסים את המרחב של הנוער כיום בתוך הצרכים הביטחוניים כרגע, ויש לנו שבעה יישובים שכרגע פועלים בהם מילואימניקים בתוך מועדוני הנוער

אור פודה:  כלומר, גם היכולת שלנו לתכנן תכניות כיום, בתוך היישובים העורפיים, היא מוגבלת כי הצרכים הביטחוניים עולים על הצרכים החברתיים של הנוער היום לפחות

אור פודה:  זה במצב הנוכחי

אור פודה:      ומשהו לגבי - -      

אליהו דלל: ממש בקצרה אור, משפט אחרון

אור פודה: רציתי להגיד משהו אחד: אני מקשיב בקשב רב בוועדה, אני שומע את הדברים שלכם, מילה אחת לא נאמרה על הילדים בכיתות א-ו לצערי

אור פודה:  מילה אחת לא נאמרה על הפתרונות הבלתי-פורמליים

אור פודה:  אזרחית, אני רק רוצה להגיד שחבל מאוד שלא מפצלים את השיח בין מגזר כפרי לבין עיריות

אור פודה:  הפתרונות שהמדינה מציעה היום בבלתי-פורמלי או לפחות ההגדרה של מה זה חינוך בלתי-פורמלי, משתנה בין שמיים וארץ בין עיריות לבין מגזר כפרי

אור פודה:  הצרכים של מגזר כפרי שונים לחלוטין מצרכים ואקטים ופעולות שנעשות בתוך עיריות

אור פודה:  במגזר הכפרי אנחנו מדברים על קהילות, אנחנו מדברים קהילתיות

אור פודה:  אנחנו מדברים על תכניות שאמורות לחזק את הקהילות ולייצר אצלם תכניות בלתי פורמליות לילדים

אור פודה:  וכיום, לצערי הרב, ואני לא מדבר בכלל על היררכיה פנימית בתוך המועצות, אם קיימת מחלקת נוער או מחלקת נוער וילדים

אליהו דלל: אין ספק, העלית נקודה נכונה, ניקח את זה לתשומת ליבנו

אליהו דלל:  תודה, אור

אור פודה: רגע, שנייה אחת, רק עוד מילה אחת: אני הייתי מצפה לתכניות בלתי-פורמליות ל-א-ו שלא עוברות דרך מינהל החינוך הפורמלי, שלא עוברות דרך בית הספר ולא דרך קייטנות ולא דרך צהרונים

אור פודה:  אני רוצה תכניות שמחזקות את הקהילות בתוך הקהילות שלהם ולא דרך החינוך הפורמלי

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  אנחנו כנראה נצטרך לקיים ישיבה נוספת על החינוך הבלתי-פורמלי, אפילו יחד עם ועדת החינוך כדי ליצור פה איזו שהיא הפרדה

אליהו דלל:      מישהו נמצא מ"יוניסטרים"? הם עושים פעילות מדהימה

מיכאל חריש: שלום לכולם

מיכאל חריש:  אני נציג "יוניסטרים"

מיכאל חריש:  אנחנו עובדים בנושא של יזמות לבני נוער בפריפריה החברתית והגיאוגרפית של ישראל בשוטף, ובחירום הכנסנו פעילות בעבודה מול בני נוער באזורים שונים

אליהו דלל: רגע, יש פה איזו תקלה

מיכאל חריש:  אז אגיד שוב ש"יוניסטרים" פועלת בנושא של הנחלת יזמות כדרך חיים וכערך לבני נוער - -     

אליהו דלל: אני חייב לפרגן על הפעילות שלכם

אליהו דלל:  הייתי במספר מקומות, אחד מהם במכללת נתניה, פעילות מדהימה

אליהו דלל:  יש לי רק בקשה – בקצרה, מה אתם מציעים בפעילות שלכם כרגע, בתקופת המלחמה?     

מיכאל חריש: אז אנחנו מסתכלים גם על טווח הביניים ועל הטווח הארוך, שיש חשיבות מאוד גדולה לייצר פעילות לבני הנוער, שבני הנוער לוקחים אחריות ומקבלים כחלק מהפתרון זה היישובים שבהם הם נמצאים, שהם יזמו מענים לצרכים ואתגרים שקיימים בשטח כדרך של העצמה ויצירת חוסן גם לבני הנוער עצמם וקהילתיות, שזה לקחת אל עצמם את האחריות ואת היכולות

מיכאל חריש:  את זה אנחנו מציעים דרך החיבור למגזר העסקי והחברתי ב - - - אזרחיים

אליהו דלל: תודה רבה לך

אליהו דלל:  אנחנו מאוד מעריכים את הפעילות שלך ושל ארגון "יוניסטרים"

אליהו דלל:      יושבת גם נעם וילדר, שנמצאת פה איתנו בכל ישיבה

אליהו דלל:  היא יושבת בשקט ולא נתנו לה לדבר אבל משפט, בבקשה

נעם וילדר: זה בסדר

נעם וילדר:  בעיקר חשוב לשמוע את בני ובנות הנוער

נעם וילדר:  קודם כל, לא התכוונתי להגיד את זה אבל לאור מה שעלה כאן, באמת אי אפשר להתחיל לדבר על פעילות בלתי-פורמלית כשילדים לא מרגישים מוגנים במקומות הכי בסיסיים ואין להם תמיכה נפשית

נעם וילדר:  זה חלק בלתי נפרד מהחוסן, ועל גבי זה אפשר גם לדבר על מעטפת נוספת חשובה מאוד, שזה החינוך הבלתי-פורמלי אבל האחריות לשלומם של ילדים, על ההגנה שלהם לסיוע נפשי לבריאות שלהם מוטלת על המדינה, והמדינה חייבת

נעם וילדר:      רק דבר אחד לגבי החינוך הבלתי-פורמלי: הקשבתי פה וראיתי את הפעילויות שנעשו, וזה מחזק את מה שרציתי להגיד מלכתחילה, שפעילות פורמלית לבני נוער צריכה להיעשות בשיתוף עם בני ובנות הנוער

נעם וילדר:  אנחנו רואים דברים מאוד יצירתיים שהם עושים וזה חשוב מאוד לשתף אותם

נעם וילדר:      אני מצטרפת לקריאה שנאמרה פה, לגיבוש תכנית סדורה ממשלתית בנושא הזה של החינוך הבלתי-פורמלי

נעם וילדר:  זה חשוב

נעם וילדר:  התקציב צריך להיות צבוע וראוי, ואנחנו נשמח לקחת חלק בחשיבה

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  אחת מבנות הנוער שרצתה לדבר, בבקשה

אליהו דלל:  משפט אחרון

יערה ציפורה רבין: אני מקיבוץ גבולות

יערה ציפורה רבין:  רציתי להגיד שחבל שחבר הכנסת שהיה פה לא פה - -     

אליהו דלל: אני אעביר לו את המסר, סימון

יערה ציפורה רבין: אני ילדה שביום יום הייתי עושה הרבה ספורט, רקדתי, ועכשיו המאמן שלי פונה

יערה ציפורה רבין:  הייתי הולכת לחדר הכושר במועצה ואין חדר כושר במועצה

יערה ציפורה רבין:  הייתי רצה, ועכשיו אני כבר לא יכולה לרוץ בקיבוץ כי באמת אני לא מרגישה בטוחה בבית שלי

יערה ציפורה רבין:  באמת, כבר אין חשק יותר לעשות את הפעילויות האלה, ומה שאני באמת רוצה זה מישהו שידבר איתי - -     

אליהו דלל: שילווה אותך

אליהו דלל:  המילה "חשק" היא נכונה פה

יערה ציפורה רבין: - - ושאני לא אצא מפה עם טראומה כי באמת, מכל בום אני נבהלת, כמו שילדים מהארבעה ק"מ נבהלים

יערה ציפורה רבין:  זהו, רק רציתי להגיד שאנחנו צריכים את זה מאוד שישימו לב אלינו יותר

אליהו דלל: תודה, יערה

אליהו דלל:  סיכמת יפה מאוד, באמת

אליהו דלל:  זה נוגע ללב

אליהו דלל:      חברים, אני מסכם את הדיון

אליהו דלל:  החלטות הוועדה:     הוועדה קובעת שלפעילות בלתי-פורמלית בשגרה יש השפעה חיובית על החוסן בעתות חירום

אליהו דלל:       הוועדה קובעת שפעילות בלתי-פורמלית ועשייה של בני הנוער בעת המלחמה מסייעת ביכולתם להתמודד עם מצב מלחמה, התנדבות, יזמות, פעילות ספורטיבית, פעילות בטבע או פעילות בתנועות הנוער

אליהו דלל:      הוועדה מודאגת מגילויי התפרקות של בני הנוער, שמתאפיין בהסתגרות ובהתנהגויות סיכוניות

אליהו דלל:      הוועדה דואגת למצבם של בני הנוער והילדים המפונים מגבול הצפון

אליהו דלל:  יש לספק מענים בטרם תתפתח טראומה בשל עקירתם מבתיהם

אליהו דלל:      אנחנו פונים למשרד החינוך, למשרד הרווחה, למשרד לשוויון חברתי ולמרכז השלטון המקומי – הוועדה קוראת להשקיע בחינוך הבלתי-פורמלי בעתות שגרה ובתקופה מאתגרת זו גם לילדים בגילאי א-ו

אליהו דלל:      הוועדה קוראת לתמרץ תקציבית את תנועות הנוער

אליהו דלל:  אנחנו נעשה כנראה ישיבה נפרדת בנושא הזה ונבדוק מה ניתן לעשות לגבי התקציבים של השנה הבאה

אליהו דלל:      הוועדה קובעת שהחלוקה ליישובים שמרחקם בין שבעה ק"מ מעזה ויותר, היא חלוקה מלאכותית ואין להבחין בין היישובים

אליהו דלל:  ילדים ובני נוער שמתגוררים ביישובים שמרחקם מעל שבעה ק"מ מהגבול של עזה, זקוקים למענים רגשיים ולפעילות בלתי-פורמלית לחיזוק חוסנם

אליהו דלל:  פשוט לבטל את נושא הגבולות, אין גבולות בנושא של החוסן

אליהו דלל:      הוועדה קוראת להכין תכנית אופרטיבית לחיזוק החינוך הבלתי-פורמלי ולשתף את בני הנוער בגיבוש התכנית

אליהו דלל:      הוועדה קוראת ליזום פעילות גם מול רשויות מוחלשות, שתושביהן לא התפנו כמו תל-שבע וכך הלאה

אליהו דלל:  לא אמרנו שזה מגזר כזה או אחר אבל לשם הכוונה

אליהו דלל:      למשרד החינוך – הוועדה קוראת להשיג תקציבים מתכניות הגפן לחיזוק בני הנוער

אליהו דלל:      למשרד הביטחון – הוועדה קוראת לאנשי פיקוד העורף לבצע פעילות הסברתית גם בקרב מפונים שהתפנו מיוזמתם ואינם זכאים לפינוי מטעם המדינה

אליהו דלל:      הוועדה תקיים סיור משותף עם הוועדה לצמצום פערים בפריפריה והוועדה לענייני נגב וגליל, בהם ייבחן נושא מיגון היישובים הבדואים בדרום

אליהו דלל:  כמו כן, הוועדה תבקר ביישוב חורה, על מנת להכיר את הפעילות הספורטיבית שנעשית ביישוב

אליהו דלל:      תודה רבה לכולכם

אליהו דלל:  תודה לנועה על היוזמה

אליהו דלל:      ישיבה זו נעולה