ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 125, 2023-12-26 00:00

יוסף טייב: בוקר טוב

יוסף טייב:  אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, בנושא פערי מיגון והנגשה במוסדות חינוך

יוסף טייב:  בפתיחת דבריי, כפי שאני נוהג לצערי מעל 80 ימים, אני שולח את תנחומיי למשפחות הנופלים ומתפלל להחזרתם המהירה של כלל החטופים ושולח איחולי החלמה מהירה לחיילים שלנו ולכלל הפצועים, שלא יהיו עוד

יוסף טייב:       אני רוצה לברך את בואו של ראש העיר אשקלון

יוסף טייב:  תומר, תודה על ההגעה ועל המסירות שלך

יוסף טייב:  אמרתי את זה בדיון על האקדמיה, אני אומר את זה עכשיו בדיון על ההנגשה, על המיגון ועוד

יוסף טייב:  אשקלון הייתה צריכה להיכלל, ואני אומר את זה בצורה חד משמעית, בכל מתווה שהוא

יוסף טייב:  מה שהם קיבלו וממשיכים לקבל זה פשוט בלתי יאמן

יוסף טייב:  אני נפגש עם עשרות מפונים ומתפנים

יוסף טייב:  כי בסוף קל להגיד 'יש מקלט, תישאר בפנים'

יוסף טייב:  אבל אני בירושלים אחרי מספר אזעקות החלטתי שהילדים שלי יתחילו לישון בממ"ד, וזה מה שקורה עד היום, הקטנים

יוסף טייב:  בואו, אי אפשר לחיות בצורה כזו

יוסף טייב:  אז אני קורא גם לאוצר וגם למקבלי ההחלטות, ואנחנו בוודאי חברי כנסת אופוזיציה וקואליציה נעשה את הכול כדי שאשקלון תקבל את מה שמגיע לה, בדין ולא בחסד

יוסף טייב:  אף אחד לא עושה טובה לאשקלון

יוסף טייב:       אנחנו ניהלנו מספר דיונים על סיפור של הנגשה ומיגונים של מוסדות החינוך, אם זה החינוך המיוחד ואם החינוך הרגיל

יוסף טייב:  הגעתי למסקנה לאחר סיור גם בפזורה הבדואית, ששם נחשפתי באמת לקטסטרופה, אין מילה אחרת, של תלמידים שיושבים ללמוד פשוט בקרוואנים, ללא שום מיגון

יוסף טייב:  כשאני אומר ללא שום מיגון, שום מיגון

יוסף טייב:  והתופעה הזאת הולכת וחוזרת על עצמה גם במוסדות המוכשר, שלומדים בקרוואנים

יוסף טייב:  ואנחנו גם לא מצליחים להביא פתרון זמני של מיגוניות

יוסף טייב:  זאת אומרת גם הנושא הזה בצורה כזו או אחרת לא מצליח להתקדם

יוסף טייב:  ואני אגיד יותר מזה, אפילו במקומות של חינוך מיוחד

יוסף טייב:  היינו בביקור ב-"עלה", ששם המוסד הציע, אמר בואו אני כבר מוכן לבוא ולקדם חלק ממבנה קבע שייתן מענה מיגוני לכל קומה וקומה לילדים על הרצף האוטיסטי ובעיות קשות מאוד ברמה המוטורית

יוסף טייב:  לצערי עדיין לא קיבלנו תשובה בנושא

נעמה לזימי: ממי?     

יוסף טייב: ממי שצריך לממן את זה: משרד החינוך, משרד האוצר, פיקוד העורף

יוסף טייב:  ולכן אנחנו שוב מתכנסים היום

דבורה ביטון: שערורייה

יוסף טייב: ואני אמרתי שאני לא אוריד את הסיפור הזה מסדר היום של הוועדה

יוסף טייב:  כל עוד ילדי ישראל, לפחות אנחנו לא נהיה בטוחים שלכל ילד באשר הוא, ואמרתי את זה בוועדה הקודמת ואני אומר את זה עוד פעם, אין חצי ילד ורבע ילד, לא מעניין אותי אם הם ציבור חרדי, ערבי, חילוני, ממלכתי דתי, בדואי, איפה שהוא גר

יוסף טייב:  הוא צריך לקבל את המיגון המלא במוסד שהוא הולך ללמוד

יוסף טייב:  לא יתכן שהורה ילך לעבוד והוא יידע שהילד שלו נמצא בזה

יוסף טייב:       אני אגיד לכם יותר מזה, יש גם צוות חינוכי שם

יוסף טייב:  ילדי תיכון במקום מסוים, נשלחו הביתה כי הם תחת הוראה של הוריהם החליטו לרוץ לממ"ד כשההוראות של פיקוד העורף היו תשבו מתחת לחלון

יוסף טייב:  הדבר לא מתקבל על הדעת

יוסף טייב:  ילדינו הם דור העתיד שלנו ואנחנו נעשה הכול כדי שממשלת ישראל, משרד החינוך, פיקוד העורף והאוצר יכניס יד עמוק לכיס ויתקצב את הנושא הזה של מיגון

יוסף טייב:  עדיף להתחיל להתעורר עכשיו

יוסף טייב:  אם היינו מתעוררים כמה שנים לפני כן לא היינו מגיעים למצב שאנחנו נמצאים עכשיו באשקלון

יוסף טייב:       ראש העיר, תומר, בבקשה

תומר גלאם: חברים, בוקר טוב

תומר גלאם:  תודה אדוני יושב-הראש, חבריי חברי הכנסת, כל הנכבדים שיושבים פה

תומר גלאם:  האמת היא שלא רק הממשלה הזאת, אלא בכלל כל הממשלות לדורותיהם, לפחות בשמונה השנים שאני מכהן כראש עיר, מתעלמים בצורה משמעותית בנושא המיגון וגם בעניין ההנגשה

תומר גלאם:  עניין ההנגשה יותר מגלגלים את זה לרשויות ואומרים שהם אחראיים והם צריכים לגייס את התקציבים כדי להביא את זה לידי ביטוי

תומר גלאם:  מדובר בפערים כל כך מטורפים

תומר גלאם:  העירייה שלנו השקיעה מעל 100 מיליון שקלים ועדיין נלחמים כדי להשלים את הפערים

תומר גלאם:  והתקציבים האלה, מן הסתם, ברגע שהרשות המחוקקת קובעת שאכן צריכה להיות הנגשה, כי אכן צריכה להיות הנגשה, אז מן הסתם היא גם צריכה להעביר תקציבים לאותן רשויות כדי שזה יבוא לידי ביטוי

תומר גלאם:  זה לעניין הנגשה

תומר גלאם:       לעניין המיגון

תומר גלאם:  עניין המיגון עדיין אנחנו לצערי בהתנהלות כמו חכמי חלם

תומר גלאם:  גם הרשאות שמתקבלות היום ממשרד החינוך לטובת אותן ערים למעשה המטווחות ביותר במדינת ישראל, לצערי זכינו בתואר הזה בעיר אשקלון, לצד שזו העיר המבוקשת ביותר במדינת ישראל

תומר גלאם:  זה מחמיא, כי מצד אחד אנחנו הכי מאוימים

נאור שירי: שני הצדדים מעוניינים באשקלון

תומר גלאם: כן, שני הצדדים, גם החיובי וגם השלילי

תומר גלאם:  ועלינו לעשות את הכול כדי למגר את השלילי

תומר גלאם:  אז ברגע שעיר נמצאת תחת איום, ולא רק העיר אשקלון

תומר גלאם:  נדבר היום על העיר אשקלון בפרט

תומר גלאם:  ההרשאות צריכים להוסיף באופן מיידי את ה-20% תוספתי כדי להפוך את מוסדות החינוך לממוגנים

תומר גלאם:  ואני אגיד לכם למה

תומר גלאם:  אנחנו כבר 4

תומר גלאם: 5 חודשים ללא מסגרות לימודיות

תומר גלאם:  לפני ארבעה ימים פיקוד העורף הגדיר אותנו כירוקים – שזה למעשה חוזרים לפעילות מלאה, וכבר אחרי מספר ימים שוב רקטות לעבר העיר אשקלון

תומר גלאם:  עדיין יש לחמאס והג'יהאד יכולות לשגר רקטות לכיוון העיר אשקלון

תומר גלאם:       ההבדל בין הרשות אשקלון לערים אחרות במדינת ישראל זה שזמן ההגעה לממ"ד הוא פחות מ-30 שניות ואין שום היתכנות שבית ספר של 300-200 ו-600 ו-1,000 ילדים יצליחו להגיע למרחב מוגן

תומר גלאם:  כל שכן שאין מספיק מרחבים מוגנים במסגרות הבית ספריו

תומר גלאם:  וחווינו חוויה של שיגורים ביום חמישי ולאחר מכן במוצאי שבת

תומר גלאם:  וכן, הייתי צריך לקבל החלטה שהיא מאוד מורכבת

תומר גלאם:  כי יש פה אחריות מאוד גדולה עבור התלמידות והתלמידים, אנחנו קודם כל צריכים לדאוג לביטחונם האישי

תומר גלאם:  לחזור ולהוריד בצורה משמעותית את כמות התלמידות והתלמידים במסגרת הבית ספרית

תומר גלאם:  עדיין יש את אותם תלמידות ותלמידים שלמעשה כבר 4

תומר גלאם: 5 חודשים כבר לא נמצאים

תומר גלאם:  עזבו את ההשלכות הכלכליות המטורפות, שאותם הורים שלא יכולים לצאת למסגרות העבודה והמדינה גם לא משפה אותם על זה

תומר גלאם:  זה משהו שהוא בלתי נתפס

תומר גלאם:       אני צועק כבר מספר שנים

תומר גלאם:  דיברתם על הקביעות, אז הקביעות נובעת מתוך זה שאני מבין שכן יש לכם את היכולות, חבריי חברי הכנסת וגם יושב-הראש הוועדה

תומר גלאם:  וברגע שעוד טיפה ועוד טיפה הסלע מתחיל להבין שצריך לתת, וזה מחלחל וזה מצליח להביא לידי ביטוי את זה שזה עולה לסדר היום

תומר גלאם:  יש הישגים שכן, אחרי מאמצים

תומר גלאם:  דרך אגב, אדוני יושב-הראש, הם בלתי נתפסים

תומר גלאם:  גם במדרג של ההטבות והתלמידים והתלמידות בעניין הבגרויות – גם על זה הייתי צריך לנהל מאבק

תומר גלאם:  ומפה גם התודה לשר החינוך

תומר גלאם:  אבל המאבק היה מיותר, כי גם ככה כולם יודעים שאשקלון היא העיר המטווחת ביותר במדינת ישראל וזה היה צריך להיות מהרגע הראשון ולא הייתי צריך לנהל שום מאבק, כי זה מגיע, כמו שאמרת, בזכות ולא בחסד

תומר גלאם:       ויש את הדברים שאנחנו חייבים להביא לידי ביטוי, זה המיגון הזה

תומר גלאם:  ואני אומר לכם נבחרי הציבור, אתם בדיוק כמוני, גם אני נבחר ציבור

תומר גלאם:  כולנו זמניים, אבל הזמני הזה אנחנו צריכים לנצל את הכול ולעשות את הכול כדי להביא את הבשורות לציבור

תומר גלאם:  להביא את הבשורות לציבור, זה התפקיד שלנו

תומר גלאם:  גם אדוני יושב-הראש בא ואמר, ובצורה נכונה, שאנחנו דורשים מאדון שר החינוך ומשר האוצר וממקבלי ההחלטות

תומר גלאם:  אז אנחנו אלה שמקבלים את ההחלטות, אנחנו בתחום המוניציפלי – אני לפחות; ואתם בתחום המדיני

תומר גלאם:       אני לא ממתין עוד הרבה

תומר גלאם:  כל תקציב שאני אוכל לגייס, הן מתרומות והם מתקציב עירייה, אנחנו נתחיל לנסות למצוא פתרונות מיגון יצירתיים כדי להגדיל

תומר גלאם:  אנחנו לא נוכל להרחיב בצורה משמעותית

תומר גלאם:  רק לסבר את האוזן לכל מי שיושב סביב השולחן: שדרות ממוגנת היום הרבה יותר מאשקלון

תומר גלאם:  בשדרות אם יש אזעקה גם באולם הספורט, גם בבית הכיסא, הכול ממוגן

תומר גלאם:  אז בזמנו היה ראש ממשלה בשם אולמרט שהוא קיבל החלטה שהוא ממגן את שדרות והם העבירו את זה ומיגנו את שדרות

תומר גלאם:       אז אני מבין את הצורך ומספרים הכול כך גדולים, אדוני יושב-הראש

תומר גלאם:  רק שתבינו, למגן את העיר אשקלון למגורים זה 22 מיליארד שקלים

תומר גלאם:  אבל אם הממשלה הייתה שמה את האגו בצד, אז היינו יכולים לקבל ועדה מוסמכת כדי לעשות התחדשות עירונית, לאור הביקוש שדיברתי עליו לפני מספר דקות

תומר גלאם:  ואז המדינה בסך הכול הייתה צריכה להעביר מיליארד שקלים לטובת העניין

תומר גלאם:  מה שצריך לעשות זה בסך הכול שר הפנים צריך לתת לנו את ההרשאה כוועדה שכן בונה ובונה 17,000 יחידות דיור רק בשלוש שנים האחרונות

תומר גלאם:  ולתת לרשויות שהן אחראיות לעשות ולתת את ההיתרים

תומר גלאם:  כדי לתת היתר בוועדה מחוזית או בותמ"ל זה סדר גודל של בין שלוש לשש שנים

תומר גלאם:  ברשות המקומית זה לוקח חצי שנה

תומר גלאם:  אז זה צריך קצת להתנתק מהאגו ומשכרון הכוח ולתת לוועדות המוניציפליות, לפחות לראשי רשויות שיודעים לנהל ולהוביל את הדברים האלה, להביא את זה לידי ביטוי ותוך חמש שנים לפתור את בעיית המיגון

תומר גלאם:       אני לא מאמין, אדוני יושב-הראש, באמירות של שרים כאלה ואחרים שלא נצטרך מיגון יותר

תומר גלאם:  אנחנו כן נצטרך מיגון

תומר גלאם:  דרך אגב, גם הנושא הזה של התחדשות עירונית זה דבר שהוא מאוד מבורך

תומר גלאם:  ומי כמוך יודע, שבא מסיעה שהיא מאוד חברתית

תומר גלאם:  שעל הקשר והאינטגרציה בין אוכלוסייה מוחלשת לאוכלוסייה חדשה בהתחדשות עירונית שזה אחד הדברים הגדולים

תומר גלאם:  ולאחר מכן המיגון ובערים מסוימות גם את הנושא פתרון של רעידות האדמה

תומר גלאם:  ולכן צריך לתת את הדעת

תומר גלאם:  יש פערים שצומצמו בעיר אשקלון

תומר גלאם:  והרבה בזכות פה חברי הוועדה ואדוני יושב-הראש הצלחנו להכיר באשקלון כיישוב ספר עם יושב-הראש ועדת הכספים, גפני, ושר האוצר

תומר גלאם:  וזה, אני אומר לכם, זה אחד המהלכים שמראה על ניהול נכון ותקין

תומר גלאם:  ואז בעלי העסקים באשקלון נפתרו להם הבעיות

תומר גלאם:  יש להם פחות בעיות מערים אחרות

תומר גלאם:  וזה מגיע להם בזכות

תומר גלאם:  אבל המהלך היה כל כך אינטנסיבי וקשה, אבל הוא בא לידי ביטוי

תומר גלאם:       והדברים האחרים שאנחנו לא נפסיק לעמוד עליהם, ופה גם זה הזמן – ואני לא אומר את זה כקלישאה – להודות לכל הסיעות כאחד

תומר גלאם:  זה מטורף

תומר גלאם:  אם זה ערבים, מוסלמים, כל אחד, דתיים, חילוניים, כולם כאחד מבינים את המשמעות של העיר אשקלון

תומר גלאם:  אני משתדל להגיע ולהשמיע את קולם של התושבות והתושבים שלי

תומר גלאם:  אבל באותה נשימה ברגע שאתה מקבל קונצנזוס של 100% ו-110% מכלל הסיעות, זה אומר שאנשים כן רוצים לעשות ולשנות

תומר גלאם:  ולכן אני מבקש מפה, אדוני יושב-הראש אני מסיים, מחברי הוועדה קודם כל לקבל החלטה שכל בית ספר שנמצא באזור שהוא מטווח ביותר במדינת ישראל, יקבל את ההרשאות יותר בתוספת של 20% ונוכל כבר לבנות את בתי הספר החדשים ממוגנים

תומר גלאם:  וגם להקצות תקציבים משמעותיים כדי למגן את אותם בתי ספר ישנים

תומר גלאם:       אתה דיברת, אדוני יושב-הראש, על המוכשר

תומר גלאם:  אצלי, לצערי, המוכשר, הילדים של החרדים, היו לומדים כמו במקומות של תרנגולים, תסלחו לי על הביטוי

תומר גלאם:  הוצאנו את כולם, לבד בלי המדינה

תומר גלאם:  והצלחנו לגייס גם כמה הרשאות ממשרד החינוך

תומר גלאם:  והיום כולם לומדים בבתי ספר מכובדים וגני ילדים

תומר גלאם:  אין שוני בין הזרם הזה או לזרם כזה או אחר

תומר גלאם:  אנחנו מנהיגים של כולם

תומר גלאם:  ואנחנו, כמו שאמרת, צריכים לדאוג לכולם

תומר גלאם:  ומפה אני מבקש מחבריי, חברי הוועדה, לעשות הכול ולהעלות את אשקלון לסדר היום בנושא המיגון הבית ספרי בפרט ושל העיר אשקלון בכלל במגורים ובכלל

תומר גלאם:  תודה רבה

נעמה לזימי: אדוני היו"ר, אפשר רק שאלה לראש העיר?     

יוסף טייב: כן, בבקשה

נעמה לזימי: מה הסיבה שאתה מבין שזה לא ניתנת החירות לרשויות? זאת אומרת, אתה יודע אנחנו מדברים הרבה על פגיעה במעמד הרשויות במובן שאין להם סמכויות בישראל

נעמה לזימי:  באמת אנחנו במקום די אחרון ב-OECD מבחינת סמכויות לרשויות מקומיות

נעמה לזימי:  שזו תעודת עניות, זה משהו שהוא ארוך שנים

נעמה לזימי:  מה הסיבה לא לתת את הסמכות לרשויות והאם אתה באמת יכול לאמוד, כמו שאמרת, חצי שנה, ישר הקשבתי לך

נעמה לזימי:  אמרתי מה חצי שנה? אני הייתי חברת מועצת עיר, הייתי סגנית ועדת תכנון ובנייה בחיפה

תומר גלאם: כן

תומר גלאם:  להוציא היתר בעיריית אשקלון סדר גודל של בין שישה חודשים לשמונה חודשים למבנה

תומר גלאם:  אין שום סיבה בעולם שזה לא יקרה גם בהתחדשות עירונית

תומר גלאם:  אני מאמין שאם יש ראש עיר וועדה שיודעת לנהל ולבנות 17,000 יחידות בשלוש שנים

תומר גלאם:  דרך אגב, גם לעניין התקומה

תומר גלאם:  גם שם, אם לא יהיו סמכויות ייחודיות לאותן ועדות, אני גם אמרתי, אני לא מוכן להצטרף לשום ועדה כזו או אחרת אם אין סמכויות

תומר גלאם:  כי אם יתנו לנו אחריות ולא יתנו את הסמכות, אז מה הועילו חכמים בתקנתם

תומר גלאם:       לגבי הנושא הזה של הרשויות, אני חושב אם את באת ממועצת העיר, זה דבר שהוא חשוב ביותר לחזק וקריטי

תומר גלאם:  אני אומר לכם גם פה, גם בדיונים שדנים על הכול ככלל

תומר גלאם:  אני מציע גם לכם, חבריי חברי הכנסת ואדוני יושב-הראש הוועדה, שתיקחו ותבינו וקחו בחשבון שמה שטוב לאשדוד לא בהכרח טוב לאשקלון ומה שטוב לראשון לא בהכרח טוב לתל אביב

תומר גלאם:  ולכן צריך לעשות דיונים פרטניים לגבי כל עניין ועניין

תומר גלאם:  כי יכול להיות שלפעמים אתם מקבלים החלטה שהיא נכונה, אבל היא לא נכונה למעשה לאותן רשויות שבאמת רוצים לתת את המענה ולאחרים כן

תומר גלאם:  לכן אתם צריכים להיות ממוקדים

תומר גלאם:       ככל שהסמכויות יהיו אצל הרשויות, כמו שאת אומרת, אז מן הסתם יהיה יותר קל לקדם את הדברים

תומר גלאם:  אני כנציג שלטון מקומי, יושב כסגן של חיים ביבס, יו"ר השלטון המקומי

תומר גלאם:  אנחנו כל הזמן צועקים את זה

תומר גלאם:  הראינו, הוכחנו גם בקורונה, הוכחנו גם במלחמה

תומר גלאם:  אני יכול לומר לכם שבשבועיים הראשונים הינו לבד, בלי צבא, עם המשטרה שלנו וחיל הים

תומר גלאם:  ועם הכוחות האלה היינו צריכים לתת תשובות

תומר גלאם:  זה אפילו ברמה של ללכת ולנחם או לחזק משפחות ולא לדעת לקראת מה אתה הולך ואין תשובות לתת לאותן משפחות

תומר גלאם:  אבל אין מה לעשות, אנחנו כמנהיגים צריכים לעשות את העבודה

תומר גלאם:  ויש ימים שהם קשים יותר ויש ימים שהם פשוטים יותר

תומר גלאם:  ואני מאחל לכולנו ימים טובים יותר, בעזרת השם

נעמה לזימי: בעזרת השם

נעמה לזימי:  באמת אבל, יו"ר הוועדה, אולי הסיפור פה של לבחון שחרור סמכויות והיתרים לממ"דים לרשויות מקומיות זו יכולה להיות המלצה שהיא גם פורצת דרך

נעמה לזימי:  לא רק בגלל אשקלון, אלא באמת כאיזה שהיא המלצה שמסייעת לרשויות להקל בבירוקרטיות ולקדם

נאור שירי: אבל יש פטור

נאור שירי:  לממ"ד יש פטור

יוסף טייב: כן, לממ"ד עכשיו התקדם חקיקה בוועדת הפנים

יוסף טייב:  חברת הכנסת דבי ביטון, בבקשה

יוסף טייב:  פשוט מחילה, היא צריכה לצאת

דבורה ביטון: תודה כבוד יושב-הראש

דבורה ביטון:  תודה לראש עיריית אשקלון, תומר היקר

דבורה ביטון:  אני לא חברת ועדה, אבל היה לי חשוב מאוד להגיע בסיטואציה הזו

דבורה ביטון:  כי דווקא מהמקום שאני תושבת שדרות ואני יודעת שהיו צריכים בג"ץ על מנת למגן בתי ספר להציל חיים של ילדים, זה באמת כפי שאמר יושב-הראש תעודת עניות שאתה כאן

דבורה ביטון:  זה לא שהמדינה והממשלה כבר לא מכירה מה זה עלול להיות, מה קורה

דבורה ביטון:  התחושה שלי שאנחנו עד היום חיינו, עד ה-7 באוקטובר חיינו בסרט ורוד שהתהפך עלינו בשחור

דבורה ביטון:  זה אומר שלא היינו מוכנים וגם הממ"דים לא נתנו את כל התשובות

דבורה ביטון:  וגם גילינו שהרבה ממ"דים גם לא נסגרים

דבורה ביטון:  ומה שאתה מעלה כאן, חובת המדינה לפעול להגן על האזרחים

דבורה ביטון:  ואתה יודע מה? לא רק באשקלון, כי גם תל אביב הפכה להיות מסוכנת וגם חיפה וגם בצפון

דבורה ביטון:  והיום צריך להתייחס בטח ובטח למוסדות חינוך, ילדים מיוחדים

דבורה ביטון:  ילדים מיוחדים אי אפשר להריץ מרביתם

דבורה ביטון:  צריכים שהם יהיו מראש במקומות ממוגנים

דבורה ביטון:  כי איך אפשר להוציא ילדים עם כיסאות גלגלים? אין לך את הזמן ואתה מסכן להם את החיים

דבורה ביטון:       ודבר אחד הוכח, כבוד יושב-הראש, שראשי ערים, גם בקורונה וגם עכשיו, הם המתכללים הכי נכונים

דבורה ביטון:  לכן תנו את הכסף

דבורה ביטון:  תפסיקו לחשוב אם אתם יושבים בממשלת ישראל או בכנסת ישראל כל יכול

דבורה ביטון:  לא

דבורה ביטון:  תנו להם, שחררו

דבורה ביטון:  הם יודעים לעשות

דבורה ביטון:  אם רואים שדברים לא קורים תמיד אפשר להגיד "קאט"

דבורה ביטון:  לנו להם, הם מסוגלים, הם מכירים את האזרחים שלהם, מכירים את התושבים, מכירים את הצרכים

דבורה ביטון:  למה בכלל צריך את כל הפרוצדורה והבירוקרטיה כשהוא מדבר על מיליארדים שהוא ייקח, במקום לאפשר לו ובמיליארד כן לקדם דברים? כאילו, שימו לב גם להתנהלות הכספית שהיא פוגענית והיא לא נכונה והיא גם לא עוזרת לכלכלת מדינת ישראל

דבורה ביטון:       אז באמת, תומר, מכאן אני באמת קוראת לחברי הוועדה, ליושב-ראש הוועדה שהוא באמת, לא אומרים את זה לפניו, אבל הוא יודע כמה אני מעריכה וכמה הוא יודע וכמה זה חשוב

דבורה ביטון:  ובאמת, מהמקום שאני באה, אסור לרגע שמישהו ייפצע

דבורה ביטון:  ואשקלון היא עיר מדהימה ותשמרו עליה

דבורה ביטון:  שכנים

דבורה ביטון:  תודה תומר

יוסף טייב: תודה דבי

דבורה ביטון: תודה כבוד יושב-הראש

יוסף טייב: מרכז המחקר והמידע של הכנסת, אסף, בבקשה

אסף וינינגר: תודה רבה כבוד יושב-הראש

אסף וינינגר:  שמי אסף, מרכז המחקר והמידע של הכנסת

אסף וינינגר:  אני אציג כאן כמה נתונים מתוך מסמך שכתבנו לבקשתך בנושא פערי מיגון במערכת החינוך

אסף וינינגר:  נתחיל עם איזה רקע קצרצר ואז נתקדם לנתונים עצמם

אסף וינינגר:       בעת מצב מיוחד בעורף לפיקוד העורף ולפיקודים המרחביים יש את הסמכות החוקית לקבוע ולהפיץ הנחיות התגוננות וגם ביחס לקיום פעילות במוסדות חינוך

אסף וינינגר:  זה מתווה הרמזור במערכת החינוך

אסף וינינגר:  כולם מכירים

אסף וינינגר:       פיקוד העורף קובע מפרטים למיגון של מוסדות חינוך

אסף וינינגר:  המפרט שתקף היום הוא קובע הוראות בנוגע לתכנון של מרחב מוגן תקני ובכלל זה הוראות לגבי מיקום של המרחב המוגן, גישה ומרחק ההליכה למרחב המוגן ושטח המרחב המוגן שנדרש בכל מוסד

אסף וינינגר:  חשוב להגיד רק שזה מתייחס רק להקמה של מוסדות חינוך חדשים או כשמתבצעת תוספת בנייה בבית ספר קיים

אסף וינינגר:       כאן אנחנו רואים את התקנים שנוגעים לשטח המרחב המוגן התקני שנדרש לפי גני ילדים וכיתות

אסף וינינגר:  ההוראות האלה, כמו שאמרתי, רלוונטיות בהקמה של מוסדות חדשים או בנייה של תוספת

אסף וינינגר:  התקן הזה נקבע בעקבות מלחמת המפרץ וככל שידוע לנו הוא משמש משנת 1997

אסף וינינגר:  מאוד חשוב להגיד ביחס לזה שבנוהל של משרד החינוך, אז ביחס לכיתות א' עד י' הם מציינים שמדובר על חצי מ"ר לכל תלמיד

אסף וינינגר:  כלומר התקן שאנחנו רואים של 15 מ"ר לכיתת לימוד הוא מתבסס על איזה אומדן של 30 תלמידים בממוצע בכיתת לימוד

אסף וינינגר:  וביחס לכיתות י"א-י"ב אנחנו רואים שזה חצי מהשטח

אסף וינינגר:  כתוב בנוהל של המשרד שההנחה היא שהכיתות האלה יוקצו למשימות במפעלים חיוניים וברשויות המקומיות

אסף וינינגר:  יכול להיות שזה מתייחס להנחת יסוד של תקופת מלחמה קצרה יותר ולא למה שאנחנו חווים היום, אבל אלה ההוראות

יוסף טייב: האם יש חלוקה לגבי רשויות מקומיות, אלה שנמצאים בחזית?     

אסף וינינגר: התקן הוא תקן ארצי, הוא אחיד

נאור שירי: 30 שנים, לפני 30 שנים

יוסף עטאונה: התקן זה ארצי

נאור שירי: זה לא שהייה, זה התגוננות ויציאה

אסף וינינגר: כן

אסף וינינגר:  מבקר המדינה בחן את הנושא של פערי מיגון במערכת החינוך בכמה דוחות שלו: בשנת 2016, 2018

אסף וינינגר:  הוא מצא שהתקן לא מתייחס לאנשי הצוות החינוכי, דבר שמקטין עוד יותר את שטח המיגון האישי במרחב המוגן

אסף וינינגר:  אני אגיד רק בהקשר הזה שהעמדה של משרד החינוך, כמו שאנחנו מכירים אותה, היא שהתקן כן נקבע ביחס לכיתת אם והוא לא מפריד בין מורים ותלמידים

אסף וינינגר:  מה שעוד מצא המבקר, ועוד הוא המליץ, שצריך לקבוע בתקן מה השטח המינימלי שנדרש לתלמיד ולמורה בשעת חירום

אסף וינינגר:  וממנו לגזור את השטח המוגן שנדרש בכל מוסד ולא הפוך, כמו שקורה בפועל, שקובעים לפי מספר כיתות הלימוד ולא לפי מספר התלמידים בהכרח במוסד

אסף וינינגר:       למרות הערות המבקר לא חל שינוי כלשהו בהוראות פיקוד העורף בנוגע לשטח המרחב המוגן, בנוגע לתקן של המרחב המוגן שנדרש במוסדות

אסף וינינגר:  וזה למרות שהמפרטים של פיקוד העורף הם התעדכנו לאחרונה ולמרות הכול לא חל איזה שהוא שינוי בעניין הזה

אסף וינינגר:       עכשיו נגיע לשלב הנתונים

אסף וינינגר:  במוסדות חינוך רבים יש פערי מיגון והשטח של המרחבים המוגנים התקניים שיש בהם הוא קטן מהשטח שנדרש לפי התקן

אסף וינינגר:  משרד החינוך ערך ניתוח ואומדן של פערי המיגון בכ-4,800 בתי ספר

אסף וינינגר:  נגיד רק שיש במערכת החינוך למעלה מ-5,500 בתי ספר, אז הנתונים הם חלקיים, לא מלאים

אסף וינינגר:  וגם בנקודה הזו חשוב גם להגיד שלמשרד החינוך אין נתונים על מצב המיגון בגני הילדים

אסף וינינגר:  זאת אומרת כל מה שיש למשרד החינוך שהוא העביר לנו זה נתונים שמתייחסים אך ורק לבתי הספר

יוסף טייב: למשרד החינוך אין נתונים על מיגון של גני ילדים? של מעונות יום?     

אסף וינינגר: אין לו מסד נתונים כמו שיש לו לגבי בתי הספר, של מצב המיגון מכל מוסד

אסף וינינגר:  לגבי גני הילדים אין לו את הדבר הזה

אסף וינינגר:  עכשיו, ביחס לכל בית ספר מה שהוא עשה, הוא חישב את שטח המרחב המוגן שנדרש

סימון דוידסון: השאלה אם פניתם לרשויות בנושא הזה? לרשויות בטוח יש מידע

אסף וינינגר: לרשויות בטוח יש, למשרד החינוך אין

אסף וינינגר:  עכשיו, מה שהמשרד עשה, הוא חישב את שטח המרחב המוגן שנדרש לכל בית ספר לפי מפתח של חצי מ"ר לתלמיד בכל דרגות הכיתה

אסף וינינגר:  והוא הציב אותו לפי שטח המרחב המוגן שקיים באותו מוסד ולאחר מכן בניתוח שלו הוא חילק את זה לחמש קטגוריות לפי רמת המיגון: ללא מיגון, מיגון נמוך, מיגון חלקי, מלא ומיגון עודף

אסף וינינגר:  אני רק אגיד איזה שהוא דיסקליימר, חוץ מהשטח המרחב המוגן יש עוד היבטים הרי שנוגעים להתמגנות של מוסדות חינוך

אסף וינינגר:  חלק מזה, כמו שציינת וזה גם בשם של הדיון, זה הנגישות למרחבים המוגנים

אסף וינינגר:  זמן ההגעה למרחבים המוגנים, דרך ההגעה למוסד והדרך חזרה הביתה, הסעות, כל הדברים האלה

אסף וינינגר:  כל ההיבטים האלה הם לא נלקחו בחשבון כאן

אסף וינינגר:  הנתונים היחידים שאנחנו מציגים זה ביחס לשטח המרחב המוגן ולא לכל השיקולים הנוספים וההיבטים הנוספים שיש מעבר לזה

אסף וינינגר:       מה שאנחנו רואים כאן זה את התוצאות של אותו כוח ואומדן שהמשרד ערך

אסף וינינגר:  אם נסתכל על השורה האחרונה, הנתון הכלל ארצי, אנחנו יכולים לראות ש-15% מאותם 4,800 מוסדות אין בהם מיגון בכלל

אסף וינינגר:  כלום

אסף וינינגר:  15% מהמוסדות

אסף וינינגר:  עוד 21% נחבר את המיגון הנמוך והמיגון החלקי

אסף וינינגר:  אנחנו רואים שהמיגון שיש בהם הוא מיגון חסר, הוא לא מיגון מלא

קריאה: אסף, אתה יודע איפה אותם 15%?     

אסף וינינגר: תכף אנחנו נגיע לזה

אסף וינינגר:  אנחנו יכולים, אגב, לראות את ההתפלגות ברמה מחוזית פה

אסף וינינגר:  אבל תכף נגיע לנתונים שרואים את זה ברזולוציה יותר טובה

אסף וינינגר:  אז כרגע נסתכל על זה ברמה הארצית

אסף וינינגר:  אגב, כן להתייחס לזה

יוסף עטאונה: בדרום, בטבלה הזו, זה כולל הערבים הבדואים?     

אסף וינינגר: כן

אסף וינינגר:  גם לדיון שהתקיים בזמנו - - -     

תומר גלאם: אבל סליחה שאני קוטע אותך

תומר גלאם:  קודם כל, הדברים שאתה אומר הם מדויקים ונכונים, אבל הם נכונים לשנת 1997

תומר גלאם:  בשנת 1997 כשהקימו, כשעשו את הבדיקות ואת המדרג היו זמני הגעה שונים

אסף וינינגר: זה עדכני

אסף וינינגר:  זה ניתוח עדכני של משרד החינוך

תומר גלאם: אבל שהוא נקבע משנת 1997

אסף וינינגר: התקן

תומר גלאם: התקן, נכון

תומר גלאם:  אבל התקן לא שונה ויש בעיה עם התקן

תומר גלאם:  כי אם אתה תתייחס לשנת 1997 וכל הנתונים שאתה מציג פה הם לא יכולים - - -     

אסף וינינגר: אמרתי, מבקר המדינה העיר

יוסף עטאונה: אבל גם בתקן של 1997 המדינה לא עומדת

תומר גלאם: מה שקרה ב-1997, רק כדי להזכיר לכם, אז החריגו את שדרות ואז החליטו שמתחילים למגן את שדרות באופן מלא, בגלל שזמני ההגעה היו מאוד קצרים

תומר גלאם:  עכשיו, בשנת 1997, כשעשו את זה, זה היה זמן של 2

תומר גלאם: 5 דקות מהטילים ששלח עלינו סדאם חוסיין, עם הסלוטייפ והניילונים שהיינו צריכים לשים סביב אותם חלונות ואותם דלתות

תומר גלאם:  וזה שונה לחלוטין

אסף וינינגר: אני מסכים

אסף וינינגר:  אתה צודק, וגם אמרתי בהתחלה שהנתונים שלנו לא מתייחסים לכלל השיקולים וההיבטים שיש וביניהם גם זמני ההגעה למרחבים המוגנים, אלא רק לשטח שקיים

אסף וינינגר:       אז רק אני אשלים לגבי העניין הזה, שבעיבוד שאנחנו עשינו לפי אותה קטגוריזציה מצאנו שפערי המיגון הם בולטים בעיקר בבתי הספר שהם בפיקוח חרדי ובבתי ספר בפיקוח ממלכתי ערבי

אסף וינינגר:  ואנחנו גם מודעים ומכירים את הבעיה שיש ביישובים הבדואים בנגב ובכפרים הלא מוכרים

משה סולומון: אתה תציג אחר כך את ה-15% איפה הם ממוקמים? יש לך דבר כזה?     

אסף וינינגר: אין לנו את הנתונים כאן

משה סולומון: לא, הוא אומר כלל ארצי זה 15% פערים

אסף וינינגר: אנחנו נציג כאן ברמה המחוזית

אסף וינינגר:  ברזולוציה גבוהה יותר של רשויות מקומיות אין את זה כאן, אבל אנחנו כמובן נוכל לספק את זה בשלב מאוחר יותר

אסף וינינגר:       משרד החינוך העביר לרשותנו את מסד הנתונים של אותם 4,800 בתי ספר

אסף וינינגר:  ואנחנו חישבנו את שטח המיגון שחסר ביחס לשטח שנדרש ברמה ארצית ומחוזית

אסף וינינגר:  אז מה שאנחנו יכולים לראות שברמה הארצית, שורה אחרונה, בשטח שחסר הוא בערך רבע מכלל השטח שצריך היה להיות

אסף וינינגר:  ואנחנו יכולים לראות שיש גם פערים בין מחוזות

אסף וינינגר:  המחוזות שהכי חסר בהם זה ירושלים וחיפה

אסף וינינגר:  ואלה שפחות זה הצפון והמרכז

אסף וינינגר:       אני אומר כאן עוד משהו, ששלושה שבועות אחרי שפרצה המלחמה פיקוד העורף שלח למשרד החינוך מכתב שכתוב בו שאפשר להשתמש במרחב המוגן גם אם לא שומרים על יחס של חצי מ"ר לאדם

אסף וינינגר:  כל עוד מצליחים לסגור את הדלת

אסף וינינגר:  באמת, ככה זה כתוב: "כל עוד מצליחים לסגור את הדלת"

אסף וינינגר:  הנימוק של פיקוד העורף היה שהמרחבים המוגנים משמשים לצורך התגוננות קצרה של 10 דקות ולא לצורך שהייה ממושכת

אסף וינינגר:  וההתייחסות שאנחנו קיבלנו של משרד החינוך, נאמר שהמשמעות של הדבר הזה היא שבפועל אפשר להכניס לפחות 10% יותר בכל מרחב מוגן

יוסף טייב: משרד החינוך נתן חלוקה בין חינוך מיוחד לחינוך רגיל בנושא הזה?     

אסף וינינגר: משרד החינוך לא עשה חלוקה כזאת

אסף וינינגר:  אנחנו יכולים לעשות אותה, גם עשינו אותה

אסף וינינגר:  ראינו שמבחינת הנתונים אין איזה שהוא נתון חריג של החינוך המיוחד

אסף וינינגר:  אבל כמו שאמרתי קודם, הנתונים לא מתייחסים לנגישות למרחבים המוגנים

אסף וינינגר:  כך שיכול להיות שיש פה היבטים נוספים שצריך גם אותם לקחת בחשבון

אסף וינינגר:       עכשיו רק לסכם את הדברים: לפי משרד החינוך פערי המיגון הם תולדה של מצב מתמשך

אסף וינינגר:  מבנים ישנים שנבנו קודם לתקן הנוכחי והחלטות של המדינה לאורך שנים ולאור תרחיש ייחוס להיערכות למלחמה שתימשך כשלושה שבועות

אסף וינינגר:  אנחנו יכולים להגיד שגם במקרים שבהם שטח המרחבים המוגנים תואם את תקני פיקוד העורף יכול להיות שלא יהיה בכך כדי לספק מענה מיגוני לכל התלמידים ואנשי הצוות לפי מפתח של חצי מ"ר לתלמיד

אסף וינינגר:  אנחנו גם יודעים שיש שונות בין בתי הספר מבחינת מספר התלמידים הממוצע בכיתה

אסף וינינגר:  אנחנו יודעים, למשל בחטיבות הביניים, חצי מהכיתות ממוצע התלמידים הוא יותר מ-30 תלמידים בכיתה

אסף וינינגר:  אז זה קצת לא תתואם להנחות היסוד אולי שלפיהן בא התקן

יסמין פרידמן: אני לא מכירה כיתה של פחות מ-30 תלמידים בעיר שאני גרה בה

יסמין פרידמן:  יסודי, חטיבה, תיכון

אסף וינינגר: זה קיים

אסף וינינגר:  אבל יש הרבה כיתות שלא

יסמין פרידמן: אני לא יודעת איפה זה קיים, לא בבאר שבע

אסף וינינגר: נקודה אחרונה, השלמה של פערי מיגון נעשית בעיקר באמצעות, במסגרת פרויקטים לאומיים באזורים מסוימים ולפי משרד החינוך דורשת תקציבי עתק חיצוניים וייעודיים

נאור שירי: יש לך דוגמה לפרויקט שנעשה בשנים האחרונות?     

אסף וינינגר: אנחנו יודעים שדברים נעשים ביישובי העוטף, בצפון

אסף וינינגר:  אני בטוח שמשרד החינוך, אני מציע שלדבר הזה, לעניין הזה צה"ל ופיקוד העורף יתייחסו

אסף וינינגר:       עוד דבר ביחס לנקודה האחרונה: אנחנו יודעים שיש גם השלמה של פערים במקרה של בניית כיתות נוספות במוסד שיש בו פערי מיגון

אסף וינינגר:  גם לזה המפרט של פיקוד העורף מתייחס

אסף וינינגר:  ואני אסיים בזה שאני אגיד שהנקודה הזאת של הצורך בהשלמה של פערי מיגון עלתה גם במכתב שמבקר המדינה שלח כמה שבועות אחרי תחילת המלחמה לראש הממשלה, שבו הוא אומר שהמדינה צריכה לפעול למפות את פערי המיגון וגם להשלים אותם

נאור שירי: יוסף, אפשר שאלה?     

יוסף טייב: כן, כן, בוודאי

נאור שירי: קודם כול, יש איזו סטייה בנתונים, כי לא באופן מפתיע, משרד החינוך מתעלם מהגיל הרך

נאור שירי:  זאת אומרת שכל מסגרות הגיל הרך הם לא בנתונים, אבל יש אלפי, אם לא הרבה יותר מאלפי אנשים

נאור שירי:  עכשיו, מה זה אנשים? ילדים, כן? הילדים שלנו נמצאים במקומות לא ממוגנים

נאור שירי:  אני שם את זה בצד, כי אנחנו עוד נדבר על זה

נאור שירי:  רק יש לי בעיה אחת עם המספרים

נאור שירי:  כי זה מתקשר למה שחה"כ עטאונה אמר

נאור שירי:  נראה לי שלא יכול להיות שהילדים, מסגרות החינוך בבדואים הם במספרים

נאור שירי:  כי המספרים, לא יכול להיות שירושלים, חיפה הן דומות לדרום

נאור שירי:  סטטיסטית זה לא נשמע לי, משהו במספרים לא יכול להיות ש-20% יש פער בצפון, בדרום וכמעט בתל אביב וכל האוכלוסייה הבדואית, כמו שאנחנו מכירים ויודעים, בקושי חשמל יש

נאור שירי:  אז בטח ובטח אין מיגון

אסף וינינגר: יש לנו מסמך נפרד שאנחנו הגשנו

נעמה לזימי: אז זה באמת סטטיסטיקה נפרדת

אסף וינינגר: הם נכללים בנתונים האלה

יוסף עטאונה: אבל איך נכללים בנתונים כש-70,000 תלמידים

נאור שירי: שהם ללא מיגון, מספרים

יוסף עטאונה: אפס מיגון

יוסף טייב: אני אגיד לכם למה

יוסף טייב:  לצורך העניין, אם אתה לוקח את ירושלים, קח את כל מוסדות המוכשר בירושלים שלומדים ביבילים, גם לא מוגנים

יוסף טייב:  מדובר באלפי תלמידים

נאור שירי: לא, אבל תסתכל

נאור שירי:  בירושלים יש לך 35%

יוסף טייב: נכון

יוסף טייב:  כי יש לך במקביל לזה הרבה בתי ספר מוגנים

נאור שירי: טוב

נאור שירי:  ובמרכז אותו דבר כמו בדרום? שים לב, 20% ו-20%

נאור שירי:  כן?      

אסף וינינגר: יש לנו את הנתונים

יוסף טייב: בדרך כלל נתונים הממ"מ מדויקים, אבל אסף, אם תוכל להעביר לנו את הפילוח המדויק כדי שבאמת נוכל לבדוק את הנושא הזה

נאור שירי: רק התייחסות לכל נושא הגיל הרך

נאור שירי:  הגיל הרך סקרו?     

יוסף טייב: הרמת לי להנחתה, כי חלק מהשאלות שרשמתי במשרד

יאיר לוי: אפשר לפשט את זה שרק בבנייה חדשה בעצם הכול מוגן וכל השאר יש פערי מיגון

יוסף טייב: לא, אני אלך יותר רחוק ממך

יוסף טייב:  גם בבנייה החדשה, וזה מה שאני שואל את המשרד, התקן לא עודכן

יוסף טייב:  בוא, אנחנו צריכים

יאיר לוי: אבל שם עוד איכשהו המצב בסדר

יאיר לוי:  הפערים קיימים בכל המבנים הישנים

משה סולומון: המשמעות של מה שאמרת זה שיש 85% חדשים

משה סולומון:  זה לא הגיוני

יוסף טייב: משרד החינוך, האם תוכלו להתייחס בבקשה לאמירה של מרכז המחקר לגבי זה שלמשרד החינוך אכן אין נתונים לגבי הסיפור של מיגון גני הילדים? האם אכן זה נכון? והאם התקן לגבי זמן ההגעה אכן עודכן מאז שנת 1997 או שאנחנו עדיין עומדים על התקן הישן? מי נמצא מהמשרד?      

מירב צדוק: אני רק אציין שסמנכ"ל ומנהל מנהל הפיתוח היה אמור להגיע לכאן והוא לא הגיע

מירב צדוק:  הוא היה אמור להציג את כל נושא המיגון

יוסף טייב: הוא עדכן אותי שהוא בפקק והוא בדרך

מירב צדוק: לנושא ההנגשה אנחנו יכולות להתייחס

מירב צדוק:  נושא המיגון אני מתנצלת, אבל אין לי את הנתונים, זה רק אצלו

יוסף טייב: אני אגיד לכם את האמת? אתם נותנים חשק לסגור את הישיבה

יוסף טייב:  אני לא מוכן

יוסף טייב:  אני לא מוכן להמשיך עם הסיפור הזה

יוסף טייב:  תבדקי אם פארס יכול לעלות בזום, אם לא, אני נועל את הישיבה

יוסף טייב:  חברי כנסת, מישהו רוצה להתייחס?     

יוסף עטאונה: אני רוצה להתייחס דווקא לגבי המיגון

יוסף עטאונה:  התשובה של משרד החינוך זה בדיוק מראה את המציאות

יוסף עטאונה:  אנחנו כבר יותר מחודשיים, כבוד יושב-הראש, ניהלנו בלי סוף ישיבות על נושא המיגון בחברה הערבית בכלל והבדואית בנגב בפרט

יוסף עטאונה:  בחברה הערבית בכלל רק 11% יש מיגון מלא, 30% אין מיגון בכלל והשאר זה מיגון ברמה של בינוני עד נמוך מאוד

יוסף עטאונה:  המצב בנגב הוא קשה יותר ו-50% מועצה אזורית אל קסום ונווה מדבר 50% אין מיגון

יוסף עטאונה:  וכל הכפרים הלא מוכרים אפס, אפס מיגון

יוסף עטאונה:  הנתונים מהשבוע, כבוד יושב-הראש, הראשון, שר החינוך היה בישיבה

יוסף עטאונה:  בדיוק ישב כאן, שאלנו את השאלות, היינו בקשר

יוסף עטאונה:  ביקש מיפוי, נעשה מיפוי דרך המועצות, דרך בתי הספר, גם בכפרים הלא מוכרים

יוסף עטאונה:  והכול נשלח

יוסף עטאונה:  ואחרי כמעט יותר מחודשיים זו התשובה שאנחנו מקבלים? פשוט אין טעם לקיים את הדיון

יוסף טייב: שנייה, שנייה, אני רק אחדד

יוסף טייב:  לא נאמר שלמשרד החינוך אין תשובה

יוסף עטאונה: לא היה שום מענה ממשרד החינוך

יוסף טייב: רק נציג של משרד החינוך נתקע בפקק

יוסף עטאונה: לגבי המיגון בחברה הערבית והחברה הבדואית בנגב משרד החינוך עד רגע זה אין שום תשובה

יוסף טייב: בסדר, את זה רציתי לבדוק

יוסף טייב:  אני חשבתי שמירב תוכל לענות גם במקום פארס

יוסף טייב:  ברשותכם, מה עם פארס? יכול לענות בזום או לא? כן תומר?     

תומר גלאם: רק אני רציתי לומר, מאיפה זה נובע?      

יוסף עטאונה: תלמידים יותר מחודשיים בכפרים הלא מוכרים לא הולכים לבתי ספר וזה לא מזיז למשרד החינוך

יוסף טייב: יוסף, אתה צודק

יוסף עטאונה: זה לא מזיז למשרד החינוך

יוסף טייב: אתה יודע כמה זה מסעיר אותי לא פחות ממך

יוסף עטאונה: שר החינוך הפסיק גם לענות לטלפון

תומר גלאם: אתה יודעים, חברי הכנסת, ממה זה נובע? זה נובע מתוך זה שמתפשרים

תומר גלאם:  מבנה יביל לא יכול לשמש ככיתה, לא בחירום ולא בשגרה

תומר גלאם:  והם תפסו את הטרנד של המגזר הערבי והמגזר החרדי ומחליטים להעביר מבנה יביל

תומר גלאם:  שתבינו, עלות של מבנה יביל הוא 60% מה-100% של בנייה קונבנציונלית רגילה

תומר גלאם:  תראו מה עושים במנהלת תקומה עכשיו, הולכים ובונים מבנים יבילים שאותם ייקח להם שישה חודשים, שרשות כמו אשקלון או רשויות חזקות בונים בית ספר מקיף או חטיבה בשמונה חודשים

תומר גלאם:  ואז הם מבזבזים פעמיים כסף: גם יהיו להם 60% מהתקציב

תומר גלאם:  ואני אומר להם חבר'ה, למה אתם עושים את זה? בואו אנחנו נבנה לכם ממשכ"ל, ניתן לכם את ההיתר

תומר גלאם:  תיקחו מאחד מבתי הספר שבנו באשקלון, אפילו לא תצטרכו להשקיע בתוכניות

תומר גלאם:  תקצרו את זה בצורה משמעותית וגם תרוויחו את המיגון

תומר גלאם:  אבל מה עושה המדינה? משלמת, 60% ואחרי זה עוד 80%

תומר גלאם:  וההבדל גם ביביל שהוא לא מחזיק יותר מחמש שנים

תומר גלאם:  אז עוד חמש שנים צריך לבוא ולהביא עוד 60%

תומר גלאם:  לכן התפיסה הזאת של היבילים צריך לגדוע אותה באיבה

קריאה: גם ברמת התקציב אני לא בטוח שזה נכון להשקיע במבנים יבילים

יוסף טייב: רגע חברים, אני מציע ככה

יוסף טייב:  הוועדה יוצאת להפסקה של 10 דקות

יוסף טייב:  במידה ומשרד החינוך לא יעלה בזום או פיזית – ננעל את הדיון

יוסף טייב: הוועדה מתכנסת שוב

יוסף טייב:  קיבלנו הודעה מסמנכ"ל ומנהל מנהל ופיתוח מר פארס טויל שהוא יצא מוקדם בבוקר מהצפון, ואפרופו מעניין לעניין באותו עניין – בכביש 6 נפל יביל שחסם את הכביש

יוסף טייב:  הוא בדרך לכאן, ולכן אנחנו נמשיך

יוסף טייב:       מירב, את יכולה לחזור לשולחן

יוסף טייב:  ברשותך אנחנו נתמקד כרגע לגבי סיפור ההנגשה ולפני שתתני לנו את הנתונים על סיפור ההנגשה נמצא איתנו הורה עם ילדה מנתיבות

יוסף טייב:  יהודה, בבקשה

יהודה בורלא: צוהריים טובים

יהודה בורלא:  אני רוצה להסביר בכללי את ההתמודדות שלנו קודם כל כהורים לילדים עם צרכים מיוחדים ביום יום, בעיקר במוסדות החינוך

יהודה בורלא:  כל דבר שקשור להנגשה צריך לעשות מלחמה רצינית

יהודה בורלא:  אין איזה תקן בעירייה שמחייב

יהודה בורלא:  זאת אומרת, בכל עירייה יש מישהו שהוא אחראי נגישות, אבל אין לו שום סמכות חוץ מלעשות סיבוב ולהגיד חבר'ה, צריך לעשות א', ב', ג'

יהודה בורלא:  אני מכיר אותו באופן אישי, ואני מדבר, והוא אומר שזה ככה בכל הארץ

יהודה בורלא:  הוא מגיש בקשה למחלקת הנדסה, וזה נכנס כמו כל תושב שמגיש בקשה לאיפה שהוא וכשיהיה זמן יטפלו בזה

יהודה בורלא:  עם הילדה שלי לקח לנו שנתיים להנגיש את בית הספר

יוסף טייב: זאת אומרת אין תעדוף?     

יהודה בורלא: לא, אין תעדוף

יהודה בורלא:  לקח לנו שנתיים להנגיש את בית הספר

יהודה בורלא:  היא לא יכלה לשחק עם ילדים, היא לא יכלה לעשות שום דבר

יהודה בורלא:  זה באופן כללי

יהודה בורלא:  ובטח בזמן מלחמה

יהודה בורלא:  זאת אומרת, כדי שהילדה שלי תשחק, תעלה לקומה שנייה, שנתיים

יהודה בורלא:  רק השנה היא קיבלה מעלית, היא כבר בכיתה ד'

יהודה בורלא:  אז איפה שהילדים השניים נמצאים היא לא יכולה לשחק

יהודה בורלא:  היא לומדת בבית ספר רגיל, בכיתה רגילה

יהודה בורלא:  ולהגיע לממ"ד לוקח זמן

יהודה בורלא:  היא לא יכולה להגיע עם כיסא הגלגלים ב-30 שניות וצריכים להרים אותה על הידיים ולרוץ

יהודה בורלא:  וזה קודם כול לא נעים, זה א'; ב', זה לא פרקטי, זה מסוכן

יהודה בורלא:  עדיף להישאר בכיתה והסיכון שהיא תיפול יותר גבוה מהסיכון שייפול טיל

יהודה בורלא:       זהו בגדול

יהודה בורלא:  רוב ההורים לילדים עם צרכים מיוחדים כבר לא מבקשים את הדברים האלה

יהודה בורלא:  כי אתה יודע, עייפים איפה שהוא ממלחמות

יהודה בורלא:  הילד נולד, שנה ראשונה, יש ניתוחים, טיפולים, מלחמה בכל דבר

יהודה בורלא:  זהו בגדול

יהודה בורלא:  את רוצה להוסיף משהו?     

נעמה לזימי: איך קוראים לך?     

איילה בובליל: איילה

נעמה לזימי: איילה, מקסימה

יוסף טייב: בת כמה את, איילה?     

איילה בובליל: אני בת 10

נאור שירי: ואיזה תוכנית טלוויזיה את הכי אוהבת?      

קריאה: ערוץ הכנסת

נאור שירי: היא לא דיברה על סרטים מצוירים

יוסף טייב: כן איילה, תגידי לנו, את משולבת בבית ספר רגיל

יוסף טייב:  נכון?     

איילה בובליל: כן

יוסף טייב: ויש לך שם חברים?      

איילה בובליל: כן

נאור שירי: מי החבר הכי טוב? חוץ מאבא

איילה בובליל: יש לי חברה, יעל

נעמה לזימי: חברה טובה

יהודה בורלא: אני רק רוצה להסביר, אני אדברר אותה קצת

יהודה בורלא:  סתם כדי שתבינו את הפער, יש לנו המון "בומים"

יהודה בורלא:  ברוך השם אין לנו הרבה אזעקות, אבל שומעים אצלנו המון "בומים"

יהודה בורלא:  ויש מקרים שאנחנו מגיעים לחדר שלה בלילה ואנחנו רואים אותה בוכה, כי היא מפחדת

יהודה בורלא:  היא נמוכת קומה

יהודה בורלא:  אין לה אפשרות להגיע אפילו עם הידיים, סתם טבע של בן אדם, להתכרבל בתוך עצמו

יהודה בורלא:  עזוב לקום ולהגיע, שאין לה בכלל אפשרות

יהודה בורלא:       אז ילד כזה, בפחד, רק הלחץ שלה, היא מפחדת להגיע לבית הספר

יהודה בורלא:  אין לה שום אפשרות להגן על עצמה, היא תלויה בסביבה בסך הכול

יהודה בורלא:  ושכולם יהיו ערניים

יהודה בורלא:  היה כבר פעם אחת באזעקה שאשתי שכחה אותה על כיסא הגלגלים מהלחץ, כי יש לנו עוד שני ילדים, ובכללי לא פשוט

יהודה בורלא:       אז כמובן שאנחנו נשמח שבמוסדות החינוך לפחות יהיה, בלי שאנחנו נצטרך להגיש בקשה או להילחם או לריב עם העולם

יהודה בורלא:  יש מקרים שמנהלת בית הספר אמרה לי שתלמידים עברו מפה בית ספר, כי הורים כבר אין להם כוח להילחם

יהודה בורלא:  זה יהיה טבעי, ילד נכנס כמו שאנחנו מכירים בנו בביטוח לאומי, שולחים לנו מסמך מגיע לכם הנחה בארנונה, הנחה במים

יהודה בורלא:  אז אוטומט שיגידו חבר'ה, הגעתם למוסדות החינוך, מגיע לכם א', ב', ג'; ואם יש בעיה – זו הכתובת

יוסף טייב: תודה

נעמה לזימי: אתה אומר הנגשה של כל השירותים ומענים

נעמה לזימי:  איילה, רק לומר לך תודה רבה שבאת

נעמה לזימי:  זה חשוב שאת כאן, שאת איתנו ואנחנו פוגשים אותך

נעמה לזימי:  לא הרבה ילדות מגיעות לכנסת ככה לדבר בדיון

נעמה לזימי:  אז באמת משמעותי ומאוד-מאוד חשוב

נעמה לזימי:  ותודה גם לאבא שלך שלקח אותך

נעמה לזימי:  ממש משמעותי איילה

איילה בובליל: תודה

יוסף טייב: מצטרף לכל מילה

יוסף טייב:  לפני שאני עובר למשרד החינוך, יש מספר ח"כים שצריכים לעבור לוועדת כספים אני מבין

יוסף טייב:  יסמין, בבקשה

יסמין פרידמן: ממש קצר

יסמין פרידמן:  אני מרגישה שכאילו אנחנו חוזרים על הדיון הזה וכלום לא מתקדם

יוסף טייב: זו פעם שלישית

יוסף טייב:  ואמרתי שאני לא מוריד את זה מסדר היום

יסמין פרידמן: לא, השאלה היא אחת: האם מאז שהתחלת את הדיונים האלה התקדמה איזה שהיא תוכנית? כלומר, אני הייתי רוצה לראות, ברור לי שאי אפשר לפתור את כל הבעיות עכשיו, החודש

יסמין פרידמן:  אבל האם יש איזה שהוא חזון של משרד החינוך יחד עם משרד האוצר, יחד עם פיקוד העורף, לא יודעת מי

יסמין פרידמן:  איזה שהוא חזון

יסמין פרידמן:  בשנה הקרובה נצליח לטפל בכך וכך בתי הספר בגילאים ככה וככה

יסמין פרידמן:  בשנה 2025 ככה

יסמין פרידמן:  איזה שהיא תוכנית חזון

יסמין פרידמן:  אנחנו יכולים להמשיך להמשיך ומנתיבות יבואו ומבאר שבע יבואו ומהצפון

יסמין פרידמן:  תחשבו מה קורה בכלל בצפון כרגע

יסמין פרידמן:  אין בכלל אזעקות, כאילו זה נוחת בלי אזעקה

יסמין פרידמן:  אז משהו

יסמין פרידמן:  לראות איזה שהיא תוכנית עבודה

יסמין פרידמן:  זהו

יוסף טייב: תכף אנחנו נקבל התייחסות גם של משרד החינוך כשפארס יגיע

יוסף טייב:  ונמצאים איתנו גם בזום פיקוד העורף ומשרד הביטחון

יוסף טייב:  כן נאור, בבקשה

נאור שירי: אז בגלל שהוא לא נמצא, זה פחות

נאור שירי:  אני אתחבר למה שיסמין אמרה

נאור שירי:  ואני לא רוצה לדבר על הכלל, אלא דווקא על יוצא מן הכלל, שבכלל לא בנתונים וזה הגיל הרך

נאור שירי:  שאנחנו בכלל הוא לא על השולחן כי אי אפשר לאסוף נתונים

נאור שירי:  וזה מתקשר למה שיסמין אמרה וגם מה שנעמה אמרה

נאור שירי:  כי אנחנו צריכים חזון, אנחנו צריכים עשור שלם של לתקצב את הדבר הזה, בשביל לצמצם את הפערים

נאור שירי:  לא פחות מעשור

נאור שירי:  אני הייתי שמח שזה יתחיל בתקציב הנוכחי, אך אני מסופק

נאור שירי:  אבל יכול להיות שתפתיעו לטובה

נאור שירי:       בנושא הגיל הרך זה הכי משמעותי שיש

נאור שירי:  כי ילדים, בסוף ילדים קטנים, אפילו גם אם יש מרחב מוגן, לאסוף אותם, לקחת אותם, להרים אותם

נאור שירי:  כל זה בטווחי זמן שהם טווחי זמן אפס

נאור שירי:  אתם זוכרים, אני מניח שכולנו ראינו את, אני לא זוכר מאיזו עיר זה היה, שהיא אוספת את הילדים ולוקחת 21 ילדים

נאור שירי:  לעשות את זה בדקה וחצי, אני חושב אפילו פחות

נאור שירי:  גם זה שיש מרחב מוגן וזה

נאור שירי:  כל הדרכים, כל ההנגשה

יוסף טייב: אגב, לא היית

יוסף טייב:  יצאנו לסיור במעונות בירושלים

יוסף טייב:  עשינו תרגיל חי

יוסף טייב:  אני חושב 100 ילדים בערך במעון

נאור שירי: זה מעון עם כמה כיתות

יוסף טייב: כמה כיתות, עם מרחב מוגן תיקני, לכאורה

יוסף טייב:  אני לא יודע איך הוא אושר כתיקני, כי ראינו את הבעייתיות של ההגעה לשם

יוסף טייב:  אבל בוא נגיד שהוא תיקני

יוסף טייב:  חמש וחצי דקות הגעה

נאור שירי: אבל למה זה נוצר? כי תסתכל, הנתונים שאנחנו אוספים, שמאוד קשה לאסוף את הנתונים, כי אין אף אחד שאחראי לזה

נאור שירי:  זה פיקוד העורף שמכתיב איך בונים ממ"ד, זה הרשויות שבונות את הממ"ד, זה משרד החינוך שנותן את ההרשאה

נאור שירי:  וכל זה בכלל שים את המשפחתונים שהם לא בלופ וכך זה נראה

נאור שירי:  וההנחיות בכלל היו משנת 1990, לא 1997

נאור שירי:  אמר ראש העירייה

תומר גלאם: 1991

נאור שירי: 1991

נאור שירי:  זאת אומרת זה לא 1997, שהיא לא קשורה למציאות היום

נאור שירי:  גם המרחק, איך שהוא בנוי, הדלתות

נאור שירי:  כל מיני דברים כאילו בפרקטיקה אנחנו לא נוגעים בזה

יוסף טייב: השאלה הזאת נרשמה גם למשרד החינוך

לוסי חדידה: גם השאלה היא איך זה נעשה בפועל

לוסי חדידה:  לוסי חדידה, מנכ"לית ארגון "גנים ברמה אחרת"

לוסי חדידה:  אז האיסוף גם של ה-21 ילדים כפי שציינת, זה תלוי גם איך זה נעשה

לוסי חדידה:  אין לנו ברירה

לוסי חדידה:  זה נעשה שאני לא יודעת אם כל אחד היה רוצה שככה ייקחו את הילדים בכזאת בהלה מתוך שינה

לוסי חדידה:  אני חושבת שההתניה באמת במרחב מוגן שהילדים יכולים כן לישון שם ולא לזעזע אותם כך, זה משהו שהוא מאוד הכרחי לקיום מסגרת חינוך

נאור שירי: תראי, הילדה שלי לא במרחב מוגן, הילד שלי לא במרחב מוגן

נאור שירי:  אין

נאור שירי:  פשוט אין

יוסף טייב: זו לא ביקורת למעונות ולגנים, אני אומר בצורה כללית יש פה בעיה

לוסי חדידה: צריך לקחת בחשבון איך באמת אפשר ילדים בכזה גיל קטן

יוסף טייב: תכף נגיע לסיפור של המעונות

יוסף טייב:  פשוט חברי כנסת צריכים לצאת

נאור שירי: אני הייתי שמח מאוד אם בנושא הזה הממשלה והכנסת היו משחררות את זה מהידיים שלהם

נאור שירי:  היו נותנות, זה נורא קשה לשחרר כוח

נאור שירי:  אבל הרשות המקומית פשוט עושה את זה הרבה יותר יעיל

נאור שירי:  ואז כשהממ"מ אפילו יצטרך נתונים יהיה לו

נאור שירי:  הוא ירים טלפון למנהלת אגף חינוך או מנהל אגף חינוך ויש לה את כל הידע

נאור שירי:  על הבלתי פורמלי, על הפורמלי, על הגיל הרך, על הלידה, על האפס, על המשפחתונים

נאור שירי:  ככה זה

נאור שירי:  עכשיו, המדינה 75 שנה לא מסוגלת לעשות את זה

נאור שירי:  אז למה אנחנו עדיין לא מוותרים על זה? שחררו קצת כוח

קריאה: אפשר להתייחס בשם הרשויות? הרשות המקומית האינטרס שלה הוא לא תמיד נכון

יוסף טייב: נעמה, בבקשה

נאור שירי: לא, כי הממשלה האינטרס שלה תמיד נכון

נעמה לזימי: רק לפני שאתם הולכים, אני גם מצטרפת אליכם תכף

נעמה לזימי:  אבל יש פה ארבעה חברי מועצה לשעבר

נעמה לזימי:  אז אנחנו בעצם פה מבינים טוב מאוד עד כמה לשחרר סמכויות לרשויות מסייע גם לשלטון המרכזי במימוש מדיניות וחזון

נעמה לזימי:  ובאמת צריך לראות איפה אפשר לתת לגוף המתכלל, הגוף האמון, יותר יכולת לייעל תהליכים ולפעול

נעמה לזימי:  אז חד משמעית מצטרפת לכל מילה של נאור

נעמה לזימי:       אתה יודע יוסי, בכנסת אני מדברת הרבה על מעמד הכנסת והפיקוח הפרלמנטרי

נעמה לזימי:  ישר כשאמרת לסגור את הדיון אם אין משרד החינוך אמרתי לך חד משמעית, כי זה חשוב שהרשויות יהיו פה

נעמה לזימי:  למרות שזה קשה ולא פשוט

נעמה לזימי:  כי אני מבינה את הדבר הזה של רשויות

נעמה לזימי:  חברה אזרחית, אוכלוסייה מהשטח אל מול הכנסת

נעמה לזימי:  וכשזה נפגע אני כועסת אפילו ברמה האישית

נעמה לזימי:  אז אני מאוד מבינה את זה

נעמה לזימי:       לצד זאת, אנחנו מבינים חד משמעית שיש מקומות שחקיקה היא הכלי היחידי שמניע באמת בשורה

נעמה לזימי:  ובישראל נעשה מהפכה

נעמה לזימי:  אמנם לא מהפכה מיטיבה ולא מושלמת, מהפכת ההנגשה

נעמה לזימי:  אמנם אנחנו היום לא נמצאים באיך שהיינו רוצים לראות הנגשה בישראל במקום אופטימלי, אבל מה שהיינו לפני השינוי בחקיקה, חד משמעית נעשתה כאן מהפכה

נעמה לזימי:  בגלל שהיינו כל כך מאחור בכל הקשור להנגשה במרחב הציבורי ובמוסדות ציבור ובכלל גם בעסקים פרטיים, שהיום בהחלט יש משהו

נעמה לזימי:       גם פה צריך כמובן לייצר רגולציה והתאמות ולבחון איפה יש בעיות

נעמה לזימי:  אבל את אותה מהפכת הנגשה שלקח לה המון זמן יש לומר, חייב לייצר גם במהפכת מיגון

נעמה לזימי:  מהפכת מיגון של ממש

נעמה לזימי:  וגם לה ייקח זמן, יש לומר

נעמה לזימי:  הרי אנחנו יודעים כמה קשה להנגיש מוסדות ציבור וכמה התהליך הזה הוא תהליך סיזיפי וארוך, עם התרעות ומשפט ותביעות והרבה דברים

נעמה לזימי:  אז בטח שנעשה גם את זה

נעמה לזימי:  אבל אין מנוס מחקיקה

נעמה לזימי:  חד משמעית

יאיר לוי: אבל יש חקיקה

נעמה לזימי: רגע, רגע

יאיר לוי: יש חוק הג"א, יש חוק שוויון מוגבלים, יש חקיקה

נעמה לזימי: אני אמרתי מהפכת הנגשה בגלל שהיא בחקיקה, זה מה שדיברתי אדוני

נעמה לזימי:  אם תיתן לי לסיים תבין את דבריי

נעמה לזימי:  זה בדיוק על מה שדיברתי, שעד שלא הייתה חקיקה לא היה שום דבר

נעמה לזימי:  אין סיבה להתפרץ

נעמה לזימי:       אבל אני כן רוצה להגיד משהו שעשיתי השנה בוועדת הצעירים, סיור בכפרי הנוער

נעמה לזימי:  שזה נושא שהוא יקר לליבי הרבה שנים, כפרי נוער ומוסדות לנוער בסיכון ובכלל

נעמה לזימי:  והיינו בכפר הנוער בן שמן, שם גם עשינו את ישיבת הוועדה והכול

נעמה לזימי:  ולפני כן נעשה לנו סיור, להכיר לנו את המקום

נעמה לזימי:       ויש משפט שאמרה המנכ"לית, אילנה טישלר, משפט שלא יוצא לי מהראש, שהיא אומרת אין לי את הכסף לקנות בזול

נעמה לזימי:  כי ראיתי שם הרבה מהציוד, שהוא באמת מכבד את הילדים וזה חימם את ליבי

נעמה לזימי:  ואמרתי לה כל הכבוד על המרחבים היפים האלה, זה לא מובן מאליו לא פעם לראות מרחב, שאני אומרת זה ממש כמו חדר בבית וברמה הכי גבוהה

נעמה לזימי:  ובסוף הילדים האלה שהם המדינה אמונה על שלומם ועל רווחתם ועל איכות חייהם, צריכים לקבל את הכי טוב

נעמה לזימי:  ואז היא אמרה את המשפט הזה

נעמה לזימי:  וזה כל כך מתחבר, יוסי, לפזרנות של למצוא פתרונות פלסטרים זולים מהירים אל מול ההבנה שההשקעה שהיא נשארת כתשתית ארוכת טווח היא הדבר העדיף ביותר

נעמה לזימי:  בוודאי שמבנה יביל זו טעות תפיסתית אל מול מבנה יציב, מתוחזק, שעומד כמו שצריך

נעמה לזימי:  שהושקע בו יותר כסף

נעמה לזימי:  אבל בוודאי שלמדינה ומכספי המיסים שלנו אין לנו את הפריווילגיה לפזר כספים לטווח קצר כדי לסגור איזה חור

נעמה לזימי:       אתה בוודאי שמבין את זה, אין לי בכלל ספק

נעמה לזימי:  ואני חושבת שצריך להסתכל גם מהפכת מחשבה

נעמה לזימי:  בהמון דברים הבזבזנות של משהו זול עולה לנו ביוקר

נעמה לזימי:  אבל פה זה גם עניין של חיים ושל רמת החיים הכי בסיסית

נעמה לזימי:  ואתה יודע, כשאני אומרת לבן שלי, אראל ציון בן ה-3, איך היה בגן? והוא אומר לי 'היום הלכנו לממ"ד'

נעמה לזימי:  אז אנחנו גרים עכשיו בחולון והוא מסביר לי את זה

נעמה לזימי:  והלב שלי ככה מתכווץ

נעמה לזימי:  ואני חושבת בדיוק כמוך, כמה זמן לקח להם לרוץ לממ"ד ואיך הם עשו את זה

נעמה לזימי:  ויש לנו אחריות שהיא אחריות לאומית, הורית, אזרחית, חברתית

נעמה לזימי:  ואני מאוד מאמינה, יוסי, בתהליכים, שהם תהליכים שרואים למרחוק

נעמה לזימי:  ולך בוועדה באמת יכול להיות חלק מרכזי בתהליך שהוא תהליך לדורי דורות, שהוא תהליך של שינוי תפיסתי ויציאה מאיזה שהיא דיסציפלינה מוטעית וללכת אל עבר מהפכה חדשה גם בנושא הזה

נעמה לזימי:       ואני גם מסכימה, אין דבר כזה מרחב בלי מיגון

נעמה לזימי:  הלוואי ומיגון יהיה מיותר

נעמה לזימי:  לצד זאת, אנחנו לא יכולים לוותר על תפיסת הביטחון שלנו כחברה

נעמה לזימי:  בטח במובנים האזרחיים

נעמה לזימי:  אז אני מודה לך גם על הדיון הזה ואומרת שאני שותפה מלאה

נעמה לזימי:  אני מצטערת שאני הולכת לכספים, יוסי, אבל אני באמת בנושא הזה איתך יותר מכל דבר וגם אתכם, ותודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  מירב צדוק, סגנית מנהלת אגף בינוי ותקצוב במשרד החינוך

יוסף טייב:  בבקשה מירב

מירב צדוק: אז ככה, אני רוצה לדבר לגבי ההנגשה

מירב צדוק:  לפי החוק כל תלמיד שזקוק להנגשה יש לו אפשרות להירשם שנה וחצי לפני למוסד החינוך שאליו הוא אמור להגיע

מירב צדוק:  ובשנה וחצי האלו בעצם אמורים להסתיים העבודות של ההנגשה

מירב צדוק:  אנחנו מקבלים בקשות, בערך 1,600 בקשות לכיתות אקוסטיות ובערך 150 הנגשות עבור בתי ספר

מירב צדוק:  אני יכולה להגיד 100 אחוז מהבקשות מתוקצבות, שום דבר לא נדחה אצלנו

מירב צדוק:  מדובר על עבודות פשוטות יותר בנושא של הנגשה אקוסטית, שזה מדובר על בין שבועיים לשלושה, אפילו פחות

מירב צדוק:  לגבי הנגשה פיזית שהיא יותר מורכבת, לכן נתנו פער של שנה וחצי מרגע שהילד נרשם ועד הרגע שהוא מגיע, שיהיה זמן להתארגן, לעשות

מירב צדוק:  אנחנו נותנים 100% מהבקשה, אין השתתפות רשות בנושא של הנגשות

מירב צדוק:  אז אצלנו במשרד החינוך אין פערים בנושא הנגשה

יוסף טייב: אוקיי

יוסף טייב:  מרכז השלטון המקומי

יוסף טייב:  מי נמצא איתנו בזום?      

מיכל מנקס: בוקר טוב, מיכל מנקס

יוסף טייב: כן, מיכל, רק אם תוכלי להתייחס לאמירה של אין תעדוף לגבי הסיפור של הנגשה ברשויות המקומיות

יוסף טייב:  האם אכן זה כך והאם אנחנו יכולים לשנות את המצב, אם זה משרד הפנים?     

מיכל מנקס: אז אני ברשותך רוצה לקשור את זה לנושא הדיון

מיכל מנקס:  אנחנו, ואני אתייחס לדברים ששמענו

מיכל מנקס:  אני מצדיעה לתומר גלאם ולכל ראשי הרשויות

מיכל מנקס:  היינו בסיור באשקלון, פשוט להעריץ את התפקוד שלהם

מיכל מנקס:  30 שניות להגיע למרחב מוגן זה כמעט לא אנושי

מיכל מנקס:       בנוגע לפערי המיגון: אני רוצה לשאול כמה שאלות, אני הייתי שמחה לשמוע גם את משרד החינוך, על אף שאני מכירה את התשובות

מיכל מנקס:  אז השאלה הראשונה היא האם הפערים שמצא מרכז המחקר והמידע של הכנסת הם מאפס ועד למאה אחוזי מימון? משום שאני חושבת שבבתי ספר קיימים, לא בחדשים, צריכה להיקבע מדיניות

מיכל מנקס:  אם זה על פי שכבות גיל, אם זה על פי כל קריטריון אחר

מיכל מנקס:  צריכה להיקבע מדיניות

מיכל מנקס:  לאיזה היקף של מיגון אנחנו מבקשים להגיע

מיכל מנקס:  אם יאמרו אנשי המקצוע וקובעי המדיניות מאה אחוז, אז כנראה שהנתונים שעומדים בפנינו הם הנתונים

מיכל מנקס:  ויתכן וייקבע שבעל יסודי ובתיכונים ילמדו במשמרות ואז אפשר למגן עד כדי 50% מסך התלמידים

מיכל מנקס:  אם לא נכניס כאן חשיבה מחוץ לקופסה ופתרונות יצירתיים לא נתקדם ונמשיך להגיד עוד 10 שנים שעוד לא התחלנו לעבוד ב-10 השנים על התוכנית

מיכל מנקס:       אז קודם כול, אני לא שמעתי, ואני יושבת, רק אתמול ישבנו בדיון עם פיקוד העורף ועם משרד החינוך

מיכל מנקס:  אני שומעת לצערי מה כל אחד לא צריך לעשות

מיכל מנקס:  וכשאני שאלתי את השאלה, כי נאמר לי גם על ידי משרד החינוך 'יש לנו מיפוי, אנחנו יודעים בדיוק מה צריך'

יוסף טייב: את קיבלת נתונים על הגנים, מיכל?     

מיכל מנקס: אני מדברת קודם כל רק על בתי הספר, תכף אתייחס גם לגנים

מיכל מנקס:  שהרי ברור לכולנו, אדוני יושב-הראש שגם בעיני ראש הרשות, כמו שגם אתה רואה את תפיסת העולם, הילד במעון והילד בגן והילד בתיכון שווים הם

מיכל מנקס:  הילד בחינוך המיוחד והילד בחינוך שאינו מיוחד – לא שאני מאמינה שיש כזה – שווים הם

מיכל מנקס:  ולכן דבר קשור בדבר

מיכל מנקס:       לא הייתה פנייה של משרד החינוך, ככל הידוע לי, לבקש תקצוב

מיכל מנקס:  לא ראיתי תוכנית שבאה ואומרת בחמש השנים הקרובות אנחנו מתחילים במיגון שהקריטריונים שלו הם כאלו וכאלו

מיכל מנקס:  אני בטוחה שאם הייתה בפנינו תוכנית כזו, שאם היה בפנינו מספר

מיכל מנקס:  עכשיו, מספרים יש לי, אני יכולה לומר לך בכמה מיליארדים

מיכל מנקס:  אבל לא זה העניין

מיכל מנקס:  מי שצריך לדרוש את התקציב הוא משרד החינוך

מיכל מנקס:  מי שצריך לתכנן את התוכנית הוא משרד החינוך יחד עם הרשויות המקומיות

מיכל מנקס:  אין ראש רשות שלא יודע מה פערי המיגון בכל אחד ואחד ממוסדות החינוך שיש לו

מיכל מנקס:       ולא יכול להיות שאת גני הילדים ישאירו מחוץ לתחום

מיכל מנקס:  יש פתרונות לכל

מיכל מנקס:  ואם בסוף אנחנו רוצים לדבר על להחזיר את המשק לעבודה, להניע את המשק, אנחנו צריכים את זה כמו חמצן לנשימה, לא רק לאוויר, אז ברור לנו שמעונות היום וגני הילדים ובתי הספר היסודיים הם הראשונים שצריך לטפל בהם

מיכל מנקס:       אדוני, אתה עושה דיון לא ראשון בנושא

מיכל מנקס:  והיית בסיורים ואנחנו מדברים על זה שנים

מיכל מנקס:  ומה שאני שומעת זה שהפתרונות הם חיזוק מבנים

מיכל מנקס:  חיזוק מבנים זו החלטת ממשלה שמתוקצבת בחסר, שמדברת על השבר הסורי-אפריקני, שאני לא יודעת אם יותר מ-30 מוסדות בשנה עוברים חיזוק מבנים

מיכל מנקס:  זה יופי של פתרון

מיכל מנקס:  אבל בשביל לחזק 30 מתוך 5,000 מוסדות, ואני אומרת 5,000 כי המוכר שאינו רשמי חייב להיכלל ברשימה

מיכל מנקס:  לא יכול להיות שידברו רק על הרשמיים

מיכל מנקס:  אין ילד אחד ששווה יותר או שווה פחות

מיכל מנקס:  הטיל פוגש את כולנו

מיכל מנקס:  והוא פוגש אותנו בצפון ובדרום ולצערי גם במרכז

מיכל מנקס:  ומי יודע מה עוד לפנינו

מיכל מנקס:       אז ככל שלא נטפל מאתמול בהתחלה של תוכנית שתתחיל לבחון בכל יישוב, אין ראש רשות שלא מכיר מהם פערי המיגון בכל אחד מהמוסדות שלו

מיכל מנקס:  גם באשקלון יש עשרות רבות של מוסדות, יודע ראש העיר לומר איפה יש ואיפה אין

מיכל מנקס:  לא יכול להיות שאנחנו נעמוד בפני התושבים ונינזף על ידי זרים וחברי כנסת 'איך זה שיש ראשי רשויות שלא מאפשרים לכל הילדים להגיע למוסדות החינוך'

מיכל מנקס:  נתן תומר את הדוגמה' אכן אחרי שאשקלון הייתה ירוקה – הייתה מתקפת טילים על העיר בשעות הצוהריים

מיכל מנקס:  אז אנחנו יכולים לשבת פה ולשאול מה עושים ומה נעשה ואיך נעשה

מיכל מנקס:       אגב, הזכרתי את חיזוק המבנים

מיכל מנקס:  בשביל לחזק בית ספר צריך לפנות אותו

מיכל מנקס:  אנחנו לא במקום הזה עכשיו, אין לנו היום את האפשרות לעשות את הדברים הללו

מיכל מנקס:  וכן אני חוזרת לעניין הסמכות של ראשי הרשויות

מיכל מנקס:  כמו שיודע ראש הרשות מה הוא צריך, הוא יודע להניע תהליכים מהר

מיכל מנקס:  אבל אם לא יהיה לו תקציב הוא לא יכול לעשות את זה

מיכל מנקס:  והנגשה, אגב, היא לא stands alone

מיכל מנקס:  אני מסתכלת, במהלך הדיון הסתכלתי על תהליך הרישוי של מעון יום

מיכל מנקס:  ככל שאני מבינה מהאתר, בכלל אין דרישה למרחב מוגן

מיכל מנקס:  אני מדברת על הרישוי בשגרה, לא כרגע בחירום שמצאנו לכאורה פתרונות לחלק ממעונות היום שאם לא תהיו מרחב נוגן לא תוכלו להפעיל

מיכל מנקס:  אז אם מלכתחילה הדרישות שלנו לא נערכות לחירום מה הפלא שאנחנו עכשיו לא יכולים לתת תשובות

מיכל מנקס:  אבל אם לא נתחיל זה לא יקרה

מיכל מנקס:       אז אני ממש אשמח שבישיבה הזו נדע שהייתה או תכף נשמע את משרד החינוך

מיכל מנקס:  אני אשמח לשמוע שהייתה פנייה ודרישה תקציבית

מיכל מנקס:  אני אשמח לראות תוכנית חומש, תוכנית של 10 שנים, עם קריטריונים

מיכל מנקס:  אני בטוחה שאילו הייתה כזו היו מדברים איתנו ולא שמעתי על דיון כזה

מיכל מנקס:  חיים ביבס וסגניו תומר גלאם ובני ביטון עושים ימים כלילות, כמו כל ראשי הרשויות המקומיות ומחפשים פתרונות לילדים של כולנו

מיכל מנקס:  התושבים שלהם הם אזרחי מדינת ישראל

מיכל מנקס:  ואנחנו עסוקים בלהבין מי לא אחראי, מי לא צריך

מיכל מנקס:  אז אנחנו מוכנים להיות אחראיים

מיכל מנקס:  תנו לנו את התקציב, תנו לנו את הסמכות, כמו שנאמר כבר לפניי ואנחנו נעשה את העבודה

מיכל מנקס:  אבל אם זה לא יקרה, שום דבר לא ייפתר

יוסף טייב: מיכל, לגבי המיגון אנחנו נקבל את התשובות מפארס כשהוא יגיע

יוסף טייב:  אני רק רוצה אם תוכלי להתייחס לגבי מה שמירב אמרה שלגבי ההנגשה קודם כל לפי מה שאני ששומע ממירב אין בכלל פער תקציבי ומה שמבוקש אכן אין בקשות שנדחות והתקציב הוא מאה אחוז

יוסף טייב:  אני רוצה שתתייחסי גם לאמירה הזאת, האם זה אכן כך

יוסף טייב:  ושתיים, לגבי התעדוף של תוכניות הבנייה או השינוי להנגשה

יוסף טייב:  האם בשלטון המקומי קיים או הייתה איזה שהיא בקשה לתעדוף של הנגשה של מוסד חינוכי לפני בקשות אחרות של תושבים מהעיר

מיכל מנקס: אז ככה, הנגשה פרטנית יש נוהל ברור מול המשרד

מיכל מנקס:  אנחנו מכירים אותו, יודעים אותו, עושים אותו

מיכל מנקס:  אמרה מירב בצדק שהיא אישרה נדמה לי כ-1,000 בקשות לכיתה אקוסטית

מירב צדוק: 1,600

מיכל מנקס: זה לא רלוונטי

מיכל מנקס:  מה זה מעניין אותי כיתות אקוסטיות עכשיו למצב חירום? אין, אין, ככל הידוע לי, סיוע של המדינה בהנגשה של מרחבים מוגנים

מיכל מנקס:  אין סיוע תקציבי וזה לא קשור, אני לא בטוחה שההנגשה הפרטנית בכלל מוכנה לבקשות כאלה

מיכל מנקס:  אבל כמו שאמרתי, בבית ספר לחינוך מיוחד יש כללים מאוד ברורים איפה הילדים לומדים בשעת חירום, איך מביאים אותם

מיכל מנקס:  אגב, משרד החינוך הוציא המלצות לילדים של החינוך המיוחד שלומדים בחינוך הרגיל, שהכיתה שלהם תלמד בסמוך למרחב המוגן

מיכל מנקס:  אז לפעמים אפשרי ולפעמים לא

מיכל מנקס:  והפיזור, אגב, של הילדים עם הצרכים המיוחדים בבית ספר רגיל הוא בכיתות שונות

מיכל מנקס:  ואם המרחב המוגן הוא לא באותה קומה ואי אפשר להציב את אותן כיתות סמוך למרחב המוגן אנחנו בבעיה, ובעיה קשה

מיכל מנקס:  וכל זה בגלל פערי המיגון

מיכל מנקס:       אין ראש רשות שלא יפעל בשביל לקדם הנגשה לילד עם צרכים מיוחדים כשהוא מכיר ויודע

מיכל מנקס:  וזה ראש הרשות וכל שדרת הפיקוד המקצועי

מיכל מנקס:  "פיקוד" אמרתי, כך זה כשמנהיגים בעיניי

מיכל מנקס:  אבל לא יכול להיות שיש דרישות מחד ואין תקצוב מאידך

מיכל מנקס:  אי אפשר לסמוך כל הזמן על טוב ליבם של ראשי הרשויות

מיכל מנקס:  אין תקצוב להנגשה למקלטים, לא דרך ההנגשה הפרטנית ככל שאני יודעת

מיכל מנקס:  אם אני טועה אני אשמח לשמוע ולהבין

מיכל מנקס:  אבל הדרישות, הצודקות אגב, קיימות

מיכל מנקס:  אז אין אחריות בלי סמכות ובלי תקציבים

מיכל מנקס:  נשמח שהכול יהיה כמקשה אחת וניישם את זה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חה"כ אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה

אימאן ח'טיב יאסין: שלום לכולם

אימאן ח'טיב יאסין:  רציתי לשאול בעקבות מה שאמרת לגבי התלמידים של החינוך המיוחד

אימאן ח'טיב יאסין:  וזה טוב שהם מפוזרים בכל הכיתות בתוך בתי הספר

אימאן ח'טיב יאסין:  השאלה למה לא מלכתחילה, אנחנו חיים במציאות מורכבת כל הזמן

אימאן ח'טיב יאסין:  למה מלכתחילה לא מחייבים בתוכנית מתוקצבת, סדורה, שבכל קומה של כל בית ספר שתהיה כיתה מוגנת

אימאן ח'טיב יאסין:  ככה שקורה מקרה, לא משנה מה, שבמהירות אפשר לעבור בתוך הכיתות, באותה קומה

אימאן ח'טיב יאסין:  הבעיה יותר קשה לעבור מקומה לקומה, במיוחד שאין מעליות ואין כל מיני דברים בתוך בתי הספר

אימאן ח'טיב יאסין:  ובמיוחד, ממה שאני מכירה מקרוב בתוך החברה הערבית, שהנושא של נגישות הוא בעייתי לגמרי

אימאן ח'טיב יאסין:  ולא לדבר על נגישות או מוגנות בתוך הכיתות, בכלל של בית הספר, בתוך השכונות

יוסף טייב: אני גם אחדד את מה שאמרה חה"כ אימאן ח'טיב יאסין, ועל אחת כמה וכמה במוסדות החינוך המיוחד

אימאן ח'טיב יאסין: נכון

יוסף טייב: היינו בסיור בעלי וראינו והצורך שם זועק לשמיים, של הקמת מיגון פר קומה

יוסף טייב:  נמצא איתנו מייסד מנכ"ל רשת "עלה", יהודה מרמורשטיין

יוסף טייב:  בבקשה יהודה

יהודה מרמורשטיין: כבוד יושב-הראש, א' אני באמת רוצה להודות לך על הנחישות שהנושא של המיגון לא ירד מסדר היום עד שנוכל לברך על המוגמר

יהודה מרמורשטיין:  אני לא אחזור על כל מה שנאמר פה ואני פשוט מאוד לא מבין למה לא יוצאים לעבודה

יהודה מרמורשטיין:  כולנו מסכימים על הצורך

יהודה מרמורשטיין:  אני לא חושב שמישהו אחד שיושב פה וחושב שזו משאלה מיותרת

יהודה מרמורשטיין:  הדבר הוא ברור

יהודה מרמורשטיין:  השאלה היא איך

יהודה מרמורשטיין:       אני רק רוצה להגיד דבר אחד

יהודה מרמורשטיין:  האזנתי פה למחקר הכנסת, שדיבר על הפערים

יהודה מרמורשטיין:  אני חושב שאין בכלל התייחסות, בכלל, לאוכלוסייה הסיעודית המורכבת, הגריאטרית

יהודה מרמורשטיין:  אין בכלל

יהודה מרמורשטיין:  כשמדברים פה על חצי מטר, רבותיי, זה אומר שיש פה אוכלוסייה שעשו עליה X והיא לא קיימת

יהודה מרמורשטיין:  אני רק רוצה לציין, כולי חייב תודה למשרד החינוך על בית הספר החדש שנבנה בבני ברק

יהודה מרמורשטיין:  אלפי מטרים

יהודה מרמורשטיין:  בית ספר לתפארת

יהודה מרמורשטיין:  לדעתי בית הספר המוביל בטכנולוגיה היפיפייה מה שיש לאוכלוסייה עם צרכים מיוחדים

יהודה מרמורשטיין:  אבל המלחמה הזאת פשוט מאוד טפחה לנו בפנים

יהודה מרמורשטיין:  אני רוצה להגיד לך פארס, ואני אומר את זה לכל הצוות, סך הכול 30% מהתלמידים היו בבית ספר

יהודה מרמורשטיין:  תבינו, אנחנו הילדים שלנו הם במיטות, הם בכיסאות גלגלים עם עמודי תמיכה ועם ועם

יהודה מרמורשטיין:  למדנו על משמרות, עשינו הכול, אבל זו כבר בעיה עם הסעות

יהודה מרמורשטיין:  עבדנו קשה, עברנו את מה שעברנו עד שפיקוד העורף נתן לנו את האישור להמשיך ללמוד

יהודה מרמורשטיין:       לעומת זאת, יש לי בית ספר של 10 כיתות, סיעודיים מורכבים קשים, חלקם מוכרים ככיתות בית חולים, עם תעריף בית חולים

יהודה מרמורשטיין:  אין לי מי שיעבוד שם

יהודה מרמורשטיין:  מפחד, כי העובד אומר מה איתי? גם לי יש בעל או אישה עם ילדים ולאיפה אני רץ קודם? אין לי מיגון

יהודה מרמורשטיין:  מה אני בא להתחנן? רבותיי, אין לי בעיה עם הרשות המקומית, אין לי בעיה עם השטח, אין לי בעיה עם כלום

יהודה מרמורשטיין:  אני רוצה שתעזרו לי מחר להתחיל לבנות

יהודה מרמורשטיין:  אני מוכן, יש לי תוכנית מוכנה

יהודה מרמורשטיין:  יש לי שם 60 תלמידים, רבותיי

יהודה מרמורשטיין:  כל הפגזה וכל יירוט זה פחד פחדים

יהודה מרמורשטיין:  השבת הקודמת שהיה יירוטים, אז ברחו לי שני עובדים באמצע עבודה, מפחד

יהודה מרמורשטיין:  כי זה היה יירוט ממושך

יהודה מרמורשטיין:  זה היה פחד אימים

יהודה מרמורשטיין:  מה חושבים, מה מחכים? אני מתחנן אליכם, ואני מעריך את חברי הוועדה שהיו וביקרו

יהודה מרמורשטיין:  ומי שלא היה כיושב הראש הוא הגיע בנפרד

יהודה מרמורשטיין:  כל הכבוד לכם

יהודה מרמורשטיין:  אבל נו, נו

יהודה מרמורשטיין:  אני מודה לך

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  עמיחי, כן

יוסף טייב:  עמיחי דרורי, מנהל תחום תשתיות ופיתוח עירוני בשלטון המקומי

חסיה דרורי: צוהריים טובים

חסיה דרורי:  רק בהמשך לדבריה של מיכל מאצלנו, להוסיף קצת סדרי גודל כדי שיסברו לנו את האוזן

חסיה דרורי:  אנחנו מדברים על צורכי מיגון בהמשך לנתוני הממ"מ, שגם לנו הם מוכרים, של כ-2,000 בתי ספר שיש בהם פערי מיגון

חסיה דרורי:  בנוסף אם ניקח את אותם נתונים פחות או יותר לגבי גני ילדים אנחנו מדברים על 8,000 גני ילדים שלא ממוגנים

חסיה דרורי:  אפשר לעשות את המכפלות, 8,000 כפול 30 ילדים בגן, אנחנו מבינים על מה מדובר, על איזה סדרי גודל מדובר, של ילדים קטנים שנמצאים יום ביום ביום מתמיד בהמשך לדבריו של יושב הראש

אימאן ח'טיב יאסין: תוכל להגיד פילוח מגזרי, איפה הכיתות האלו והגנים נמצאים? באחוזים לפחות

חסיה דרורי: עוד מילה ברשותך

חסיה דרורי:  בנוסף, יש עוד סדר גודל של כ-2,200 מעונות יום, לא כולל השיקומיים, שבהם פערי המיגון לפי דעתי הם אפילו יותר גדולים ממה שמוצג כאן, של 64% כן ממוגנים

חסיה דרורי:  לדעתנו השיעור במעונות היום נמוך בהרבה

חסיה דרורי:       יש נתונים פחות או יותר לגבי הפילוח ברמת המחוזות

חסיה דרורי:  אבל אין נתונים, אין נתונים מדויקים ברמת, כרגע לנו, ברמת היישוב

חסיה דרורי:  רק כדי לציין, לא מדובר רק על מחוזות צפון ודרום, מדובר על כלל הארץ

חסיה דרורי:  היות והיבילים, וזו כאמור כמו ששמענו קודם, קצת שיטת עבודה של לשים יבילים איפה שאין מוסדות חינוך קונבנציונליים

חסיה דרורי:  הדבר הזה קיים גם במרכז הארץ ולכן הפערים קיימים גם שם

חסיה דרורי:  אז זה מבחינת סדרי הגודל והרלוונטיות לכלל הרשויות

חסיה דרורי:  מדובר בעלויות של מיליארדים

חסיה דרורי:  להערכתנו מדובר בסדר גודל של כ-10 מיליארד שקלים, השלמת פערי מיגון

חסיה דרורי:  אנחנו לא צריכים להתייאש חלילה בגלל המספר הזה, אלא הפוך, אנחנו צריכים לשנס מותניים ולהיכנס לתוכנית מיידית בתחומים הללו

חסיה דרורי:       אנחנו חושבים שצריכה, כמו שמיכל אמרה קודם, לצאת קריאה מהוועדה למשרדים הרלוונטיים: לחינוך, אוצר חד וחלק, פיקוד העורף – שאם אלו שבסופו של דבר קובעים את התקנים

חסיה דרורי:  שיחד עם הרשויות המקומיות אנחנו ניכנס פה למהלך של מיפוי ותקצוב של המדינה

חסיה דרורי:  בתוך 30 ימים, גג 60 ימים

חסיה דרורי:  אם מישהו חושב שהלו"זים הללו הם לא ריאליים, שיחשבו על כל אחד מהילדים הללו שנמצאים במקומות הלא ממוגנים, כדי שנצא לדרך ונוכל להיות תוך X שבועות בודדים במקום אחר

חסיה דרורי:  זה אפשרי, אם יש דחיפות והגדרת משימה כזו

חסיה דרורי:  תודה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  פארס, אתה רוצה שנחזור על חלק מהשאלות או שאתה עדיין רוצה לשמוע?      

פארס טויל: אני אשמע

לוסי חדידה: הייתי רוצה רק לשאול את עמיחי משהו

לוסי חדידה:  איפה העמדה לגנים פרטיים בכל התקציבים? לגבי גנים פרטיים מבחינת תקצוב, איך אתה רואה את זה?     

חסיה דרורי: לדעתנו, שוב, ראש רשות הוא בסופו של דבר אבא או אמא של כל הילדים בתחומו

חסיה דרורי:  אנחנו חושבים שצריך להיות מענה של המדינה

חסיה דרורי:  המדינה לא צריכה להמשיך ולגלגל אחריות על גורמים אחרים

חסיה דרורי:  פה הרשות תממני, פה הבעלות תממני

חסיה דרורי:  בסופו של דבר מדובר על מיגון

חסיה דרורי:  מיגון דובר על כך שזה הצורך הבסיסי שאנשים ובפרט ילדים נדרשים אליו

חסיה דרורי:  אין להם לאן לברוח

חסיה דרורי:  המדינה צריכה, אין מה לעשות, זה חלק מתפיסת הביטחון

חסיה דרורי:  חלק מהחוסן הלאומי

חסיה דרורי:  והמדינה עבור יעדים לאומיים היא זו שצריכה להכניס את היד לכיס ולממן

לוסי חדידה: כבוד יושב-הראש יוסף, אני הייתי שמחה שתדגיש, שתקבל את הדגש שהוא אמר פה, שזה באמת אחריות המדינה ולא להשליך את זה גם לרשויות

לוסי חדידה:  ואנחנו יוצאים במקום הזה קרחים בתור גנים פרטיים

יוסף טייב: אני הייתי אומר אפילו יותר מזה

יוסף טייב:  שמענו ממיכל מנקס מהשלטון המקומי שאין גם דרישה בבניית מעונות היום למרחב מוגן

חסיה דרורי: אנחנו לא מכירים דרישה של מי ממשרדי הממשלה לתוכנית בכלל לסגירת - - -

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד יושב-הראש, רק משפט בנושא הזה

אימאן ח'טיב יאסין:  בנושא של הרשויות

אימאן ח'טיב יאסין:  אני חושבת, מדגישה את האחריות של המדינה מהמקום הזה, שאם נסתכל על הפערים נמצאים במגזר החרדי והערבי

אימאן ח'טיב יאסין:  וממילא הרשויות החרדיות והערביות הן רשויות מוחלשות, מלכתחילה

אימאן ח'טיב יאסין:  שאין להם את היכולת הכלכלית לקחת את האחריות הזאת על עצמם בנוסף לזה שזה אחריות לאומית, של המדינה על האזרחים הקטנים שלה

חסיה דרורי: אבל זה בכולם, גברתי, זה בכולם

אימאן ח'טיב יאסין: בדגש על הפערים הגדולים שנמצאים בשני המגזרים האלה

אימאן ח'טיב יאסין:  אי אפשר להתעלם מהעובדה הזאת

יוסף טייב: עמיחי, אין ספק

יוסף טייב:  והיינו בסיורים בפזורה הבדואית בכלל, במגזר הערבי, בפרט במגזר החרדי

יוסף טייב:  הנושא הוא אקוטי

אימאן ח'טיב יאסין: ואגב, כבוד היו"ר, אני לא הייתי, לא הספקתי להגיע לישיבה הקודמת בנושא הנסיעות

אימאן ח'טיב יאסין:  אני בטוחה שעמיתי יוסף גם דיבר על זה

אימאן ח'טיב יאסין:  אבל אני רוצה להעלות נושא שאני שנים מדברת, מאז נכנסתי לכאן

אימאן ח'טיב יאסין:  יש לנו בית ספר אזורי אחד למחוננים בנגב, אחד

אימאן ח'טיב יאסין:  שלא זוכה להסעות

אימאן ח'טיב יאסין:  המשמעות של זה זה לגזור על אותם תלמידים לא להגיע לבית הספר

אימאן ח'טיב יאסין:  ולא לאפשר

יוסף טייב: היה דיון בבוקר

יאיר לוי: איזה בית ספר, עהד?     

אימאן ח'טיב יאסין: עהד, כן

יוסף טייב: היה דיון בבוקר על נושא של ההסעות

יאיר לוי: אין לו גם נגישות וגם אין לו מיגון

יאיר לוי:  זה את צריכה

אימאן ח'טיב יאסין: אין לו נגישות, אין לו מיגון, אין לו הסעות ויש לו את העתיד של הנגב בפנים, של אותם תלמידים ותלמידות

יוסף טייב: יניב בר אור, התאחדות מעונות היום הפרטיים

יוסף טייב:  בבקשה יניב

יניב בר אור: תודה רבה אדוני יושב-הראש על הדיון המאוד חשוב הזה

יניב בר אור:  האמת התלבטנו פה, ארגוני הגנים, האם אנחנו צריכים להיות חלק מהדיון או לא

יניב בר אור:  אבל אנחנו רואים שאין ברירה

יניב בר אור:  אנחנו, מעונות היום הפרטיים, בהעדר המדינה במשך המון שנים, שהמדינה לא הייתה במקום הזה של חינוך לגיל הרך עד גיל 3, אנחנו לקחנו מבנים בתוך השכונות והפכנו אותם למעונות יום

יניב בר אור:  רק לאחרונה המדינה סוף סוף הכירה בעובדה שמעון יום פרטי יכול להתקיים בתוך מבנה מגורים, גם בחוק הפיקוח ב-2018 וגם בתיקון שעשינו בפטור משימוש חורג בהיתר להפעלת מעון ב-2021

יניב בר אור:       בנושא של המיגון, רוב המבנים הפרטיים לא ממוגנים

יניב בר אור:  ולאחרונה נכנס תיקון 693 שבתמ"א 38 שמאפשר למבנה מגורים לבנות מינימום של 9 מ"ר מרחב מוגן

יניב בר אור:  ברגע שאתה מעון יום ואתה עסק, ואנחנו מוגדרים עדיין כעסקים ואנחנו לא מוגדרים כמוסד חינוכי

יניב בר אור:  אנחנו נמצאים בחצר האחורית של החינוך של מדינת ישראל

יניב בר אור:  לא ממש מתייחסים אלינו כאל אנשי חינוך אמיתיים

יניב בר אור:  אנחנו לא נכללים בתוך הדבר הזה

יניב בר אור:  זאת אומרת, אם אני אבוא לרשות המקומית ואני אגיד שאני רוצה לבנות מרחב מוגן בתוך החצר הפרטית שלי, אז כיוון שאני מפעיל שם עסק אני לא נחשב כמגורים, למרות שאני פועל בתוך מבנה מגורים שיש לו היתר להפעלת מעון במבנה מגורים

יוסף טייב: אני מציע שנשב ביחד עם יו"ר ועדת הפנים

יניב בר אור: בהחלט

אימאן ח'טיב יאסין: את המשפחתונים גם

יניב בר אור: ודאי

יניב בר אור:  ולהוסיף לזה שמעל 50% ממעונות היום הפרטיים בכלל פועלים במבנים שהם אינם מגורים, במבנים מסחריים, ששם התהליך הזה של 693 ותמ"א 38 לא חל בכלל

יניב בר אור:       ואנחנו מאוד מודים לחלק מהרשויות המקומיות, אפשר לציין לטובה את יבנה וראשון לציון, שבאו ונתנו פתרונות של מרחבים מוגנים כמבנים חלופיים, מי בחינם ומי בעלות מסוימת, אבל נתנו פתרונות

יניב בר אור:  חלק מהרשויות אין להן את האפשרויות לתת את המענה הזה

יניב בר אור:  ואנחנו כמו השלטון המקומי, חושבים שתפקיד המדינה, ואני שמח שפארס הסמנכ"ל נמצא כאן

יניב בר אור:  אנחנו חושבים שתפקיד המדינה לתת את המענה

יניב בר אור:  פארס צריך לשבת עם האוצר ולמצוא את המענה

יניב בר אור:  וכמו שיודעים לבוא ולשים מיגוניות ומרחבים מוגנים, הרשויות המקומיות, בכל מיני מקומות בעיר, צריך פשוט לבוא עם משאיות ובכל מקום שיש בו מעון עם רישיון ולא משנה אם הוא פרטי או לא, פשוט לשים ליד המעון הזה או בתוך החצר שלו, לשים מרחב מוגן ולדאוג לכל הילדים

יניב בר אור:  אין שום ילד ששווה יותר מילד אחר במדינה הזאת

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  יאיר בוקעי, ראש מנהל לוגיסטיקה ברשת עמל

יאיר לוי: כן, שלום רב לכולם אדוני יושב-הראש

יאיר לוי:  קודם כל, תודה רבה על הדיון החשוב הזה

יאיר לוי:  אני חייב להצטרף לכל הדברים שנאמרו

יאיר לוי:  אבל אני חושב שלי יש איזה שהוא יתרון, כי אני רואה את הדברים בצורה אולי קצת ארצית, כי אנחנו מוכר לא רשמי

יאיר לוי:  יש לנו בתי ספר בכל הרשויות

יאיר לוי:  יש לנו גם בבסיסים צבאיים וגם של משרד העבודה

יאיר לוי:       הבעיה של המיגון היום, אני מדבר, מיגון ונגישות, דרך אגב, אני כורך את שני הדברים ביחד, כי מדובר באותה בעיה

יאיר לוי:  הבעיה העיקרית זה הנושא של התקצוב

יאיר לוי:  אבל אני חושב שאנחנו צריכים בראייה קדימה לא להסתכל על מה שיש היום, על מה שקורה, אלא בראייה קדימה

יאיר לוי:  בעוד כמה שנים, הרי זו לא המערכה הראשונה שיש ולא האחרונה

יאיר לוי:  אני חושב שביום מן הימים העורף יהיה חזית והחזית עורף והבעיה תהיה חמורה מאוד

יאיר לוי:       יש לנו בתי ספר ברהט, יש לנו באשקלון ויש לנו באופקים ויש לנו בבאר שבע ויש לנו בצפון וגם בתל אביב

יאיר לוי:  גם בתל אביב נפל לנו טיל לתוך בית ספר

יאיר לוי:  זאת אומרת, הבעיה קיימת בכל המקומות

יאיר לוי:  וכשאין מיגון, שורה תחתונה אין לימודים

יאיר לוי:  אני לא יודע אם אתם יודעים, מה שאני עברתי בתקופה האחרונה, כל פעם שלא היו לימודים ופיקוד העורך שינה את ההנחיות מירוק לצהוב או לאדום, הייתי צריך למצוא פתרונות לתלמידים בחברות סייבר, בחברות הייטק, במתנ"סים, להתחנן לכל מיני מקומות אזרחיים או חברות טובות שבעצם יסכימו לקבל אותם

יאיר לוי:  לשנע אותם, להעביר אותם לתנאים לא תנאים, לא בטיחותיים

יאיר לוי:  וגם כשערים מסוימות שהפכו לירוק, הורים התנגדו

יאיר לוי:  כמו פתח תקווה, הורים התנגדו לשלוח את התלמידים שלהם ללמוד, כי המצב מתהפך כל רגע

יאיר לוי:       יש תלמידים שבלי בית ספר, בלי המסגרת, לא יכולים להגיע

יאיר לוי:  יש תלמידים, הזדמנות שנייה ושלישית, הם צריכים את הסדנה המעשית, הם צריכים את הפרקטיקה

יאיר לוי:  יש תלמידים בחינוך מיוחד

יאיר לוי:  הם צריכים את המסגרת

יאיר לוי:  יש תלמידים ברשויות חלשות

יאיר לוי:  אגב, בפריפריה לא לכולם יש מחשבים ניידים והם לא יכולים ללמוד

יוסף טייב: ואני אוסיף שתלמידי חינוך מיוחד גם אם אותו תלמיד לא מגיע גם ההורה לא הולך לעבודה

יאיר לוי: נכון, גם

יאיר לוי:  אז אנחנו בעצם כל התקופה הזאת נאלצנו לשנע, למצוא כל מיני פתרונות

יאיר לוי:  אגב, יש גם בתי ספר, לא כל המדינה היא הומוגנית

יאיר לוי:  יש בתי ספר שנמצאים במבנים בשכירות

יאיר לוי:  אני לא יודע, אדוני יושב-הראש, אם אתה יודע את זה

יאיר לוי:  פה הזכירה חברת הכנסת את בית ספר עהד במגזר הבדואי, בית ספר למחוננים, למצוינות

יאיר לוי:  אין לו לא נגישות, אין לו מיגון וכמובן נושא ההסעות, דיברה חברת הכנסת, אני לא אתייחס לזה

יאיר לוי:  אבל במקרה כזה שאין אבא ואמא, אני בעצם כרשת שמפעילה 50 מוסדות ברחבי הארץ, אין לי למי לפנות

יאיר לוי:  עכשיו, באופן כללי אני אומר, אנחנו גם יכולים להציע פתרון

יאיר לוי:  יש רשויות, אגב, חזקות שיכולות להתמודד

יאיר לוי:  יש רשויות חלשות לצערי שלא יכולות וגם לא יודעות להתמודד וגם לא יודעת להגיע גם למשרד החינוך ולהביא את כל התקציבים

יאיר לוי:  אנחנו כרשת, ביחד עם הרשתות הנוספות, אנחנו מהווים 25%, רבע, תנו לנו את הכסף, תנו לנו לטפל

יאיר לוי:       אני לא יודע אם אתה יודע יושב-הראש, לגבי הנגשה, החוק מחייב כל בית ספר שיהיה שביל גישה, חניית נכים, שירותי נכים ואפילו גם פיר מעלית

יאיר לוי:  לא קשור למקרה פרטני

יאיר לוי:  מקרה פרטני כזה הוא כבר דורש הנגשה מלאה, כולל מתקן למעלית, הכול

יאיר לוי:  זאת אומרת זה, זה ה-must, זה אני חייב לשים

יאיר לוי:  אין לי תקציבים לזה

יאיר לוי:  כשאני פונה לרשויות אז הרשויות יש להן את סדרי העדיפויות שלהן, הן לא תמיד מקבלות את התקציבים וכך זה גם בנושא של המיגון

יאיר לוי:  ולכן אני אומר, אנחנו לפחות כרשת עמל, אנחנו יכולים להיות גוף

יאיר לוי:  אנחנו הרי המוכר הלא רשמי

יאיר לוי:  אנחנו צריכים להיות גם כן גוף שהוא מתוקצב

יאיר לוי:  אנחנו יכולים לעזור פה למדינה, כמובן בהינתן תקציב

יאיר לוי:  אבל יכולים לעזור בהרבה מאוד מקרים, או שהרשויות חלשות או שאין רשויות

יאיר לוי:  במקרה הזה של עהד או בית ספר בתוך מחנה צבאי

יאיר לוי:  אגב, יש לי בית ספר בתוך מחנה נתן בבאר שבע, מפקד הבסיס אומר לי בוא, שים פה מיגוניות

יאיר לוי:  אבל אין לי כסף לשים מיגוניות

יאיר לוי:  זאת אומרת, אני צריך את העזרה הזאת של הרשויות

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אוראל גל-אור, מועצת התלמידים והנוער הארצית, בבקשה אוראל

אוראל גל-אור: שלום לכולם

אוראל גל-אור:  אני אוראל גל-אור, ממועצת התלמידים והנוער הארצית

אוראל גל-אור:  אני מייצג את התלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחדים במועצה הארצית

אוראל גל-אור:  אני אשמח לתת לכם דוגמה מבית הספר שלי

אוראל גל-אור:  אני לומד בבית ספר אורט רמת יוסף בעיר בת ים, בית ספר שגם מכיל כיתות חינוך מיוחד

אוראל גל-אור:  יש בידוד מיוחד בהחלט מהתלמידים

אוראל גל-אור:  אני יכול לומר שאת התלמידים שלומדים בחינוך הרגיל לוקחים למקלט של החטיבה, ואת כיתות החינוך המיוחד שמים בתוך איזה שהוא מרחב מוגן אחר

אוראל גל-אור:  מעדות שלי אני יכול להגיד שזה ממש קשה

אוראל גל-אור:  גם לתלמידי חינוך מיוחד קשה נורא המצב הזה, כי בסופו של דבר הם רואים, הם שומעים גם את הרעש של האזעקה וגם את הרעש של הילדים שרצים

אוראל גל-אור:       אני באמת שואל, איפה באמת נמצא הפתרון? אני מקבל עשרות פניות מחברים שלי שאומרים לי 'אוראל, אנחנו מפחדים ללכת לבית הספר, רק בגלל הפחד שאין מרחב מוגן'

אוראל גל-אור:  והם תלמידים עם צרכים מיוחדים שהם על הרצף והם מפחדים כי אולי אין הסעה נגישה, אולי אין להם את הפחד הזה וגם יש משמרות

אוראל גל-אור:  אני יכול להגיד שתלמידי חינוך מיוחד אצלי בבית הספר לומדים כמעט כל השבוע, כי מן הסתם חשובה השגרה

אוראל גל-אור:       ועוד משהו שהייתי רוצה להגיד, מי לוקח אחריות על הביטחון של הילדים האלה? מי לוקח את האחריות בסופו של דבר? מי האנשים שבסופו של דבר לוקחים את האחריות? ואני אשמח להתייחס לדעה של אימאן

אוראל גל-אור:  אני מכיר את החינוך המיוחד, אני בעצמי תלמיד שזכאי לשירותי חינוך מיוחדים

אוראל גל-אור:  אני לומד בחינוך רגיל

אוראל גל-אור:  הייתי שבע שנים במערכת החינוך המיוחד

אוראל גל-אור:  אני רואה את החברים שלי סובלים, באמת

אוראל גל-אור:  מהיכרות אישית שלי הם סובלים

אוראל גל-אור:  הם סובלים בהחלט מהפער הענק הזה

אוראל גל-אור:  חסר, נכון, חסר

אוראל גל-אור:  הם לומדים בחללים קטנים-קטנים, כדי שיהיה להם מקום ללכת למרחב המוגן אחרי זה

אוראל גל-אור:  כי אולי למקלט של החטיבה הם לא יספיקו

אוראל גל-אור:  ואני יכול להגיד שבלי קשר לשילוב או לא שילוב, יש להם רגישות נורא ענקית לרעש וחייבים למצוא לזה פתרון

אוראל גל-אור:  ואני קורא מכאן לכל מקבלי ההחלטות, תדאגו לביטחון שלהם

אוראל גל-אור:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  דברים חשובים

יוסף טייב:  אורית הראל, "בראש מורם", בבקשה

אורי אריאל: שלום וברכה

אורי אריאל:  שמי אורית הראל, אני אמא של רפאל המתוק, בן 4

אורי אריאל:  שנולד עם תסמונת נדירה שנקראת אכונדרופלזיה, שזה בעצם פגם גנטי שמתבטא בגמדות

אורי אריאל:  גופם של אלה שלוקים בפגם מתבטא בכך שהגפיים העליונות והתחתונות קצרות באופן משמעותי לעומת ילדים אחרים

אורי אריאל:  וזה לא מתבטא רק בגובה, גם האיברים הפנימיים שלהם ככה נפגעים מהתסמונת

אורי אריאל:  ויש המון סיבוכים רפואיים שאנחנו מתמודדים איתם

אורי אריאל:       בעקבות ההתמודדות שלי עם רפאל הבן שלי, הקמתי עמותה שנקראת עמותת "בראש מורם", למען נמוכי הקומה בישראל, במטרה להילחם על הזכויות שלהם ולעזור להם להשתלב בכל תחומי החיים

אורי אריאל:      אחד הדברים שבאמת אני פוגשת הרבה מאז שהקמתי את העמותה – זה הורים שממש נלחמים בשיניים וגם אני, אני מדברת מדם ליבי, כדי שיעשו התאמות עבור הילדים שלהם

אורי אריאל:  זאת אומרת, התסמונת הזאת, יש כמה מאות בודדים של ילדים בארץ

אורי אריאל:  אין לה מודעות

אורי אריאל:  כל נושא ההנגשה היום בארץ פחות מדבר אליהם

אורי אריאל:  הדברים הכי בסיסיים שאתם עושים ביום יום ונראים לכם מובנים מאליו, מלגשת לשירותים ציבוריים, לשטוף ידיים, לעלות במדרגות, מעקה בגובה שלהם, ללחוץ על כפתור במעלית

אורי אריאל:  דברים הכי בסיסיים עבורם זה דבר מאוד מורכב

אורי אריאל:  ויש להם תלות, תלות בזולת יום יומית

אורי אריאל:       בדרך כלל כל הורה שפגשתי עד היום, כולל אני, שהבן שלי השנה נכנס לגן עירייה, היה צריך לעשות ממש מאבק כדי לקבל הנגשה בגן באופן כללי

אורי אריאל:  זאת אומרת, אני הגשתי את ההנגשה

אורי אריאל:  אני הלכתי לנציג ההנגשה בעיר שלי, בראשון לציון, כבר בשנה שעברה, בדצמבר של שנה שעברה

אורי אריאל:  כי ידעתי שזה לוקח זמן ועשיתי רישום מוקדם והכול, לפי הכללים

אורי אריאל:  ורק עכשיו, ממש לפני שבועיים, התאימו את הגן עבורו

אורי אריאל:  זאת אומרת שהילד שלי כבר כמעט חצי שנה בגן בלי התאמות

אורי אריאל:  עד שהנגישו עבורו את הגן העבירו אותנו לגן עם מרחב מוגן, כי הגן שהנגישו הוא לא היה עם מרחב מוגן

אורי אריאל:  אז יוצא שהבן שלי היום לומד באולם של בית כנסת, כי באולם בית הכנסת יש מרחב מוגן

אורי אריאל:  אבל בגן שהתאימו לו אין מרחב מוגן

אורי אריאל:  וכל הגן לא מותאם עבורו, אבל יש מרחב מוגן

אורי אריאל:  זאת אומרת, זה סותר אחד את השני

אורי אריאל:       בדרך כלל אנחנו סופגים את הזמן שזה לוקח עד שמתאימים ועושים דברים ומנגישים עבורם את האסלה ואת הכיור ואת הכיסא שהוא צריך לקבל והכול

אורי אריאל:  אבל עכשיו בזמן מלחמה, אין לנו באמת את הזמן לחכות שזה יקרה

אורי אריאל:  זאת אומרת, ברגע שיש אזעקה והבן שלי לא נכנס למרחב מוגן בזמן – זאת סכנה ממשית לחיים שלו

אורי אריאל:  וזה לא רק הבן שלי, זה עוד המון ילדים מכל הארץ שמתמודדים

אורי אריאל:       אני הגעתי לפה עם איילה המתוקה, שלה יש לצורך העניין 30 שניות להיכנס למרחב המוגן

אורי אריאל:  וחשוב מאוד שייקחו בחשבון גם ילדים שיש להם אכונדרופלזיה, משמעות של גמדות

אורי אריאל:  כי אין מודעות לתסמונת הזאת

אורי אריאל:  אין היום הכללה של התאמות והנגשה

אורי אריאל:  מקודם דיברו על המהפכה של ההנגשה, תיקחו גם את נמוכי הקומה

אורי אריאל:  גם הם חיים וקיימים בארץ

אורי אריאל:  מתינוקות ועד אנשים מבוגרים

אורי אריאל:  הדברים הכי קטנים, כאילו זה חורה לי, כן? כי אני כבר יודעת איזה עתיד מחכה לבן שלי

אורי אריאל:  אפשר לפתור את זה בפתרונות כל כך פשוטים

אורי אריאל:  לשים בדלפק של חנות בגדים שרפרף של שתי מדרגות יפתור את העניין הזה שנמוך קומה רוצה לקנות בגד הוא יוכל לדבר עם המוכרת בגובה העיניים

אורי אריאל:       אותו דבר לגבי המרחבים המוגנים במוסדות החינוך

אורי אריאל:  חשוב שיימצאו לזה פתרון

אורי אריאל:  או שהם ילמדו בתוך המרחבים המוגנים או שכיתות יהיו צמוד למרחבים המוגנים

אורי אריאל:  במידה ויש מרחב מוגן שהוא תת קרקעי, לשים מעקה בגובה שלהם

אורי אריאל:  הילד שלי כל שלושה ארבעה צעדים נופל

אורי אריאל:  יש לו סייעת צמודה, יש לו, הוא בגן רגיל, כי חשוב לי כן לשלב אותו

אורי אריאל:  כי מבחינה שכלית ואינטליגנציה הוא חכם ופיקח, אז כן חשוב לי לשלב אותו

אורי אריאל:  אבל כן גם חשוב לי שיהיה לו התאמות כדי שאני אדע שאני שולחת את הבן שלי לגן אני לא מסכנת את החיים שלו

אורי אריאל:       גם הרוב פה מדברים על בתי ספר, אבל גם גני הילדים קיימים

אורי אריאל:  כיום הבן שלי הוא בגן שיש לו מרחב מוגן, אבל אין לו התאמות

אורי אריאל:  חשוב לשים לב לכל הדברים, כי זה לא פייר

אורי אריאל:  זה לא פייר כלפי הבן שלי וכלפי המון ילדים אחרים

יוסף טייב: הדברים הוזכרו גם על ידי וגם שאר הנוכחים לגבי הסיפור של הגנים ומעונות היום

יוסף טייב:  ואכן מבחינתנו אין הבדל

יוסף טייב:  כל ילד באשר הוא שנמצא במערכת החינוך, מגיל הרך ועד התיכון צריך לקבל את המענה

יוסף טייב:  פארס, ברשותך

יוסף עטאונה: לפני פארס, אני רוצה לחדד שאלה, בהמשך לדיון שלי מתחילת הישיבה

יוסף עטאונה:  אני רציתי לחדד את השאלה כלפי פארס

יוסף עטאונה:  פארס, לגבי הכפרים הלא מוכרים בנגב, מתחילת המלחמה הנושא עלה גם בפני השר

יוסף עטאונה:  אני יודע שהיו גם ישיבות עבודה

יוסף עטאונה:  הייתה עבודת מיפוי שריכזה אותה הגב' שירין נאטור, מנהלת אגף לחינוך ערבי

יוסף עטאונה:  שדרך אגב, עשתה עבודה טובה

יוסף עטאונה:  השר אמר שלושה ארבעה ימים צריך להביא מיפוי

יוסף עטאונה:  למחרת היא ירדה לשטח, קיבלו את המיפוי

יוסף עטאונה:  כבר חודשיים אנחנו לא מקבלים שום תשובה לגבי המיגון בחברה הערבית הבדואית בנגב

יוסף עטאונה:  והשאלה שלי האם משרד החינוך רואה בעצמו, יש לו את האחריות כלפי המיגון או לא

יוסף עטאונה:  במיוחד בכפרים הלא מוכרים, שאין רשות מקומית שם

יוסף עטאונה:  המדינה היא האבא שלהם והיא צריכה לספק את המיגון בכפרים הלא מוכרים או אפס, כמעט חלק מבתי הספר חודשיים לא למדו

יוסף עטאונה:  שאלתי האם משרד החינוך אחרי החודשיים יש לו תשובה לכפרים הלא מוכרים בנגב?     

יוסף טייב: טוב, אז כמובן גם השאלה שלך רשומה

יוסף טייב:  פארס לא היה בהתחלה, אז רשמתי לעצמי את כל מה שעלה מתחילת הדיון

יוסף טייב:  אני רק אחדד, שבישיבה שלנו בפזורה הבדואית נאמר על ידי, אם אני לא טועה, או שירין או מישהו ממשרד החינוך, שהאחריות על המיגון בפזורה לא חל על משרד החינוך, אלא על פיקוד העורף

יוסף טייב:  אז תכף

יוסף טייב:  אם תאשר לי את זה כמובן אז נעלה את פיקוד העורף, הם נמצאים איתנו בזום

יוסף טייב:       השאלות שעלו: קודם כל, על מי חלה באמת אחריות המיגון וההנגשה; האם משרד החינוך עובד לפי, כפי שנאמר כאן על ידי ראש העיר אשקלון, לפי תקנים שלא עודכנו מאז שנת 1997 לכאורה; האם אכן התשובה שקיבל הממ"מ מהמשרד, האם אכן זה נכון שלמשרד החינוך אין נתונים לגבי מיגון בגני ילדים ובמעונות היום; אמירה שנאמרה על ידי השלטון המקומי, מיכל מנקס, באיזה היקף באמת של מיגון ברצוננו להגיע בסוף; ומה שנאמר על ידי עמיחי, אני רוצה שאכן תאשר את הנתונים שנאמרו על ידי השלטון המקומי, שאכן חסרים בשלטון המקומי כ-8,000 כיתות בגנים וכ-2,200 כיתות במעונות היום, פערי מיגון אני מדבר

יוסף טייב:       כן, הבמה כולה שלך פארס

יוסף טייב:  ושוב, תודה על הגעתך

יוסף טייב:  כן, בבקשה

אימאן ח'טיב יאסין: לגבי הנתונים, מה מתכוון המשרד לעשות?     

יוסף טייב: כן, כן, נתחיל

יוסף טייב:  פארס לא הלך

יוסף טייב:  עד שהוא הגיע, אני לא משחרר

יוסף טייב:  כן, בבקשה פארס

פארס טויל: קודם כל סליחה על האיחור

פארס טויל:  באמת חמש שעות נסיעה

פארס טויל:  דווקא ממ"ד נפל שם

פארס טויל:  טוב, אני אתחיל ככה: קודם כל, ברור שהסוגייה היא על הפרק ובתקופה האחרונה, במלחמה הבנו כמה שהיא חשובה וכמה שיש פה פערים

פארס טויל:  אני לא הייתי בתחילת הדיון, אבל ברור שכל מי שדיבר פה מבין ויודע, ואנחנו גם, יודעים שיש פה פערים שהם גדולים

פארס טויל:  בוא נגיד ככה, היא הרבה יותר מורכבת ממה שחושבים

פארס טויל:  כי זה לא רק סוגיה של משרד החינוך

פארס טויל:  יש פה מלא גורמים, דיבר פה חברי, זה שלטון מקומי, זה פיקוד העורף, משרד הביטחון, משרד האוצר שפה הוא מרכזי בנושא

פארס טויל:  וכמובן גם משרד החינוך

פארס טויל:       אני לא אתחיל לגעת בכל הסוגיות, אבל בגדול אני אגיד ככה: קודם כול, אכן צריך לחשוב בוא נגיד על כל הסטנדרטים שנבנו בהם מיגון נכון להיום

פארס טויל:  גם אם אני אסתכל על מוסדות חדשים שאנחנו בונים אותם

פארס טויל:  ודיבר פה חברי גם על בית הספר של החינוך המיוחד, שבאמת הוא יפה והוא לתפארת

פארס טויל:  אבל כל סוגיית המיגון והמרחקים ולחצים איך מגיעים לממ"ד היא באמת קיבלה במלחמה הזאת תמונה קצת אחרת

פארס טויל:  קודם כל, אני מקווה שאחרי המלחמה נצטרך קצת פחות מיגון, זה גם חשוב להגיד את זה

פארס טויל:  אבל אנחנו חייבים לעשות את העבודה ככה שנשרה ביטחון בילדים, שיוכלו להגיע, לילדים שיוכלו לשלוח את הילדים שלהם לבתי הספר בבטחה

פארס טויל:  ומוסדות החינוך צריכים לספק את המענה

פארס טויל:       לכן בגלל שהסוגייה היא מורכבת והפערים הם גדולים והתקציבים פה, חברי נגע בערך ב-10 מיליארד שקלים, גם אנחנו חושבים שזה פחות או יותר הפערים

פארס טויל:  צריך לעשות תוכנית שהיא לא לוקחת לא חודש ולא חודשיים, זה הרבה יותר מחודש חודשיים

פארס טויל:  יש פה גורמים רבים, יש פה בתי ספר רשמיים, יש פה מוכר שאינו רשמי

פארס טויל:  יש פה מעונות, גנים, יש פה כאילו לא מעט סוגיות שצריך לקחת אותן בחשבון

פארס טויל:  כולל כל סוגיית ההנגשות, שגם היא סוגיה

פארס טויל:  אתה יכול לבנות את כל המיגון ואם הוא לא מונגש ואי אפשר להגיע אליו אז לא עשית כלום

פארס טויל:  ויש פערים בין איזה מיגון לאיזה לקות

פארס טויל:  יש פה מלא דברים שצריך לקחת אותם בחשבון

פארס טויל:  וצריך לקחת את 2024 כשנה שבה בונים מוסדות חינוך ומתעדפים

פארס טויל:  ברור לנו שתקציב המדינה ישתנה ויהיה בו מלא דברים שצריך לקחת אותם בחשבון לאור המלחמה ולאור כל ההשקעה שיש שם

פארס טויל:       אבל צריך להיות אופטימי, צריך לקחת את כל השולחן הזה שדיברנו עליו, את כל ארבעת הגורמים המרכזיים: שלטון מקומי, משרד האוצר, משרד החינוך ומשרד הביטחון – פיקוד העורף

פארס טויל:  ולבנות באמת תוכנית עבודה שהיא גם ישימה

פארס טויל:  אי אפשר לבוא, היא צריכה להיות ישימה

פארס טויל:  היא צריכה לקחת בחשבון את פערי התקצוב, את היכולות של רשויות מקומיות

פארס טויל:  אי אפשר להתעלם מזה שאי אפשר לעשות את זה בלי רשויות מקומיות

פארס טויל:  אז הסוגייה היא הרבה יותר מורכבת

יוסף טייב: אתה יודע, בשביל להתחיל להניע תוכנית כזאת קודם כל צריך נתונים

יוסף טייב:  עכשיו, מה שאני מבין כרגע למשרד החינוך אין נתונים בכלל

יוסף טייב:  לא לגבי המעונות

פארס טויל: לא, לא שאין נתונים

פארס טויל:  יש נתונים

יוסף טייב: מה שקיבל הממ"מ, המכתב הכתוב שחור על גבי לבן, שאין למשרד החינוך נתונים לגבי גני הילדים

פארס טויל: קודם כל ככה: הנתונים לא מדויקים, בסדר? הנתונים לא ממש מדויקים

פארס טויל:  להזכיר שבגני הילדים יש 24,000 גני ילדים

פארס טויל:  חלקם בנויים כגני ילדים, חלקם נבנו בהיסטוריה מסוימת בלי מקלטים

פארס טויל:  יש פה עבודה שהיא מאוד מורכבת לעשות אותה, אבל צריך לעשות אותה

פארס טויל:  צריך שיהיה בסיס נתונים של כולם, שכולם מכירים אותו

יוסף טייב: איך משרד החינוך אין לו את הנתונים האלה, פארס? באמת אני שואל

לוסי חדידה: יש רישיון הפעלה, יש מלא דברים שכן אפשר למפות אותם

פארס טויל: יש חוסר בנתונים

פארס טויל:  בין 70% ל-80% קיים מתוך הנתונים אנחנו מכירים אותם

יוסף טייב: אז בוא נתחיל מההתחלה

יוסף טייב:  קודם כול, הוועדה מבקשת לקבל קודם כל את ה-70% הקיימים

יוסף טייב:  בואו נתחיל ממה שיש

יוסף טייב:  מה שאין, איך אמרת? שנת 2024 כנראה תהיה שנת איסוף נתונים ותכנון עבודה ואיסוף תקציבים

יוסף טייב:  בסדר? וביצוע כמובן במקביל

פארס טויל: במקביל לאסוף נתונים ובניית תוכנית עבודה צריך לעשות שני דברים דחופים: אחד, בתי ספר חדשים אנחנו לא עוצרים, אנחנו ממשיכים לבנות בתי ספר וגנים חדשים

פארס טויל:  הם צריכים כבר עכשיו לשבת עם פיקוד העורף, לחשוב על כל הסוגייה של הסטנדרטים של המיגון וכבר להכניס אותו במבנים החדשים

פארס טויל:  אי אפשר גם להמשיך לבנות דברים שהם לא רלוונטיים

פארס טויל:  אז זו סוגיה שצריך לעשות אותה ממש במיידי

פארס טויל:  דבר שני, יש תעדופים

פארס טויל:  ילד שרץ תוך 30 שניות צריך להיות או 15 שניות צריך להיות בממ"ד הוא לא כמו ילד שצריך תוך דקה וחצי להיות

יוסף טייב: מסכים

פארס טויל: צריך לקחת את המדינה, לחלק אותה

פארס טויל:  לעשות תעדופים

פארס טויל:  גם יש מקומות שממש יש חוסר אדיר

פארס טויל:  סתם דוגמה, החברה הבדואית בדרום כמעט ואין מיגון, במיוחד בנקודות השירות

פארס טויל:  גם סוגיה של היתרי בנייה ומדיניות של מדינה, מה היא רוצה בכלל בסוגיה הזאת

פארס טויל:  אבל צריך גם לתעדף את הנקודות הדחופים לעכשיו, להתמקד בהם

פארס טויל:  ובמקביל לבנות תוכנית עבודה שתיתן לנו מענה לזמן ארוך יותר

פארס טויל:  כי זה תקציבים שהם גדולים ואני לא יודע כמה המדינה עכשיו יכולה לבוא ולשים את כל התקציבים האלה

פארס טויל:  אנחנו כמשרד החינוך שם, רוצים את זה

פארס טויל:  היה קשה מאוד לנהל את המערכה היום עם 30% ילדים שמגיעים, 20%, כיתות י', כיתות י"א, שתי כיתות פה, שתי כיתות שם

פארס טויל:  זה באמת מטריף את המערכת וגם מייצר הרבה אי שוויון

פארס טויל:       אגב, החוסר הוא לא רק בחברה הערבית ולא רק ביישובים חלשים

פארס טויל:  גם ביישובים הכי חזקים, תל אביב והרצליה וכל היישובים, יש חוסר כאילו במיגון

פארס טויל:  זה לא במקום אחד

אימאן ח'טיב יאסין: השאלה כמה

לוסי חדידה: ומה עושים עם הקיימים כרגע

לוסי חדידה:  זה שתהיה תוכנית עתידית

יניב בר אור: פארס, את ה-500 מיליון שתוכננו לבניית מעונות חדשים במקום המעונות הפרטיים בחמש שנים הקרובות אפשר להשקיע במיגון של המעונות הקיימים

לוסי חדידה: ולאשר אותם

יוסף טייב: זו כבר שאלת מדיניות

פארס טויל: לא יודע מזה, אבל לא תוכנן לבנות מעונות על חשבון המעונות הפרטיים

פארס טויל:  הם יכולים לעבוד יחד במקביל

פארס טויל:  יש חוסר במעונות היום, כולנו יודעים כמה חוסר של תלמידים וכמה המערכת היום נותנת מענה

לוסי חדידה: השאלה היא מה ניתן לעשות?     

פארס טויל: מאות תלמידים שאין להם מענה

חסיה דרורי: אבל פארס, אם אנחנו עכשיו אומרים שנת 2024 שנת המיפוי

פארס טויל: לא, מיפוי, תכנון ומיפוי

חסיה דרורי: מיפוי תוכנית וכו'

חסיה דרורי:  אנחנו יודעים שמשנה זה נמשך לשנה וחצי ולשנתיים

חסיה דרורי:  אנחנו, כל המערכת צריכה להיות בלחץ, כי המצב מלחיץ

חסיה דרורי:  יש מאות אלפים של ילדים בלי מיגון

חסיה דרורי:  ולכן אנחנו צריכים להתכנס ללו"ז, כן, להטריף את כלל המערכות, כולל משרדי ממשלה

חסיה דרורי:  יש מספיק החלטות ממשלה שנוקבים בעבודות מטה רציניות 60 יום, אולי 90 יום

לוסי חדידה: לתת פתרון מיידי

חסיה דרורי: אנחנו צריכים לעשות את זה ברמה, זה S

חסיה דרורי: O

חסיה דרורי: S למעלה

חסיה דרורי:  אין לנו עכשיו שנה

חסיה דרורי:  אנחנו במצב, במצב מלחמה נתון

חסיה דרורי:  אנחנו לא מתכוננים למלחמה עתידית

חסיה דרורי:  אנחנו צריכים לעשות את כל הדברים האלה עכשיו, ב-day one

לוסי חדידה: הפעוטות שלנו בשדה קרב, פשוט ככה, בשדה קרב

פארס טויל: קודם כל, יש לנו פה ועדה רצינית

אורי אריאל: גם בתי הספר של החינוך המיוחד גם צריכים לקבל מענה

פארס טויל: ברור

פארס טויל:  לכן אמרתי, גם החינוך המיוחד

פארס טויל:  אני אתן לכם דוגמה: בית ספר בראשון לציון, רוב הילדים שם הם על מיטות

פארס טויל:  בסדר? ברור שהממ"ד שלהם והמקלט שלהם הוא אחרת

פארס טויל:  אולי צריך לבנות את כל המוסד ממוגן, כמו שאנחנו בונים בעוטף

פארס טויל:  כאילו, יש פה מלא סוגיות שצריך לקחת אותן

יהודה בורלא: פארס, כשבנינו את בית הספר החדש בבני ברק התחננתי שיהיו הרבה כיתות ממוגנות

יהודה בורלא:  אמרו לי לא נהפוך את מדינת ישראל למקום ממוגן

יהודה בורלא:  זה לא מכובד

פארס טויל: בסדר, ברור שיש פה עלויות

יהודה בורלא: והיום אנחנו מתמודדים

פארס טויל: כן

פארס טויל:  אבל אנחנו גם הוכחנו שבאזורים מאוד מורכבים כמו ב-0 עד 4 ו-0 עד 7 בדרום אנחנו גם בנינו בתי ספר ממוגנים

פארס טויל:  אבל גם יפים וגם נותנים מענה

חסיה דרורי: עכשיו כל הארץ היא 0 עד 4 בסופו של דבר

לוסי חדידה: בדיוק

פארס טויל: ברור שאנחנו לא רוצים את זה וברור שזה עלויות גדולות וצריך לעשות את התעדופים, לא לשכוח את זה

פארס טויל:  יש פה תקציב מדינה שהוא מאוד חשוב לכולנו

לוסי חדידה: כל המדינה שלנו כבר נהיית 0 עד 4

יוסף טייב: פארס, לאן אנחנו רוצים להגיע ברמת המיגון? האם הרצון שלנו להגיע ל-100% מיגון?      

פארס טויל: שאלה טובה

יוסף טייב: כי השאלה עלתה על ידי מיכל מנקס מהשלטון המקומי והייתי רוצה שתתייחס לזה

יוסף טייב:  זה אחד

יוסף טייב:  שתיים, לא ענית לי על מי אחריות ההנגשה והמיגון? האם חלה על משרד החינוך או משרד הביטחון – פיקוד העורף? כי מה שנאמר לי בישיבה שישבנו, שהוועדה התכנסה בפזורה הבדואית, נאמר לנו האחריות היא לא על משרד החינוך, היא על פיקוד העורף

יוסף טייב:  ולכן לפני שאני פונה לפיקוד העורף הייתי רוצה לקבל ממך את ההתייחסות

פארס טויל: קודם כל נגיד שני דברים: אחד, נכון להיום מי שעשה, מי שמיגן את ה-0 עד 7 או את ה-0 עד 2 בצפון זה פיקוד העורף

פארס טויל:  נכון שהעבודה נעשתה בתיאום עם משרד החינוך

פארס טויל:  אבל בסוף היכולת להביא לידי ביצוע בזמנים קצרים היא של פיקוד העורף

פארס טויל:  פיקוד העורף יש לו את כל הכלים והם נכון להיום עשו את הפעילות הזאת

אסף וינינגר: זה בנוגע להשלמת פערי מיגון

פארס טויל: השלמת פערי המיגון

אסף וינינגר: המיגון השוטף בבתי ספר חדשים - - -     

פארס טויל: מיגון שוטף בבתי ספר חדשים, אמרתי, אנחנו עובדים בתיאום עם פיקוד העורף, לפי הסטנדרטים שפיקוד העורף קובע

פארס טויל:  מרחקים, גדלים

לוסי חדידה: חבל שהוא לא נמצא פה פיקוד העורף

יוסף טייב: לא, לא, פיקוד העורף נמצא, תאמיני לי

יוסף טייב:  הוא תכף עולה, הם נמצאים בזום

אימאן ח'טיב יאסין: הבעיה כאילו זה היכולת, הקצב זה הבעיה לגבי הכפרים הבלתי מוכרים?     

יוסף טייב: לא

יוסף טייב:  בכפרים הבלתי מוכרים יש מעבר לבעיה התקציבית יש בעיה תכנונית

יוסף טייב:  אנחנו ישבנו על זה ואנחנו עם שירין על זה בכל הכוח, עם שר הפנים

אימאן ח'טיב יאסין: זו התשובה שהוא נותן לגבי הפזורה

יוסף טייב: לא, לא

יוסף טייב:  הוא עדיין לא ענה לגבי הפזורה

פארס טויל: אמרתי בכללי

פארס טויל:  נכון להיום מי שמיגן את המוסדות, ויש לנו דוגמאות

פארס טויל:  0 עד 7 ו-0 עד 2 בצפון זה פיקוד העורף

פארס טויל:  נכון שזה נעשה בתיאום עם משרד הביטחון כי המיגון עצמו הוא חלק מבית הספר בסוף

יוסף טייב: מי תקצב?     

פארס טויל: המדינה

פארס טויל:  פיקוד העורף, לא משרד החינוך

יוסף טייב: פיקוד העורף

חסיה דרורי: אגב, כבוד יושב-הראש, רק השלמה בחצי משפט, מאוד חשוב

יוסף טייב: רגע, אני פשוט מצומצם מאוד בזמן ואני רוצה לקבל את התשובה מפיקוד העורף

יוסף טייב:  פיקוד העורף נמצאים איתנו בזום

יוסף טייב:  מאירה או סגן אלוף משה שלמה

יהודית גידלי: מאירה

יוסף עטאונה: אבל רק פארס, התייחסות לכפרים הלא מוכרים, לבתי הספר של משרד החינוך, שלכם

יוסף עטאונה:  אין רשות שם

יוסף עטאונה:  אין רשות מוניציפלית, זה אתם

יוסף טייב: בואו נשמע ממאירה

יוסף טייב:  כן מאירה, בבקשה

רס"ן מאירה גרמן: שלום רב, אדוני היושב-ראש, מכובדיי

רס"ן מאירה גרמן:  מה שאני רוצה להגיד לפארס, אנחנו כפיקוד העורף משקפים את הצרכים של משרדי ממשלה

רס"ן מאירה גרמן:  אנחנו לא קובעים את הדרישות

רס"ן מאירה גרמן:  את המפתחות לא במובן - - - וכאלה, אלא במובן ההנגשתי כמה שטח צריך כל ילד, כל בן אדם בוגר

רס"ן מאירה גרמן:  זו קביעה שלא נעשית אצלנו

רס"ן מאירה גרמן:  אנחנו כמובן נשתף פעולה בכל בניית תוכנית, בכל ההחלטות, בכל התהליכים שיחולו

רס"ן מאירה גרמן:  אם ירצו לשנות מפתחות, אם ירצו לשנות הנגשה, לשנות משהו בתקנות מיגון שקיימות היום אנחנו נהיה חלק פעיל

יוסף טייב: מירה, שמענו קודם את ראש העיר אשקלון שאומר שההרשאות לצורך העניין למיגון ניתנות לפי קריטריון משנת 1997, שאז ההגעה לממ"ד הייתה 2

יוסף טייב: 5 דקות

יוסף טייב:  היום יש להם 30 שניות

יוסף טייב:  האם אתם לוקחים את זה בחשבון האם נעשה תיקון מאז? האם אתם מתייחסים לפי התקן הישן או שאתם כבר עדכנתם את זה לפי התקן החדש? איפה אנחנו עומדים?     

רס"ן מאירה גרמן: כפי שאני אמרתי, אנחנו לא קובעים שינויים מסוג זה

רס"ן מאירה גרמן:  היום התקן הוא אחר

יוסף טייב: מי קובע?     

רס"ן מאירה גרמן: רק שנייה

רס"ן מאירה גרמן:  היום התקן הוא זהה לכל הארץ

רס"ן מאירה גרמן:  הוא לא משתנה בין קריית שמונה ואשקלון לבין תל אביב, לצורך הדוגמה

יוסף טייב: למרות שבאשקלון יש להם 30 שניות הגעה ובתל אביב דקה וחצי

רס"ן מאירה גרמן: יפה

רס"ן מאירה גרמן:  אז ההנחיות היום אינן מבדילות בין קריית שמונה לתל אביב

רס"ן מאירה גרמן:  ואנחנו רואים נכון, בנכונה לשנות את הדבר הזה

רס"ן מאירה גרמן:  אבל עוד פעם, אנחנו נהיה חלק מכל עבודת מטה שתיפתח בנושאים האלה

רס"ן מאירה גרמן:  ואנחנו נסייע ונשתתף וניתן את כל הידע המקצועי

יוסף טייב: מאירה, אני חושב שאחרי האירוע הדרסטי שאנחנו חווינו ב-7 באוקטובר, אני חושב שזה מעבר לעבודת מטה

יוסף טייב:  אנחנו נמצאים פה, כמו שאמר עמיחי, בעבודת S

יוסף טייב: O

יוסף טייב: S

יוסף טייב:  ואם אנחנו עדיין עובדים לפי קריטריונים של שנת 1997, תסלחי לי, מי אמור לקחת את ההחלטה לשנות את אותם קריטריונים? אם לא פיקוד העורף אז מי?     

רס"ן מאירה גרמן: משרד החינוך אמר כרגע שהוא רוצה להתחיל בבניית התוכנית בשביל לשנות את כל התקנות, תקנים וליישם אותם

לוסי חדידה: מה זה להתחיל? או-או, עד שזה יתחיל

לוסי חדידה:  עד שזה יתחיל תתחיל עוד מלחמה

יוסף טייב: טוב, יהיה לי מה להגיד על זה

יוסף טייב:  בסדר, אוקיי

יוסף טייב:  אני יודע, אני בדיון השלישי והרביעי עם הוועדה פזורה הבדואית

פארס טויל: אנחנו לא זורקים שום אחריות

יוסף טייב: לא, לא, בסדר

יוסף טייב:  אני לא אמרתי שזורקים

לוסי חדידה: מי מתקצב את זה? מי מתקצב את זה?     

יוסף טייב: פארס כבר אמר שהתקצוב מגיע מפיקוד העורף

יוסף טייב:  כן מאירה, בבקשה

יוסף טייב:  סליחה שעצרתי אותך באמצע

רס"ן מאירה גרמן: לא, בעצם אני הבהרתי את הנקודה

רס"ן מאירה גרמן:  אני רוצה להתייחס אולי לשטחים שדיברו פה המון על השטחים פר בן אדם

רס"ן מאירה גרמן:  היום אכן הקביעה של משרד החינוך הייתה 0

רס"ן מאירה גרמן: 5 מטר לילד

רס"ן מאירה גרמן:  פיקוד העורף הוציא איזה שהיא הנחיה, איזה שהיא הבהרה במלחמה הנוכחית לגבי הגדלת כמות ילדים או אנשים באופן כללי במרחב מוגן

רס"ן מאירה גרמן:  וזה נכון

רס"ן מאירה גרמן:  כי השהייה קצרה

רס"ן מאירה גרמן:  אנחנו במתאר של שהייה קצרה במלחמה הזאת

רס"ן מאירה גרמן:  וכמובן אם ידובר על מתאר של שהייה ארוכה או לימודים בתוך מרחבים מוגנים, המפתחות האלה 0

רס"ן מאירה גרמן: 5 לבן אדם הם פחות רלוונטיים

יוסף טייב: האם בבנייה חדשה ההצעה או ההמלצה של פיקוד העורף למשרד החינוך תהיה הגדלת שטח מרחב מוגן פר ילד לאור המצב הקיים?     

רס"ן מאירה גרמן: לא, אנחנו לא יכולים להמליץ על דבר כזה

רס"ן מאירה גרמן:  כמו שאמרתי, אנחנו משקפים את הצרכים של משרד החינוך

רס"ן מאירה גרמן:  ההיפך, אנחנו יכולים לתרגם את המאפיינים, הגדרות חדשות, החלטות, לתרגם אותם למספרים, לשטחים

רס"ן מאירה גרמן:  למרחקים

רס"ן מאירה גרמן:  אבל אנחנו לא יכולים לקבוע, אין לנו את היכולות

רס"ן מאירה גרמן:  זה לא המקצוע שלנו לקבוע כמה שטח נדרש לילד בחינוך כזה וכזה בגיל כזה וכזה

יוסף טייב: מי אמור לקבוע את זה, משרד החינוך?     

רס"ן מאירה גרמן: משרד החינוך, כיוון שיש לו יותר ידיעה לא רק כמה תופס פיזית הבן אדם

יוסף טייב: פארס, בבקשה תתייחס לזה

יניב בר אור: יוסי, אבל המשמעות שאנשים לא יוכלו לצאת לעבודה וילדים לא יהיה להם מקום במסגרות

יוסף טייב: אני אמרתי את זה

יוסף טייב:  כן, פארס, רוצה להתייחס לזה?     

פארס טויל: טוב, אני לא אכנס עכשיו לוויכוח פה בוועדה

יוסף טייב: זה המקום

פארס טויל: לא, אני לא אכנס

פארס טויל:  נצטרך לשבת, לדון בזה

פארס טויל:  כי במציאות זה לא ככה

פארס טויל:  משרד החינוך עובד לפי תקנים שנקבעו על ידי פיקוד העורף

פארס טויל:  אבל אנחנו נשב עם פיקוד העורף בלי עכשיו פה להיכנס מי ומה

פארס טויל:  ונצטרך להסדיר את זה אחת ולתמיד

חסיה דרורי: אם היא אומרת שהמפתחות יותר גדולים, אז פערי המיגון הרבה יותר גדולים

יוסף טייב: עוד יותר גדולים, ברור

פארס טויל: קודם כל, ישראל בנויה גם בעתות מלחמה, על מלחמות קצרות

פארס טויל:  בסדר? לא בנויה למלחמות ארוכות וגם לא לשהייה ארוכה בתוך ממ"דים

פארס טויל:  והמערכה הזאת - - -     

יניב בר אור: ההבדל זה שפעם לא היו לך מנהרות כאלה ולא היה לך את היכולת שלהם ולא היה לך את כמות הנשק

יוסף טייב: יניב, תודה

יוסף טייב:  תודה

יוסף טייב:  אני רק אומר שאנחנו כן צריכים לשים לב והתייחסות

יוסף טייב:  לצורך העניין, אם יש לי מוסד כמו עלה או כמו שהזכרת בבת ים, שבוא, בסוף אני צריך להכניס לשם מיטה

יוסף טייב:  בוא 0

יוסף טייב: 5 מטר לילד לא רלוונטי, הוא לא נותן לי פתרון

יוסף טייב:  בכלל אם הוא צריך לרדת שלוש קומות

יוסף טייב:  והיינו בעלה וראינו מה זה מצריך, זה פשוט טירוף הדעת

רס"ן מאירה גרמן: ברשותך אדוני יושב-הראש, לגבי מוסד סיעודי כדוגמה הזאת

רס"ן מאירה גרמן:  למוסד סיעודי כזה יש מפתחות אורים לחלוטין

רס"ן מאירה גרמן:  זה בין 2 מ"ר ל-6 מ"ר, תלוי במצב הסיעודי

רס"ן מאירה גרמן:  זה לא 0

רס"ן מאירה גרמן: 5

רס"ן מאירה גרמן:  0

רס"ן מאירה גרמן: 5 אנחנו מדברים על חינוך של ילדים רגילים

יוסף טייב: אני יכול להגיד לך שהייתי שם, יש כ-60 תלמידים, יהודה, כמה יש לכם שם במוסד איפה שהיינו?     

יהודה בורלא: 10 כיתות, 60 תלמידים

יוסף טייב: כ-60 תלמידים

יוסף טייב:  תאמיני לי שצוות הוועדה התקשה מאוד להתכנס לתוך המקלט

יוסף טייב:  אז על אחת כמה וכמה שכלל התלמידים לא יכלו להיכנס לשם

יוסף טייב:  זה לא עומד בשום תקן, לדעתי אפילו לא של 0

יוסף טייב: 5

רס"ן מאירה גרמן: נכון, זה לא אומר, זה כנראה לא נבנה עבור הילדים האלו

יוסף טייב: לכן אני שוב קורא, ואני אגיד את זה גם בסיכום

יוסף טייב:  אני חושב שאנחנו צריכים להתעורר, ויפה שעה אחת קודם

יוסף טייב:  אנחנו נצטרך לשים דד ליין לעבודה

יוסף טייב:  לצערי לא קיבלתי את התשובה לגבי אחריות

יוסף טייב:  על מי האחריות, האם על פיקוד העורף או על משרד החינוך? שוב, פארס, הקפדת להגיד שלא מעבירים מאחד לשני

יוסף טייב:  אבל המציאות היא שאכן הדברים עוברים מאחד לשני

יוסף טייב:  וזכותך לא לרצות לנהל את הוויכוח הזה בוועדה

יוסף טייב:  אבל אני כיו"ר ועדה ההתרשמות שלי שיש חילוקי דעות בנושא הזה בין פיקוד העורף למשרד החינוך וצר לי על כך

יוסף טייב:  אני חושב שכוועדה אני אבקש לקבל תשובה כתובה מפיקוד העורף לגבי מה שנאמר על ידי מאירה

יוסף טייב:  וכמובן גם על ידי משרד החינוך

יוסף טייב:  במשרד החינוך זה נאמר, למרות שזה נאמר פה בפרוטוקול, זה נאמר בישיבה שלנו בפזורה הבדואית

יוסף טייב:       אני קודם כל רוצה לדעת מי אחראי על הסיפור הזה? אחר כך אני אדע לתקוף את מי שצריך לתקוף

יוסף טייב:  כשאני אומר "לתקוף" לא בקטע רע, אלא בקטע טוב

יוסף טייב:  לרוץ וללכת לאוצר ולהזיע ולהביא את הכספים ולהיות מול משרד הפנים להוציא את האישורים ולהעביר את הסמכויות לרשויות המקומיות, כדי שהאישורים ייצאו כמה שיותר מהר

יוסף טייב:  אם זה בנושא הנגשה ואם זה בנושא המיגון

יוסף טייב:       פארס, רק אם תוכל לענות לחה"כ עטאונה על הסיפור של אותה ישיבה שחודשיים מחכים לתשובה

יוסף עטאונה: של הכפרים הלא מוכרים, מי אחראי עליהם? כ-20,000 תלמידים, אפס מיגון

יוסף עטאונה:  והסיכוי של אזרח תושב בדואי בכפרים האלה להיפגע מנפילת טיל הוא פי 2,000 מכל אזרח אחר במדינה

יוסף עטאונה:  זה הוכח במלחמה הזו

יוסף עטאונה:  ואחרי חודשיים עד היום אין לנו תשובה מי אחראי

יוסף עטאונה:  כמו שאני מצטרף לבקשה שלך מפיקוד העורף, תודיעו לנו מי אחראי על המיגון בכפרים הלא מוכרים בנגב במוסדות החינוך לפחות

יוסף עטאונה:  שמוסדות החינוך אנחנו חייבים לקבל תשובה

יוסף עטאונה:  כמו שאמרת, יחד נמשיך לריב ולהשיג את המיגון

פארס טויל: אני גם חושב פה יש שלושה גורמים שהם צריכים לחשוב איך הם נותנים את המענים בנקודות השירות

פארס טויל:  אבל זה הרשות לפיתוח הבדואי, להתיישבות הבדואית

יוסף טייב: זה לגבי אישורים, מדבר על גבי התקצוב

יוסף עטאונה: הם קיבלו זימון ולא הגיעו לדיון

פארס טויל: משרד החינוך ופיקוד העורף צריכים לשבת יחד ולעשות פה את מה שצריך לעשות כדי למגן את הנקודות האלה, כי אין שם

פארס טויל:  אנחנו עשינו את הפילוח

פארס טויל:  ברור, יש לנו את הפילוח אבל כמובן אין את התקצוב  של זה

פארס טויל:  ודבר שני, צריך להחליט איך עושים את זה

יוסף עטאונה: אז אני מציע שתהיה פגישה משולשת אצלך, כבוד יושב-הראש, ובה נדון רק במוסדות חינוך בכפרים הלא מוכרים

יוסף טייב: אפרת פילזר מהמועצה לשלום הילד, הייעוץ המשפטי, בבקשה

אפרת פילזר-ביזמן: תודה אדוני על רשות הדיבור

אפרת פילזר-ביזמן:  ותודה שאתה לא מרפה מהנושא הזה, כי הוא באמת מאוד מאוד חשוב

אפרת פילזר-ביזמן:  אבל נדמה לי שיש הסכמה

אפרת פילזר-ביזמן:  יש הסכמה שילדים צריכים לקבל תעדוף וצריך להיות לנושא הזה קדימות

אפרת פילזר-ביזמן:  ושיש זכות, זכות לביטחון ולמוגנות

אפרת פילזר-ביזמן:  והזכות הזאת קשורה באופן ישיר וחד חד ערכי ליכולת להיות באיזה שהוא חוסן נפשי

אפרת פילזר-ביזמן:  כי מי שלא מרגיש בטוח בוודאי אין לו חוסן נפשי

אפרת פילזר-ביזמן:  אז נדמה לי שעל הדבר הזה יש הסכמה מוחלטת

יוסף טייב: הייתי מוסיף שזו זכות שהיא חובה, אגב

אפרת פילזר-ביזמן: זכות שהיא חובה, חד משמעית

אפרת פילזר-ביזמן:  חובה של המדינה לממש את הזכות הזאת, לדאוג לה

אפרת פילזר-ביזמן:  עכשיו, היה איסוף נתונים, ראינו את הנתונים במסמכים של הממ"מ, שבאמת נעשו בצורה טובה

אפרת פילזר-ביזמן:  וזו הזדמנות להחמיא על העבודה הזאת

אפרת פילזר-ביזמן:  ונאמר שם באופן מאוד ברור, זו ההזדמנות

אפרת פילזר-ביזמן:  זו ההזדמנות לעשות את התיקון, לעשות פרויקט לאומי

אפרת פילזר-ביזמן:  עכשיו צריך שיהיה אבא ואמא, גם זה משהו ששמענו

אפרת פילזר-ביזמן:  אבא ואמא לפרויקט הזה

אפרת פילזר-ביזמן:  אם אנחנו רק נשמע כל הזמן את הוויכוחים האלה אנחנו לא נתקדם

אפרת פילזר-ביזמן:  צריך שתהיה החלטה וקביעה מי האבא והאמא של הפרויקט הזה והוא מוביל אותו

אפרת פילזר-ביזמן:  והוא צריך את שיתוף הפעולה של האוצר, של פיקוד העורף, של הרשויות המקומיות

אפרת פילזר-ביזמן:  שמשרד החינוך צריך שיהיה כאן אחריות לפעול לדבר הזה

אפרת פילזר-ביזמן:       אז אנחנו מבקשים שהוועדה הזאת תמשיך בעבודה החשובה שלה לפקח על הדבר הזה, אבל שתוביל לכך

אפרת פילזר-ביזמן:  אני קוראת לחברי הקואליציה להוביל שתהיה החלטה

אפרת פילזר-ביזמן:  זאת ההזדמנות, החלטה וקביעה מי אחראי ולפעול לעשות את זה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  הוועדה מודה למשתתפים

יוסף טייב:  הוועדה שולחת תנחומים למשפחות הנופלים, איחולי החלמה מהירה לכלל הפצועים ומקווים ומתפללים לשיבתם המהירה של כלל החטופים והחיילים

יוסף טייב:       כל התלמידים שווים, מכל המגזרים, מכל סוג ופיקוח

יוסף טייב:  כולם זכאים לאותו מיגון ונגישות: מוכשר, ממלכתי, פטור

יוסף טייב:  ילד הוא ילד, ולא יתכן שיהיו תלמידים ללא מיגון או נגישות

יוסף טייב:  בלי מיגון אין לימודים ואנחנו ראינו את זה; המדינה צריכה לממן הנגשה של מוסדות החינוך

יוסף טייב:  על המדינה להעביר מיידית מימון למיגון מוסדות החינוך, לכל רשות מקומית שמוגדרת כעת אדומה וצהובה

יוסף טייב:  הוועדה קוראת למשרד החינוך למפות את צרכי המיגון למוסדות החינוך

יוסף טייב:  להעביר לה אותה תוך שבועיים; כל מוסד חינוכי חדש וגם אלה שנבנים בימים אלה חייבים להיבנות עם פתרונות מיגון והנגשה עם קריטריונים עכשוויים

יוסף טייב:       הוועדה מביעה תמיהה שאין למשרד החינוך נתונים על צרכי המיגון בגני הילדים

יוסף טייב:  שמענו שקיים לכאורה כ-70% מכלל המיפוי ואני מבקש לקבל את זה בימים הקרובים; הוועדה מביעה תמיהה שאמות המידה של פיקוד העורף לבניית מיגון במוסדות החינוך שווה בכל הארץ, ללא התחשבות בזמן הגעה למרחב מוגן והכללים לא השתנו לכאורה מאז שנת 1997 והוועדה מבקשת לקבל בכתב את אמות המידה הקיימות תוך שבועיים מהיום

יוסף טייב:       הוועדה קוראת למשרד החינוך, משרד האוצר, משרד הפנים ומשרד הביטחון, פיקוד העורף, מרכז השלטון המקומי, לתכנן במיידי תוכנית חומש להשלמת פערי המיגון והוועדה מבקשת להגיש לה את התוכנית תוך שלושה חודשים מהיום; הוועדה מבקשת לקבל תשובה תוך שבועיים מי אחראי על צרכי המיגון בפזורה הבדואית; הוועדה פונה לשר הפנים לתת היתרים להתחדשות עירונית במהירות ברשויות המקומיות המוגדרות אדומות או צהובות, כמו אשקלון ועוד

יוסף טייב:  זה ייתן פתרון מהיר וזול לתוספת מיגון גם לבתי הספר בעלות נמוכה מאוד לממשלה

יוסף טייב:       הוועדה מודה לממ"מ על המסמך שהגיש לוועדה; הוועדה מבקשת גם נתונים על פי פילוח לרשויות המקומיות במידת האפשר

יוסף טייב:       ברשותכם, אני רק רוצה להוסיף עוד נקודה אחת לגבי המעונות

יוסף טייב:  אני מבקש הוועדה ואני בראשה, אשב עם יו"ר ועדת הפנים לגבי החלטה 639 של בניית ממדים שאכן יחול גם על מקומות שהם לא בתי פרטיים

יניב בר אור: גם במושבים, במה שנקרא פל"ח – פעילות לא חקלאית

יניב בר אור:  גם הם צריכים את הפתרון הזה

יוסף טייב: כמובן

יוסף טייב:  ויניב, אני ויו"ר ועדת הפנים נשב יחד על הסיפור הזה, לאור החוק שעבר לפני שבועיים, לדעתי

יוסף טייב:       ברשותכם, אני נועל את הדיון