הוועדה לביטחון לאומי, כנסת 25, פרוטוקול מספר 91, 2023-12-21 00:00

צביקה פוגל: מכובדיי בוקר אור, אדוני מפקד המחוז אמנם אתה מארח אבל אני ברשותך אומר כמה מילים לפתיחה

צביקה פוגל:  מפקד המחוז, סגן מפקד המחוז, מפקדי המרחבים, מפקדים בכלל

צביקה פוגל:  חבריי חברי הכנסת

צביקה פוגל:  מחוז דרום של משטרת ישראל, ויורשה לי לומר בסוגריים, כיוון שביקרתי פה לא מעט עוד לפני חרבות ברזל, הוא היה הראשון שפגש את המלחמה, ונדמה לי שאני יכול לומר באמת בלא מעט גאווה דרומית שאני שמח שזה קרה פה כי אני יודע כמה התכוננו פה לאירועים מהסוג הזה

צביקה פוגל:       אנחנו באנו היום לכאן כוועדה במסלול הרשמי של תפקידי ועדה, כלומר הוועדה שלנו מעבר לאירועים של גיבורים וכדומה שהיא יודעת לעשות בכנסת, התפקיד המרכזי שלה הוא לבקר ולפקח על משרדי הממשלה בכלל ומשרד לביטחון לאומי בפרט ועל יחידותיו

צביקה פוגל:  יחידותיו זה גם משטרת ישראל

צביקה פוגל:  אז לא באנו לפה לפקח ולבקר, אלא באנו לכאן ללמוד מכם מה אפשר ללמוד לגבי הפעילות שביצעה פה משטרת ישראל, כי זאת לא הייתה הפעילות הקלאסית, זה לא היה סדר ומשמעת, זה לא היה סדר ציבורי, זאת הייתה מלחמה שנדמה לי שאני יכול לבוא ולומר גם פה בפה מלא ובשותפות שלא ממש התכוננו לאירועים כאלה ובטח גילינו פה – ולא להפתעתנו – גיבורים רבים שלקחו אחריות ותרגמו את המושג של אחריות ציבורית ושירות למשהו שהוא הרבה יותר מלחמתי והביאו אותו לידי ביטוי

צביקה פוגל:      אנחנו רוצים לראות שהדברים שנלמדו כאן עוברים גם למקומות האחרים, אני אתן רק דוגמה אחת ובזה אני אסיים

צביקה פוגל:  סלח לי שאני מחמיא לך, זו תהיה הפעם האחרונה היום

צביקה פוגל:  ההכרזה של מפקד המחוז על "פרש פלשת" ב-06:30 בבוקר ב-7 באוקטובר אסון שמחת תורה, זאת הייתה הכרזה שלדעתי הצילה אותנו מאסון לאומי

צביקה פוגל:  לא שהאסון שקרה לנו הוא פחות מאסון לאומי, אני מדבר על משהו בסדרי גודל אחרים שיכול להיות שהיום עוד היינו נלחמים להחזיר את השליטה באשקלון, אולי גם במקומות אחרים, בקריית גת או כל המקומות שהופיעו על המפות של המחבלים ברגע כניסתם לארץ

צביקה פוגל:      אפשר ללמוד הרבה מאוד מההכרזה הזאת

צביקה פוגל:  אני חייתי הרבה מאוד שנים בצבא, אני זוכר שאם מישהו היה מכריז "קשת נחושה" זה היה גורם לכל הצבא להיראות אחרת באותו הרגע

צביקה פוגל:  זה בערך "קשת נחושה" של הצבא

צביקה פוגל:  אני שמח שהעזת לעשות את זה, אבל מפה הבמה שלך, אנחנו מאוד מודים לכם על האירוח הזה ועל ההיענות מעכשיו לעכשיו לעשות את זה

צביקה פוגל:  אני לא צריך להציג את כל חברי הכנסת, השמות מופיעים פה, אבל זה מיטב הנוער של הכנסת אז נא להתייחס אליו כך בבקשה

ניצב אמיר כהן: בוקר טוב אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אני מברך על ההגעה שלכם, זה לא מובן מאליו שהוועדה מגיעה אל המחוז לשטח, לראות בעיניים את המלחמה שהתרחשה פה ב-7 באוקטובר

ניצב אמיר כהן:  הטיב לתאר את זה היושב-ראש, אני אקדים ואומר שהמשרד שלך צביקה, של השר, ביקר פה לא מעט פעמים, נפגש עם לא מעט יחידות ושוטרים ופגש את האירועים האלה במספר מפגשים מעניינים מאוד, בזווית שהיא מאוד אישית ולפעמים יחידתית

ניצב אמיר כהן:  תכף אסקור בפניכם דברים רבים – חלקם עובדות שהן תוצאה ישירה של האירועים של 7 באוקטובר

ניצב אמיר כהן:  אך אם תרשו לי לפתוח את הפריזמה, זה ברור שהאירוע לא מתחיל ב-7 באוקטובר ולא ב-06:30

ניצב אמיר כהן:       הסיפור פה מעט רחב יותר, כרגע אני שם את זה בצד

ניצב אמיר כהן:  אני רוצה שנדבר על איך האירוע הזה מתרחש, מהכרזת "פרש פלשת" להכרזת מלחמה, כך זה התגלגל וזה קורה בשניות

ניצב אמיר כהן:  משטרת ישראל התחיילה ועמדה במבחן המאה

ניצב אמיר כהן:  זאת אומרת, ממאורעות תרפ"ט עד להיום, 100 שנה פלוס-מינוס, לא היה אירוע בסדר גודל כזה במדינת ישראל שבו צבא גרילה עם 3,000 מחבלים שפולשים בבת אחת

משה סעדה: רק לתקן בתרפ"ט נהרגו 135 אנשים ופה למעלה מ-1,200 אז זה על סטרואידים יותר מתרפ"ט

ניצב אמיר כהן: כן, לא התכוונתי להשוות בין תרפ"ט לפה, בתרפ"ט לא הייתה מדינה והרבה מאוד דברים נוספים

משה סעדה: זה לחומרה

ניצב אמיר כהן: לגמרי

ניצב אמיר כהן:  והם מתנפצים – במאות זירות, במאות מוקדים על מאות ואלפי אזרחים

ניצב אמיר כהן:  אירוע כזה לא היה במדינת ישראל, אירוע מורכב וקשה מאוד

ניצב אמיר כהן:  גם קשה מאוד לנסות ולהכניס אתכם לתוך האווירה של מה קורה פה בדקות הראשונות ובשעות הראשונות של האירוע

ניצב אמיר כהן:       אני רוצה לדבר בפריזמה רחבה יותר, ברור לנו שציר הרשע מתחיל באיראן והוא מתחיל הרבה מאוד שנים אחורה, אני לא אנקוב בזמן, ואם אני רוצה לדבר על ציר הרשע שמתחיל באיראן ועושה את כל הסיבוב הארוך הזה עד החמאס בעזה, וגם החמאס בעזה עשה את מה שהוא עשה לפני יותר מ-15 שנים ומתנפץ עלינו ב-7 באוקטובר

ניצב אמיר כהן:      צריך לזכור שב-7 באוקטובר משטרת ישראל לא פעלה לבד, היו איתה – כיתות הכוננות, הרבש"צים, חיילים שהיו ונלחמו בגבורה וכמובן שוטרים שהיו בחופשה ויצאו מהבית, חלקם נעלו את הילדים והמשפחה בתוך הממ"ד ויצאו אל הקרב ברחוב

ניצב אמיר כהן:  אנשי צבא שהיו בחופשה וגרים במקרה במחוז ושמעו על האירועים האלה והגיעו מהבית, ואזרחים רבים וטובים שיצאו מהבית ועשו מעשי גבורה

ניצב אמיר כהן:      אני אנסה לספר את הסיפור של משטרת ישראל והזווית של המחוז הדרומי, עם משמר הגבול על כל היחידות שלו, כפי שאמרתי קודם, זה כולל את – כיתות הכוננות, הרבש"צים, החיילים שלנו ואת כל האזרחים הטובים שיצאו מהבית

ניצב אמיר כהן:      מצד אחד מדובר בסיפור מדמם ומצד שני הוא גם מעיד על הרוח הישראלית המפעמת בנו שיודעת לצאת החוצה בשעת משבר וצורך ולהילחם וגם לשלם מחיר מאוד יקר

ניצב אמיר כהן:  ביממה המדממת הזאת בקרבות פנים מול פנים נהרגו לנו 58 שוטרים ולוחמי מג"ב

ניצב אמיר כהן:       אנסה לתת פה את תמונת המצב, אבל זו מלחמה

ניצב אמיר כהן:  חשוב לי שנדבר

ניצב אמיר כהן:  זה לא אירוע בודד, זה לא מחבל אחד, זה לא 2-3 מחבלים שחודרים למדינת ישראל – לא שזה לא חמור, זה מאוד חמור וגם לזה אנחנו יודעים להגיב – אבל אנחנו מדברים על פלישה של צבא אויב, לוחמי גרילה

משה סעדה: הייתה לכם התרעה על דבר מהסוג הזה? זה היה בתרחישים שעבדתם מולם?     

ניצב אמיר כהן: אני אשים הכול על השולחן

ניצב אמיר כהן:  תשאלו את כל השאלות הקשות והמורכבות, אל תחסכו ממני כלום

ניצב אמיר כהן:  במסגרת הפקת הלקחים והלמידה והרצון של המפכ"ל לייצר למידה רוחבית ואורכית בתוך משטרת ישראל ובשאר הארגונים, הגיעו כמעט כל מחוזות המשטרה, ומי שלא הגיע מתוכנן להגיע

ניצב אמיר כהן:  כל הפיקוד הבכיר של המחוז ושל האגפים הגיע לפה, בתוכם גם אגף ההדרכה

ניצב אמיר כהן:  הם קיבלו מאיתנו את התובנות וגם את הסקירות הרחבות מאוד

ניצב אמיר כהן:  הם לקחו מפה את העובדות של מה - - -      ולמענה לשאלה שלך שהיא שאלה במקומה

ניצב אמיר כהן:  דוד ביתן שהיה מפקד המחוז לפני עשור – שבעיני צריך לקבל פרס ביטחון מדינת ישראל לא פחות מזה – קובע פה את יסודות הפקודה שנקראת בזמנו "כונס נכסים" לימים "פרש פלשת", וכמו שאמר בצדק רב חבר הכנסת, יושב-ראש הוועדה – הוא יצר פה תרבות של היערכות תמידית לחירום

ניצב אמיר כהן:      תכף תראו מה אנחנו עשינו שלושה חודשים לפני המלחמה הזאת

ניצב אמיר כהן:  אתם תתרשמו שיש פה תרבות של מוכנות

ניצב אמיר כהן:  אבל ויש פה אבל גדול, האם נערכנו ל-3,000? ל-300? ממש לא

ניצב אמיר כהן:  ההיערכות שלנו דיברה בגדול על בין 30 ל-40 מחבלים, זה אירוע אחר לגמרי

ניצב אמיר כהן:  לכן – ההיקפים, העומק, החידוש, העוצמה, רוחב הגזרה, עומק הגזרה זה דבר שהוא לא פחות מהגדרה של מלחמה

ניצב אמיר כהן:  אז נערכנו

משה סעדה: מתי הבנת שאתה במלחמה, באיזו שעה?     

ניצב אמיר כהן: זה אירוע צומח

משה סעדה: אבל מתי הנקודה הספציפית שאתה נוקב בה "אני פה ידעתי שמדינת ישראל במלחמה"

ניצב אמיר כהן: אני חושב שכמה שעות ארוכות אחרי שהאירוע התחיל בבוקר, שאנחנו באירוע רב זירתי ורב ממדי, כאשר התפנינו לראות את התמונות מהעומק, מעוטף עזה, מהמסיבה ברעים

ניצב אמיר כהן:  הבנו שאנחנו במתקפה של אלפי מחבלים

ניצב אמיר כהן:  זה לוקח זמן להבין שמדובר באלפי מחבלים, צריך לומר צבא גרילה

ניצב אמיר כהן:  כי הם הגיעו חמושים מכף רגל ועד ראש, עם כלים כבדים, עם RPG

קריאה: הגדרה נכונה

ניצב אמיר כהן: צבא גרילה

קריאה: צבא חמאס

עמית הלוי: אני אומר את הדברים במסגרת ההקדמה של היושב-ראש

עמית הלוי:  כמו שאמרת, הפקודה שהייתה בתרבות הזאת, כמה שוטרים קפצו? נניח שזה לא היה מתפתח, כמה שוטרים קפצו כשאתה אמרת "פרש פלשת", לאן הם קפצו? נניח שהיו 40 מחבלים, אז זה כן היה עובד? כלומר כמה שוטרים קפצו, לאן הם קפצו? איך זה עובד "פרש פלשת"? אחרי שזה התפתח למה שהתפתח זה ברור שאתם לא הייתם אמורים להיות ערוכים, מערכות ההגנה בישראל היו אחרות לגמרי

עמית הלוי:  בוא נדבר על מה שכן באחריותכם

ניצב אמיר כהן: מה שבאחריותנו עבד, גם כאשר הגיעו והתנפצו עלינו 500, 600 ו-700 מחבלים

עמית הלוי: כמה שוטרים קופצים ב"פרש פלשת"?     

ניצב אמיר כהן: פרש פלשת היא פקודה שמלכתחילה נועדה למצבים כמו האירוע ביום שבת בבוקר

ניצב אמיר כהן:  הסיפור של יום שבת בבוקר – שאולי הוא עקב אכילס וגם הסד"כ הכי נמוך שיש לנו בפעילות – היה שדווקא בנקודה הכי חלשה שלנו אנחנו מייצבים את קו הבלימה שממנו יש סגירה הרמטית של המחוז, וזאת נקודת הפתיחה

ניצב אמיר כהן:       צריך לזכור שהאירוע מתחיל ב-06:30 בבוקר – שעת החלפת משמרות במשטרת ישראל וזה יוצר סד"כ כפול

ניצב אמיר כהן:  למעשה גם התקפת הטילים מעירה את כל המחוז

ניצב אמיר כהן:  הפקודה הראשונה שנתנו זה "דורס תלם" – הקפצת כל המפקדים של המחוז והכנסה לכוננות

אריאל: גיאוגרפית, הגדרת המחוז היא מאיפה עד איפה בדיוק?     

ניצב אמיר כהן: מאשדוד עד אילת

ניצב אמיר כהן:  ובאירוע הזה – מאשדוד עד באר שבע

מירב בן ארי: כן, מאחר ורובם לא יודעים, אולי לפני כן תסביר מעט על המחוז ומפקדי המרחב, שידעו איפה אתה נמצא ועל מה אתה שולט

ניצב אמיר כהן: המחוז הדרומי אחראי על 66% מהשטח הדמוגרפי של מדינת ישראל

ניצב אמיר כהן:  גבולות הגזרה שלו הם מאשדוד עד אילת, הוא המיקרו קוסמוס של מדינת ישראל

ניצב אמיר כהן:  יש פה הכול מהכול – התיישבות, קיבוצים, וערים מאוד גדולות

ניצב אמיר כהן:  מטרופולין באר שבע – היא עיר הייטק מתקדמת, מתפתחת כלכלית, עיר שהיוממות שלה משמעותית והיא כמעט מכפילה את עצמה

ניצב אמיר כהן:  אשדוד – עיר תיירות נמל שמביאה עסקים רבים לעיר הזאת

ניצב אמיר כהן:  אשקלון – עיר בהתפתחות גדולה מאוד וגם שדרות, אופקים ונתיבות

ניצב אמיר כהן:  ההתפתחות האורבנית היא מדהימה

ניצב אמיר כהן:  יש את החברה הבדואית שגם היא בהתפתחות גדולה מאוד

ניצב אמיר כהן:       המחוז הזה מתמודד עם גבולות

ניצב אמיר כהן:  יש את הגבול המזרחי שהוא גבול מאיים מאוד בנושא של הברחות, הברחות של – אמל"ח, סמים, טובין, וגם סחר או הברחות נשים וכל מה שקשור בפוליגמיה שזה אירוע שמטריד אותנו מאוד

ניצב אמיר כהן:  אחת התובנות שלנו היא שההתייחסות שלנו לא יכולה להישאר כפי שהיא היום לכל מה שקורה בנגב

ניצב אמיר כהן:  אנחנו יכולים להיכנס לעזה ולעשות שם את מה שצה"ל עושה היום בצורה טובה מאוד

ניצב אמיר כהן:  אבל כשהדמוגרפיה מנצחת את הגיאוגרפיה – וזה מה שקורה בנגב – אתה לא יכול להתעלם מזה, ואלו האתגרים ענקיים של המחוז

משה סעדה: כמה אנשים אתם במחוז?     

ניצב אמיר כהן: אנחנו כמעט 4,000 שוטרים במחוז, יש לנו את מג"ב שהוא גם חלק מאיתנו, מג"ב דרום הוא חלק משמעותי מאיתנו, יש לנו את המתנדבים שלנו – מכפיל כוח שגם הוכיח את עצמו פה במלחמה הזאת

עמית הלוי: סליחה, אני פשוט לא הבנתי אז אולי לא הסברתי את עצמי טוב

עמית הלוי:  מבחינתך כמפקד המחוז כשאתה אומר "פרש פלשת" או מחר בבוקר מפקד מחוז צפון שבא ללמוד כאן, כשהוא אומר "פלש פלשת" כמה שוטרים אמורים לקפוץ ולאן? אני שואל מאחר והיה וויכוח בוועדה כשהמפכ"ל ומפקד מג"ב היו נוכחים

עמית הלוי:  אני רוצה שהנקודה תהיה ברורה

עמית הלוי:  כמה אמורים לקפוץ, כמה קפצו אם אתה רוצה לנתח את השבת שהייתה, או לפחות לומר כמה עכשיו אמורים לקפוץ, לאן אמורים לקפוץ

עמית הלוי:  אם יש אירוע רב - - - משמרות, שבת

עמית הלוי:  "פרש פלשת" בשבת זה אחרת? ב-06:30 זה אחרת?      

ניצב אמיר כהן: אני מניח שזה מוקלט ומשודר ולכן אני לא אתן לך את הסד"כ המפורט, בוודאי לא המבצעי

ניצב אמיר כהן:  אני מוכן שנדבר לאחר מכן בארבע עיניים

ניצב אמיר כהן:   אני חושב שרמזתי מספיק בזה שאמרתי שזה הסד"כ הבסיסי והנמוך ביותר שהתחלנו ממנו

ניצב אמיר כהן:  לגבי צבירת הכוחות – ב-06:30 החלפת משמרת אז ברור שהיה לנו יותר

ניצב אמיר כהן:  זה בוודאות עזר לנו מאוד להתמודד עם קו הבלימה

ניצב אמיר כהן:  יש להבין שקו הבלימה מנע את הכניסה של עשרות ומאות מחבלים לעומק מדינת ישראל

ניצב אמיר כהן:       אתם מקדימים את המצגת במעט, אבל זה בסדר זה חלק מהאירוע

ניצב אמיר כהן:  אני אתן דוגמה אחת או שניים כדי להבין את גודל האירוע

ניצב אמיר כהן:  מחבל אחד בדיזנגוף באפריל 2022, לילה שלם לקח לנו לחפש אותו, כל משטרת ישראל, כל צה"ל, כל משמר הגבול, אני הייתי שם

ניצב אמיר כהן:  לשמחתנו, בסוף השב"כ מצא אותו ביפו במסגד ב-06:00

ניצב אמיר כהן:       חוליית המחבלים באלעד – לקח לנו יותר משלושה ימים למצוא אותם

ניצב אמיר כהן:           לפני כמה דקות אמר היושב-ראש, תשערו בנפשכם שהיו נכנסים עשרות מחבלים, ואנחנו יודעים בתכנון שהם התכוונו להיכנס, זה לא סוד מדינה

ניצב אמיר כהן:  יש – מפות, תחקורים, יש חקירות שבויים, אנחנו יודעים שהם התכוונו להיכנס גם לעומק מדינת ישראל

ניצב אמיר כהן:  תחשבו מה הנזק שהיה עלול להיגרם לאזרחי מדינת ישראל, מה הנזק שהיה עלול להיגרם אולי בזיהוי של נקודת תורפה של מדינות אויב ולכן אני לא רוצה להרחיב פה, בטח לא להלחיץ את הציבור, אבל את זה מנענו

ניצב אמיר כהן:      "פרש פלשת" יצר את – כיפת הברזל, את הבידוד ואת ההכלה של כל המלחמה הזאת במחוז הדרומי

ניצב אמיר כהן:  אני אומר "מחוז דרומי", ברור שזה פיקוד דרום ושיש פה כוחות משולבים – צבא, משטרה, אזרחים טובים, כיתות כוננות, אני אחזור על זה כמובן כדי שאף אחד לא יחשוב שאני בא לספר סיפור רק שלנו – של המשטרה

ניצב אמיר כהן:       יש אזרחים גיבורים, בוודאי יש שוטרים גיבורים, מפקדי יחידות שהצילו את המצב

ניצב אמיר כהן:  לדוגמה: אופקים – עיר של 40,000 תושבים, 17 מחבלים חדרו אליה והתחילו לטבוח באזרחים, אגב גם פה פקודת "פרש פלשת" הצילה אותנו

ניצב אמיר כהן:  המפקדים מוקפצים למקום ומצליחים בקרבות פנים מול פנים להרוג 12 לוחמי גרילה

ניצב אמיר כהן:  אזכיר שוב, המחבלים הגיעו עם – RPG, מטענים, רימונים, כלימגורים, טנדרים עם המק"כים

ניצב אמיר כהן:  ראיתם את התמונות

ניצב אמיר כהן:       אבל השוטרים יחד עם יחידת השמירה האזרחית של העירייה, נתקלים ב-12 לוחמי גרילה האלה ובקרבות פנים מול פנים מצליחים להרוג אותם, וחמישה נכנסים לתוך הבית של רחל המפורסמת

ניצב אמיר כהן:       לדוגמה: בעיר שדרות בתחנת שדרות  חדרו יותר מ-40 מחבלים והם מבצעים טבח המוני

ניצב אמיר כהן:  אוטובוס של נשים מבוגרות שהיו בדרך לים המלח, קוצרים אותו, סליחה על המילה אבל זאת המילה

ניצב אמיר כהן:  שוטרים מוקפצים מהבית, מפקד תחנה שמגיע תוך מספר דקות מהבית, מצליחים להכיל את האירוע הזה בתוך התחנה

ניצב אמיר כהן:       אני אגלה לכם, אני מניח שאתם כבר יודעים את זה

ניצב אמיר כהן:  70-80 מטר, 100 מטר ליד מכינה של ישיבת הסדר ובה 500 תלמידים, תשערו בנפשכם מה היה קורה אם השוטרים לא היו נלחמים בציפורניים על התחנה

ניצב אמיר כהן:  מה היה קורה? מי היה חוסם אותם? מי היה מצליח למנוע מהם לבצע את הטבח עכשיו במכינה הזאת ולדלג בית-בית

ניצב אמיר כהן:      והדוגמה האחרונה

ניצב אמיר כהן:  בצומת יד מרדכי לוחמי מג"ב הגיבורים שלנו מספרים – שההבדל מהרגע שהם הגיעו לחסימה ב"פרש פלשת" הוא תוך 60 שניות

ניצב אמיר כהן:  הם נתקלו ב- 8 אופנועים, 16 מחבלים עם RPG חמושים מכף רגל ועד ראש

ניצב אמיר כהן:  ראיתי אותם בעיניי כשהגעתי לזירה, מדובר בלוחמי גרילה

ניצב אמיר כהן:  אם היו מצליחים לעבור את הצומת הם היו יכולים להיכנס – לאשקלון, אשדוד, תל אביב

ניצב אמיר כהן:  כפי שאמרתי, הפקודה עמדה במבחן המאה

ניצב אמיר כהן:       אני אחזור ואומר שמי שכתב אותה זה פדן, יחד עם דוד ביתן ואנחנו לקחנו אותה תרגלנו ו"תרחשנו" אותה

ניצב אמיר כהן:  אני בהחלט בן אדם שמאמין, אבל היו פה הרבה מאוד ניסים

ניצב אמיר כהן:  לדעתי, זה שאף מחבל לא יצא מהמחוז הדרומי – עשה את ההבדל בין טבח למגה טבח, טבח המוני רחב היקף

אליהו (אלי) רביבו: ברשותך שאלה קטנה שתוכל להבהיר את מה שהסברת ואת מה שנשאל עד כה

אליהו (אלי) רביבו:  כ-3-3

אליהו (אלי) רביבו: 5 שעות לפני שהשואה הזאת התרחשה ידוע שחלק מכוחות הביטחון הבינו שהאירוע הוא אירוע רציני, ולפיכך הקפיצו גם כיתות ייעודיות שביניהן גם "צוות טקילה"

אליהו (אלי) רביבו:  אשמח לדעת אם בדיון שהתקיים בסביבות 23:00, או לפחות זה שהתקיים כמה שעות קודם – לפנות בוקר, האם אתם עודכנתם שיש הבנה כזאת ושכוחות כאלה הוקפצו?      

ניצב אמיר כהן: התשובה החד משמעית היא לא

ניצב אמיר כהן:  אם תרצו אני ארחיב

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת שאתה פגשת את האירוע ב-06:30

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש לתת לזה ביטוי פשוט, אי אפשר לדלג

אליהו (אלי) רביבו:   כי בזמן שלאזור כמו שדרות כבר יש כיתות שהגיעו, כיתות ייעודיות כמו "צוות טקילה", מפקד התחנה לא יודע, ויתרה מזאת אנשים שגרים פה המגויסים לצוותים שהם לא "צוותי טקילה" כמו שירות הביטחון הכללי ובימ"מ אשר גרים פה – הם לא יודעים על זה, חלקם כשהם יורדים לבית הכנסת פוגשים את המחבלים פנים מול פנים

אליהו (אלי) רביבו:  אני חושב שאי אפשר לדבר בסקירה ולא לגעת בזה

משה סעדה: מבחינת הדיווחים הרשמיים שיצאו מהצבא, נאמר ששני צוותים של ימ"מ יחד עם "צוות טקילה" הוקפצו ככוננים לפשיטה מהדרום

אליהו (אלי) רביבו: זה לא היה

משה סעדה: לא, צוות ימ"מ ירד, הגיעו

משה סעדה:  צוות ימ"מ זה הם, זה המשטרה

ניצב אמיר כהן: חבר הכנסת משה סעדה וחבר הכנסת אליהו רביבו, אני עניתי באופן הכי ברור שיש

משה סעדה: צוות ימ"מ לא היה כונן?     

ניצב אמיר כהן: אתה לא שואל אותי את מה ששאל אותי חבר הכנסת אליהו

ניצב אמיר כהן:  הוא שאל אותי האם אני ידעתי, האם המידע ירד אלינו, האם – הקמ"ן שלי, קצין אח"מ שלי, קצין אג"ם שלי קיבלו, השבתי בתשובה הכי ברורה –  חד משמעית לא

משה סעדה: כן, אבל המשטרה הגדולה ידעה

ניצב אמיר כהן: זה אתה קבעת

משה סעדה: לא, אני אגיד לך

משה סעדה:  יש לזה נפקות, כי אם המשטרה הגדולה ידעה אז היא הייתה צריכה לדווח לך

משה סעדה:  צוות ימ"מ - - -     

אליהו (אלי) רביבו: זה בדיוק העניין

משה סעדה: אני חיפשתי מספיק אשמים במשטרה, כבר אין לי צורך

צביקה פוגל: נשאלה פה שאלה ברורה עם תשובה ברורה, בואו נמשיך כי אחרת אנחנו ניתקע פה רק בשאלות ותשובות

צביקה פוגל:  בבקשה מפקד המחוז

ניצב אמיר כהן: יש ארבעה שלבים מרכזיים לפחות בתפיסה שלנו של האירוע, האירוע שמתחיל ב-06:30 ונמשך ימים ארוכים

ניצב אמיר כהן:  אני רוצה לעשות עצירה קטנה ולהסביר מה המשמעות

ניצב אמיר כהן:  אנחנו מסיימים את ההיתקלות האחרונה במחבלים כ-50 שעות מההיתקלות הראשונה

ניצב אמיר כהן:       מדוע אני אומר שהימים היו מאוד ארוכים? כי אלפי אזרחים חייגו אלינו בפניקה ופחד למוקד 100 ודיווחו לנו שיש להם מחבלים שיורים עליהם ומנסים לפרוץ להם את הממ"ד בתוך הבית

ניצב אמיר כהן:  זאת אומרת, שאנחנו ניהלנו הרבה מאוד ימים כשבפועל לא היו מחבלים בזירות

ניצב אמיר כהן:  אבל התושבים ומי שנשאר פה, עוד לפני שפינינו את כולם, חוו שהם עדיין בסכנת חיים

ניצב אמיר כהן:  אנחנו חייבים כמשטרה להגיב לכל אירוע כזה, וכל אירוע כזה מקבל את הקשב שלו

ניצב אמיר כהן:  לא מדובר רק בניידת עם סייר ועוד מתנדב או שני שוטרים, אלא בקיט של צוות לוחם שמגיע – יס"מ, יואב, מג"ב, מגיע ומגיב

ניצב אמיר כהן:  אני מדבר על מאות ואלפי אירועים כאלה

ניצב אמיר כהן:       אבי לוי היום באירוע, מאחר ואמר בצדק היושב-ראש שההתכנסות הייתה מהירה

ניצב אמיר כהן:  אנחנו עושים היום אזכרה וחשיפה של אנדרטה לזכרו של אבי עמר זכרו לברכה, שנהרג בקרבות

ניצב אמיר כהן:       חבר הכנסת עמית לשאלתך, שלב הספיגה והבלימה אלה אותן שעות בהן המחוז היה לבד, כי צריך לזכור שברגעים האלה מפכ"ל המשטרה מנהל את האירוע ברמה הארצית

ניצב אמיר כהן:  וברגע שאני הכרזתי על "פרש פלשת" – המערכת נדרכה, ובפקודה וגם שלא בפקודה נשלחים לפה מאות לוחמים של – מג"ב מהחטיבה הטקטית, מחטיבת הבט"פ מ-33, ממתפ"א, ימ"מ

ניצב אמיר כהן:  ימ"מ היה והגיע מהר

ניצב אמיר כהן:  ומוזרמים לפה הרבה מאוד כוחות, אך בשלבים הראשונים אלה היו אותם שוטרים שקפצו מהבית

ניצב אמיר כהן:  אני אתן לדוגמה את נתיבות, יושב פה מת"ח נתיבות

ניצב אמיר כהן:  אני מציע לכם ללכת ולראות מה קרה בקרב על העיר נתיבות

קריאה: אנחנו הולכים לנתיבות

ניצב אמיר כהן: מצוין, לשמחתנו לא נהרג שם אפילו לא אזרח אחד, אבל זה קרב שבו יוצא מפקד התחנה, עם יחידת אופק שלו – וצריך להגיד פה לראש העיר יותר ממילה טובה שהקים אותה כבר לפני כמעט שני עשורים – יחידה אזרחית שהוא נותן לה את הציוד, ההכשרה ואת החימוש, ויחד איתו מגיעים קצינים בכירים מהצבא שנקלעים לזירות מצטרפים ולוחמים כתף אל כתף ובולמים את החדירה של עשרות מחבלים לתוך נתיבות

ניצב אמיר כהן:  זה אירוע שמציל את העיר

ניצב אמיר כהן:       ואני יכול לתת על כל זירה אירוע

ניצב אמיר כהן:  על אופקים, נתיבות דיברתי

ניצב אמיר כהן:  לא דיברתי על אשקלון אבל יושב פה מפקד המרחב, היא עיר שלא היה בה מחבל אחד

ניצב אמיר כהן:  אבל אם תראו את "מפת החום" של כמות האירועים שאנחנו דווחנו שיש מחבלים דה פאקטו - - אגב, גם הגיעו אלינו הרבה פצועים מהעיר אשקלון ולכן לכאורה זה גם התאים לדיווחים

ניצב אמיר כהן:  אז צריך להבין שבמגה אירוע כזה זה אוסף ענק של פרטים שצריך לחבר אותם וזה לוקח שעות, לכן שאלת אותי בצדק "כמה זמן לקח להבין שזאת מלחמה?" הרבה מאוד שעות

ניצב אמיר כהן:       שלב הבלימה ושלב ההכרעה או המיצוב היה כשהתחלנו לקלוט פה את היחידות הגדולות שהמשטרה שלחה אלינו, וצריך להגיד, לא כולם הגיעו על פי הפקודה

ניצב אמיר כהן:  שאלת אותי על הלקח, אז זה לקח חשוב מאוד שאנחנו שמים אותו על השולחן כי בזירות שהיינו צריכים להגיע אליהן, למשל באשקלון, זו הייתה כבר זירת לחימה או במקומות אחרים – הם כבר נקלעו למלחמה, ואז הם נכנסו כבר לתוך המלחמה

ניצב אמיר כהן:  ולכן לא כל נקודות ריכוז הכוחות שלנו בהכרח - - -     

משה סעדה: מתי המשטרה כולה הוקפצה? אתה התחלת "פלשת" רק במחוז נכון? זה הקפיץ את כל המשטרה לפה?     

ניצב אמיר כהן: את כל משטרת ישראל, זה דורך את כל משטרת ישראל

קריאה: באיזו שעה זה היה אגב?     

ניצב אמיר כהן: 06:41 אני הכרזתי

ניצב אמיר כהן:  06:51 זה יצא כבר ברמה הארצית ובהודעה - - -     

אליהו (אלי) רביבו: ב-06:51 כל השוטרים בכל תפקיד מקבלים הודעה "יש לנו עכשיו אירוע פלשת" וכולם מתקבצים לדרום? אני מדבר על היחידות הלוחמות – ימ"מ, יס"מ

ניצב אמיר כהן: אני לא ארחיב כרגע, אם תרצו אני מוכן אחר כך בלי כל הפלאשים האלה, אבל זאת פקודה שברגע שהיא מוכרזת ברמה הארצית היא מכווצת לפה הרבה מאוד כוחות

צביקה פוגל: הפקודה שלו מעירה את המחוז

צביקה פוגל:  ברגע שהמטה הארצי מאמץ את ההחלטה וב-06:51 מוציא –ההוראה כבר כוללת את כל היחידות האחרות וכל אחת מקבלת את ההפניה למקום שאליו היא מיועדת מבחינה ארצית

צביקה פוגל:  אמיר, תיארתי את זה בסדר? אוקיי

ניצב אמיר כהן: מצוין

ניצב אמיר כהן:  תראו מה קורה פה ב-6 באוקטובר, זו שבת פסטורלית, האמת שהייתה גם שבת נעימה

ניצב אמיר כהן:  זה התחיל בצורה טובה אבל זה מה שקורה פה

ניצב אמיר כהן:  תוסיפו לזה עוד 120,000 תושבים שהיו בתוך התופת

ניצב אמיר כהן:  120,000 תושבים של – שדרות, נתיבות ואופקים שכבר היו בתוך התופת

ניצב אמיר כהן:  מעבר ל-162,000 תושבים שנמצאים – במושבים, קיבוצים, בעוטף עזה וכיוצא בזה

ניצב אמיר כהן:  כפי שסיקרתי קודם

ניצב אמיר כהן:  בעוטף הזה יש ארבע תחנות משטרה וסך הכל תשע ניידות סיור ועוד הרבה מאוד כוחות שאני לא אפרט אותם פה

ניצב אמיר כהן:  תסתכלו רגע על המפה, אתם רואים את המפה - -      

אליהו (אלי) רביבו: סליחה, 162,000 תושבים, ארבע תחנות משטרה ותשע ניידות?      

ניצב אמיר כהן: כן, חוץ מכוחות נוספים שאני לא ארחיב

אליהו (אלי) רביבו: עזבו רגע כוחות נוספים

אליהו (אלי) רביבו:  תשע ניידות זה בערך שתי ניידות לתחנה

ניצב אמיר כהן: זה כי לשמחתי הרבה יש לנו מתנדבים טובים, ואם לא היו לנו מתנדבים טובים אז גם זה לא היה

ניצב אמיר כהן:  אגב זה פני המצב של משטרת ישראל כמעט בכל הארץ

ניצב אמיר כהן:  אני הבנתי את השאלה שלך, אבל זה פני המצב

אליהו (אלי) רביבו: לא כל שאלה שאני שואל נשאלת כשאני לא יודע את התשובה, אני מבקש להציף נושאים שמהווים מכה מדממת בכל המדינה

ניצב אמיר כהן: אז אני מחזק

ניצב אמיר כהן:  לצערנו הרב, משטרת ישראל – וזו אחת התובנות שאני אציג בסוף הדיון – בתפיסת הביטחון הלאומית של מדינת ישראל צריכה לקבל מקום אחר, אי אפשר יותר להשאיר את משטרת ישראל כפי שהיא, אני חושב שזאת אחריות של כולנו

צביקה פוגל: חבר הכנסת רביבו, אם אתה רוצה לדקדק – ל-162,000 האלה תוסיף עוד 3,400 במסיבה

ניצב אמיר כהן: כן, תכף נדבר על זה

ניצב אמיר כהן:  אבל תראו את הקו החום, את הרצועה החומה הזאת

ניצב אמיר כהן:  תחנת נתיבות ותחנת אופקים היא שטח בט"פ מלא של משטרת ישראל ולכן מפקד תחנת נתיבות ומפקד תחנת אופקים נותנים את המיגון המלא בתחנות

ניצב אמיר כהן:  כל שאר השטח הוא שטח בט"פ שהוא באחריות צה"ל בהתאם לתחומי האחריות ושם אנחנו עושים פעילות לא מועטה

ניצב אמיר כהן:       נלך מעט אחורה, אפשר לראות למשל ב-11 בספטמבר ואם אנחנו מסתכלים בהיפוך תהליך ב-11 בנובמבר אנחנו עושים תרגיל פתע מחוזי, קצין החבלה המחוזי בונה את התרגיל ומתרגל את כל המחוז כולל את מפקד המחוז שמוביל אותו קצין האג"ם

ניצב אמיר כהן:  צריך להגיד מילה טובה לקצין האג"ם שיושב פה –ההתעקשות והעבודה שלו אל מול החירום, זה לא מובן מאליו, ושמירת המוכנות לחירום מצליחה להשאיר אותנו בערנות ובדריכות

ניצב אמיר כהן:       אני רוצה להחמיא לעצמי

ניצב אמיר כהן:  אני נכנסתי למחוז שלושה חודשים לפני המלחמה ומהשנייה הראשונה אנחנו עוסקים במוכנות לחירום

ניצב אמיר כהן:  לא ידענו, צפינו, או חשבנו, אבל זה היה מונח על השולחן שלנו

ניצב אמיר כהן:  ואפשר לראות בתמונות – את יד מרדכי, הזכרתי מה היה קודם 60 שניות, היתקלויות לאורך כל הציר, חדירה מהים, חדירת מחבלים בקאי

ניצב אמיר כהן:  זה תרגיל פתע, אלה תמונות מהתרגיל

צביקה פוגל: כששלושה שבועות לפני זה אתה מאשר תכניות של "פרש פלשת" אצל המפכ"ל

ניצב אמיר כהן: נכון

אליהו (אלי) רביבו: חדירת בקאי זה תרחיש שלקחתם בחשבון?      

ניצב אמיר כהן: כן, בוודאי

ניצב אמיר כהן:  זה חלק מהתרגיל, הנה הוא מופיע

אליהו (אלי) רביבו: אני המום

ניצב אמיר כהן: בוודאי, הנה, תראה אותו

קריאה: זה צילומים אותנטיים מהתרגיל

קריאה: כל התרחישים שהיו במציאות היו בתרגיל

קריאה: מחוז דרום לא מופתע מהאיומים

קריאה: כאילו מהגודל

ניצב אמיר כהן: לא רק מהגודל, גם ממה שהתנפץ עלינו

קריאה: הם התכוננו לתרחיש הזה

אליהו (אלי) רביבו: תרחיש חדירת בקאי היא כתוצאה של מודיעין מקדים שהיה?      

קריאה: כן     

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת שאלה שעברו השתלמויות בסומליה והתקדמו על קו החוף והתכוננו זה משהו - - - הם יצאו לסומליה להכשרה ראשונה, שם הם עברו הדרכה איך להדריך את אותם אלה שהתאמנו על קו החוף

ניצב אמיר כהן: אנחנו לקחנו בחשבון את האפשרות של חדירה מהים וחדירה דרך האוויר, גם את זה אפשר לראות פה

ניצב אמיר כהן:  אבל אני שם את זה כדי שתראו שהתרבות של היערכות לאירוע מלחמה, לא היה להיערכות לאירוע מלחמה אלא להיערכות של חדירה מצומצמת של מחבלים

ניצב אמיר כהן:  צריך לשים את זה בקונטקסט הנכון

קריאה: הכול במיקרו קוסמוס

ניצב אמיר כהן: לא ניתן לדבר על היערכות באמת

ניצב אמיר כהן:  לא באמת נערכתי לכניסה של 300 או של 500, בטח לא של 3,000

משה סעדה: עכשיו אני אשאל אותך שאלה שכל צופה טלוויזיה ממוצע שואל, הרי ראינו בטלוויזיה וגם אתה כצופה חדשות ראית, שהם עושים תרגילים לא של ארבעה אנשים אלא של מאות אנשים בסדר גודל של גדוד

משה סעדה:  אם הם עושים תרגילים אתה צריך הגנה אל מול התרגילים שלהם

ניצב אמיר כהן: מודה שבמקרה הזה לא ראיתי

משה סעדה: אז המודיעין שלך היה צריך להביא לך את זה

משה סעדה:  משהו פה לא מתכתב עם המציאות

נצ"מ אמיר קליין: המודיעין נפגש עם הרבה מאוד גורמי מודיעין אחרים ומה שקרה לנו לא היה על השולחן

ניצב אמיר כהן: אני לא רוצה להיכנס לזה בבקשה, נא לא להיכנס לזה

ניצב אמיר כהן:  אני מניח שחבר הכנסת סעדה שואל שאלות והוא ישאל אותן במקומות אחרים

צביקה פוגל: חבריי היקרים, אני הייתי בפיקוד דרום לא מעט שנים

צביקה פוגל:  בזמנו בשנת 2018 שאלתי את עצמי ואת פיקוד דרום, מה קורה אם מחר בבוקר 10,000 חמאסניקים מתחילים לרוץ לעבר הגדרות

צביקה פוגל:  זאת הייתה השאלה, נתתי אותה גם בהרצאות, עניתי עליה בכל מקום שבו אפשר, והצבא אמר "אין דברים כאלה, זה לא יקרה, זה לא הגיוני, זה לא שום דבר"

צביקה פוגל:  אני מניח שגם המשטרה - - -  וכן, רביבו זאת השאלה ששאלתי

צביקה פוגל:  ואז שאלו אותי "מה אתה מציע?" אמרתי "לירות בהם" והסתכלו עליי כמו על, איך קראה לי יעל דן? אני תמיד העדפתי אותך בתור משוגע ולא בתור צודק

נצ"מ משה לוי: המשטרה הייתה חוקרת אותך תחת אזהרה על האמירה הזאת

צביקה פוגל: חכה אני עוד נותן להם עוד קצת בשר

עמית הלוי: במחוז דרום, אשדוד-אילת, יש אירוע בערבה – חדירה מהים, מהאוויר או אירוע פח"ע, תוך כמה זמן מבחינתך יש מענה משטרתי במקום? 45 דקות? שעה? רבע שעה?     

ניצב אמיר כהן: תגדיר אירוע

עמית הלוי: פח"ע

ניצב אמיר כהן: אירוע פח"ע תלוי איפה

עמית הלוי: כל מקום בגזרתך, אתה אחראי אשדוד-אילת

עמית הלוי:  קורה עכשיו אירוע מהערבה, חדר מחבל באזור יוטבתה מתי המשטרה מגיעה לשם?     

ניצב אמיר כהן: חבר הכנסת עמית , אני לא יכול לענות על שאלות כאלה, אל תיפגע ממני, אני לא יודע אפילו איך להגדיר אותם

מירב בן ארי: זה לא מתאים לדיון הזה עמית, יש פה דברים שהם סודיים, אחרי זה תשב ותשאל אותו

ניצב אמיר כהן: אם אתה ממקד את זה, אולי אם אתה שואל לגבי זמן ומרחב, אז יש לי מקומות שיש לי בעיה קשה מאוד של זמן ומרחב, אם זה מה שאתה שואל

ניצב אמיר כהן:  אם אתה שואל על זמן ומרחב אז יש מקומות שיש לנו בעיה קשה מאוד

עמית הלוי: אני חושב שבהקשר של מה שאלי העלה פה על התשע ניידות, אני לא יודע אם זה מספיק או לא אבל זה דיון על שגרה

עמית הלוי:  אבל בדיון על אירועים שיכולים לקרות גם בשגרה, אירועי פח"ע זו השאלה המעניינת, מה טווח הזמן ומה היכולת היערכות שלכם להגיע, כלומר בתחום שלך, לאו דווקא איפה שצה"ל וגורמי ביטחון היו אחראים

עמית הלוי:  בתחום ששייך לך, מה לוחות הזמנים? אם אחר כך אז אחר כך אבל זו השאלה המעניינת, מה דרוש למשטרה כדי לצמצם את הטווחים האלו?     

ניצב אמיר כהן: אני לא מדבר בשם המפכ"ל כי הוא אחראי על תפיסת המשטרה, אני אדבר על תפיסת המשטרה מהמחוז הדרומי, להיות חלק מרכזי מתהליך קבלת ההחלטות ברמה הלאומית

ניצב אמיר כהן:  פוגל, היושב-ראש יודע על נושא קבלת המקום שלנו בתפיסת הביטחון הלאומי של מדינת ישראל

ניצב אמיר כהן:  ב-1974 כשהועברה האחריות למשטרת ישראל לא קיבלנו את המקום שלנו בתפיסת הביטחון הלאומית סביב השולחן

ניצב אמיר כהן:  אני חושב שזה מספיק רחב

ניצב אמיר כהן:  אבל אני מסכים איתך בהחלט

ניצב אמיר כהן:  יש מקומות שהזמן ומרחב הוא מאוד בעייתי

ניצב אמיר כהן:  אני לא מסכים עם המצב אך הוא כורח המציאות ואין לי איך להתמודד איתו כרגע

ניצב אמיר כהן:      אני רוצה לדבר על תפיסת ההגנה שכולל – הרתעה, התרעה, אמצעי עיכוב ותגובה כש-3,000 המחבלים האלה נכנסים בו זמנית, בבת אחת לעשרות פרצות

ניצב אמיר כהן:  שוב, אני משתדל לברור את המילים כי הכל מצולם ומשודר

ניצב אמיר כהן:  אגן הניפוץ הזה מגיע מהר מאוד אל קו ההגנה של משטרת ישראל

ניצב אמיר כהן:       אפשר לראות את המשמעות של עשרות פרצות, מה המשמעות של הזירות שמהר מאוד מגיעות וצריך לזכור שמדובר בזירות אזרחיות, אני עוזב את בסיסי צה"ל, מדובר באזרחים

ניצב אמיר כהן:  הם פוגשים אזרחים שנמצאים – בטיול אופניים, ברכיבה או בספורט, הם פוגשים אזרחים – שנעים על הכביש, בתוך הבתים שלהם, במסיבה ברעים, האזרחים לא חמושים והם עושים שם את מה שהם עושים

ניצב אמיר כהן:       אני מזכיר שכל האירוע הוא תחת ירי מסיבי של תל"מ

ניצב אמיר כהן:  אני רוצה להזכיר לכולנו שבמאי 2021, סבב לחימה שבו נורים כמעט 4,000 טילים לעבר מדינת ישראל

ניצב אמיר כהן:  באירוע הזה תוך מספר שעות יש יותר מ-4,000, זאת אומרת, השוטרים וכל מה שתיארתי קודם גם עובדים תחת איום נפילת הפצמ"רים, הטילים, ואנחנו לא עוצרים את הלחימה, כי אי אפשר לעצור לחימה כי אנחנו צריכים לנסות להציל כל אזרח שרק אפשר וכל שוטר שרק אפשר

ניצב אמיר כהן:       בהרבה מאוד מהשלבים גם השוטרים שלנו היו בסכנת חיים, זעקו לעזרה, ביקשו עזרה

ניצב אמיר כהן:  כשאני הגעתי לתחנת שדרות ופגשתי את הכוח הקטן שהיה שם, שמעתי זעקות מהגג "הצילו, הצילו"

ניצב אמיר כהן:  ושמעתי את מכשירי הקשר והשוטרים שאומרים "הממ"ז פה?"

ניצב אמיר כהן:  הבנתי שיש גם שוטרים במצוקה, לא רק אזרחים במצוקה וגם להם צריך להעניק סיוע

קריאה: באיזו שעה זה היה?     

ניצב אמיר כהן: אני הגעתי לתחנה בערך ב-07:11

ניצב אמיר כהן:  דיברת על איש הימ"מ, איש הימ"מ הציל אותי ממוות

ניצב אמיר כהן:  זה אותו אחד שהיה בבית כנסת, הוא שמע את קולות הירי ורץ הביתה להביא אקדח, אני בכלל יוצא לכיוון אשקלון כי זאת הזירה המרכזית

ניצב אמיר כהן:  הראמ"ן שלנו מחולל את כל האירוע, הוא מחייג אליי ואומר לי " אני גר בקיבוץ זיקים" הוא רואה את ההיתקלות של חיל הים ואת ההגעה של הסירה לחוף והוא אומר לי "הממ"ז יש כניסה של מחבלים ויש היתקלות של חיל הים" ואני מכריז על "פרש פלשת" ב-06:41 בדיוק

ניצב אמיר כהן:  ואז אני יוצא לחפ"ק המחוזי, אני בא לפנות ימינה בצומת שדרות, אני רואה רכבים שרופים עם גופות של אזרחים, אני פונה שמאלה כדי לראות אם יש מישהו חי ולטפל בו

קריאה: אתה לבד?     

ניצב אמיר כהן: לבדי, ואתה יודע חוק מרפי עובד שעות נוספות

ניצב אמיר כהן:  גם בשבת הזאת שחררתי את הנהג שלי לצפון למשפחה

ניצב אמיר כהן:  אני עברתי עם המשפחה שלי לדרום, עברתי חודשיים לפני לשדרות

ניצב אמיר כהן:  אני פונה שמאלה ולא ימינה

קריאה: אתה עברת לשדרות כשנכנסת לתפקיד?     

ניצב אמיר כהן: לתפקיד

ניצב אמיר כהן:  זה צריך להגיד לאשתי כל הכבוד, לא לי

קריאה: מאיפה עברת?     

ניצב אמיר כהן: ממנחמיה עמק הירדן

ניצב אמיר כהן:  איך שאני פונה שמאלה אני שומע את מכת האש, את היריות מתוך שדרות ואז אני כמובן חוזר וכל השאר היסטוריה

ניצב אמיר כהן:  אלה הקולות שאנחנו שומעים, אני שומע את התחינה של השוטרים לעזרה

ניצב אמיר כהן:  האירוע גדול ורחב כל כך ובו זמנית שלא מספיקה היכולת לשלוח את כל השוטרים, והשוטרים כפי שאמרתי הם גיבורים ואמיצים

ניצב אמיר כהן:  צריך להגיד את האמת פה על השולחן – הרבה מאוד שוטרים שיוצאים באופן ספונטני, יוצאים מהבתים, כפי שתיארתי קודם

מירב בן ארי: גם נהרגים בדרך

ניצב אמיר כהן: ונהרגים בדרך

ניצב אמיר כהן:  חלק מצליח להציל אזרחים וחוזר לזירה ונהרג, יש סיפורים שביום מן הימים נדבר עליהם

ניצב אמיר כהן:  דייקת אותנו קודם לגבי לקחים

ניצב אמיר כהן:  אחד הלקחים המרכזיים זה באמת קבלת החלטות מהירות

ניצב אמיר כהן:  נתתי את הדוגמה של 60 שניות "פרש פלשת" מה היה קורה אם היו מצליחים להיכנס

ניצב אמיר כהן:       החלטה נוספת ומצוינת של מפקד תחנת אופקים במסיבה ברעים, יש במסיבה 3,000 – רוכשי כרטיסים, ו-400 אנשי תפעול והפקה

ניצב אמיר כהן:  ב-06:31 הוא עולה על הבמה מכריז מיד כשהתל"ם מתחיל הוא רואה את הגל של מאות אנשים שיוצאים בבת אחת, הוא מכריז על הפסקת המסיבה ומורה לכולם לשכב ומיד אחר כך מורה לפזר את כולם

ניצב אמיר כהן:  זאת אומרת שיש לנו כמעט 33 דקות זהב של מאות אזרחים שמצליחים לנסוע הביתה, להיחלץ מהתופת הזאת

ניצב אמיר כהן:  אגב, אליי מתקשרים ב-06:36 לקבל אישור לפזר את המסיבה

ניצב אמיר כהן:  למה הם מבקשים ממני אישור לפזר את המסיבה?      

קריאה: בשביל הפיצויים

ניצב אמיר כהן: בשביל הפיצויים

ניצב אמיר כהן:  כי ברור לנו שמסיבה כזאת היא הפקה שעולה מיליונים וברור לנו שהחלטה של המשטרה לפזר את המשטרה היא תשית עלינו אחר כך תביעה, ואני אומר לו "תפזרו מיד את המסיבה", זאת ההחלטה שמתקבלת שמתחילה מהמת"ח ומסתיימת אצל ממ"ז, בדרך יש את סגן מפקד המרחב שהוא ממלא מקום מפקד המרחב

ניצב אמיר כהן:  יושב פה גם אפי מפקד המרחב שהיה אמור להיות בכלל בחופשה בזמן הזה במרוקו, הוא גר באופקים ושומע את הירי, הוא יוצא לרחוב ונלחם ברחוב עם השוטרים שלו

ניצב אמיר כהן:  בשלב מסוים הוא עולה מולי ואומר לי "הממ"ז, אני מבקש לקבל את הפיקוד עכשיו, תוך כדי אש" והוא מקבל ממני את הפיקוד תוך כדי אש, אני מתקשר למפכ"ל, מקבל ממנו את האישור ואפי ברגעים האלה הופך להיות מפקד המרחב

ניצב אמיר כהן:       אפרופו החלטות, החלטות מהירות, זה בהחלט חלק מהפקת הלקחים

ניצב אמיר כהן:  אגב, אני רוצה לומר לכם, גם "בזוקה", מפקד התחנה שנהרג לצערי בניסיון להגיע ולחלץ את R

ניצב אמיר כהן: J

ניצב אמיר כהן:  ואת המסיבה ברעים ו-R

ניצב אמיר כהן: J

צביקה פוגל: שני מפקדי תחנות שהם לא מהגזרה

ניצב אמיר כהן: זה נכון, הם נשלחו כדי לחלץ

ניצב אמיר כהן:  בסיכום ביני לבין המפכ"ל, גם להם אנחנו ממנים מחליפים מיד, שני מפקדי תחנות כי אנחנו מבינים שהמלחמה לא תסתיים ביממה

ניצב אמיר כהן:  זה בהחלט לקח מאוד חשוב

ניצב אמיר כהן:  זה מה שיצא, זה ההקלטה, זאת ההקלטה ל"פרש פלשת" (השמעת הקלטה)

ניצב אמיר כהן:  זה קו החסימות

ניצב אמיר כהן:  90% מנקודות החסימה האלה הייתה בהן היתקלות עם מחבלים, עם צבא הגרילה

ניצב אמיר כהן:  כשאני אומר שמי שבנה את הפקודה הזאת, אנחנו תרגלנו אותה, אנחנו עבדנו עליה מאוד קשה, לא שינינו אותה, דוד ביתן פגע כמעט בכל נקודות החסימה שלנו

משה סעדה: אני רואה שהגיעו עד אזור באר שבע

משה סעדה:  גם הגיעו לחסימות האלה?     

ניצב אמיר כהן: לא

ניצב אמיר כהן:  לכן אמרתי 90% מהנקודות

משה סעדה: מה הכי צפוני שהגיעו?      

ניצב אמיר כהן: אופקים נקודה ואשקלון נקודה

עמית הלוי: המודל המוצלח הזה של סגירת עיר ששיבחת קודם של ראש עיריית נתיבות, זה מודל שאתם תפעלו על פיו? נניח באופקים זה לא היה באופן הזה, לא? או שאני טועה

ניצב אמיר כהן: היה בכל מקום

עמית הלוי: לפחות לפי הפרסומים שראיתי בטלוויזיה היה מודל מאוד מהודק של סגירת כל המחסומים, של שליחה לנקודות מאוד מסוימות, גם תו"ל טוב מאוד

ניצב אמיר כהן: לגמרי, טוב מאוד ומדויק, ואנחנו בהחלט מאמצים אותו

עמית הלוי: אופקים, שדרות?     

ניצב אמיר כהן: לגמרי

ניצב אמיר כהן:  אני אומר לכם איך אנחנו רואים את תחנות העוטף

ניצב אמיר כהן:  השאלה שלך היא במקומה, יש היום מודל חדש

ניצב אמיר כהן:  למשל, בשדרות קראתי לזה "שדרות תחילה" , יש מודל חדש לארבעת תחנות העוטף – אשקלון, שדרות, נתיבות ואופקים

ניצב אמיר כהן:  לשמחתי הרבה, השר לביטחון לאומי יחד עם המפכ"ל אישרו לנו את המודל הזה, שיהיה עם כוח יס"מ ויעבוד קבוע בתחנה עם הרחבה של כוח האש שלו עם היכולות והעוצמה שלו, ובנוסף לזה הגדלנו את מערך הסיור

עמית הלוי: בצפון גם יהיה דבר כזה?     

ניצב אמיר כהן: מחוז צפון?      

עמית הלוי: כן, במקומות שסמוכים לגבול

קריאה: אחד הדברים שאנחנו נצטרך לבדוק שהוא באמת קורה

עמית הלוי:  << דובר >>    צודקים, במקומות אורבניים באזורים סמוכי גבולות

ניצב אמיר כהן: חבר הכנסת עמית, תפיסת הביטחון הלאומי של המשטרה חייבת להשתנות וחייבת להיות מותאמת לתרחישים, אם היית שואל "הממ"ז, אתה חושב שאירוע כזה יכול לקרות לך מחר בבוקר?" התשובה שלי אליך תהיה "כן" לא מרצועת עזה כי הצבא עובד שם, ועובד יפה מאוד ונאחל לו בהצלחה ושבעזרת השם יחזרו כל החטופים בריאים ושלמים ושישלים את המלאכה שם

ניצב אמיר כהן:       אבל יש לנו את התפר המזרחי, ואנחנו עובדים עכשיו על פקודת "פרש" מזרחית, האזור שמטריד אותנו מאוד

ניצב אמיר כהן:  חלק מהפקת הלקחים, ואני יודע שזה נעשה גם במחוזות אחרים

ניצב אמיר כהן:  אני יודע שזה נעשה בחוף ואני יודע שזה נעשה בצפון

ניצב אמיר כהן:  אני לא מעורב בפרטים אז אני לא רוצה לדברר אף אחד, אבל אם תבקרו שם אנחנו מניח שיראו לכם

ניצב אמיר כהן:       אתה צודק, המשטרה מתוקף האחריות שלה על ביטחון הפנים, ומתוקף זה שבסוף גל ניפוץ מגיע אליה צריכה לקבל – את המשאבים שלה, את המקום שלה, את הסדר שלה והוא צריך להיות פרוס על תוכנית רב-שנתית

משה סעדה: מבחינת משאבים של חימוש, הרי הם באו עם RPG ומטענים, אתם השוטרים בדרך כלל מצוידים באקדחים, יש פער לא רק מספרי

קריאה: אז אחד הלקחים זה איזה ציוד צריך להיות

משה סעדה: השאלה היא אם כבר הפנימו את האירוע הזה

ניצב אמיר כהן: דוד וגוליית לא לקוח רק מהעבר, הוא בהחלט מתאים לאירוע הזה, חד משמעית כן

ניצב אמיר כהן:  אתה שואל אותי אם ההצטיידות היום היא הרבה יותר רחבה ממה שהיינו ב-7 באוקטובר?      

אליהו (אלי) רביבו: אנחנו דוד יצאנו, אנחנו צריכים להיות דוד אבל ביחס הכוחות אנחנו היינו דוד

ניצב אמיר כהן: לגמרי דוד

ניצב אמיר כהן:  גם עכשיו שינינו קצת את יחס הכוחות

ניצב אמיר כהן:  יש לנו חימוש הרבה יותר גדול וכבד, הוא חסר עדיין

קריאה: דברים כמו RPG, דברים כאלו

צביקה פוגל: המשטרה הגישה אפיון למשרד לביטחון לאומי מה הם רוצים שיהיה בתחנות ובמרחבים, ובימים אלה עובדים על זה

אליהו (אלי) רביבו: לצד הצורך המיידי שהתייצבנו בהקמת המשמר הלאומי – זה משהו שאי אפשר לדלג עליו, אני אדבר עליו יותר מאוחר – אבל אני אשמח ברשותך, אדוני הממ"ז, אם תוכל תוך כדי הסקירה להתייחס ולהסביר לנו מה קרה במסגרת המגבלות שניתן לשוחח עליהן בפורום הזה – שלצד התפקוד המדהים עדיין היו מקומות נצורים במשך שעות רבות כשכוחות כן הגיעו והתרכזו

אליהו (אלי) רביבו:  אני מדבר על מצב שבו כן הגיעו והתבצע טבח ואותם מקומות היו נצורים כשהכוחות היו מקובצים בחוץ ומשום מה משהו מנע מהם להיכנס ולפעול

אליהו (אלי) רביבו:  אגב, לא מפנה ישירות למשטרה אבל המשטרה היא חלק מאותו מערך רחב

משה סעדה: במקומות שאני מסכים עם מה שאמר רביבו, אנחנו הולכים לניר עוז, עד שעה 15:00 לא הגיע שום כוח אליהם והם נטבחו ונחטפו

משה סעדה:  זה צריך התייחסות בגלל זה אנחנו ועדה, כדי שלא יחקרו למה הוועדה לא שאלה

צביקה פוגל: לא עצרתי אתכם מלשאול את השאלה

ניצב אמיר כהן: אני חושב שהוועדה שאלה את השאלות, אני מודה ליושב-ראש שמבין את הסיטואציה ומאפשר לי לא לענות

ניצב אמיר כהן:  אני לא חושב שאני הכתובת לשאלה הזאת

משה סעדה: ממה שאתה יודע, מה שאתה לא יודע לא צריך לענות

אליהו (אלי) רביבו: אמרתי במסגרת המגבלות, הבהרתי שאני - - -     

ניצב אמיר כהן: אז תרשו לי בבקשה מכם לא לענות על השאלות האלה

ניצב אמיר כהן:  אני חושב שהן שאלות חשובות מאוד שצריך לברר אותן במקומות הנכונים

ניצב אמיר כהן:       דיברנו על שלב הבלימה, דיברנו על לוחמת השוטר הבודד, זה שוטר בודד, זה לוחם מג"ב בודד

ניצב אמיר כהן:  זה שוטרת

ניצב אמיר כהן:  הסיפור של השוטרת עם האקדח מול ה-RPG הוא סיפור אמיתי

ניצב אמיר כהן:  כשאני אמרתי "שוטרת עם אקדח מול RPG" אני ראיתי את זה במו עיניי

ניצב אמיר כהן:  זאת אומרת זה אירוע אמיתי שקרה

ניצב אמיר כהן:  וגם פה צריך להגיד

קריאה: כרם שלום אתה מתכוון?     

ניצב אמיר כהן: לא

ניצב אמיר כהן:  בשדרות

מירב בן ארי: איפה היא, לא נכיר אותה?      

ניצב אמיר כהן: תכירו אותה

ניצב אמיר כהן:  אירוע אמיתי וזה מה שמצאנו, אלו הפערים

ניצב אמיר כהן:  אני רוצה להגיד באותה נשימה ובזהירות הראויה שהשוטרים – ברוח שלהם, באומץ שלהם, באהבת המדינה והאזרחים, גם עם האקדח גברו על המפלצות האלה שהגיעו עם חימוש מפלצתי, הצליחו

ניצב אמיר כהן:  מוזר אבל הצליחו

ניצב אמיר כהן:       אני חושב שאני אשאיר מקום לשאלות

ניצב אמיר כהן:  אז מה היה לנו פה? משטרה שהתחיילה ברגע אחד

ניצב אמיר כהן:  אני מזכיר לכולנו שהתפקיד של המשטרה –לאכוף חוק, להשליט סדר במקומות שצריך, להרחיק עבריינים מהחברה, להגיש כתבי אישום ולסייע לאזרח במצוקה ובאירוע הזה מצאנו את עצמנו מתחיילים

ניצב אמיר כהן:  הופכים להיות משוטרים - - - אגב, אצלי שוטר סיור זה שם קוד לכל מקצועות המשטרה, משוטר סיור ללוחם קומנדו, לא פחות מזה

ניצב אמיר כהן:  כי אנחנו נדרשנו פה לתעצומות וליכולות להתמודד עם הרוע והרשע הזה והכמות והרוחב

ניצב אמיר כהן:       תזכרו שלהגיע לאופקים מעזה זה 20 קילומטר

ניצב אמיר כהן:  תזכרו שמאשקלון עד לאופקים זה עשרות קילומטרים, זה רוחב ועומק הגזרה

ניצב אמיר כהן:  שבכל מקום כזה היו עשרות ומאות מחבלים

ניצב אמיר כהן:  סקרתי קודם את כמות – היישובים, קיבוצים, מושבים, בסיסים, תחנות משטרה, ערים

ניצב אמיר כהן:  ראיתם איזה גודל, אבל בכל מקום כזה הייתה התקפה של צבא גרילה על האזרחים ועל תחנות המשטרה, מתוך הבנה שכשהם יכריעו את כוחות המשטרה מה שיישאר להם אלה רק האזרחים לטבוח בהם

ניצב אמיר כהן:       דיברנו על שוטרים ולוחמי מגב שעם כיתות הכוננות וחיילי צה"ל ורבש"צים וכיוצא בזה שבלמו בגופם באמת את ההתפשטות וכניסה לתוך מדינת ישראל

ניצב אמיר כהן:  דיבר על זה היושב-ראש, הפשיטה בעומק מדינת ישראל הייתה גורמת פה לכאוס, אני לא רוצה לדמיין אבל האירוע היה יכול להיות אחר לגמרי

ניצב אמיר כהן:  אולי היה מביא עלינו צבאות נוספים ומלחמה רב-זירתית בין מדינות, רב אזורית

ניצב אמיר כהן:       אני לא מדבר כבר על הנזקים – הגופניים, נפשיים, הביטחון ועוד הרבה דברים שהיו נמשכים הרבה מאוד שנים קדימה

ניצב אמיר כהן:      דיברנו על הפו"ש ודיברנו כתף אל כתף עם צה"ל, בתוך השטח של צה"ל בתוך השטח של משטרת ישראל, התאגדו כוחות שהבינו את גודל השעה והבינו שאם מסתכלים אחורה אין אף אחד רק הם ולכן נכנסו לתוך התופת הזו

ניצב אמיר כהן:       תסתכלו רגע על תמונה של ארקדי, הוא שוטר קצין עם מדים כחולים

ניצב אמיר כהן:  הוא נכנס ארבע פעמים לתוך הבית של רחל למשא ומתן עם המחבלים

ניצב אמיר כהן:  אני לא אגיד בגלל צנעת הפרט אבל הוא לא פחד מלהיכנס לתוך הבית כמו שהוא פחד מהבית

ניצב אמיר כהן:  אמרתי את זה בזהירות

ניצב אמיר כהן:  בגבורה, ארבע פעמים נכנס פנימה לתוך הבית כדי לספק את מה שהמחבלים רצו כדי שהם לא ירצחו את רחל ובעלה

אליהו (אלי) רביבו: לדובב אותם, לאפיין אותם

ניצב אמיר כהן: כן, בדיוק

ניצב אמיר כהן:  אחרי זה גם להוציא מידע, בוודאי

ניצב אמיר כהן:  לא נרחיב על דברים נוספים שעשינו

ניצב אמיר כהן:       דיברנו מה היה קורה אילו

ניצב אמיר כהן:  אני לא אמשיך פה, אני חושב שההקרסה של תחנת שדרות גם היא לא פשוטה, סמל מדינה בסופו של יום

ניצב אמיר כהן:  אירוע שמקבלים אותו אולי פעם ב-100 שנה אם בכלל, זה גם כן אירוע משמעותי מאוד

ניצב אמיר כהן:  הסממ"ז יורד לזירה אחרי שעות לחימה רבות ורואה את הכוחות ואת הפעילות המצוינת של הימ"מ ואנחנו מבינים שהאירוע הזה לא הולך להסתיים, אנחנו לא באמת מבינים בשלב הזה שיש 25 מחבלים בפנים

אליהו (אלי) רביבו: אין הערכה כזאת?     

ניצב אמיר כהן: לא, ממש לא

ניצב אמיר כהן:  אנחנו מבינים שיש מחבלים שמצליחים להמשיך ולייצר אש, הם לא מאפשרים לנו לחדור פנימה

ניצב אמיר כהן:  אני לא ארחיב פה אבל אני מכיר את היכולות של הימ"מ, וכשאנחנו מבינים שאנחנו בדרך ללא מוצא שתכף נפצע לנו - - -  ואולי מה ששבר

אליהו (אלי) רביבו: בכל זאת ברח מישהו משם

ניצב אמיר כהן: מה ששבר את האירוע בסוף – קיבלנו ידיעה שאולי יש סברה שמחבל הצליח לברוח מתוך התחנה ואתם יודעים מה המשמעות של הדבר הזה כשאתה כבר סוגר תחנה ואתה כבר בקרבות כמה שעות, מחבל שמצליח לצאת ולהיכנס לבתים ולרצוח אזרחים זה משהו שאף אחד לא היה סולח לנו, בטח אני לא הייתי סולח לעצמי, ולכן התגבשה ההחלטה ומצאנו שם 26 מחבלים

ניצב אמיר כהן:  לאחר שלושה שבועות מצאנו מחבל נוסף בתעלה

ניצב אמיר כהן:  26 מחבלים עם חימוש מטורף, הם יכלו לנהל מלחמה ימים ארוכים

משה סעדה: הם לא ניסו להימלט כשהתחלתם להקריס אותם?      

ניצב אמיר כהן: לא, הם לא יכלו, כי הימ"מ סגר אותם וכוחות משטרה סגרו אותם

ניצב אמיר כהן:  והיה שם טנק ומסק"ר

צביקה פוגל: כמויות הציוד והאוכל שהם הכניסו איתם לשם יכול היה לאפשר להם שבועות של לחימה

ניצב אמיר כהן: בוודאי

ניצב אמיר כהן: ימים ארוכים

ניצב אמיר כהן:  הם באו עם – שקיות אוכל, תיקים, תמרים

מירב בן ארי: ראיתי גם ציוד רפואי שהם הביאו איתם

ניצב אמיר כהן: מערכות קשב, אתם רוצים שאני ארחיב?     

משה סעדה: אני שואל את עצמי, למה הם השתלטו דווקא על המשטרה?     

מירב בן ארי: כי זה סמל

משה סעדה: זה סמל שלטון אבל מבחינת לייצר טבח הישיבה והמכינה זה אירוע הרבה יותר משמעותי

ניצב אמיר כהן: אנחנו מניחים שהם לא הכירו את הישיבה ואת המכינה

ניצב אמיר כהן:  הם הכירו מצוין את התחנה, הם הכירו הרבה מקומות אחרים מצוין, לפרטי פרטים

צביקה פוגל: תחנות המשטרה סומנו גם במפות שלהם ביישובים אחרים

צביקה פוגל:  כמו שציין מפקד המחוז, זהו יעד משמעותי

צביקה פוגל:  סמל שלטון

קריאה: פגיעה במשל"ט אזורי

משה סעדה: כשחושבים על זה, ההשתלטות משבשת את ההגנה ואז אתה יכול לקצור את כל האזרחים שם

ניצב אמיר כהן: אתה יכול לעשות אחר כך מה שאתה רוצה

מירב בן ארי: גם ברעים הם הרי נקלעו לסיטואציה

אריאל קלנר: אני רוצה לשאול שאלה על הנושא של המסיבה

אריאל קלנר:  מן הסתם המסיבה אושרה על ידי הצבא

ניצב אמיר כהן: על ידי הצבא וגם המשטרה

אריאל קלנר: המסיבה כל כך קרובה לגבול, פצמ"ר יכול לבוא ולהרוג שם 15-20 איש בלי התארגנות של חמאס

ניצב אמיר כהן: אני אתן לקצין האג"ם להציג, אבל אני אגיד בכמה משפטים

ניצב אמיר כהן:  בעוטף עזה ובמרחב הזה חיים אנשים יום-יום, דקה-דקה

ניצב אמיר כהן:  לא הייתה סיבה מודיעינית הרתעתית לא לאשר את המסיבה

ניצב אמיר כהן:  יותר מזה אני אומר, אם היינו עכשיו לא במלחמה, בכל שנה בדרום אדום בסוף שבוע מגיעים 70-80 אלף אזרחים לאזורים האלה

ניצב אמיר כהן:  יש שם חתונות, שלמה ארצי הופיע פה בשדרות חודש וחצי לפני עם היקפים יותר גדולים

ניצב אמיר כהן:  יש חיים אזרחיים בתוך עוטף עזה

צביקה פוגל: דרום אדום זה אחד הפסטיבלים הגדולים במדינת ישראל

ניצב אמיר כהן: דרום אדום הוא שם

נצ"מ משה לוי: לא תתבלבל, ישוב רעים יותר רחוק משדרות

נצ"מ משה לוי:  המרחק של שדרות מהרצועה הוא קצר יותר ממקום המסיבה לרצועה

נצ"מ משה לוי:  קחו את זה גם בחשבון

ניצב אמיר כהן: לא הייתה סיבה שלא לאפשר, לא היו התרעות

ניצב אמיר כהן:  יתרה מכך, ביום רביעי קצין המודיעין שלנו מנסה להבין אם יש לנו התרעות או משהו שעלול להטריד אותנו בקיום המסיבה והתשובה היא חד משמעית שלא, לא

קריאה: 15 שנה הבטיחו לנו

נצ"מ אמיר קליין: חבר הכנסת רק שתדע שנכון להיום בסיטואציה הקיימת עם ההתרעות והמודיעין הקיים, עדיין - - - אותנו המפיקים של דרום אדום לקיים את האירוע בפברואר

ניצב אמיר כהן: כן

ניצב אמיר כהן:  ההילולה של הבבא סאלי בינואר ואתמול היה משחק של באר שבע בכדורגל

קריאה: דרך אגב דרום אדום והאירוע של המסיבה – יש שם כלניות ומטיילים שם אלפי חוגגים

ניצב אמיר כהן: עשרות אלפי אנשים בכל סוף שבוע

ניצב אמיר כהן:  תכף אתם תקבלו גם סקירה על ההיערכות של המסיבה, שהוא אירוע קשה מאוד

משה סעדה: כמה שוטרים היו במסיבה?     

ניצב אמיר כהן: בזמן האירוע היו 41 שוטרים

מירב בן ארי: אמרו שהיו 34  - - -     

קריאה: 31 בשכר ועשרה שהם לא

מירב בן ארי: אה, בלי שכר, אוקיי

ניצב אמיר כהן: היו 41 שוטרים חמושים, זה נחשב סד"כ גדול מאוד לאירוע כזה

ניצב אמיר כהן:  יחד עם שמונה לוחמי יס"מ – זה כוח גדול, הרבה מעבר למה שלכאורה

ניצב אמיר כהן:  לא הייתה התרעה, אני אחזור על זה שוב, לא היה מידע, אפילו בדקנו את זה, חד משמעית לא

ניצב אמיר כהן:  ההיערכות שלנו והתפקיד של המשטרה – ואני לא רוצה שאף אחד יבין אותי לא נכון – סדר ותנועה זה התפקיד של המשטרה, ולמרות זאת שמנו שם מפקד תחנה, שוטרי יס"מ והרבה מאוד שוטרים בעבודה בשכר

משה סעדה: כמה שוטרים נפגעו שם במסיבה?      

ניצב אמיר כהן: 15 שוטרים נהרגו בקרב

ניצב אמיר כהן:  לא רק מהמסיבה, הרבה הגיעו מבחוץ לתגבר

ניצב אמיר כהן:  15 שוטרים, ביניהם אנחנו סופרים את R

ניצב אמיר כהן: J ובזוקה, שני מפקדי תחנות שהוזנקו למקום ויש לנו חטוף אחד מהמסיבה, הם באו להילחם על האנשים

קריאה: לירן גווילי זה מהמסיבה?      

ניצב אמיר כהן: מעלומים, כן

ניצב אמיר כהן:  ניתוב שיחות ל-100

ניצב אמיר כהן:  דיברנו על לקחים ודיברנו על תובנות

ניצב אמיר כהן:  יש יכולת למשטרת ישראל והיא הגיעה רק אחרי אסון אחר – שלושת הנערים החטופים

ניצב אמיר כהן:  המשטרה החליטה וצריך לברך את מי שהחליט על זה - - - קיבלנו עשרות שיחות טלפון בדקות הראשונות, וכולם היו במצוקה, כל השיחות מצילות חיים

ניצב אמיר כהן:  הניתוב שהפנה את השיחות לכל משטרת ישראל – הכניס את משטרת ישראל לתוך החוויה וגם אפשר מענה רחב יותר

נצ"מ אמיר קליין: צריך לקחת בחשבון שבממוצע ביום שבת רגיל יש 25,000 שיחות 100 בכל הארץ

נצ"מ אמיר קליין:  25,000 שיחות 100 בכל הארץ בשבת בבוקר

נצ"מ אמיר קליין:  באותה שבת היו 144,000 שיחות

נצ"מ אמיר קליין:  מחוז דרום קיבל 40,000 שיחות

נצ"מ אמיר קליין:  בפרק זמן של שבע שעות, ועוד 70,000 שיחות שהוא קיבל מכל מיני מחוזות כאלה ואחרים

נצ"מ אמיר קליין:       צריך להבין מה היה, מי שהגיע למשל"ט ראה חמ"ל לכל דבר ועניין – ניהול משא ומתן, מו"מ שב"כ, זה לא מה שמישהו יכול בכלל להבין ולדעת, ומי שמנהלות את זה צריך להצדיע להן – אלה ילדות בנות 18 שעושות עבודה מדהימה

משה סעדה: אני רוצה להבין איך זה עובד

משה סעדה:  מתקשר מישהו מניר עוז, הוא מתקשר למשטרה ואומר "שמישהו יבוא להציל אותי אני בממ"ד"

משה סעדה:  למי המוקדנית במשטרה מעבירה את זה? מי מחליט מי מקפיץ כוחות? המשטרה קיבלה את זה, אני לא מדבר על למה הצבא לא הגיע

משה סעדה:  מה אתה עושה?     

נצ"מ אמיר קליין: בשעות מוקדמות מאוד דיברנו עם הצבא "תשלחו כוחות ליישובים של העוטף כי יש ככה וככה אירועים"

נצ"מ אמיר קליין:  כאשר התקשרו אלינו הבנו שאנחנו צריכים לשלוח אל אותם המקומות כוחות, ולנו קל יותר לשלוח בשל גמישות ונגישות המשטרה

נצ"מ אמיר קליין:  אתם תראו – שוטרים שהיו בניר עוז, ושוטרים שהיו בכפר עזה, הם הגיעו לכל המקומות

נצ"מ אמיר קליין:  אנחנו נלחמנו בזמן נתון כשהממ"ז התחיל להילחם עשר דקות, חצי שעה אחריו ב-21 מוקדים בו זמנית

נצ"מ אמיר קליין:  16 מוקדים זה יחידת יואב, האלופים האלה שאומרת חברת הכנסת "איפה אבי?"

נצ"מ אמיר קליין:  שהגיעו ל-16 מוקדי לחימה

נצ"מ אמיר קליין:  הם נשלחו מהמרד"מ מהמשל"טים

נצ"מ אמיר קליין:        היו מקומות שהצלנו, אך יחד עם זאת היו מקומות שהמשגרת שמעה את השיחה האחרונה של אותו אזרח

ניצב אמיר כהן: לא צריך להרחיב

מירב בן ארי: למה? צריך לדעת שהמשטרה הייתה הנענית הראשונה לאירוע

מירב בן ארי:  דיברתי עם היו"ר על הסרט שהיה על היחידה הטקטית של מג"ב שפרצה לתוך הקיבוצים וחילצה

מירב בן ארי:  יש אפילו סרט שבו היחידה הטקטית של מג"ב מחלצת מתוך הבסיס, מוציאה חיילים מתוך הנגמ"ש שהם התחבאו בו

נצ"מ אמיר קליין: הם היו אמורים להיות היום חלק מהסיור, אבל הם עסוקים אז ויתרתי להם

מירב בן ארי: יש סרט שמתעד את הכול

מירב בן ארי:  היה סיפור של תת האלוף שבא להציל עם הטנק במסיבה

מירב בן ארי:  מי שישב על הטנק – הוא לא מוזכר בסיפור הזה – זה אורון, שוטר שלכם

ניצב אמיר כהן: הוא לא מוזכר איפה? אצלנו הוא מוזכר מאוד

מירב בן ארי: לא, אני אומרת שבכתבה ששודרה מדברים על תת אלוף אבל מי שהיה שם על הטנק זה שוטר

ניצב אמיר כהן: ביחד, בגלל זה אמרתי כתף אל כתף, ואת צודקת השוטרים היו כמעט בכל מקום שהיה אפשר להיות בו

ניצב אמיר כהן:  לצערי לא בכל מקום הצלחנו להציל חיים

עמית הלוי: קודם כל תודה רבה

עמית הלוי:  טוב שעמדת על הערך האסטרטגי צבאי של המשטרה

עמית הלוי:  מסתבר שכל נקודות החסימה הפכו להיות בעלי משמעות צבאית וחסמו את ההתקדמות צפונה ומערבה

עמית הלוי:  כל הכבוד

עמית הלוי:  קודם כל, אני רוצה להניח על השולחן את ההיבט הדיגיטלי, לא שמעתי פה על המצלמות

עמית הלוי:      אני רוצה להעלות לצד ההערכה המלאה לדברים שאמרת, דברים חשובים ביותר צריכים להילקח בחשבון בהקשר הזה של מערך משותף בחשיבה על הביטחון הלאומי שלנו

עמית הלוי:  הנושא של המצלמות

עמית הלוי:  אתה אומר שאנשים הגיעו, למשל בנתיבות אני מכיר טוב את החדר, ביקרתי שם

עמית הלוי:  העובדה שראש העיר יכול היה ב-07:00 לקבל תמונת מצב מלאה על כל הכניסות זה דבר אדיר

עמית הלוי:  כממ"ז היום ברמת הכבישים, הרי הטנדרים האלו שתיארת יכולת לקבל בשנייה אחת תמונת מצב יותר מקיפה, באזורים שבאחריותך, אני לא נכנס להיבטים מול הצבא

עמית הלוי:      דבר שני, לא התייחסת לנושא כיתות הכוננות, אני אומר את זה לאחר דיונים שהיו פה

עמית הלוי:  גם הם היו חלק מהכוח הלוחם

ניצב אמיר כהן: למה לא התייחסתי? אמרתי מההתחלה

עמית הלוי: לא לא, לא מבחינת זה שלא הזכרת

עמית הלוי:  האם מבחינתך ביישובים שבאחריותך יש תיק הגנה יישובי לתרחיש הייחוס שהיינו בו, שאנחנו עלולים להיות בו גם בעתיד, גם אם בעוד עשר שנים

עמית הלוי:  אתה משבח את דוד ביתן, שלא נזדקק לזה ושלא ישבחו אותך ושיהיה פוטנציאל לשבח אותך

עמית הלוי:  אני ראיתי באזור ירושלים, ומקומות נוספים שיש תיק הגנה יישובי מדהים, כמו למשל בהר אדר

עמית הלוי:  ברוב המקומות האחרים כשעברתי על התיקים – תיק ההגנה מאוד בסיסי ולא תואם יותר מאשר חדירה נקודתית, לא תואם תרחיש ייחוס התקפי

עמית הלוי:  איפה אתם עומדים עם הנושא במחוז הדרום?      דבר אחרון, אני מניח שאתה עושה פה תחקירים נקודתיים, כלומר כמו הסיפור של שדרות, בסוף אפשר להפיק המון לקחים מכל אירוע, גם נקודתי

עמית הלוי:  חלק מהדברים ראינו, יש לי כמה דוגמאות אבל זה לא משנה כרגע

עמית הלוי:  אני רק רוצה לוודא שנעשים פה תחקירים על כל נקודת קרב

ניצב אמיר כהן: אני אומר את מה שאני מנסה ורוצה מאוד שכולנו נבין

ניצב אמיר כהן:  זאת מלחמה זה לא אירוע, הייתה פה מלחמה

ניצב אמיר כהן:  לא מדובר באירוע רגיל

ניצב אמיר כהן:  יש לנו מגדלור שבשגרת העבודה הקלאסית של המשטרה יודע לתת לנו פרטים רבים

ניצב אמיר כהן:  מגדלור זה אותו משל"ט שמחובר למצלמות ה-LPR וכל מצלמות כפי שתיארת קודם של הערים

ניצב אמיר כהן:  אנחנו יודעים לקלוט ממנו מידע רב, בין אם זה אירוע של גנבים, בין אם זה אירוע חשודים ובין אם זה כל אירוע אחר

עמית הלוי: אתה מכסה את כל האזור?     

ניצב אמיר כהן: אנחנו לא מכסים את כל האזור, אבל חלק נרחב משטחי האזור

ניצב אמיר כהן:  כולל – כבישים וצירים מרכזיים

ניצב אמיר כהן:  לא אפרט את כל הערים, אבל כמעט ב-90% מהערים המגדלור מחובר למצלמות של התשתיות של ראשי הרשויות

עמית הלוי: לא, אבל על הכבישים יש לך?      

ניצב אמיר כהן: גם, בוודאי

ניצב אמיר כהן:  יש על הכבישים

צביקה פוגל: יש לרשויות ויש פה שיתוף פעולה הדוק בין הרשויות לבין המשטרה הצבאית

ניצב אמיר כהן: ולכן זה עובד

עמית הלוי: הם חיכו לנו עם מארבים על הכבישים

עמית הלוי:  כל החיילים והאזרחים שהגיעו, לא משנה אם זה לעלומים או לא, זה היה חלק מהתכנית הסדורה שלהם להיכנס, אבל הם הותירו על התעלות - - - וריססו לא משנה את מי וגם דובדבן הגיעו

עמית הלוי:  השאלה היא אם לא יכולתם לראות את זה מהמצלמות? אתה מגיע ב-08:00 לאשקלון, איזו תמונת מצב יש לך על כל הצירים? הרי זה יכול היה לשנות את התמונה

סנ"צ שמעון פורטל: אני קצין המודיעין של המחוז

סנ"צ שמעון פורטל:  קודם כל אמרת משהו נכון, שאלתם לגבי שדרות

סנ"צ שמעון פורטל:  כהערכה, מבחינת חדירות המחבלים בקיבוצים ובכפר עזה הם לא נכנסו דרך השערים, אלא הם נכנסו מאחור והקימו מארבים בכניסה, למשל בכפר עזה ששם נתקלתי במארב בכניסה

סנ"צ שמעון פורטל:  בשדרות, אנחנו מעריכים שהם כבשו את התחנה והיה כוח גדול אחר של מחבלים שהיה אמור להיכנס בגל השני

סנ"צ שמעון פורטל:  כלומר, הם כבשו את התחנה והגל השני נכנס לטבוח בתושבים

סנ"צ שמעון פורטל:       ב-06:41 כשאני עומד על המרפסת בביתי בזיקים, זו הפעם הראשונה שאני מחולל את האירוע

סנ"צ שמעון פורטל:  זו הפעם הראשונה שהממ"ז שומע שיש מחבלים

סנ"צ שמעון פורטל:  למה זה חשוב? הממ"ז לא הראה את זה פה אבל אנחנו כתוצאה מהאירוע האישי שלי, אני חשבתי שהייתי חמש דקות בכפר עזה

סנ"צ שמעון פורטל:  ואז גרושתי צחקה, אמרה לי "אתה נורמלי? היית שלוש שעות שם"

סנ"צ שמעון פורטל:  הבנו ש כמפקדים איבדנו את תחושת הזמן, כי בזמן הלחימה זה היה מטורף מ-06:41 ועד שהתחלנו להבין ולראות את כל החדירות לקח זמן

עמית הלוי: צריך להיות מישהו שאחראי על המצלמות, באותו הרגע

עמית הלוי:  מישהו אחראי על כל תשתית המצלמות של משטרת ישראל באזור

עמית הלוי:  רוצים תמונת מצב, אנחנו לא חיים במאה ה-20, אנחנו במאה ה-21

עמית הלוי:  מי שנכנס למצלמות, מקבל תמונת מצב, מתפעל את הכוחות דיגיטלית, לא? אמור לעבוד ככה

ניצב אמיר כהן: אני אנסה להסביר שוב

ניצב אמיר כהן:  יש לנו תשובה טובה

עמית הלוי: או אם לא, וצריך תקציב, אני מדבר עכשיו ברמה של הפקת הלקחים הטובה לעתיד כי העתיד עוד לפנינו

נצ"מ אמיר קליין: יש לנו דרך אגב

נצ"מ אמיר קליין:  לשאלתך אם זה מספיק, זה נותן את כל המענים, כנראה שלא

נצ"מ אמיר קליין:  כי אם הייתה לנו את התמונה של מה שאתה רואה היינו יודעים

נצ"מ אמיר קליין:  קח בחשבון שברגע שהתקבלו השיחות 100 כמובן שגם המצלמות נפתחו, לא ראינו את זה, את מה שראינו, כי הייתה מלחמה

נצ"מ אמיר קליין:  זה לא היה אירוע בודד בשדרות, זה התנפץ

נצ"מ אמיר קליין:  מ-07:06 כשהממ"ז נכנס להסתערות עד השעה 09:30 במאות זירות

נצ"מ אמיר קליין:  ולכן אם המצלמות נתנו לנו אינדיקציה? בחלק מהמקומות כן, והשתמשנו בהן ולא נפרט

נצ"מ אמיר קליין:  בחלק מהמקומות לא

נצ"מ אמיר קליין:  עדיין יש מקומות שאנחנו צריכים לכסות

ניצב אמיר כהן: לשאלתך, האם זה אירוע שאנחנו צריכים ללמוד ממנו? כן

ניצב אמיר כהן:  אם זה לקח שאנחנו צריכים עכשיו להגדיל את המגדלור שלנו? חד משמעית כן

ניצב אמיר כהן:  זה מה שאנחנו עושים

ניצב אמיר כהן:  ביקשתם לקחים אז אנחנו הולכים לבנות משל"ט חדש לגמרי עם הערכות טכנולוגיות ועם מגדלור, לכל הדרום עם מגדלור

ניצב אמיר כהן:  מגדלור זה המצלמות, הרבה יותר – גדול, רחב ומשמעותי

ניצב אמיר כהן:  חד משמעית כן

ניצב אמיר כהן:  ואני אחזור שוב, ברשותך אני אנסה לשכנע אותך שאנחנו במצב מלחמה, זה כאוס שקשה מאוד לתאר אותו, בטח כשאתה גם מדבר על אלפי טילים שכל הזמן אתה בסטרס לגבי זה

צביקה פוגל: אני מציע שתסתכלו גם על השקף הזה, הוא חשוב מאוד

צביקה פוגל:  היתרון שלי הוא שאני הייתי פה כבר כמה פעמים וראיתי חלק מהדברים האלה

צביקה פוגל:  עמית, בהמשך לשאלה החשובה מאוד שלך, כל הרעיון של להשתמש במצלמות ובמידע שהיה כדי לייצר תמונת מצב אמיתית זה לקח שהם הפיקו, את זה הם צריכים ליישם והם יודעים את זה

ניצב אמיר כהן: הסיפור של שדה תעופה רמון, מאוד מטריד אותנו

ניצב אמיר כהן:  נתב"ג הוא שדה התעופה הראשי של מדינת ישראל, מה קורה אם הוא מושבת

ניצב אמיר כהן:  אז גם זה חלק מהלקחים שאנחנו מפיקים, גם אילת

ניצב אמיר כהן:  אני מזכיר לכם שהייתה התקפה על אילת ועדיין יש סיכוי להתקפה

אריאל קלנר: שאר המתקנים החיוניים שהאחריות עליהם מתחלקים ביניכם לבין הצבא, אולי תוכל להרחיב על כך איך היה התיאום? לגבי אבטחת המתקנים החיוניים בגזרה שלכם

אריאל קלנר:  חלקם נמצאים באחריות הצבא, חלקם נמצאים באחריותכם, איך הדברים התנהלו שם?     

ניצב אמיר כהן: מטבע הדברים אני לא אוכל להרחיב אבל אם תרצו לעשות את זה אחר כך בפורום סגור אני מוכן

מירב בן ארי: כתבת על כל הדברים שעשיתם טוב, ואכן עשיתם טוב

מירב בן ארי:  אני חושבת שההתנהלות כאן וכל הזמן דיברתי על זה, ברור לי שאתם הייתם המגיבים הראשונים עד שהצבא ייצא מההלם

מירב בן ארי:  ועדיין איזה דבר היית עושה אחרת? נכון פיזרתם את המסיבה מהר, ונכון שאתה אישית הוקפצת וגם נפצעת, אתה לא אומר את הדברים, אבל אולי אני אגיד, נפצעת וחזרת ואני פגשתי הרבה לוחמי ימ"מ שנפצעו על התחנה בקרב ההרואי, אנחנו כל הזמן מדברים על טכניקות, אבל היה פה קרב הרואי מטורף על התחנה

מירב בן ארי:  אני פגשתי את אחד הלוחמים

צביקה פוגל: אנחנו תכף נשמע אותו, אנחנו הולכים לתחנה הישנה

מירב בן ארי: אני רק נותנת את ההקדמה שאני חושבת שנוהל כאן אירוע מורכב בצורה טובה שאתה הובלת אותו ביחד עם המפקדים והלוחמים

מירב בן ארי:  אבל אם הייתי שואלת אותך, "מה היית עושה אחרת?" למשל השאלה באופקים האם יכול להיות שהם היו בדרך באופקים, היו בדרך לתחנה ובטעות נכנסו? טעו בדרך?      

ניצב אמיר כהן: זאת הסברה שלנו

מירב בן ארי: הרי אין שום סיבה שהם יגיעו למישור הגפן הם היו בדרך לתחנה באופקים

ניצב אמיר כהן: זאת סברה שלנו

מירב בן ארי: כן, נראה לי הגיוני גם, בגלל המפות

מירב בן ארי:  האם היית עושה משהו אחרת?      

אריאל קלנר: וברשותך גם שאלה שקודם נשאלה, הנושא של כיתות כוננות וההפעלה שלהם

מירב בן ארי: אבל צריך לזכור שכיתות הכוננות של העוטף באחריות הצבא

קריאה: לא, הוא לא דיבר על העוטף

מירב בן ארי: נחל עוז, ניר עוז, כפר עזה

מירב בן ארי:  הם לא באחריות שלכם

ניצב אמיר כהן: לגבי כיתות הכוננות, אני מניח שכולכם מכירים את המעורבות של המשרד והדחיפה אז בהחלט יש לנו היום יותר – כיתות כוננות, תחמושת, ויותר אמצעים

ניצב אמיר כהן:  אנחנו די חזקים היום, בטח ביחס למה שהיינו ב-6 או ב-7 באוקטובר

ניצב אמיר כהן:  אנחנו לא אמרנו את המילה האחרונה עדיין, למשל, מחר אנחנו פותחים עוד שתי כיתות כוננות

מירב בן ארי: בוועדה יש כמעט כל שבוע- שבועיים סקירה, אנחנו רואים את ההרחבה דווקא בעניין הזה יש - - -     

אריאל קלנר: העניין הזה נכון, רק לחדד

אריאל קלנר:  האם כיתות הכוננות גם בנוסף כמובן למטווח ולכל הדברים הבסיסיים שהם מקבלים, הם משתתפים בנושא של ההגנה המרחבית ואתם מדריכים אותם?     

ניצב אמיר כהן: הם חלק מהתפיסה החדשה שלנו לביטחון

ניצב אמיר כהן:  הם חלק מהפקודות שלנו

ניצב אמיר כהן:  בהערכות המצב אנחנו מדברים על כיתות הכוננות

ניצב אמיר כהן:  יש לנו 120 כיתות כוננות רק במג"ב, רק במגזר היישובים ולכן הם חלק מתפיסת הביטחון

ניצב אמיר כהן:      כיתות הכוננות לא בכל המקומות אנחנו עד הקצה, זו עבודה

ניצב אמיר כהן:  אני מזכיר לכם שאנחנו עדיין במלחמה, אבל יש פה צוות שמוביל אותו הסממ"ז שגם כותב עכשיו ומשלים את כל הנושא של שמירת הכשירות

ניצב אמיר כהן:  זה לא רק לתת נשק, זה גם צריך שמירת כשירות, צריך נהלים, נהלי חבירה, כוחות זיהוי, יש פה הרבה מאוד פעולות שאנחנו עושים

ניצב אמיר כהן:  זה לוקח זמן, אבל אנחנו על המסילה

ניצב אמיר כהן:       יחד עם זאת אני רוצה לומר שאני לא אוהב את המודל הנוכחי, במודל הזה אני רוצה להוסיף לכל כיתת כוננות חבילה שנקראת "ימי מילואים"

ניצב אמיר כהן:  אני רוצה שחברי כיתת הכוננות יתוגמלו בימי מילואים

מירב בן ארי: אנחנו גם עוסקים בזה, על צו 8

ניצב אמיר כהן: כדי שאני והמחוז שלי נוכל גם – לאמן אותם, להביא אותם לימי הכשרות וידע מקצועי ודברים רבים נוספים, וגם אני אחייב אותם להיות חלק מהפק"מ שלנו, לשאלתך מרב

ניצב אמיר כהן:  אני אחזור על זה שוב, זה יישמע לכם נדוש, זה מגה- מגה מלחמה

ניצב אמיר כהן:  לא אברח מהתשובה, כדי לענות על השאלה שלך אני צריך לפחות שנתיים להתנתק מהתפקיד, לשבת ולנתח זירה-זירה

ניצב אמיר כהן:  עכשיו את מדברת על השוטר שהיה עם התת-אלוף בטנק, זה מיקרו של זירה

ניצב אמיר כהן:  יש כאלה מאות

ניצב אמיר כהן:       אנחנו כל יום חושפים עוד סיפור ועוד שוטר שפעל בגבורה, ועוד איש כיתת הכוננות ועוד רבש"צ

ניצב אמיר כהן:  קשה מאוד

ניצב אמיר כהן:  האם יש לי לקחים ברמה האישית? אני מניח שכן, אני יודע שכן, אני בטוח שיהיו

ניצב אמיר כהן:  האם יש לקחים ברמה המחוזית? אני בטוח שכן

ניצב אמיר כהן:  יש לנו הרבה מה ללמוד, וגם ברמה הלאומית יש מה לתקן ומה ללמוד, ואחד מהם זה לשים את משטרת ישראל על השולחן ולתת לה את המקום שלה בביטחון הלאומי

משה סעדה: גם אני מצטרף למה שמירב אומרת, ההתרשמות שלי שקודם כל מגיעות לך המון תודות, כאזרח

ניצב אמיר כהן: לא לי

משה סעדה: לכולם

משה סעדה:  משטרת ישראל התעוררה בזמן הנכון ופעלה

משה סעדה:  אני מדבר בעיקר על המחוז הדרומי

משה סעדה:  היו זירות רבות אז אני רוצה להבין, יש יס"מ ירקון, יש יס"מ שפלה, האם הכוחות הללו גם הגיעו לכאן וחתרו למגע כפי שהמחוז הדרומי נלחם?     

ניצב אמיר כהן: שאלה מצוינת ואתה תקבל תשובה

ניצב אמיר כהן:  תודה לך על המחמאות

ניצב אמיר כהן:  כמו שאמר ידידי פורטל

ניצב אמיר כהן:  אבל יושבים פה כל מפקדי המרחבים שהיו בימים הארוכים האלה בתוך זירות המלחמה

ניצב אמיר כהן:  במרץ 2021 כשכל משטרת ישראל התכווצה לירושלים, חווינו את שומר החומות

ניצב אמיר כהן:  וכשחווינו את שומר החומות משטרת ישראל, המפכ"ל הבין שהוא לא יכול לרוקן יותר את המחוזות מהסד"כ המבצעי שלו

ניצב אמיר כהן:       אני מודה לך על השאלה

ניצב אמיר כהן:  תבין כמה פעולות בתחום הזה עשינו, והמושג הזה של "הגן בגזרתך" הוא הונחל מאז ולשמחתי הרבה הושרש במשטרת ישראל, הוא הושרש מהרבה מאוד סיבות

ניצב אמיר כהן:  אני לא ארחיב פה כדי שחלילה לא יישמע שאני - -

ניצב אמיר כהן:  במחוז הדרומי יחידת "יואב" הייתה היחידה שתגברה ברמה הארצית

ניצב אמיר כהן:  יושב פה קצין אג"ם

ניצב אמיר כהן:  כל שבוע היינו עושים שיח, איפה מורידים איפה - - - ואיך מתגברים על זה שיחידת "יואב" לא נמצאת פה

ניצב אמיר כהן:       יחידת "יואב" בשלושת החודשים האחרונים לא זזה מהמחוז הדרומי מתוך ההבנה של "הגן בגזרתך" המזל שלנו שהיא הייתה פה

ניצב אמיר כהן:  עכשיו אני אומר לך משהו בהקשר למה ששאלת כי ניסיתי רגע לצייר את התמונה איך אנחנו תופסים את זה ואיך המפכ"ל הסתכל על זה ומה תפיסת האסטרטגיה שלו, שלהקים חטיבות מבצעיות במג"ב

ניצב אמיר כהן:  אני מזכיר לכם שהחטיבה הטקטית אנחנו הגדלנו אותה מ-230 ל-630 בשנתיים וחצי

ניצב אמיר כהן:  אני הקמתי שם את יחידת ימ"ס של יותר מ-100 שוטרים שלחמו

ניצב אמיר כהן:  המפכ"ל שהקים את החטיבה הטקטית אגב הקים אותה לטובת - - - לתרחיש הזה

ניצב אמיר כהן:  אבל החטיבה הטקטית הפכה להיות חטיבה מבצעית של משטרת ישראל לכל אירוע והגיעה לכל אירוע

ניצב אמיר כהן:  אותו הדבר החטיבה לבט"פ

ניצב אמיר כהן:       חברת הכנסת מירב הייתה אז יושבת ראש הוועדה לביטחון הפנים, אישרו לנו באחד מהדיונים הסוערים ביותר, נתנו לנו 200 תקנים

ניצב אמיר כהן:  אנחנו לקחנו את 200 התקנים האלה, ומהצבא קיבלתי תקנים נוספים, עשרות תקנים של שוטרי חובה, לוחמים בחובה, והקמנו את החטיבה לבט"פ וזה מה שאפשר לכל משטרת ישראל את הגמישות, העצמאות של "הגן בגזרתך"

ניצב אמיר כהן:       אני אומר פה באחריות מלאה שלתפיסתי זאת ההחלטה טובה ביותר שמשטרת ישראל והמפכ"ל יכלו לקבל, לא לגעת ביס"מים המרחביים

ניצב אמיר כהן:  כי תחשוב כשהזירה בדרום מתרחשת, כל היס"מים מגיעים לפה והזירה הצפונית נפתחת

ניצב אמיר כהן:  צפון וחוף ואיו"ש היה בוער ומדליק את מרכז וירושלים הייתה בוערת, מה היית אומר אז? איך רוקנתם? מה עשיתם? כמו שאמרו לנו בשומר חומות

ניצב אמיר כהן:  ולכן זאת החלטה מצוינת, "הגן בגזרתך" כל אחד עם היס"מים שלו, כל אחד עם הכוחות שלו והכוחות הארציים באו אלינו

ניצב אמיר כהן:  הגיעו לפה בט"פ וטקטית ומתפ"א וימ"מ

מירב בן ארי: צריך לומר שלהגעה שלהם גם הייתה תוצאה טרגית

מירב בן ארי:  גם של מתפ"א, גם של לוחמי ימ"מ שבאו בלי מיגון

קריאה: היו יחידות שרצו להגיע לפה ועצרו אותם

צביקה פוגל: חבריי חברי הכנסת בואו רגע, ברשותכם נעצור

צביקה פוגל:  יש פה עוד לפחות שני מפקדים או שלושה או ארבעה שהייתי רוצה לשמוע אותם, בקצרה את הלקחים שלהם

צביקה פוגל:  זה בסדר מבחינתך?     

ניצב אמיר כהן: כן, אני רק אשלים חצי תשובה למרב

ניצב אמיר כהן:  דיברת על "הגיעו ותוצאה טרגית" בוודאי שהתוצאה טרגית, הם הגיעו להציל חיי אדם, הם הגיעו להציל אזרחים, התוצאה הטרגית לנו כמשטרה, לנו כחברה אבל הם הצילו עשרות ומאות אזרחים בהגעה שלהם

צביקה פוגל: אני מבקש אפי וולדמן לשמוע קצת לקחים מכם ואחרי זה יורי גם ממך ומדביר, מפקדי התחנות

צביקה פוגל:  בבקשה בקצרה

תנ"צ אפי שימן: ברשותך יושב-הראש אתן ליורי

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: אני מפקד תחנת נתיבות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני תושב העוטף, גר באור הנר

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני מתעורר ב-06:30 לירי תלול מסלול

תנ"צ אפי שימן: המשפחה שלו מפונה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: כן

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  מכמות הנפילות אני מבין שזה משהו שונה, למרות שאנחנו רגילים כבר לנפילות ואז אנחנו מקבלים הודעה של "פרש פלשת" ואני מצטרף למה שדיבר הממ"ז, אולי חלק מהאנשים לא הבינו את זה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אבל כל שוטר פשוט במחוז דרום יודע מה הוא עושה בפקודה הזו

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  הוא יודע מאיפה הוא יוצא, לאן הוא מגיע ואיפה הוא חוסם, ברמה כזאת של אוטומציה שאפילו לא צריך לדבר

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני מתלבש וחשוב להגיד שאני יוצא תוך כדי ירי טילים, כל הלחימה פה התנהלה תוך כדי ירי טילים ונפילות לידנו

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני מגיע לגזרה שלי

קריאה: לדעתי אצלך בנתיבות נפילה גם בתוך נתיבות נכון? עם הרוגים

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: כן, יש לי נפילה עם הרוגים שם

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני מגיע לגזרת נתיבות תוך כדי, נותן פקודות ראשוניות, שוטרים קופצים מהבתים, מגיעים, זה יום שבת יש לי הרבה שוטרים דתיים שיוצאים מהבתים, מגיעים לתחנה, לוקחים נשקים

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:       כשאני מגיע למחסום הראשון, מחסום שמוביל או מונע הגעה משדרות לכיוון נתיבות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אחרי יכיני

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני פוגש ניירת סיור של שני שוטרים, שני מאבטחים של עיריית נתיבות, צוות מג"ב כפרי, גם הם הגיעו מהבית

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  מאזין על הגל, אני מתחיל להבין את האירוע פחות או יותר, עדיין לא בעוצמות שאנחנו מבינים, שיש מלא היתקלויות גם בשדרות אני שומע את השוטרים של שדרות צועקים כבר לעזרה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  שוטרים של אופקים ברעים שנפצעים

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני מבין שאנחנו לבד

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:       באותו רגע אני פורס מחסום נוסף שאמור לסגור כניסה שנייה מכיוון צומת סעד, פחות או יותר זה מול תקומה, יישוב תקומה מי שמכיר, ואנחנו ממתינים

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אחרי כ-20 דקות אני שומע דיווח על מספר מחבלים שחוטפים רכב אזרחי ורכב מג"ב והם נעים לכיוון שלנו

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  שם אנחנו נכנסים להיתקלות ראשונה, יחד עם השוטרים מחסלים שני מחבלים של נוח'בה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני רואה את החימוש שיש להם, אני מבין שזה אירוע אחר

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  שכפ"צים קרמיים, נשקים- -     

משה סעדה: בשלב הזה אתה עם נשק ארוך או קצר?      

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: המזל ששלחתי שוטר להביא נשק ארוך מהתחנה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  היה לי מזל נוסף שלא יצאתי מהדרך הרגילה שלי

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  כי אם הייתי יוצא מהדרך הרגילה כנראה היו מחסלים אותי בדרך

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  כמו שאמרת, בשלב הזה אנחנו חווים נפילת טילים מטורפת

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני מתחיל לקבל פצועים גם משדרות, גם מהאזור של הקיבוצים, אנשים שירו בהם בדרך

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אנחנו מטפלים בחלקם, אני פותח נקודת טיפול בפצועים בכניסה לנתיבות, ואת חלקם אנחנו מזרימים לסורוקה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  בשלב הזה אנחנו מקבלים דיווחים מ-100 לא מהצבא, אין צבא ואני מתחיל לקבל דיווחים על היתקלויות בקיבוצים

משה סעדה: מה השעה בערך?      

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  בערך 08:30

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  על היתקלויות באזור הקיבוצים – סעד, עלומים, כבר עזה, אני מקבל החלטה למרות שזה שטח צבאי וזה שטח בט"פ צה"ל אני מבין שיש שם אנשים שאנחנו צריכים להוציאם, להצילם

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  מקבל החלטה ואני מדלג את החסימה שלנו

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  מתוך העיר נתיבות אני מדלג לכיוון צומת סעד

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  גם כדי לחסום שם את המחבלים, למנוע מהם הגעה וגם להיכנס כבר לאיזושהי לחימה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אחרי רבע שעה אני שולח צוות לכפר עזה, יש דיווחים על היתקלויות

משה סעדה: צוות זה אומר שני אנשים?     

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: שני אנשים, שני שוטרים כן, זה הצוות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  שני אנשים שאחד הגיע מאשדוד, מהבית שלו, קצין שהוא לא שלי בכלל

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  הוא רק יושב אצלי בתחנה, הוא שייך ליחידה כלכלית של מחוז דרום וקצין תורן שלי, זה שני אנשים והם במקרה חוברים שם לפורטל

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  הם נתקלים בארבעה מחבלים שיוצאים מהקיבוץ, מנהלים איתם קרב, הורגים שניים, שניהם חוזרים חזרה ואחד מהקצינים נפצע

קריאה: זה המארב בכניסה לכפר עזה, זה הצוות שעשה מארב

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: באותה נשימה אני מוצא את עצמי מקבל דיווח על אנשים שברחו מהמסיבה, חלקם פצועים, והם מסתגרים בתחנת דלק סונול בצומת סעד

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  לוקח רכב צבאי ממוגן עם שני גששים ויוצא לשם עם קצין נוסף

משה סעדה: מה זה לוקח? אתה רואה רכב, אומר לו "בוא, קח"

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: כן, רב איתם על הכביש, הם פוחדים לנסוע, אין להם קשר עם חטיבה, הם אומרים "לא קיבלנו אישור, כן קיבלנו אישור" אנחנו רבים על הכביש, אני משתלט להם על הרכב יחד איתם

קריאה: קרה בהרבה נקודות

קריאה:  נמרים

קריאה: של צה"ל

קריאה: גם על נשקים ארוכים

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: אנחנו נוסעים לתחנת דלק, אני כבר רואה משהו, קו אש כזה שלא יתקרבו, לתת הגנה ואני מחלץ, חובר לאותם אנשים, כ-30 אנשים פצועים, מעמיס אותם על הרכבים ומחלץ אותם לנתיבות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  ואז אנחנו מקבלים דיווח על רכב אזרחי נוסף עם מחבלים שנע לכיוון צומת סעד, ובהתקלות אנחנו מחסלים שני מחבלים עם טויוטה יאריס שנעו לכיוון נתיבות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  מתחילים לקבל דיווחים על עלומים – גם שם יש התקלויות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  חשוב להגיד, אנחנו מבינים שיש היתקלויות אך אנחנו לא מבינים את גודל האירוע

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  ב-10:50 אנחנו נכנסים שני צוותים – צוות מג"ב כפרי והצוות שלי לכיוון עלומים מכניסות שונות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:      אני נכנס למארב של קרוב ל-20 מחבלים, מפרקים את הרכב, פוגעים בנו ואנחנו בקושי מתחילים לזוז

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  יורים RPG ומפספסים אותו

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני במזל מצליח לחלץ נופל לכיוון העצים - - -     

קריאה: מפקד הגצ"ר וגווילי היו ביחד

קריאה:  יש סרטון ובו רואים שמשחיליםRPG  לעבר רכב משפחתי ועם אחריו, הם פורצים את - - -     

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: הדבר ההזוי ביותר באירוע הזה, עד שלא תחקרנו את האירוע לא ידעתי שגווילי היה שם, לא הכרתי את צוות היס"מ שהיה שם כי הם באו ממקום אחר ונתקלו בדרך

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני שמעתי את הירי אך לא ראיתי אותו ואני נתקלתי 150 מטר אחריהם

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:      אז כפי שאמרתי, נכנסתי למארב של 20 מחבלים, אני מצליח לחלץ עד שנתקע לנו האוטו ואז אנחנו מחלצים רגלית, משכיבים מארב על הכביש על מנת למנוע מהם הגעה לכיוון נתיבות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  צוות מג"ב כפרי נכנס גם למארב עם 15 מחבלים, נתקע במצב שהוא לא יכול לחלץ לאחור והוא מנהל אתם קרב

עמית הלוי: יורי, יש לך ציוד מתאים לעניינים האלה?      

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: שכפ"צ קרמי, שתי מחסניות

עמית הלוי: קרמי עזר מול הנשק הזה?     

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: קרמי עוזר כן

משה סעדה: לא מול RPG אבל זה עוזר

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: בשלב הזה אני מתחיל להבין את האירוע, אני מבקש מסק"ר

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  לא מקבל מסק"ר כי לא היה בגזרה שלי

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  ואנחנו שומעים ירי, אנחנו מתחילים להיערך, מגיע אליי מאו"ג 99 בסביבות 11:30, גם הוא מגיע לבד

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  הבנתי שהוא מקבל אחריות על התפקוד וקליטת הכוחות שאמורים להגיע

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אנחנו פותחים חפ"ק על הכביש לפני צומת סעד, ומתחילים לקלוט כוחות צה"ל

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אותם לוחמים שמגיעים מהצבא, כל כוח שמגיע מתחילים לסמן לו, לתדרך ולהכניס אותם לכיוון כפר עזה

משה סעדה: מה עם החוליה שהייתה שם בעלומים?      

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: הם עדיין תקועים

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  בשלב הזה השוטר שולח קריאה של המיקום שלו, אני מבין פחות או יותר איפה הוא תקוע

משה סעדה: איזה שוטר?     

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: של מג"ב כפרי

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  ואני מכניס כוח של שב"ס, כוח מצדה הם מיומנים ולכן מגיעים מהר

מירב בן ארי: הם הגיעו מקציעות?      

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: כנראה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  מפקד היחידה, שני צוותים, אני מתדרך אותם ומסביר להם מאיפה להיכנס

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני אומר להם לא להיכנס רכוב, ודיברתם על מצלמות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  כי שם אני מבין שיש לי מארב ושטחי הרג

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אני מכניס אותם מהאזור הצפוני, הם נכנסים ברגל ונתקלים בחוליה של לפחות 20 מחבלים, מנהלים קרב הרואי והם אלה שמצליחים למשוך את האש לכיוון שלהם

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  צוות מג"ב מצליח להיחלץ לאחור, הוא כבר ללא תחמושת

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:       חשוב לציין, בקרב של עלומים מגיע עוד ג'יפ עם עשרה מחבלים שמנסה להגיע לכיוון נתיבות והוא נתקל שם - - - שלנו

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  הצבא מתחיל להגיע, מתחילים להיכנס, אנחנו מתחילים להכניס כוחות לעלומים

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  בהערכה שעשיתי יומיים אחרי סיור – לדעתי היו שם קרוב ל-80-90 מחבלים שנלחמו מסביב ובפנים

משה סעדה: שם נחטף רני

משה סעדה:  לא רק שהם נלחמו, הם כנראה גם חזרו כי הם לא היו יכולים לחטוף - - -      

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: דיברת על כיתת כוננות

נצ"מ תומר אלדר: המג"ד ורני רדפו אחרי הרכב של המחבלים, הרכב הקטן היונדאי, שם הג'יפ שהוא מדבר עליו, הטנדר של המחבלים פתח באש ואז הם ברחו כאילו לשדות

משה סעדה: לתעלה והם התפצלו, הוא המתין שם שלוש שעות עד ששוטרי מג"ב חילצו אותו אחרי זיהוי

משה סעדה:  הסיפור הידוע של הציצית שזיהו אותו, כמעט הרגו אותו והציצית הצילה אותו

משה סעדה:  ורני שהיה שם ליד, כנראה הוא נלקח משם, יש תמונה שלו משיפא

נצ"מ תומר אלדר: יש גם תמונה לפני

נצ"מ תומר אלדר:  הוא נלחם עד הכדור האחרון

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: ברגע שצה"ל נכנס הם לא ידעו מה קורה בישובים, וכשדיבר הממ"ז על החשיבות של המשל"ט מצאתי את עצמי שלוש שעות צמוד למפקד אוגדה ואני מסביר לו איפה יש ומה יש, אני מקבל 100 שיחות מאזרחים שמתקשרים, אומרים משק כזה וכזה, 87, 89

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  ואני מכווין כוחות צה"ל יחד איתו לאיזה משק ללכת, כי אין עם מי לדבר באוגדה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:       החשיבות של המשל"ט והחשיבות של היכולת של השליטה היא קריטית

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  בסופו של דבר אני מנתק חזרה, אנחנו מתפצלים לקראת 16:00 מחלקים גזרה, בדיוק מגדירים איפה גבולות גזרה ביני לבין צה"ל, הוא ממשיך לחימה, אני מחלץ לאחור ואנחנו ממשיכים, עוצרים עוד עשרה עזתים שמגיעים בדרך, ברגל לכיוון נתיבות, כבר בלי נשקים

קריאה: מהבוזזים?     

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: לא יודע מי, אחרי זה העברנו אותם לשב"כ, אני לא יודע מה נגמר איתם

קריאה: חלק התחזו, הם חפרו בורות והסתירו אותם בתוך בורות והמשיכו להתקדם רגלית

קריאה:  זה מתוך החקירות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: וכמו שדיברנו לפני זה, כל זה תוך כדי ירי תל"ם כמו שאמרת חבר הכנסת צביקה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  עם נפילה עם של שלושה הרוגים בתוך העיר

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  בסוף כשעשינו את התחקיר וחישבנו והבנו את תמונת המצב אני יודע להגיד על 25 מחבלים שהיו בדרך לנתיבות שאנחנו הצלחנו לתקל אותם במקומות כאלה או אחרים ולעכב אותם

קריאה: שחלק נכנסו

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: לא נכנסו לנתיבות

קריאה: היו במתחם קבר הבבא סאלי

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: לא, זה אחרי זה כל מיני סיפורים שנוצרו

קריאה: לא, לא סיפורים, זה היה

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: מי שהיה בקבר הבבא סאלי זה גופות של המחבלים שהוצאנו לאחר זיהוי שלהם וזיכוי של החבלה והעברנו אותם לבית עלמין עד שצה"ל לקח אותם

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  זה גופות שהבאנו מהשטח

קריאה: הבנתי

קריאה:  הביאו אותם כגופות כבר

צביקה פוגל: הלקחים ברורים

סנ"צ יורי מוזבורובסקי: אמרתי את זה למפקד המחוז, תפיסת ההפעלה שלנו צריכה להשתנות

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  לדעתי, אני לא חושב שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו להשאיר יישובים שהם בשטח בט"פ צה"ל מה שמוגדר היום עדיין בשטח בט"פ צה"ל

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  מה שעובד בשגרה כשאנחנו עובדים עם האזרחים האלה יום-יום – צריך לעבוד גם בחירום

סנ"צ יורי מוזבורובסקי:  אנחנו צריכים להקים את הסד"כ שלנו וגם את החימוש שלנו לטובת מתן מענה לאותם תושבים שגרים באותם יישובים צמודי גדר

צביקה פוגל: תודה רבה יורי

צביקה פוגל:  דביר, לקחים?      

סנ"צ דביר ארובס: אני מפקד תחנת שדרות

סנ"צ דביר ארובס:  אני רוצה להמשיך עם מה שהוא התחיל, אך לפני תמונת מצב על תחנת שדרות

סנ"צ דביר ארובס:  תחנת שדרות זה גזרת חוף זיקים – מאיפה שהאירוע התחיל, יד מרדכי, נתיב העשרה, קיבוץ ארז, נחל עוז, כפר עזה עם שתי ניידות

סנ"צ דביר ארובס:  זו גזרת התחנה ואני עוד לא דיברתי על הצד האחורי, וכמובן העיר שדרות, עם שתי ניידות

סנ"צ דביר ארובס:       אני תושב העיר שדרות ואני גם מפונה, והיום הזה התחיל ב-06:30, אני באופן אוטומטי הכנסתי את אשתי ואת הילדה לממ"ד ורצתי לתחנה

סנ"צ דביר ארובס:  אני אומר "רץ לתחנה" אתה נוסע תחת אזעקות ומספיק עוד לטפל בזירה של נפילה,לדעתי מה שהציל לי את החיים, כי התעכבתי בזירה הזאת

סנ"צ דביר ארובס:       הלכנו לחלץ אנשים וראינו פגיעה ישירה

סנ"צ דביר ארובס:  בשלב הראשוני אנחנו לא יודעים ולא מבינים שיש חדירה כי אנחנו מבינים שהאירוע המרכזי התחיל גם בשדרות

סנ"צ דביר ארובס:  בסוף אנחנו יודעים שמפה זה התחיל

סנ"צ דביר ארובס:  וכשאני עוד בדרך לתחנת המשטרה אחרי שטיפלתי באירוע הזה, אני עולה לכיוון התחנה, דיברו פה על מארבים, זה בדיוק מה שקרה

סנ"צ דביר ארובס:       השוטרים בשדרות מגיעים מידית כאשר יש אירועים של ירי, תל"ם לגזרה, לא צריך להזעיק אותם, כל השוטרים המקומיים מגיעים לתחנה ולצערי הרב כל מי שהגיע לתחנה נהרג, נכנסו למארב עם הרכבים הפרטיים שלהם

סנ"צ דביר ארובס:       כשעליתי לתחנה מי שהציל אותי זה הרמט"ל שלי

סנ"צ דביר ארובס:  הוא נורה והם הרימו לו את האמברקס ושיחררו את הרכב

סנ"צ דביר ארובס:  הרכב הזה מתדרדר לכיוון שלי וכשאני עולה בתחנה אני בולם, אני מבין שמשהו לא טוב קורה בתחנה ומחליט באופן אינטואיטיבי להסתובב ולעלות מהצד השני

משה סעדה: אתה לא מבין אז את האירוע שיש פשיטה לשדרות?     

סנ"צ דביר ארובס: אני עדיין לא מבין, אני לא שומע יריות, אני שומע רק אזעקות ונפילות

סנ"צ דביר ארובס:  כמה דקות אחרי השעה 07:00 אני עולה לתחנה, וכשדרדרו את הרכב שמגיע מולי החלטתי לא לעלות מהצד הזה, יכול להיות שהייתי נחשף למארב, הסתובבתי ועליתי מהכיוון השני ושם פגשתי את מפקד המחוז, את קצין האג"ם שלי שהגיע מהבית

סנ"צ דביר ארובס:  ואת מרטין, תושבי המקום שהגיעו מהבית כמענה ראשוני

סנ"צ דביר ארובס:  כך אני קורא לזה, מענה ראשוני

מירב בן ארי: אין לך אפליקציה כזאת שאתה יכול לראות את התחנה? כמו נגיד אדם שיש לו עסק? למשל, יש לי חבר שיש לו מסעדה, בבוקר ובלילה הוא רואה את המסעדה

סנ"צ דביר ארובס: אחד הלקחים שאני רוצה להעלות בפערים הטכנולוגיים שלנו שצריכה להיות לנו שליטה על המצלמות מרחוק

סנ"צ דביר ארובס:  היום אתה יכול לראות רק מתוך התחנה

סנ"צ דביר ארובס:  זה אחד הלקחים שלנו – היום צריכים לראות שידור לא רק מהתחנה אלא גם מהבית

סנ"צ דביר ארובס:      הממ"ז צנוע

סנ"צ דביר ארובס:  אני הייתי איתו בשטח, כשאומרים להסתער על התחנה אז זה להסתער על התחנה

סנ"צ דביר ארובס:  מפקד המחוז, מגיע להגיד כמה מילים, אני חוויתי את החוויה, הייתי בשטח, ומפקד המחוז הראשון להסתער

סנ"צ דביר ארובס:  לצערנו נפגעו שוטרים בהסתערות

סנ"צ דביר ארובס:  לשמחתי קיבלנו מספר רימונים לכיוון שלנו שלא התפוצצו, אבל אתה מגיע לתרחיש ולאירוע ואתה מתחיל להבין שהמצב גרוע

סנ"צ דביר ארובס:  לא ידענו בכמה מחבלים מדובר, אבל המצב גרוע

סנ"צ דביר ארובס:       יושב פה מפקד מג"ב דרום שהגיע אליי מהבית, אסף איתי ועם הקש"קית שלי סייר ועוד שוטר מהמחוז ומחליטים להסתער על התחנה

משה סעדה: אתם לא מבינים מה כמות המחבלים שיש

סנ"צ דביר ארובס: לא מבינים כמה

ניצב אמיר כהן: כשאנחנו מגיעים לזירה בהערכת המצב הראשונית, קצין האג"ם נמצא במקום כבר, מדובר בדקות מתחילת אירוע הירי, לא מהתלול מסלול

ניצב אמיר כהן:  אני שואל את מתי, קצין האג"ם "כמה מחבלים?" הוא אומר לי ארבעה-חמישה

ניצב אמיר כהן:  אני אומר להם " ארבעה-חמישה, אנחנו מתגברים עליהם"

ניצב אמיר כהן:  לוקח את התבור ממי שאני לוקח וכמו שתיאר דביר ואני לא אספר יותר מזה

ניצב אמיר כהן:  גם כשאנחנו נלחמים, מרטין מקבל כדור בראש ונהרג, ומתי חוטף שני כדורים, אחד כמעט הורג אותו והשני פוצע אותו קשה מאוד ברגל והרבש"צ שחוטף שני כדורים והרב שמגיע אחר כך

משה סעדה: איזה רב?     

ניצב אמיר כהן: הרב חיים, אבל הוא בצוות הרפואית, הוא מגיע שעה אחר כך, ודביר

ניצב אמיר כהן:  רימונים נזרקים אבל בנס גדול לא מתפוצצים ואין מישהו בחוליה שלא נפגע

ניצב אמיר כהן:       יש שוטר אחד בשם אהרון מיחידת "יואב" כדאי שתראו את הסרטון,  אתם זוכרים שאמרתי אקדח ו-RPG? עם אקדח הוא עולה, רואה שכולנו במצוקה

ניצב אמיר כהן:  נותן מט"ח ומאפשר לנו להיחלץ יורד מתחת לרכב, עולה עוד פעם עם אקדח, רק עם אקדח

ניצב אמיר כהן:  וזה אירוע אחד

ניצב אמיר כהן:      התחנה הפכה להיות סמל כי היא מזכירה לכולנו את 9 בספטמבר, היא מזכירה לכולנו את אסון התאומים מפני שראינו את החדירה של המטוסים לתוך המגדלים, ראינו את הכניסה של כוחות ההצלה והחירום לנסות ולהציל את כל מי שאפשר וראינו גם את הקריסה, וזה מה שהיה בתחנת שדרות

ניצב אמיר כהן:  ויש פה סיפורי גבורה, אבל זה סיפור אחד, זו זירה אחת מורכבת, ארוכה, המון שעות

משה סעדה: וגם בה לא היו לכם את הנתונים המדויקים

ניצב אמיר כהן: לגמרי לא

ניצב אמיר כהן:  משה, רק אמת לדבר ידעתי, חד משמעית לא

ניצב אמיר כהן:  גם כשהקרסנו את התחנה וגם כששלחתי את הסממ"ז לשם לא שיערנו שיש 25 מחבלים

ניצב אמיר כהן:  26 בסוף

אליהו (אלי) רביבו: יש מכשור ננו שיודע להיכנס עם כל מיני סיבים או נחשים או רחפנים קטנים

אליהו (אלי) רביבו:  לא הייתה דרך להכניס בשביל לראות בשידור מה מצב כוח האש שם?     

סנ"צ דביר ארובס: אולי בשלבים יותר מתקדמים, בשלב הראשוני כשאנחנו מדברים על ה- - -     

אליהו (אלי) רביבו: לא, לפני שהקרסתם

סנ"צ דביר ארובס: אני רוצה לציין שבשלב של הכניסה לתחנה, ניסינו להיכנס לתחנה כי עדיין חשבנו שיש כמות של מחבלים ומפקד מג"ב דרום נכנס והוביל את הכניסה לתחנה ושם התחלנו להבין שהמצב קשה, שיש התנגדות מאסיבית שלהם ושהם לא מאפשרים לנו

סנ"צ דביר ארובס:       שמחת תורה בעיר ואני נמצא רק בזירה אחת, בתחנה

סנ"צ דביר ארובס:  מפקד המחוז כבר התנתק לחדירה בכניסה באחד הרחובות בעיר, באחוזה אצלנו בעיר ומדובר כבר בכמה זירות שיש לנו בעיר שאנחנו מבינים בתחנה שמתחילה להתנהל שם מלחמה הרואית של השוטרים על הגג רק עם אקדחים

סנ"צ דביר ארובס:  הם נכנסו, ה-RPG הראשון שהם ירו היה על המשרד שלי על מנת למוטט קודם את הפיקוד, זו הייתה אחת המטרות שלהם

קריאה: הם ידעו איפה

סנ"צ דביר ארובס: הם ידעו בדיוק את התחנה, כנראה הם ידעו בדיוק את המשרדים כי הם מלכדו גם את המקום

סנ"צ דביר ארובס:  המלחמה

נצ"מ אמיר קליין: צריך להגיד שהיה אמור להיות דיון, אם לא הייתה את הסיטואציה הקיימת שבוע אחרי זה של כניסת 50,000 פועלים עזתים לשטח מדינת ישראל

אליהו (אלי) רביבו: אני יושב-ראש הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, נעים מאוד

סנ"צ דביר ארובס: כששואלים אותי כמפקד תחנה "מה אתה חווה שם?" אז אנחנו חווים שוטרים זועקים, מבקשים עזרה עם אקדחים ואומרים להם לספור את הכדורים וכל מחבל שיעלה על הגג להוריד אותו

משה סעדה: ממה שקראתי בתקשורת השוטרים עלו על הגג כדי לנסות

סנ"צ דביר ארובס: עלו על הגג כי הייתה להם שם עמדת שליטה שכל מי שיוצא מהגג הם יכולים להוריד אותו

סנ"צ דביר ארובס:  שוטרת מור - - -      

אריאל קלנר: איך ידעתם שאין שוטרים בתחנה בשדרות?      

מירב בן ארי: היו שוטרים בתחנה, מה זאת אומרת?     

אריאל קלנר: כשהחלטתם למוטט אותה

ניצב אמיר כהן: שנייה, עוד פעם אנחנו הופכים את שדרות למוקד אבל יש מאות אירועים והזירה היא רחבה מאוד

ניצב אמיר כהן:  תרשה לי לענות רגע

נצ"מ משה לוי: דביר, מה הלקחים שלך?     

סנ"צ דביר ארובס: אחד הלקחים שלי זו הטכנולוגיה, כמפקדים שנוכל לראות מה קורה בתחנה גם כשאנחנו לא נמצאים בתחנה ובעיניי זה לקח חשוב מאוד

סנ"צ דביר ארובס:  בנוסף, אי אפשר עם שתי ניידות, ולמרות שתמיד אנחנו אומרים שטח בט"פ צה"ל, בסוף כשאזרח מתקשר ל-100 אני כמפקד התחנה צריך לתת הסברים, לא צה"ל

אליהו (אלי) רביבו: נשקלת אפשרות לסגירת חלק מהכניסות בלילות לדוגמה? לכל עיר יש שלוש או ארבע כניסות לשדרות, האם נשקלת אפשרות סגירה ומתן מענה אנושי עם מחסום ובוטקה בכניסה אחת שפעילה?     

קריאה: בואו, נדבר על זה תכף

סנ"צ דביר ארובס: כשדיברתם על האירוע ברעים אז אני מפקד תחנת שדרות ומקיימים פה אירועים אצלנו – שלמה ארצי ואירועים תחת כיפת השמיים, זה שטח בט"פ

סנ"צ דביר ארובס:  אבל צריך להבין, כשאני מאשר את האירוע, אני מאשר את האירוע בהיבט של – סדר, תנועה ונקודה אבטחתית רק בתוך מתחם האירוע

סנ"צ דביר ארובס:  מפקד חטיבה צפונית הוא זה שמאשר לי את האירוע, אני הנציג שלו

סנ"צ דביר ארובס:  קצין העורף יושב בהצגת התוכניות שלי, אני מציג להם את האירוע והם אמורים לתת לי אישור לקיום אירוע

סנ"צ דביר ארובס:  וזה מה שהיה ברעים, מדובר באותה שיטת עבודה

סנ"צ דביר ארובס:  היום כשמבקשים ממני תאשר את האירוע, זו אחריות שלהם, אני רוצה לראות חיילים שיהיו איתי באירוע

צביקה פוגל: תודה רבה דביר, תומר, בבקשה

צביקה פוגל:  מפקד מג"ב דרום

צביקה פוגל:  סליחה שלא שמתי לב

נצ"מ תומר אלדר: קודם כל היו פה הרבה – ועדות, פורומים וביקורים, אני שמח מאוד על השאלות ועל המעורבות והיא פתח לדברים נוספים

נצ"מ תומר אלדר:       יש שיר של פוליקר "שיר אחרי הגשם" כשהוא חוזר מהשואה, יורד מהרכבת והוא בדרך לכפר שלו, ובכפר צועקים "הנה הבן של צ'יפופו הספר חוזר" והוא נכנס ורואה אנשים בבתי קפה, מעשנים, שותים קפה והוא לא מבין באיזה עולם הוא היה ולאן הוא מגיע שהם לא מחוברים

נצ"מ תומר אלדר:       אי אפשר יהיה להסביר לכם מה היה פה ב-7 באוקטובר

נצ"מ תומר אלדר:  אתם תשמעו סיפורים ותראו סרטונים והטלוויזיה נותנת לנו נרטיבים של סיפורי גבורה וסיפורים עצובים

נצ"מ תומר אלדר:  אבל זה היה משהו משוגע, זה לא היה "פרש פלשת"

נצ"מ תומר אלדר:  שאלתם פה שאלות על "פרש פלשת" זה לא המצב, ב"פרש פלשת" לא חוטפים מאות ישראלים, לא חודרים לכל בסיסי הצבא, לא חודרים לכל קו היישובים, זה לא "פרש פלשת" זה היה משהו בקנה מידה אחר, מטורף

נצ"מ תומר אלדר:  ב"פרש פלשת" מג"ב דרום בשיאו מעמיד 129 שוטרים

נצ"מ תומר אלדר:  אנחנו בשיא, זה קריאה פלוס 90 דקות, אנחנו היינו פה כבר מעל  400 שוטרים

קריאה: תוך כמה זמן?      

נצ"מ תומר אלדר: בקריאה פלוס 90

קריאה: שעה וחצי אחרי 06:30, 08:00

נצ"מ תומר אלדר: נכון, עוד לפני כן זה היה בצבירת כוחות, אבל אני מציין את זה כי ה-

קריאה: קריאה פלוס 90 זה נוהל למה?      

קריאה: משעת השין

קריאה:  מהשעה שהוא מודיע "פלשת"     

נצ"מ תומר אלדר: זה מתחיל בקריאה פלוס 15, פלוס 30, זה הולך ועולה

קריאה: לא, כשאתה אומר קריאה פלוס 90 למה?     

נצ"מ תומר אלדר: מהרגע שיש קריאה "פרש פלשת"

נצ"מ תומר אלדר:  לפקודה הזאת יש שלושה מדרגים – מיידי, בטווח 15 דקות, 30 דקות ושעה

קריאה: זה 3 פקודות שונות?     

אליהו (אלי) רביבו: לא

אליהו (אלי) רביבו:  זו פקודה אחת עם שלושה מדרגי פעולה

קריאה: לא הבנתי איזה מדרג פעולה ב-15 ואיזה ב-30 ואיזה ב-90

קריאה:  מי אמור לקפוץ אחרי 15 דקות?     

קריאה: כמות מספרית

נצ"מ אמיר קליין: כפי שאמר הממ"ז , הניידות בשבת בבוקר במיידי, הם הולכים לחסימות הקריטיות

קריאה: שתי הניידות שיש

נצ"מ אמיר קליין: שתי ניידות פה, שתי ניידות שם ופה שתי ניידות  נוספות, אתה ראית רק את התשע של העוטף

קריאה: והם יכולים להגיע תוך 15 דקות לכל אירוע, לכל נקודה במרחב

נצ"מ אמיר קליין: זה נבדק בתרגילים, זה בדיוק מה שנאמר, אנחנו כל הזמן מתרגלים את זה, לראות את הזמן הסביר

נצ"מ אמיר קליין:  בדיעבד בדקנו את הרמה שהגיעו לנקודות וראית את כמות החסימות, אני לא רוצה להרחיב עליה, שחלקן צריכות להיות 15 דקות וחלקן צריכות להיות קצת יותר, אני לא רוצה להרחיב בבדיקה במערכות בין שבע דקות ל-47 דקות כלל המערך היה פרוס מלא, מלא

נצ"מ אמיר קליין:  כלומר כולם הבינו במחוז דרום וגם ברמה הארצית שאנחנו נמצאים במערכה אחרת

נצ"מ תומר אלדר: היו פה סיפורי גבורה רבים מאוד ששמענו בחלקים

נצ"מ תומר אלדר:  אני מדבר על עשרות סיפורי גבורה

נצ"מ תומר אלדר:  בכמה משפטים קצרים חן מש"ק אשכול יוצא מהבית מאזור חבל אשכול, הוא רואה רכבים ירויים בצדי הדרך, מעיף מבט ורואה את כל האנשים בפנים פגועים וירויים בראש למעט אחד והוא מעלה אותו לרכב ושולח אותו

נצ"מ תומר אלדר:  בשלב הזה השמשות שלו מתנפצות, הוא מבין שיורים עליו והוא לבד ברכב, הוא פורק מהרכב, מחסל שני מחבלים, לוקח את הקלאצ' מהם ומתיישב באמצע הצומת

נצ"מ תומר אלדר:       מגיע אליו מתנדב, הוא מושיב את המתנדב איתו, אחרי זה הגיע עוד איזשהו קצין שישב שם ואחרי זה הלך, ארז טמסוט

נצ"מ תומר אלדר:  תוך כמה דקות מגיע מולם מחבל רכוב על אופנוע, הם יורים לכיוונו, הוא עוצר בצד ויורה שלושה ארבעה טילי RPG לכיוונם ואז נעלם ועושה איגוף, הם ממשיכים לשבת שם, מגיעים עוד שני רוכבי אופנועים, זה הסיפור

נצ"מ תומר אלדר:  הוא לבד, הוא נשאר שם עד 19:00 כדי לשמור על הצומת הזה

נצ"מ תומר אלדר:      סיפור נוסף, עמית גור ויהודה קידר זכרו לברכה יוצאים מאזור מגן, מזרוע היישובים שלי ממג"ב, היא ילדה לא מזמן, הוא בגילי באזור 50

נצ"מ תומר אלדר:  נתקלים בטנדר עם חמישה מחבלים, מחסלים אותם

נצ"מ תומר אלדר:  עוברים להיתקלות שנייה, אני מדבר איתכם על 50-70 מטר בין לבין

נצ"מ תומר אלדר:  היתקלות שנייה מחסלים את המחבלים, היתקלות שלישית מחסלים את המחבלים, היתקלות רביעית הם עם הצבא, מתפצלים ולצערי יהודה חוטף שם אש, 15 מחבלים מולם והוא נהרג

נצ"מ תומר אלדר:  אלה הסיפורים

נצ"מ תומר אלדר:  נחל עוז, 200 מחבלים נוחתים בנחל עוז במטרה למחוק את היישוב

נצ"מ תומר אלדר:  קיבוץ נחל עוז הוא סמל במדינת ישראל

נצ"מ תומר אלדר:  יש כמה סמלים – נתיב העשרה, נחל עוז, מטולה, יש כל מיני מקומו שהם סמלים

נצ"מ תומר אלדר:  200 מחבלים נוחתים בקיבוץ הזה כדי למחוק את הקיבוץ, מה שהם לא יודעים זה שצוות ימ"ס שלנו ישן שם בכוננות, 11 איש

נצ"מ תומר אלדר:       גם בבארי חודשיים- שלושה לפני כן ישנו, היו לא מעט הפרות סדר על הגדר

נצ"מ תומר אלדר:  ואותם 11 איש מתעוררים לקולות ירי, מתפצלים, מתחילים לנהל - -     

קריאה: איפה הם? בבסיס או בקיבוץ?      

מירב בן ארי: בנחל עוז ביישוב

נצ"מ תומר אלדר: הם בקיבוץ והם מתפצלים לשניים ומתחילים לנהל קרב

נצ"מ תומר אלדר:  יעקב, מפקד הצוות זכרונו לברכה, חוטף אש ונהרג, עוד חמישה פצועים, הם נשארים ארבעה

נצ"מ תומר אלדר:  חצי שעה אחרי שהתחיל האירוע מצטרף אליהם המפל"ג שלהם, הם הופכים להיות חמישה

נצ"מ תומר אלדר:  ומרגע זה הם מנהלים טיהור בקיבוץ של מעל 100 מחבלים שהם מחסלים, אותם חמישה, עד 14:30 שמצטרף אליהם כוח מגל"ן או שלד"ג אני כבר לא זוכר

קריאה: באיזו שעה הצבא הצטרף אליהם?     

נצ"מ תומר אלדר: 14:30

נצ"מ תומר אלדר:  לא משנה, הצבא היה בכל מיני מקומות אחרים

נצ"מ תומר אלדר:  בנחל עוז באזור 14:30 הם עושים העברת מקל

נצ"מ תומר אלדר:       כשאני אומר סיפורי גבורה זה דברים שהם לא נתפסים בכלל בעיניי, אלה דברים משוגעים

נצ"מ תומר אלדר:  בכפר עזה היינו ועשינו שיחזור עם השוטרים

נצ"מ תומר אלדר:  בכפר עזה היה לנו לוחם בשם רותם, בחור מהימ"ס שלנו שבתוך הבן של יזהר פלד, מי שמכיר

נצ"מ תומר אלדר:  הוא שולח הודעה בקבוצה "חבר'ה, מחבלים מחוץ לבית"

נצ"מ תומר אלדר:  שולח להם הודעה "אני צריך סיוע" החבר'ה מתחילים לנוע לכיוונו, מגיע הצוות שלו בכניסה לכפר עזה ומבין שאי אפשר להיכנס ללא ממוגנים, מפקד הפלגה נכנס פנימה לשני רכבים ממוגנים של דובדבן שהוא רואה

נצ"מ תומר אלדר:  אין להם מקום בשבילו, הוא נלחם כדי להגיע לבחור

נצ"מ תומר אלדר:  הם מצליחים בסוף להכניס רק אותו

נצ"מ תומר אלדר:       הם הסתערו

נצ"מ תומר אלדר:  מראה להם את הנקודה, הם אומרים לו "יש לנו משימות אחרות" בסוף הוא משכנע אותם, הם נעים לכיוון הבית שלו, בדרך הם חוטפים RPG, הוא נפצע קשה מאוד

נצ"מ תומר אלדר:  שני כדורים בבטן, שמונה צלעות שבורות, בעין עשו לו השתלת קרנית, אירוע מטורף הוא מאבד הכרה מספר פעמים, בשלב מסוים

נצ"מ תומר אלדר:  ודובדבן ממשיכים להילחם

נצ"מ תומר אלדר:       בשלב מסוים, כבר עברו שעתיים-שלוש, הוא מאבד הכרה, הוא רואה נמ"ר מגיע לכיוונו, הוא מרים את עצמו וזורק את עצמו על הנמ"ר

נצ"מ תומר אלדר:  בתוך הנמ"ר נפתחת הדלת ומושך אותו הבחור שבא לחלץ, זה ברמת הוליווד

נצ"מ תומר אלדר:  בזמן הזה אמרתי לכם שרק הוא נכנס פנימה, הצוות שלו בחוץ השתלט על נמ"ר, נכנס פנימה ועם הנמ"ר בתוך היישוב התחילו לדרוס מחבלים ולבצע עליהם ירי

נצ"מ תומר אלדר:       אותו צוות שראה את ההודעה הזאת שהזכרתי קודם נמצא בקורס מ"כים – שלושה אנשים

נצ"מ תומר אלדר:  הם קופצים מהבית עם רכבים פרטיים, נוסעים לבית חורון, בית חורון מי שלא מכיר נמצא ליד מודיעין

נצ"מ תומר אלדר:  עולים על ציוד, עם הרכבים הפרטיים שלהם חוזרים לחבר שלהם ששלח הודעת סמס, בתוך כפר עזה, הם מתחילים להילחם בפנים, אחד מהם חוטף שני כדורים ונפצע, והם בדרך לאותו לוחם

נצ"מ תומר אלדר:       למה אני מספר את זה? כשעשינו את הסיור, את השחזור הזה עכשיו אז פגשנו בחורה בשם יולה, שאצלה בבית התבצע הקרב

נצ"מ תומר אלדר:  בעלה מתעורר בהודעת סמס מכיתת הכוננות, "יש מחבלים תגיע", הוא לוקח את הנשק ורץ, היא נשארת בבית

נצ"מ תומר אלדר:  היא פותחת את הדלת והיא רואה את המחבלים מגיעים לכיוון שלה, היא שולחת הודעה לבעלה "תגיע, המחבלים אצלנו בבית" בעלה נתקל, מחסל מספר מחבלים, חוטף אש ונפצע

נצ"מ תומר אלדר:  אני אעשה ספוילר, הוא בסדר, היה מורדם ומונשם אבל הוא בסדר

נצ"מ תומר אלדר:       היא נמצאת לבד בבית, המחבלים נכנסים אליה לתוך הבית

נצ"מ תומר אלדר:  היא בורחת עם שני הילדים שלה לממ"ד

נצ"מ תומר אלדר:  הילדים שלה בני 9 ו-11

נצ"מ תומר אלדר:  המחבלים ירו טיל והבית מתחיל להישרף, היא נכנסת לממ"ד, היא מבינה שהמחבלים ממש בדרך לממ"ד כל זה בתוך הבית, בית יחסית גדול

נצ"מ תומר אלדר:  היא מרימה את הספפה, מי שזוכר יש ספפה כזו שפעם היינו מכניסים מצעים, מרימה מיטה וחצי, מכניסה את הילד בצד ימין, ילדה בצד שמאל, היא באמצע, סוגרת על עצמה את המיטה

נצ"מ תומר אלדר:  המחבלים נכנסים ומגיעים לממ"ד, שמים שם את התיק, מחליפים מחסניות וחולצות, הם מבלים פרק זמן לא קצר בממ"ד

נצ"מ תומר אלדר:       בשלב מסוים הבית מלא עשן, הם יוצאים החוצה, היא אוזרת אומץ ופותחת

נצ"מ תומר אלדר:  היא מוציאה את הילדים, הבית כולו שרוף, היא פותחת את הדלת רואה את המחבלים הולכים ומחבל אחר מזהה אותה, צועק ורץ לכיוונה היא סוגרת את הדלת, נכנסת חזרה פנימה ויוצאת מהדלת האחורית של אותו הבית

נצ"מ תומר אלדר:       היא מזהה שאין לה ילד, יש לה רק ילדה, שמה צעקה, הילד מהבלה רץ לממ"ד במקום לבוא איתה, לאחר מכן הוא מצטרף אליה

נצ"מ תומר אלדר:  מחוץ לבית יש מחסנון קטן, סוכה מפורקת, הדלת אפילו לא נסגרת, לוקחת שיפוד מהמחסן, יושבת בקצה של המחסן עד 19:00

נצ"מ תומר אלדר:  היא נמצאת שם מהבוקר עם שני הילדים שלה עד שהיא שומעת קולות של אנשי ימ"ס מדברים בעברית והיא יוצאת אליהם

נצ"מ תומר אלדר:      זה סיפור אחד קטן מיני רבים

נצ"מ תומר אלדר:  לכן אני אומר "פרש פלשת" או אני שומע כל מיני דברים, זו הייתה תקיפה של צבא, אנחנו הפכנו להיות קומנדו, מהשוטר האחרון הכחול שיושב וכותב דו"חות באיזה ציר תנועה כזה או אחר, התחיילנו על מלא

עמית הלוי: תומר, לגבי הציוד

עמית הלוי:  אני שאלתי את יורי, מבחינת הציוד, רימונים, מה רמת הציוד?     

נצ"מ תומר אלדר: אין לנו רימונים, אין לנו טילי נ"ט

עמית הלוי: מה רמת הציוד היום? מה הפקת הלקחים בהקשר הזה של ציוד? של רמת משטרה ורמת מג"ב

נצ"מ תומר אלדר: אני לא יודע אם זה לכאן, אבל יש הפקת לקחים, אנחנו צריכים ציוד, אני אגיד שגם במקרה שלי, אני לא אספר עכשיו כי אנחנו הולכים לתחנה אז אולי אני אגיד שם את הסיפור

נצ"מ תומר אלדר:  רימון אחד היה מסדר לי את האירוע שם

נצ"מ תומר אלדר:  אבל זה לא היה, היינו עם שכפ"צים קרמיים

קריאה: רימון ו-RPG אחד

נצ"מ תומר אלדר: לא, אפילו לא RPG למרות שגם טילי לאו בהחלט זה דבר חשוב

נצ"מ תומר אלדר:  קו ההגנה נפרץ ומשטרת ישראל יצרה קו בלימה שאותו המחבלים לא חצו

נצ"מ תומר אלדר:  אנחנו שילמנו מחיר כבד מאוד אבל אני יכול להגיד לכם שזאת הצלחה כבירה

נצ"מ תומר אלדר:      3,000 אנשים נכנסים ורוצים להגיע לכל חלקי הארץ

נצ"מ תומר אלדר:  אני גאה – בשוטרים שלי במחוז הזה ובכיתות הכוננות, כיתות הכוננות היו קו ראשון ששילמו מחיר כבד

נצ"מ תומר אלדר:  12 רבש"צים מתוכם שני סגני רבש"צים נהרגו

נצ"מ תומר אלדר:  46 חברי כיתת כוננות נהרגו

נצ"מ תומר אלדר:  11 מחברי כיתת הכוננות נחטפו

נצ"מ תומר אלדר:  הם עמדו קו ראשון ואני מצדיע לכל חבר כיתת כוננות ואנחנו צריכים למנף את זה

נצ"מ תומר אלדר:       אני רוצה להגיד שהיו פה מספר הנחיות והחלטות שהן קריטיות מאוד

נצ"מ תומר אלדר:  אני אתחיל ב"פרש פלשת", אני לא יודע מאיפה האומץ אחרי עשר דקות להכריז "פרש פלשת" אני לא יודע אם אני הייתי מכריז את זה, אבל ההחלטה הזאת של מפקד המחוז להכריז "פרש פלשת" כל כך מהר גרמה לצוות שלי ביד מרדכי לרוץ למטה לצומת

נצ"מ תומר אלדר:       דרך אגב דיברנו על ה"פרש פלשת" התפקיד שלו הוא לרדת ולבצע חסימה

נצ"מ תומר אלדר:  הוא יורד ומבצע חסימה, צוות של צעירים, את המ"כ גייסנו לפני כמה חודשים והשלישייה – אחת מהם סדירה

נצ"מ תומר אלדר:   נעמדים 60 שניות, אם הוא מסמס לאחותו או מבקש שיכינו לו קפה לדרך כמו שאני עושה או כל דבר אחר החבר'ה האלה היו עוברים אותו

נצ"מ תומר אלדר:  60 שניות הוא מזהה שמונה אופנועים דוהרים לכיוונו עם סרטים ירוקים

נצ"מ תומר אלדר:  שני מחבלים על כל אופנוע והוא פותח באש, גם זה אומץ מטורף

נצ"מ תומר אלדר:  אני הייתי אומר לעצמי "אולי זה בדואים בכלל?" הרי לא הבנו ב-06:30 את האירוע

נצ"מ תומר אלדר:  הוא פותח באש, הם נופלים, תודה לאל שיש שם צוות ימ"מ שמגיע, מסתער ומבצע חיסול של המחבלים

קריאה: איך צוות ימ"מ הגיע? הגיע אחרי ה"פרש פלשת"?     

נצ"מ תומר אלדר: היה שם צוות ימ"מ

נצ"מ תומר אלדר:  הוא הסתובב ונע בגזרה

נצ"מ תומר אלדר:  מיד לאחר מכן שני טנדרים עולים 

נצ"מ תומר אלדר:  זה כביש 4, מהרגע שהם חוצים הם נמצאים – בבאר שבע, אשקלון, חיפה, תל אביב, מגיעים לאן שבא להם

נצ"מ תומר אלדר:  אף אחד לא היה עוצר אותם

נצ"מ תומר אלדר:  אם אופנוע היה מצליחה להיכנס אנחנו היינו במקום אחר

מירב בן ארי: הצומת הזה היה קריטי?     

נצ"מ תומר אלדר: כן, הוא קריטי מאוד

נצ"מ תומר אלדר:  פיזור המסיבה ברעים, שליחת הכוחות לרעים – אלה החלטות קריטיות גם פה צריך הרבה מאוד להחליט

נצ"מ תומר אלדר:       הקרסת התחנה של מפקד המחוז

נצ"מ תומר אלדר:  אנחנו ניהלנו את הקרב שם

נצ"מ תומר אלדר:  בהתחלה זה היה הצוות שלי שנכנס, לאחר מכן הימ"מ לא מעט פעמים לכל אורך הדרך עד שהבנו שאי אפשר להמשיך לשלם מחיר רב כל כך

נצ"מ תומר אלדר:  אני גאה בהחלטה הזאת של מפקד המחוז, אני חושב שזה היה מאוד נכון וחשוב

נצ"מ תומר אלדר:       כל האירוע הזה היה מהרגע הראשון – למרות הכאוס קרב והיה כאוס בהתחלה – היה מנוהל

נצ"מ תומר אלדר:  תמונת המצב התווספה, אנחנו בנינו פאזל מרגע לרגע עד שהבנו את תמונת המצב באופן מלא וסדור

נצ"מ תומר אלדר:       אני יכול להגיד לכם ברמה האישית, עבורי זה היה אירוע עצוב אבל זה גם היה בית ספר למנהיגות, שיעור במנהיגות

נצ"מ תומר אלדר:  גם לראות את מפקד המחוז מתפקד באירוע הזה, זירות מורכבות, ריבוי זירות מטורפות

קריאה: יש לך לאן לצמוח, הוא הגיע ממג"ב

נצ"מ תומר אלדר: אני מסכים, יש לי הרבה מה ללמוד, לא רק ממנו, מכל המפקדים שהיו לידי אני מצדיע להם, וזה נרמז פה בצניעות אבל אני אגיד שהיה פה פו"ש מלא לכל אורך האירוע, היו הערכות מצב מהרגע הראשון כדי להבין – איך מנהלים את הקרב הזה, לאן שולחים את הכוחות, איפה אנחנו נמצאים ואיפה אנחנו צריכים לצאת כולל הערכת - -      

קריאה: יש לכם שת"פ עם הצבא כל הזמן הזה?     

נצ"מ תומר אלדר: לא

נצ"מ תומר אלדר:  בשגרה אנחנו בקשר טוב עם הצבא, הערכות המצב עם משתתפים, החבר'ה שלי של היישובים כל הזמן עם הסיפור של הצבא

נצ"מ תומר אלדר:  האירוע הזה הוא היה כאוס גם ברמה הצבאית

קריאה: מג"ב, משטרה עובדים ביחד וצבא לא - - -      

נצ"מ תומר אלדר: עובדים ביחד, אבל כל האירוע הזה היה בשטח בט"פ צה"ל

נצ"מ תומר אלדר:  אמרו את זה מספר פעמים, אבל אתם צריכים להבין מה זה אומר שטח בט"פ צה"ל

נצ"מ תומר אלדר:  זה אומר שכל האחריות הביטחונית, כשאתה רואה סיור של ניידת בשטח בט"פ משטרה, אותו הדבר אמור להיות סיור של ניידת ירוקה

קריאה: כן, אתה לא אמור להיות שם, אתה לא אמור להיכנס לו בין הרגליים

נצ"מ תומר אלדר: גם השוטרים שהיו בתחנה הם שוטרים לסדר, כוח סדר בלבד הם לא כוח לחימה

נצ"מ תומר אלדר:  ומה נוצר פה? נוצרה פה חבורה של 40 ומשהו שוטרים שהפכו להיות ברגע אחד ימ"ס מג"ב דרום

נצ"מ אמיר קליין: מ-06:30 המשטרה הייתה בקשר הדוק אל מול הצבא המקבילים שלנו, וב-07:40 כבר היה קצין קישור של המחוז בתוך החמ"ל של הצבא

נצ"מ אמיר קליין:  כלומר היינו בקשר איתם

משה סעדה: אז למה הם לא באו?     

קריאה: לא עכשיו

נצ"מ תומר אלדר: אני אסיים בקצרה

נצ"מ תומר אלדר:  ניהלנו את זה בצורה ראויה כולל הערכת המצב באופקים לאירוע שקרה והיינו שם ב-12:30

נצ"מ תומר אלדר:  היו פה הרבה אירועים מבצעיים, אבל הם לא היו רק אירועים מבצעיים, הם היו מבחינתי אירועים ערכיים

נצ"מ תומר אלדר:  כל מה שראינו פה היה אירוע ערכי

נצ"מ תומר אלדר:  אירוע אחרי אירוע, גם מה שסיפרתי לכם קודם, על קצה המזלג

נצ"מ תומר אלדר:       חוץ מכפר עזה, יש הרבה אירועים שבהם מה שראינו זה – אומץ, חתירה למגע, רעות, הייתה פה רעות

נצ"מ תומר אלדר:  היה לנו את האירוע, שבטח כולכם מכירים, של J

נצ"מ תומר אלדר: R, על הטנדר של J

נצ"מ תומר אלדר: R על הקרקל זה לא הרבה יודעים, מפקד - - - החליט שהוא מצטרף אליהם, לא היה לו מקום

נצ"מ תומר אלדר:  הוא נתלה על הטנדר מאחורה על הקרקל, שם הוא חטף גם כדור ברגל

נצ"מ תומר אלדר:  למה אני מספר את זה? כי מאותו רגע הוא שולח בקבוצה של פיקוד ומטה מג"ב "חבר'ה נפצעתי" אז בהתחלה הוא מדבר גם כמו גבר, חצי שעה אחרי זה כבר הקול שלו יורד, הוא מתחיל לאבד דם ומאותו רגע הרס"פ שלו על איזה רכב מצ'וקמק קטן, יונדאי כזאת קטנה

נצ"מ תומר אלדר:  הוא במשך שעתיים הופך את העולם, אם אתם תקראו את המזכר שהוא כתב אתם לא תאמינו שיש אנשים כאלה

נצ"מ תומר אלדר:       הוא הופך עולם כדי להגיע לחלץ את המפקד שלו, את שחף מהנקודה הזאת

נצ"מ תומר אלדר:  אחרי ששחף מאבד דם, עולה על רכב של המחבלים כדי לצמצם כי הרכב שלהם נדפק, בקיצור אירוע משוגע אבל זה רעות

נצ"מ תומר אלדר:  וזה התחיל ממפקדים

נצ"מ תומר אלדר:  אני יכול להגיד לכם שכל המפקדים אצלי במרחב, כמעט כולם נפצעו

נצ"מ תומר אלדר:  ממפקד המחוז, גם ההסתערות שלו, כל הדברים פה בסוף מנוהלים על ידי רוח

נצ"מ תומר אלדר:  בסוף יש מדיניות ויש רוח שאנחנו סופגים

נצ"מ תומר אלדר:      המרחב שלי – ירצה או לא ירצה – יתנהל ברוח שלי, ואם הרוח שלי תהיה כזאת עייפה כנראה שגם כך יראה המרחב

נצ"מ תומר אלדר:  זה נכון לגבי – המחוז, המשטרה, וגם המדינה

נצ"מ תומר אלדר:  אתם הרוח הגבוהה יותר

נצ"מ תומר אלדר:  ומה שהיה פה זו דוגמה אישית

נצ"מ תומר אלדר:      אני שומע מהלוחמים שלי כשהם שומעים שמפקד המחוז הסתער, או שאר המפקדים - -, אני שמח שזה גם קרה ממש בתחילת הלחימה כי זה הכניס את כולנו לדרייב, חבר'ה זה לא דו"חות תנועה פה, זה לא הפרות סדר של בדואי או של איזה ואדי ערה, זה לא שם

נצ"מ תומר אלדר:  זה מקום אחר, והייתה פה דוגמה אישית, והיו פה ערכים

נצ"מ תומר אלדר:       מפקד הזרוע שחר שלי, חטף כדור בכתף ימין ושניים בברכיים שלו, נלחם ביכיני, ערן כלימי

נצ"מ תומר אלדר:  מפקד הימ"ר שלי, רימון שמתפוצץ לו פה, שני כדורים ביד

נצ"מ תומר אלדר:  שחף, מפקד ית"כ, חטף כדור ברגל, כדור בקסדה

נצ"מ תומר אלדר:  סגן מפקד ית"כ, ניסים לוגסי נהרג

נצ"מ תומר אלדר:  מפקד ימ"ס צאלים שלי חוטף שני כדורים בבטן, צלעות שבורות, קרנית של העין

נצ"מ תומר אלדר:  סגן מפקד ימ"ס צאלים, שני כדורים ביד

נצ"מ תומר אלדר:  בתחילת האירוע מהר מאוד כבר עברתי לעבוד עם מספרי שתיים ובחלק מהם מספרי שלוש

ניצב אמיר כהן: לפני ההסתערות עם אבי וכל החבורה אני תופס את עמוס ואני אומר לו "עמוס אתה לא מסתער אתה על אזרחי"

ניצב אמיר כהן:  הוא אומר לי "בסדר מפקד המחוז, אני חוזר לחפ"ק" והבחור כמעט איבד את החיים שלו, הוא הסתער, הוא לא ויתר על ההסתערות עם החברים שלו

ניצב אמיר כהן:  הוא כמעט נשרף למוות, הוא חטף כדורים, הוא חטף רסיסים, הוא שכב בתעלה

ניצב אמיר כהן:  הייתה בערה גדולה מרימוני רסס שזרקו המחבלים ואם לא שוטר גיבור אמיץ שבשנייה האחרונה זה הוא מספר, שמושך אותו, הוא היה נשרף שם למוות

ניצב אמיר כהן:  זה כשאני מנחה אותו לא להסתער

ניצב אמיר כהן:  תבינו איזו רוח

ניצב אמיר כהן:  את מה שמתאר תומר

ניצב אמיר כהן:  סליחה שהפרעתי לך

נצ"מ תומר אלדר: לא, זה בסדר

נצ"מ תומר אלדר:  אני רוצה להתכנס רגע לשאלה האחרונה שלך לגבי הלקחים

נצ"מ תומר אלדר:  סליחה שקצת הארכתי יש לי עוד כל כך הרבה לספר

נצ"מ תומר אלדר:  המציאות השתנתה, אנחנו חייבים להשתנות יחד איתה, אנחנו חייבים –לחשוב, לפעול ולעשות אחרת

נצ"מ תומר אלדר:  לא רק בדיבורים

נצ"מ תומר אלדר:       אני זוכר שהייתי מ"מ בפלוגה בצלאח א-דין, בכניסה למשרד המשפטים היה שלט שרשום "צדק לא צריך רק להיעשות אלא גם להיראות" חדל דיבורים גם מבחינת משטרת ישראל

נצ"מ תומר אלדר:  המשטרה צריכה להיות – קרבית, גדולה ומוכנה לכל תרחיש, היא צריכה להיות חלק מתפיסת הביטחון

נצ"מ תומר אלדר:       אנחנו צריכים להיות מעורבים בכל דבר שקשור לחזית הפנים

נצ"מ תומר אלדר:  היום מבחינת חזית הפנים, אי אפשר להקל ראש ולהגיד "חבורה של צעירים שעושים לנו צרות" לא, זו לא חבורה, ולא כנופיה, ומה שיש שם יכול לקרות בתפר המזרחי ועכשיו בהנחיית הממ"ז אנחנו מכינים משהו על התפר המזרחי

נצ"מ תומר אלדר:  אבל זה יכול להיות בכל מקום

נצ"מ תומר אלדר:       בנוסף יש לי כל מיני לקחים, אני לא רוצה להתייחס לזה אבל התגובה של 0 ל-100 היא משפיעה מאוד בתחום של משטרת ישראל מול הצבא, אני מגיב מהר יותר, לא בגלל שיש לי מה שיש לצבא, מג"ב – נמצא בשטח, אני חי את השטח, מכיר את התושבים, מכיר את הצירים

נצ"מ תומר אלדר:  החבר'ה שלי שהגיעו למסיבה לא הגיעו מהציר של המסיבה, הם הגיעו מצירים אחרים כי הם מכירים את השטח

נצ"מ תומר אלדר:       אז זה צריך להשליך על מה אנחנו לוקחים ואיזה יישובים אנחנו לוקחים ועל מה אנחנו אחראים, מג"ב עוטף עזה, על אלה יישובים שהוא אחראי

נצ"מ תומר אלדר:  לדוגמה, יורדים עכשיו מירדן ארבעה טנדרים עמוסים, נוחתים בעין יהב, אין שם צבא וייקח לו שנתיים להגיע, אין שם משטרה, ייקח גם לה שנתיים להגיע

נצ"מ תומר אלדר:  לפני שהטנדרים האלה מסתערים, מגיעים מעיראק בנסיעה טנדרים ומתגברים את החבר'ה מירדן, נסיעה של שעתיים ועכשיו יש לך לא ארבע טנדרים, אלא שמונה שיורדים אל עין יהב

נצ"מ תומר אלדר:  מי נותן מענה?      

ניצב אמיר כהן: לקח גדול מאוד, אם תרצה אני אכתוב לך אבל זה לקח גדול והוא כתוב לנו

נצ"מ תומר אלדר: אני חושב שאנחנו צריכים לקחת בחשבון את עוטף ירדן, עוטף מצרים ועוטף עזה, אני חושב שאלה דברים חשובים מאוד, כי זה יכול לקחת אותנו למקום אחר

נצ"מ תומר אלדר:  עד כאן, תודה

נצ"מ רועי ולדמן: שמענו מאות אירועים טקטיים, כאלו ואחרים, מ-7 באוקטובר שהפכו לפסיפס גדול ורחב של גבורה

נצ"מ רועי ולדמן:  אנחנו נמצאים בתחנת שדרות, אחת מחמש תחנות של מרחב לכיש

נצ"מ רועי ולדמן:  מרחב לכיש כולל את – שדרות, אשקלון, אשדוד ובעומק קריית מלאכי, קריית גת, מה שאנחנו מכנים עכשיו "פרש פלשת" מזרחי, האיום שמגיע ממזרח, זה עוד אחד מהאיומים שאנחנו מסתכלים עליהם, הקונספציה קרסה בהרבה מאוד מובנים מאחר ואנחנו הערכנו בקשר שלנו עם הצבא שחדירה תהיה בהיקף קטן מאוד, מצומצם מאוד, אולי גם במתווה מאוד מסוים – אווירי, קרקעי, אולי תת קרקע, ימי וכן הלאה, וכל הגזרה מבחינתנו הייתה מאוימת

נצ"מ רועי ולדמן:       נצא רגע מ-7 באוקטובר כי שמענו על 7 באוקטובר מספיק

נצ"מ רועי ולדמן:  אבל כשאנחנו נערכים לאירוע מסוג זה אנחנו מבינים גם את העומק וחושבים גם על העומק, זה חלק מהערכות המצב שאנחנו מקיימים כל הזמן

נצ"מ רועי ולדמן:  אנחנו מנסים להבין את הגזרה ואת האיום, ירי תלול מסלול בכמות והיקפים עצומים בשעות הראשונות, בהיקף עצום במהלך כל היממה וגם המענה שאנחנו נותנים

נצ"מ רועי ולדמן:      יושב-הראש, בהקשר לשאלתך, לגבי מה עושים ביום שאחרי ומה הם הלקחים, אז כדי לשנות את הסנטימנט האזרחי שנמצא בגזרה צריך לעבוד על מהלכים משני תודעה וגם משני מציאות

נצ"מ רועי ולדמן:  תומר דיבר קודם לכן על היכולת של מג"ב לתת מענה מאומן יותר וטוב יותר כתגובה וזה חייב להיות מסונכרן, זה חייב להיות צבא עם המשטרה

נצ"מ רועי ולדמן:  אני חושב שאחד הפערים הגדולים היה הפער בין צבא- משטרה

נצ"מ רועי ולדמן:       דיברתם קודם לכן הח"כים על היכולת של הצבא להבין את האירוע מוקדם והחיבור של הצבא ושירות הביטחון הכללי – החיבור הזה חייב לראות את משטרת ישראל במכלול – בהכנה, בהיערכות, בשיח, בתכנון, בשגרה, בחירום, הרי אין זמן תגובה

נצ"מ רועי ולדמן:  אין זמן תגובה

נצ"מ רועי ולדמן:  ברגע שעברת, בין אם זה פה בדרום או בצפון או בכל קו גבול אחר במדינת ישראל, גם אם אתה מדבר על המעבר מטול כרם לנתניה – זמן התגובה הוא אפס

נצ"מ רועי ולדמן:  וזה חייב להיות ביחד, וזה חייב - - -      

קריאה: הציר של הגבול שם הוא יותר ארוך ומשמעותי

נצ"מ רועי ולדמן: הרבה יותר מורכב והלקח המרכזי זה לא עוד רימון פחות רימון ,זה חשוב

נצ"מ רועי ולדמן:  וזה לא עוד RPG או פחות RPG – זה להבין את יכולת הכיסוי ואיך הדברים האלה נותנים מענה שמצמצם עד כמה שניתן את הפגיעה בחיי אדם

נצ"מ רועי ולדמן:       אני מעריך שבתכנון נכון גם של כוחות רדואן כאלו או אחרים, או נוח'בה עתידיים או שם קוד אחר, חות'ים, לא משנה מה

נצ"מ רועי ולדמן:  בתכנון נכון שלהם הם ימצאו פרצות, אין מכשול שאין בו איזו פרצה

נצ"מ רועי ולדמן:  כל מכשול נועד להיפרץ בשלב מסוים

נצ"מ רועי ולדמן:  אבל היכולת שלנו להגיב היא לא תהיה היכולת של 7 באוקטובר

נצ"מ רועי ולדמן:  היכולת של 7 באוקטובר הייתה מוגבלת ועוד רבות ידובר על זה

נצ"מ רועי ולדמן:      השוטרים שלנו מגיבים והם קופצים, פרש פלשת והאירועים הטקטיים האלה חשובים אבל צריך לזכור שבתמונה הרחבה 1,400 אנשים נהרגים והיום אנחנו באירוע מתגלגל שהוא בגלל מה שקרה

נצ"מ רועי ולדמן:  אם היינו מונעים את זה שזה קטן, אז אולי לא היינו מתגלגלים למלחמה

נצ"מ רועי ולדמן:  אולי בדיעבד נגיד שהמלחמה היא טובה כי היא חיסלה את חמאס

נצ"מ רועי ולדמן:       הלקח המרכזי – צריך לראות איך אנחנו מסדרים את המערכים כך שאנחנו נותנים מענה ראשוני מצוין שבולם אירוע משמעותי בעומק

נצ"מ רועי ולדמן:  ועל זה צריך לעבוד ואת זה צריך לתכנן בהתאם לאיום הייחוס שיהיה ולתרחישי הייחוס שאנחנו נבין מהם ובעיניי זה הלקח המרכזי

קריאה: תודה רבה רועי

קריאה:  אפי בבקשה

תנ"צ אפי שימן: אפי שימן מפקד מרחב נגב

תנ"צ אפי שימן:  אני סיימתי את תפקידי כמפקד מרחב שומרון ב-30 בספטמבר, הייתי אמור להיכנס לתפקידי ב-22 באוקטובר, אחרי טיול מיועד של אופנועים אי שם בהרי האטלס

תנ"צ אפי שימן:  אני תושב אופקים, ב-7 באוקטובר אני שומע ירי מכיוון הבית שלי, אני גר בשכונה של השוטרים המפורסמת

תנ"צ אפי שימן:  בירי השני שנשמע כירי מאסיבי אני יוצא מהבית עם ג'ינס ונעלי ספורט ויוצא בכיוון כללי לבית של רחל כאשר אני לא יודע לאן אני נכנס וכמובן שאין תמונת מצב

קריאה: נשק קצר או ארוך?      

תנ"צ אפי שימן: נשק אישי

תנ"צ אפי שימן:  בלי אפוד ובלי קסדה, אני בין שני תפקידים

תנ"צ אפי שימן:  בלי אחריות אבל אחרי כמה שעות זו הייתה האחריות הכי גדולה שקיבלתי מעולם

תנ"צ אפי שימן:  ואז אני מגיע תוך כדי ריצה לשכונת מישור הגפן, השכונה המפורסמת

תנ"צ אפי שימן:  ולאורך כל הדרך אני כבר רואה שוטרים מוטלים ללא רוח חיים, את החבלן הטילו זכרו לברכה, האישה האתיופית בכניסה לשכונה

תנ"צ אפי שימן:  ואז אני מאגד שם כמה שוטרים ויש שם את שלוש הזירות – את הבית המפורסם של רחל, רחוב החיטה עם אותם המחבלים שהיו ביחידת הדיור וברחוב הגורן

תנ"צ אפי שימן:       עד שאני הגעתי, היה שם את מפקד תחנת רהט, את שי אבוקסיס, והיה שם את מורן אטדגי, והיה שם את איציק בונה מיחידת מגן – אנשים שלקחו יוזמה

תנ"צ אפי שימן:  אני נתלה באילנות גבוהים ממני על מישהו שאמר שגבורה היא תוצאה של – אומץ לב, של נחישות, של חתירה למגע

תנ"צ אפי שימן:  ואז המשוואה היא גבורה

תנ"צ אפי שימן:  שם נאמר לי שיש בלגן ברעים

תנ"צ אפי שימן:  אני לא ידעתי על קיום המסיבה, ולא ידעתי מה קורה שם ונסעתי לכיוון

משה סעדה: נסעת לבד או עם עוד כוח לפחות?     

תנ"צ אפי שימן: עם נהג שהיה איתי

תנ"צ אפי שימן:  שכן שגר לידי צמוד, גם הוא שוטר

תנ"צ אפי שימן:  גייסתי אותו ונסענו יחד עם רכב רך, לא ממוגנים ולא שום דבר נוסעים לכיוון אורים, מאורים נוסעים לרעים וברעים אני פוגש את "בזוקה"

תנ"צ אפי שימן:  לפני זה אני עולה מולו בגל

מירב בן ארי: "בזוקה" הוא מפקד תחנת שגב שלום

תנ"צ אפי שימן: אני עולה מולו בגל באקט סימבולי שאני אומר לו "שגב אחד כאן נגב אחד, אני מבקש שתחנוק את העיר אופקים עם סגירות קשיחות"

תנ"צ אפי שימן:  "בזוקה" היה קצין האג"ם שלי בתחנת באר שבע אז יש לי היכרות עם התא שטח, יש לי היכרות עם מרבית האנשים וכך הוא עושה

תנ"צ אפי שימן:  אני מתקדם לקיבוץ רעים לשער הצהוב של הכניסה האחורית ושם "בזוקה" עוצר אותי בגופו כדי שאני לא אכנס כי לא הייתה לי תמונת מצב מה קורה בתוך הקיבוץ עצמו

תנ"צ אפי שימן:  לאחר מכן אני יורד חזרה לכביש והוא אומר לי ש-J

תנ"צ אפי שימן: R מפקד תחנת רהט כבר X והוא מוטל בצד הדרך

תנ"צ אפי שימן:  ואמרתי לו "אם אני ממ"ר נגב מרגע זה, אתה נכנס ומוציא את J

תנ"צ אפי שימן: R והוא הוציא אותו מהקרקל, קבענו מיקום מפגש של החללים במד"א אופקים

קריאה: באולם ההספדים באופקים?     

תנ"צ אפי שימן: יש בית עלמין באופקים

תנ"צ אפי שימן:  צודק

תנ"צ אפי שימן:  בהתחלה זה הופנה למד"א אופקים ואחרי זה קבענו את בית העלמין באופן מרוכז

קריאה: הוציאו אותו תוך כדי הקרב?     

תנ"צ אפי שימן: כן, אותה הגבורה של "בזוקה" שהוא נכנס ארבע פעמים לאותו תא שטח

תנ"צ אפי שימן:  פעם אחת לחלץ פצועים, פעם אחת בעקבות קריאה נוספת, פעם שלישית אני נכנסתי אותו להוציא את הגופה של J

תנ"צ אפי שימן: R ואז במד"א אופקים אני אומר לו "תשמע, אני קופץ הביתה להתלבש ושישלחו לי את המיגון הנדרש, תמתין לי פה" ואז אחד הנוסעים יחד עם J

תנ"צ אפי שימן: R בקרקל קיבל ווטסאפ מסגן מפקד יס"מ נגב שאומר לו "תשמור על אשתי ועל הילדים"

תנ"צ אפי שימן:  ובזה בזוקה לא יכול היה לעמוד ונכנס פעם רביעית לקיבוץ רעים ושם הוא נפל

עמית הלוי: במחילה, אני חייב לומר לך המפקד, לעניות דעתי, פקודה לחלץ – וזה קרה השבוע כנראה, אנחנו בתחקיר בעניין הזה –  אך לעניות דעתי, הפקודה לחלץ גופות בתא שטח שבסופו של דבר יהיה בשליטה תוך כדי סיכון חיילים או שוטרים היא פקודה לא ראויה

משה סעדה: אבל אם יש חשש לחטיפה של הגופות?     

עמית הלוי: לעניות דעתי  היא לא ראויה

עמית הלוי:  אני לא חושב שאיזושהי גופה הייתה מעוניינת בזה, בפרט כשאנחנו בסוף בשליטה המרחבית, זה נכון גם לעזה

עמית הלוי:  זה קרה בשבוע שעבר, דווקא לא לבן של איזנקוט, לאחרים, קציני מטכ"ל חברים

עמית הלוי:  לדעתי צריך לחשוב על העניין הזה

ניצב אמיר כהן: כשבועיים לאחר האירועים כשיכולנו להתרכז, ריכזתי את כל המפקדים באולם גדול ומתועד מאוד

ניצב אמיר כהן:  אמרתי להם דברים רבים ביניהם שני דברים מהותיים מאוד – לכל החלטה שקיבלתם אני נותן לכם גיבוי מלא

ניצב אמיר כהן:  כל החלטה שקיבלתם זו החלטה שהתקבלה בזמן מלחמה, בשיקול דעתכם כמפקדים ואני מגבה אתכם היום על כל החלטה שקיבלתם

ניצב אמיר כהן:  ואני אחזור על זה כל הזמן

עמית הלוי: אני אמרתי את זה בהתחלה, אני אומר כצופה פני עתיד

עמית הלוי:  אני מקבל מאוד את מה שאתה אומר, בזמן מלחמה ברור ששיקול הדעת הוא אחר

ניצב אמיר כהן: לשיקול הדעת של מפקדים אין תחליף, ואני נותן להם גיבוי מלא

מירב בן ארי: זה בדיוק כמו שתומר אמר

מירב בן ארי:  לא משנה כמה הוא יסביר לך

תנ"צ אפי שימן: כשדיברתי על רחוב התמר בכניסה לבית של רחל שכב שם ראש צוות הבילוש של תחנת רהט, רוני בוארון זכרו לברכה

תנ"צ אפי שימן:  הוא שכב שם מ-08:00 עד 14:15 כשהימ"מ פרץ לבית

תנ"צ אפי שימן:  אחרי שקצין אג"ם שלי ניהל משא ומתן במשך 22 שעות

תנ"צ אפי שימן:  ואז מגיע אח שלו שהוא קצין חקירות ומודיעין שלי בתחנת דימונה, רפי בוארון

מירב בן ארי: הוא רואה את הגופה של אח שלו?     

תנ"צ אפי שימן: כשהוא רואה את הגופה הוא אומר לי "אפי, תשמע נראה לי שזה אח שלי" אני ידעתי שזה אח שלו אמרתי "אני לא יודע" ואז הוא מתחנן על נפשו שנלך לראות את הגופה

תנ"צ אפי שימן:  אני עוטף את רפי בצורה של חצי כריעה ואנחנו תחת אש ותחת זריקה של רימונים הולכים כדי לראות האם זה רוני, והופכים את הגופה ואני לא רוצה לתאר איך הייתה נראית הגופה

תנ"צ אפי שימן:  ואני אומר הממ"ז ראשית תודה על הגיבוי, אבל אם יקרה לי אירוע נוסף כן אני אלך לחלץ גופה כי אני חושב שזה הערכים, אגב לא שלח משטרה, על זה חונכתי בבית

עמית הלוי: יש לנו מחלוקת ערכית בעניין הזה

תנ"צ אפי שימן: אלה הערכים של משטרת ישראל

תנ"צ אפי שימן:  לפני לקחים ותובנות, אדוני היושב-ראש, האירוע הזה היה מנוהל מתחילתו ועד סופו

תנ"צ אפי שימן:  בנוסף, מפקד המחוז בהחלטות שאני רואה בהן דרמטיות – מהכרזת הפקודה דרך פיזור המסיבה

תנ"צ אפי שימן:  ומהמסיבה הזו ניצלו אלפי אנשים ואני לא מגזים, דרך הפיזור ודרך ההליכה אל נחל גרר ונחל פטיש, עם – אזרחים, חיילים ואנשים שיצאו מהבית

תנ"צ אפי שימן:  יש לא מעט הרוגים וליבי איתם וכמובן תנחומים למשפחות, אבל המעשים ההרואיים – מפיזור המסיבה ועד ההובלה דרך נחל פטיש ונחל גרר –הצילו אלפי אנשים

תנ"צ אפי שימן:       למרות שאני ממ"ר נגב, ההקרסה של תחנת שדרות זה משהו שלעולם שייזכר בהחלטה דרמטית מאוד להוריד מבנה שהוא ממסד שלטוני

תנ"צ אפי שימן:  הערכות מצב האיטיות שנערכו, אני כמפקד מרגע שעליתי לגג ואמרתי "נגב אחד" אנשים הרגישו שיש שליטה, שיש אחראי לאירוע, וגם כלפי מעלה כשעולה בגל "דרום אחד", מדבר איתי בטלפון ושולח כוחות לסיוע, אני יודע שהוא מבצע הערכות מצב איטיות עם גופי הביטחון החברים, קרי שב"כ, צבא וכוחות ארציים

תנ"צ אפי שימן:  אתה יודע שיש אבא איתך, ושהאירוע הזה הוא מנוהל

תנ"צ אפי שימן:      נכון, משטרת ישראל הייתה צריכה להיות קו חמישי והפכה להיות קו ראשון

תנ"צ אפי שימן:  משטרת ישראל עשתה את זה בגבורה והמענה שניתן על ידי משטרת ישראל לאירוע המתפרץ, היה מענה מיטבי

תנ"צ אפי שימן:  כשמדברים על משטרת ישראל לא מדברים על משהו אמורפי, היו פה – אנשים, מפקד שלקח החלטות אמיצות מאוד שלא נלמדו בשום בית ספר, אולי יילמדו בשנים הבאות, בטוח שיילמדו עם תובנות ולקחים

תנ"צ אפי שימן:       מבחינתי אדוני היושב-ראש, הלקחים או תובנות להמשך

תנ"צ אפי שימן:  יום אחרי המלחמה - - - ומשטרת ישראל חייבת להיות חלק בלתי נפרד מתפיסת הביטחון במדינה הזאת

תנ"צ אפי שימן:  כשאני מדבר ברחל ביתך הקטנה אני מדבר על זה שיש לנו ארבע רגליים של ביטחון, יש – משטרה, צבא, מוסד, ושב"כ, והם הכי טובים

תנ"צ אפי שימן:  חייבת להיות צלע רביעית של משטרת ישראל, וכשאומרים "אלוף פיקוד דרום" צריך להגיד "מפקד מחוז דרום" כשאומרים רמטכ"ל צריך להגיד "מפכ"ל" ולא לשם האמירה, אנחנו לא עוסקים פה באגו

תנ"צ אפי שימן:  אני מדבר על יום אחרי, אני מדבר על תקציבים ועל תקנים

תנ"צ אפי שימן:       בעוטף המסורתי שכולל את – נתיבות, שדרות ואופקים

תנ"צ אפי שימן:  בשבת נתונה יש 15 שוטרים, זה מה שיש בתחנות, 15 שוטרים ובין שלושה לחמישה מתנדבים

תנ"צ אפי שימן:  זה מה שיש, אסור שהמצב הזה יחזור על עצמו

תנ"צ אפי שימן:  אתם שאלתם פה ולא בכדי על הנושאים של – חימוש, אמצעים, ותקציבים

תנ"צ אפי שימן:  זה נמצא בידיים שלכם, אדוני היושב-ראש, אתה וחברי הוועדה המכובדים, אתם לא צריכים, חלה עליכם החובה להיות שופר הגבורה של משטרת ישראל

תנ"צ אפי שימן:       אני לא רוצה להיכנס לעניינים של חקיקה, אבל בסופו של יום המלחמה הזאת תיגמר, אני מדבר עכשיו בכובע של הנגב, מדברים על משילות, לזה צריך – כוח אדם, אמצעים, ותקציבים

תנ"צ אפי שימן:  נשמה כזאת גדולה יש – במחוז הדרומי, במרחב נגב, במרחב לכיש ובמג"ב

תנ"צ אפי שימן:  אבל אני צריך גם את הכלים והאמצעים כדי להביא את הביטחון האישי

תנ"צ אפי שימן:       מה זה ביטחון אישי? זה משהו אמורפי

תנ"צ אפי שימן:  מה זה תחושת ביטחון? כשאתה רואה שיטור בעיניים

תנ"צ אפי שימן:  או כשקרה משהו ויש מישהו שנותן לך מענה אופרטיבי בהבזק שנייה

תנ"צ אפי שימן:  עכשיו אם אנחנו נתמסמס בדיבורים הכול טוב ויפה, בסוף כשמגיעים – ואתם מכירים את זה טוב יותר ממני – לעוגת שולחן התקציב, תזכרו מה שאמר לכם אפי הפשוט ההוא מהנגב, זה מה שאני מבקש

תנ"צ אפי שימן:  אפי מנגב מבקש שתהיו שופר הגבורה בנושא - אמצעים, כוח אדם, תקציבים וחקיקה

תנ"צ אפי שימן:  אם תעשו את ארבעת הדברים שנקבתי בהם, אשריכם

תנ"צ אפי שימן:  תודה רבה

סנ"צ שמעון פורטל: אני רוצה לחזור רק על ההתחלה

סנ"צ שמעון פורטל:  עמית שאל אם מפקד התחנה הסתכל על המצלמות

סנ"צ שמעון פורטל:  איך אמר את זה אפי?     

קריאה: מסתבר שגם בתוך התחנה אי אפשר היה להסתכל

סנ"צ שמעון פורטל: חבר הכנסת, אני רציתי להסביר לך את העיקרון

סנ"צ שמעון פורטל:  06:41 כשאני שומע את הירי של הסטי"ל, אני עולה לגג ואני רואה את הסטי"ל יורה על המחבלים ואני מתקשר למפקד המחוז – זה אירוע מטורף

סנ"צ שמעון פורטל:   באירוע המטורף הזה כשאני מתקשר ואני אומר לו "תקשיב, יש מחבלים והם חודרים בזיקים" הוא אומר לי "תפעיל פרש פלשת", זאת לא הפקודה

סנ"צ שמעון פורטל:  הוא מחליט באותה שנייה להקפיץ את הכול

סנ"צ שמעון פורטל:  עכשיו אני זוכר שבאותה שנייה אני אומר "זה רק זיקים"

סנ"צ שמעון פורטל:  דרך אגב אני הייתי באירוע הקודם של זיקים, הייתי מפקד תחנת אשקלון

סנ"צ שמעון פורטל:  ואני זכרתי שגם אז באים אך ורק לזיקים וגם הוא אומר לי "אני בדרך אליך"

סנ"צ שמעון פורטל:       אני יוצא, מתארגן

סנ"צ שמעון פורטל:  כשאני יוצא ובא להיכנס לרכב, מדובר בדקות, הבן מראה לי את הטלפון, אומר לי "תסתכל יש מחבלים בשדרות" אני אומר לו "פייק ניוז" אני בכלל לא מסתכל

סנ"צ שמעון פורטל:  אני נכנס לרכב ויוצא לכיוון זיקים, יש עוד קצין משטרה רונן כלפון, אני אומר לו "עזוב, בוא ניסע יחד לזיקים" כשאני עולה לרכב פעם ראשונה אני מסתכל בטלפון, אני רואה את המחבלים בשדרות

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו נוסעים לשדרות, למזלנו אנחנו חולפים את יד מרדכי לפני שהמחבלים מתארגנים

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו מגיעים לשדרות וזו התמונה המטורפת

סנ"צ שמעון פורטל:  כשאני מגיע פה לצומת שדרות, אנחנו רואים זוג ירוי בתוך רכב וילדה בת 7 לבושה ורוד, אני יכול לתאר לך אותה, רוכב אופניים ירוי, עוד משפחה ירויים

קריאה: היא הייתה ירויה?     

סנ"צ שמעון פורטל: כן, כן

סנ"צ שמעון פורטל:  עוד משפחה אחת קדימה ירויה

סנ"צ שמעון פורטל:  עכשיו זה דקות

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו בסטריליות ובדקות האלה אנחנו שומעים שמפקד המחוז כבר הסתער בתחנה, אנחנו לא מבינים

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו נשארים ברכבת עם אקדחים

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו נמצאים שם, אני, עמוס דמרי וכולי

סנ"צ שמעון פורטל:  מחזיקים את המחבלים כשהם יורים עלינו אוטומט

סנ"צ שמעון פורטל:       ואני אספר לך עוד אנקדוטה, הימ"מ כשהוא מגיע

סנ"צ שמעון פורטל:  קודם כל אני כראמ"ן הייתי בשוק איך הם הגיעו כל כך מהר

סנ"צ שמעון פורטל:  מסתבר שהיה צוות "טקילה" שאנחנו לא ידענו עליו

סנ"צ שמעון פורטל:  הרי אם הייתי יודע היינו משתמשים

סנ"צ שמעון פורטל:  כשהם מגיעים אלינו אנחנו צורחים להם "תשאירו לנו נשקים" הם עוצרים, משאירים לנו ג'יפ אחד עם נשקים והם ממשיכים עם שני הג'יפים האחרים

סנ"צ שמעון פורטל:  אני רץ ולוקח רובה צלפים אבל הוא לא אפקטיבי כי הוא ענק והוא מכוון לאותו ימ"מ

סנ"צ שמעון פורטל:  ואנחנו ממשיכים שם להחזיק

סנ"צ שמעון פורטל:       מפקד המחוז, ואני זוכר אותו מגיע אלינו, כולו ירוי וזה תומר ניסה להסביר

סנ"צ שמעון פורטל:  זאת רוח המפקד שרצה פה במחוז

סנ"צ שמעון פורטל:  "חבר'ה הממ"ז מת בהסתערות" ואני זוכר שאני מצלם אותו וזו התמונה שהוא מקבל, אני מצלם אותו ושולח בקבוצה "הוא חי" והוא בא וצורח עלינו שם, "תתארגנו" הוא צורח עלינו להתארגן להסתער על הצומת

סנ"צ שמעון פורטל:  "תן לי תמונת מצב" וכשהוא צועק את זה רצים אלינו אנשים מתחנת הדלק תפוז שמחבלים היו שם

סנ"צ שמעון פורטל:  הם רצים, כלומר כל ההתנהלות הזאת היא מטורפת, אנחנו בכלל לא הסתכלנו

סנ"צ שמעון פורטל:       כשאני מקבל את הטלפון מגרושתי לגבי הבת שלי, היא אומרת לי "שמעון, נטע לא עונה מכפר עזה, יש מחבלים בכפר עזה"

סנ"צ שמעון פורטל:  אני אומר לה "איזה כפר עזה? אני פה בשדרות" אני חשבתי שהיא היסטרית, משליכה על שדרות-כפר עזה

סנ"צ שמעון פורטל:  זה מה שאנחנו רואים, זו התמונה שאנחנו מקבלים

סנ"צ שמעון פורטל:  דרך אגב, הרבה פעמים אנחנו לא מצליחים להוציא טלפונים, לא מצליחים בכלל לדבר

סנ"צ שמעון פורטל:  זאת התמונה

סנ"צ שמעון פורטל:  הסיפור האישי שלי הוא מסופר כולו וכולי

קריאה: רגע, מה עם הבת שלך?      

סנ"צ שמעון פורטל: הרבה יותר טוב

קריאה: היא הייתה בכפר עזה?      

סנ"צ שמעון פורטל: אספר בקצרה

סנ"צ שמעון פורטל:  גרושתי מתקשרת אליי ואומרת לי "יש לנטע מחבלים בכפר עזה" אני אומר "מה פתאום, אין מחבלים, עזבי אני מתקשר אליה" ואז זה מתנתק ואז אני רואה הודעות מנטע וגם טלפונים שהיא ניסתה להתקשר אליי

סנ"צ שמעון פורטל:  היא כותבת לי "אבא, יש פה מחבלים", "אבא הם פה בתוך הזה"

סנ"צ שמעון פורטל:  היא בדור הצעיר

סנ"צ שמעון פורטל:  אני כותב לה כי אני לא מצליח להוציא שיחות, אני כותב לה "תסגרו את עצמכם בממ"ד" היא סוגרת את עצמה בממ"ד יחד עם בן הזוג שלה, הם סוגרים את עצמם בממ"ד

סנ"צ שמעון פורטל:       בשלב הזה הממ"ז מארגן הסתערות, אני נמצא שם ואני צועק "מי בא איתי לכפר עזה?" אף אחד לא עונה, הם לא מבינים כי הם לא יודעים שיש מחבלים בכפר עזה

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו לא יודעים את זה

סנ"צ שמעון פורטל:  ואז אני מקבל את ההודעה מנטע "אבא ירו בי" ואז אני צורח ויוצא ובוריס בראדין יוצא איתי

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו יוצאים משדרות

סנ"צ שמעון פורטל:       עמית אני לא צריך להסביר לך, אנחנו לא רואים, זה תוך דקות

סנ"צ שמעון פורטל:  אני מגיע לכפר עזה במארב של החץ השחור, מרססים אותנו, הולכים לנו הגלגלים, אנחנו נוסעים על הג'אנטים וזה המזל, בגלל שנסענו מהר הם לא הצליחו לירות עלינו טילים

סנ"צ שמעון פורטל:  כשאנחנו נוסעים שם בדרך אני זוכר את הגופות, כמות גופות מטורפת מימין ומשמאל

סנ"צ שמעון פורטל:  אני מגיע לכניסה לכפר עזה, לא רוצה להתייחס לצבא

סנ"צ שמעון פורטל:  אני צועק להיכנס, אבי עמר תופס אותי, הוא פעם היה הסגן שלי, תופס אותי ואומר לי "לא, חכה לממוגן" אני אמרתי שאני לא מחכה לשום ממוגן

סנ"צ שמעון פורטל:  בשלב הזה בוריס נוסע ראשון לפניי, מחבלים יוצאים עליו והוא מסתער

קריאה: אתה בתוך הכפר

סנ"צ שמעון פורטל: לא, אנחנו בחוץ

סנ"צ שמעון פורטל:  כשאנחנו בדרך, בוריס יורד מהרכב ומסתער עליהם ועושים וידוא הריגה על המחבלים

סנ"צ שמעון פורטל:  אני תופס את בוריס, הוא בהלם

סנ"צ שמעון פורטל:  אני רואה רכב, הוא אומר לי "שמעון" אני מבין שהוא לא איתי, שם אותו כיסא ליד הנהג, תופס אזרח ואומר לו "סע איתו לסורוקה"

קריאה: בוריס בסדר?     

סנ"צ שמעון פורטל: בוריס בסדר, פצוע קשה

קריאה: באיזו שעה זה היה?     

סנ"צ שמעון פורטל: 10:24

סנ"צ שמעון פורטל:  אני מבקש שייכנסו איתי, אף אחד לא נכנס איתי, אני נכנס לבד, פונה שמאלה ואז כשאני נכנס לקיבוץ יש שקט מטורף

סנ"צ שמעון פורטל:  כשאני בתוך הקיבוץ גרושתי על הקו צורחת ואומרת לי "שמעון, נטע עדיין לא עונה לי" אני אומר לה בתמימות "יש שקט מטורף בתוך הקיבוץ" בדיעבד זה כבר היה שלב אחרי שהם – הרגו, לקחו, חטפו, חזרו חלק ונשארו 150 מחבלים בפנים

סנ"צ שמעון פורטל:       אני אומר לגרושתי "תשארי איתי על הקו, תגידי להם לצאת, שקט פה פסטורלי"

סנ"צ שמעון פורטל:  אחר כך היא סיפרה לי כי לא את הכול זכרתי

סנ"צ שמעון פורטל:  אני נכנס לאזור של הדור הצעיר, אני מגיע עם הרכב, אני רואה שני אנשים לבושים אזרחית מעשנים סיגר, אני אומר לעצמי "מה יש לקיבוצניקים ההזויים האלה הם לא מבינים איפה הם נמצאים?"      סעדה זה בשבילך, שלא ייבהלו כי אני על אזרחי עם אקדח, אני צועק להם "משטרה" הם יוצאים ומרססים אותי בירי אוטומט, אני מצליח ברוורס לחמוק, אני יוצא החוצה, גרושתי על הקו

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו בטוחים שנטע מתה כי הם על הבית של נטע

סנ"צ שמעון פורטל:  בשלב הזה המזל שלה, כי כנראה כשהם יצאו לירות עליי נטע ובן זוגה קופצים מהחלון, רצים, הם יורים עליהם, נטע חוטפת 6 כדורים ברגליים ואחד ביד, בן זוגה אחד ביד ואחד ברגל

סנ"צ שמעון פורטל:  הם מצליחים לרוץ איזה 200 מטר ונכנסים מתחת לבית ומסתתרים שם

סנ"צ שמעון פורטל:  אני בינתיים לא יודע את זה, אני יוצא חזרה

קריאה: מה מצבם היום?     

סנ"צ שמעון פורטל: הם בסדר

סנ"צ שמעון פורטל:  אני יוצא חזרה, לוקח איתי שלושה שוטרי מג"ב טירונים

סנ"צ שמעון פורטל:  אני צורח "מי נכנס איתי?" רק הם מסכימים להיכנס איתי, נכנסים שלושה ואנחנו יורדים בערך 20-30 מטר

קריאה: אתה עם נשק ארוך?     

סנ"צ שמעון פורטל: אני עם קצר, רק עם אקדח

סנ"צ שמעון פורטל:  אני יוצא, מביא איתי את שלושת לוחמי המג"ב , ילדים

סנ"צ שמעון פורטל:  אני זוכר שלאחד מהם רועדות השפתיים ואני מוריד אותם

סנ"צ שמעון פורטל:  אנחנו מסתערים לכיוון המחבלים ואז יורים עלינו, מימני זה שרעד חטף צרור לכיוון הידיים, אני לוקח, מכניס אותו לרכב

סנ"צ שמעון פורטל:  אני צועק לשני האחרים, רצים, תופסים מחסה

סנ"צ שמעון פורטל:  אני צורח להם, אני אפנה אותו ואני חוזר אליכם

סנ"צ שמעון פורטל:  אני משאיר אותם שם, מפנה אותו, הוא פצוע קשה, אני מפנה אותו וחוזר חזרה ולא מוצא את שני המג"בניקים וגם לא המחבלים

סנ"צ שמעון פורטל:       אני יורד לכיוון הדור הצעיר ואני רואה את כל הגופות, אני צורח "נטע, נטע" אני לא מוצא אותם

סנ"צ שמעון פורטל:  אני חוזר חזרה, מחפש עוד כוח שיבוא איתי, בקושי רב, אחרי זמן רב אני מצליח לשכנע צוות מסוים שמגיע ואז אני רואה חייל ירוי במצב קשה באחת התעלות

סנ"צ שמעון פורטל:  אני שם אותו ברכב מאחור ואני מבין שאם הוא ממשיך איתי ככה הוא מת

סנ"צ שמעון פורטל:       לאחר מכן אני רואה חייל רחוק, אני צורח לו "בוא, תגיע" הוא מגיע, אני אומר לו "תלחץ לו על שטפי הדם" הוא לוחץ לו

סנ"צ שמעון פורטל:  אני נוסע רוורס כדי לחלץ אותו כי כל הזמן יש ירי מכיוון הבתים

סנ"צ שמעון פורטל:  אני נוסע רוורס ואז יוצאים שלושה ילדים קטנים מאחד הבתים

סנ"צ שמעון פורטל:  אני ככה בשוק, הם עם עיניים ככה פתוחות, ילד בן 8, 10 וילדה בת 12

סנ"צ שמעון פורטל:  אני צועק להם "בואו" כבר אין חלונות באוטו כי הכול מרוסס

סנ"צ שמעון פורטל:  אז אני פותח להם את הדלת, הם נכנסים שלושתם לכיסא שליד הנהג ואז אני מסתובב אחורה ולמזלו יוצא אזרח ואשתו

סנ"צ שמעון פורטל:  למזלו הוא היה עם תחתונים אחרת הייתי יורה בו

סנ"צ שמעון פורטל:  הם רצים וקופצים על שני החיילים שנמצאים מאחורה, פצועים

סנ"צ שמעון פורטל:       אנחנו נוסעים רוורס מטורף ואני מצליח להוציא את המשפחה, את החייל הפצוע

סנ"צ שמעון פורטל:  המשפחה והחייל בסדר

סנ"צ שמעון פורטל:  הצלחתי למצוא אותו רק לפני שלושה ימים, לא העזתי לחפש אותו כי פחדתי שהוא מת

סנ"צ שמעון פורטל:  כשאני נוסע רוורס במהירות אני תופס את הילדה בשיער כדי שהילדים הקטנים לא יעופו ואז יש ירי שפוגע לי במשענת ראש, אני בתנוחה הזאת

סנ"צ שמעון פורטל:  אני מוציא אותם החוצה ואז כשאני חוזר חזרה, אני מתעמת עם הצבא ואז אני מקבל טלפון "פורטל בוא תוציא אותי"

סנ"צ שמעון פורטל:       לפני כן כתר מספר לי שהוא התקשר אליי, שוטר שהיה עם אזרח פצוע בתוך הקיבוץ, ביקש ממני לחלץ אותו, אני אומר לו "בוא אני אחלץ אותך, תגיד לי איפה אתה?" ואז הוא אומר לי "עם איזה ממוגן אתה?" אני אומר לו "עם היונדאי" הוא אומר לי "קוקייה, אני לא יוצא אליך" ואז אני חוזר והוא מתקשר אליי השוטר ואומר לי "תחלץ אותי פורטל, אני עם הבת שלך נטע מתחת לבית, היא ירויה"

סנ"צ שמעון פורטל:       אני מבין שהיא חיה, אני שומע אותה ברקע

סנ"צ שמעון פורטל:  אני אומר לו "אל תנתק, אני איתך" ואז אני רואה קרקל משטרתי, את יוסף אחד הנהגים

סנ"צ שמעון פורטל:  אני אומר לו "מי עם הקרקל? תביא לי, אני קצין המודיעין של המחוז, כי אני על אזרחי ועם אקדח

סנ"צ שמעון פורטל:  לימים הוא יספר, "אם לא הייתי נותן לך, היית יורה בי" אני אומר לו "יש מצב" הוא נכנס איתי לרכב, הוא אומר לי "אני בא איתך" אנחנו נכנסים שנינו, נכנסים גם שני לוחמי מג"ב לקרקל, אנחנו נכנסים, הוא מתחיל להסביר לי איפה הם נמצאים, הם נמצאים בלב הירי, אנחנו מפלסים את המקום, יורים עלינו RPG

קריאה: הקרקל לא ממוגן

סנ"צ שמעון פורטל: לא, הוא ממוגן

קריאה: RPG 

סנ"צ שמעון פורטל: אבל ה-RPG לא פוגע בנו

סנ"צ שמעון פורטל:  הם ירו שם RPG כמו צ'יפסים בתוך הקיבוץ הזה

סנ"צ שמעון פורטל:  ואז אנחנו חוזרים רוורס, אני מצליח לזחול, מעלה את הבת שלי ומעלה אותם ואנחנו יוצאים מהקיבוץ

סנ"צ שמעון פורטל:  לכן, אני בא לספר לך שאנחנו נמצאים שם בסרט, ואני אומר לך אם לא היו את השעתיים הראשונות – אמיר לא אוהב שאומרים את זה – אני יודע שאתה לא אוהב שאומרים את זה, אבל אם אמיר לא היה צורח עלינו ולא היה מקבל החלטות באותו הרגע – זה היה נגמר אחרת

עמית הלוי: אבל לא ברור ממה שסיפרת, יש חידה אחת שנשארה פה פתוחה

עמית הלוי:  איך אמיר ב-06:41 מכריז "פרש פלשת" ולא אומר "יש פה חדירה בזיקים, מה פתאום "פרש פלשת"? מאיפה היה לך? רוח הקודש? איך זה הגיע?     

ניצב אמיר כהן: כן

ניצב אמיר כהן:  עמית, יש פה 1,001 פריטים שאנחנו מפספסים אבל 06:41 לא עומד בפני עצמו

ניצב אמיר כהן:  06:41 מתחיל ביום שאני מגיע  למחוז, ואם אנחנו רוצים לדייק הוא מתחיל לפני עשר שנים

ניצב אמיר כהן:  הוא מתחיל בדוד ביתן – אני חושב שסיפרתי עליו – הוא קיבל את המקום שלו

ניצב אמיר כהן:  המביא דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם, אני לא רוצה חלילה לקחת מאף אחד – לא את הקרדיט שלו ולא את המקום שלו

ניצב אמיר כהן:       כשאני מגיע למחוז, הפעולות המהירות והמיידיות שאני עושה זה עם הסיפור של פקודת פרש פלשת ומוכנות לחירום והבחור הצנוע הזה הוא אחד האנשים המרכזיים בסיפור הזה

ניצב אמיר כהן:  אומר לי "הממ"ז יש פקודת חירום, בואו ניכנס אליה, אנחנו עושים עבודת מטה – ראיתם פה במקצת מאוד – מאוד סדורה, שמדברת על פקודות חירום והיערכות לחירום ובקיצור יש גם שיח האם אנחנו צריכים עדיין את הפקודה הזאת, אולי צריך לבטל את הפקודה הזאת

ניצב אמיר כהן:  והשאלה האם לבטל אותה מחדד אצלנו מאוד את המוכנות אליה

ניצב אמיר כהן:       ב-06:30 – המטחים המטורפים, מגיע 06:41 ופורטל אומר לי "הממ"ז היתקלות, על החוף, מחבלים" ואנחנו לא יודעים אם סירה חצתה במהירות לכיוון אשדוד, אנחנו לא באמת יודעים

ניצב אמיר כהן:  כי מה שהוא יודע, זה כשהוא עולה לגג אגב כשנופלים טילים, זה האירוע

ניצב אמיר כהן:  ואז אני אומר "פרש פלשת" כי יש פה שלושה רכיבים

ניצב אמיר כהן:  אחד – זה יושב פה, שתיים – זה הסיפור של חדירה דרך הים, קרב שחיל הים מנהל שם

ניצב אמיר כהן:   ושלוש – זה הסיפור של המעופפים

ניצב אמיר כהן:  וגם קצת רוח הקודש

ניצב אמיר כהן:      אני מכריז, אני מחייג מיד לראש ענף המבצעים, אני אומר לו "ליאור, תכריזו מיידית על "פרש פלשת" ותקפיצו את כולם, אני מדבר עם העוזר שלי, אני אומר לו "תקפיץ את כל המפקדים לאשקלון, אני בדרך לאשקלון", ואת השאר אתם כבר מכירים

ניצב אמיר כהן:  תודה, סליחה שקצת ריגש אותך הדבר הזה

נצ"מ אמיר קליין: אני קצין אג"ם

נצ"מ אמיר קליין:  אני אגיד משהו שאני חושב שהוא נוגע בכולכם

נצ"מ אמיר קליין:  היום במדינת ישראל כשמקימים עיר, מקימים כמה – בתי ספר, בתי כנסת, אמבולנסים, מד"א , כב"א  ואפילו תעבורה

נצ"מ אמיר קליין:  דבר אחד לא לוקחים בחשבון, את משטרת ישראל

נצ"מ אמיר קליין:  ואני חושב שאם יש משהו שצריך לצאת מהיום הזה, זה כשמקימים עיר במדינת ישראל או שכונה, בגינה צריכה לבוא בחירות למשטרת ישראל

נצ"מ אמיר קליין:  דבר שני, מכל הלחימה ששמעתם והסיפורים פה הם על קצה המזלג

נצ"מ אמיר קליין:  הנבלות האלה השתמשו ב-8% מכלל האמל"ח שהיה באמצעותם

נצ"מ אמיר קליין:  מה היה קורה אם הם היו זולגים ממחוז הדרום ללא ההנחיות של מפקד מחוז הדרום והיישום המהיר של כל האנשים

משה סעדה: על מנת שנסדר לנו את ציר הזמן, מתי הייתה ההיתקלות ביד מרדכי?      

קריאה: לדעתי 07:00 ומשהו

נצ"מ תומר אלדר: ב-07:24 הימ"מ כבר הצטרפו אבל זה היה אחרי שהחבר'ה שלי ירו וניהלו איתם אש

נצ"מ תומר אלדר:  כשהימ"מ הגיעו הם כבר עשו את ה- - -          

משה סעדה: אז לפני 07:24 אתם כבר - - -     

נצ"מ תומר אלדר: בטח, לפני 07:24 אנחנו הרבה לפני

נצ"מ תומר אלדר:  יד מרדכי הוא ליד

נצ"מ תומר אלדר:  יד מרדכי טווח בטירוף, גם נפל אחד בתוך הבסיס

נצ"מ תומר אלדר:  החבר'ה ירדו מהר, ביצעו את הירי וניהלו אש עד שהגיעו הימ"מ

משה סעדה: באזור 07:00 אתם כבר יודעים שיש ניסיון חדירה לתוך הארץ

משה סעדה:  06:47 - - - כבר נוחתים בנתיב העשרה

משה סעדה:  אני מקבל את הדיווח, זה היה דקה לפני

נצ"מ אמיר קליין: כלל האמל"ח אם זה היה זולג אני לא רוצה לחשוב מה היה קורה ואני חושב שאת זה צריך להעלות על נס צריך לדבר על זה ועל הגבורה, וחשוב שאתם נציגי העם תייצגו אותנו נאמנה במקומות האלה

נצ"מ אמיר קליין:       עמית דיבר על זמן ומרחק

נצ"מ אמיר קליין:  לפני שבועיים בא מפקד המחוז ואמר "זמן ומרחק הוא בעייתי" אמרנו לו "נכון" ישבנו, חשבנו, ותרגלנו, עשינו תרגיל בהנחייתו לפני שבועיים של הטסת מפקדים

נצ"מ אמיר קליין:  בהתחלה אני ראיתי אותו כהזוי, מי יטיס מפקדים? מי יטיס אופנועים מהאוויר? אמר "הולכים על זה"

נצ"מ אמיר קליין:  לפני שבועיים לקחתי אותו לתרגיל בים המלח באיזשהו חור והנחתנו מפקדים ואמצעים כדי לגשר על זמן ומרחק שאתה אומר

נצ"מ אמיר קליין:       האם אנחנו שם? ממש לא

נצ"מ אמיר קליין:  אנחנו צריכים להיות הרבה יותר טובים, צריכים להיות שם שוטרים ואמצעים וכיתות כוננות והכול, ולא צריך להטיס ולחפש כל מיני זה

נצ"מ אמיר קליין:  אבל כרגע אין לנו ברירה, ואנחנו מחפשים להיות יצירתיים

נצ"מ אמיר קליין:  ואנחנו במחוז דרום בניהולו ופיקודו של מפקד המחוז יצירתיים מאוד

נצ"מ אמיר קליין:       לגבי תמונת המצב הממ"ז הצטנע מעט

נצ"מ אמיר קליין:  נכון שהיה כאוס ושהייתה מלחמה אבל ב-06:44 אחרי שהוא הכריז הוא כבר עדכן את המפכ"ל, כלומר - - - ידע

נצ"מ אמיר קליין:  ב-06:51 כל הארץ ידעה

נצ"מ אמיר קליין:  07:11 דקות אנחנו עושים ניתוב שיחות שאומר שכל המשל"טים מקבלים את ה-100, כולם מבינים שיש אירוע במחוז דרום, לא צריך לדבר, הם שומעים את זה, הם מקבלים את ה-100

נצ"מ אמיר קליין:  הם קיבלו 144,000 שיחות

נצ"מ אמיר קליין:      ב-07:40 אנחנו כבר מוציאים תמונת מצב ראשונית בשדה הקרב אחרי הלחימה של הממ"ז כשהוא מסיים אותה

נצ"מ אמיר קליין:  ב-08:36 אחרי שהממ"ז נותן אין ספור הנחיות אנחנו מוציאים תמונת מצב לבכירים

נצ"מ אמיר קליין:  אנחנו מאגדים את כל ההנחיות ואני מוציא כזו הנחיה לקונית "קריסה בשדרות, קריסה באופקים"

נצ"מ אמיר קליין:  שמי שקורא אותה היום אומר "איך צפיתם פני עתיד?" אבל זה בהתאם לכל ההנחיות שיצאו ממפקד המחוז

נצ"מ אמיר קליין:       תמונה ככה מהלב שאנחנו חוזרים ואומרים

נצ"מ אמיר קליין:  הצבא היה שותף מלא שלנו ללחימה, בקו החמישי איתנו, כתף אל כתף

נצ"מ אמיר קליין:  אסור לנו לשפוך את התינוק עם המים

נצ"מ אמיר קליין:  הם היו איתנו ונלחמו ולכן חשוב לי להניח את זה על השולחן

משה סעדה: אבל כגבורה של בודדים, שעשו מעל ומעבר

נצ"מ אמיר קליין: הצבא היו איתנו

מירב בן ארי: לא, היה גם שלדג ומטכ"ל שנחתו על - - -     

נצ"מ אמיר קליין: משעת אפס אנחנו היינו איתם בקשר ישיר ולכן צריך לדעת לחבק גם אותם

נצ"מ אמיר קליין:  אני אגע בכמה נקודות ברעים

קריאה: שלדג הגיעו ב-08:00

קריאה: שלדג ואגוז

עמית הלוי: השאלה המערכתית, הכרזת "פרש פלשת" האם נוהל מקביל, אפרופו הסינרגיה שצריכה להיות

עמית הלוי:  האם צה"ל מכריז מלחמה ב-06:41? הוא לא מכריז?     

מירב בן ארי: חממי הכריז מלחמה בנירים כבר ב-6:00

מירב בן ארי:  חממי המח"ט הכריז מלחמה בקשר כשהוא היה בנירים

נצ"מ אמיר קליין: אני ברשותכם מקצר על המסיבה

ניצב אמיר כהן: הסיפור שלו הוא סיפור מטורף של אדם אמיץ לב ששם את הילד, יוצא להילחם להציל חיילים, הייתי אצל המשפחה דרך אגב, הייתי עם ההורים, גידלו ילד לתפארת מדינת ישראל

מירב בן ארי: אגב הסיפור של חילוץ הילד פורסם רק אתמול

נצ"מ אמיר קליין: בנושא המסיבה ברעים

נצ"מ אמיר קליין:  מחוז דרום לא הכיר שום התרחשות שקרתה במהלך הלילה

נצ"מ אמיר קליין:  עבודת המטה למסיבה ברעים – אני בתפקידי הקודם הייתי רמ"ח אבטחה שאחראי על תחום הרישוי – הייתה ללא דופי, ויתרה מכך, עשו מספר פעמים אישורי תוכניות

נצ"מ אמיר קליין:  מכיוון שחלקם לא היו נוכחים, כי מפקד המחוז העלה את רמת הפו"ש ולכן עשו כמה אישורי תוכניות

נצ"מ אמיר קליין:           אני באופן אישי נתתי את כל כולי למסיבה ברעים

נצ"מ אמיר קליין:  ב-07:05 מקבל טלפון מהרל"שית שלי שעובדת שם בשכר גם זה, תמשיכו לשדרג את רמת השכר של השוטר שלא יצטרך לקושש כמה שקלים לשכר

נצ"מ אמיר קליין:  גם של המזכירות האלה

נצ"מ אמיר קליין:  והיא עובדת בשכר בשביל כמה שקלים כי היא צריכה את זה כלכלית, והיא מעדכנת בכל זמן נתון על מה קורה בתוך המסיבה

נצ"מ אמיר קליין:  היא מעדכנת אותי לגבי הכוחות והאמצעים, אנחנו עושים שיחת ועידה עם קצין אג"ם פד"מ

נצ"מ אמיר קליין:  אנחנו מגיעים לשם, שולחים שלושה האמרים וטנק, היא אומרת לי "אני רואה את הטנק", ואז היא אומרת לי "אמיר, שרפו אותו" והלב שלי נשרף כי אני מבין שכנראה הילדה הזאת לא תצא משם

מירב בן ארי: איך קראו לה?     

קריאה: יוליה וקסר

קריאה: בת כמה היא הייתה?      

נצ"מ אמיר קליין: 37 אימא לשני ילדים קטנים

נצ"מ אמיר קליין:  עשינו הכול, שלחנו עשרות שוטרים לשם וחיילים וכל מה שאפשר כדי להציל גם את באי המסיבה וגם את השוטרים שהיו שם במצוקה קשה

נצ"מ אמיר קליין:       באישור תכניות של המת"ח שעושה ממלא מקום ממ"ר נגב, כי כמו שהבנתם אפי נכנס תוך כדי לחימה שגם זה מעשה גבורה בפני עצמו

נצ"מ אמיר קליין:  מת"ח אופקים אומר משפט – ותבינו כמה ניסיון יש לאנשי מחוז דרום – "ביקשתי התייחסות מהצבא לגבי "פטיש חם" אני לא מרחיב מה זה "פטיש חם" מי שירצה לאחר מכן נסביר לו

קריאה: יודעים

נצ"מ אמיר קליין: זה מוקלט אז אני לא אציין מה ענו, אני רק אגיד "לאחר שהבנתי

נצ"מ אמיר קליין:  החלטתי בסיוע של מפקד ממלא מקום ממ"ר נגב לשים לוחמי יס"מ עם נשקים ארוכים כדי שיתנו עוד אקט של אם/ו- במקרה"

נצ"מ אמיר קליין:  דרך אגב, מאיפה זה בא? רק מניסיון

נצ"מ אמיר קליין:  לא היה מודיעין – לא לפני ולא אחרי, צריך לקחת את זה בחשבון

נצ"מ אמיר קליין:  נטו ניסיון של מפקד התחנה

קריאה: באיזה שלב זה היה?     

נצ"מ אמיר קליין: אישורי תכניות ב-4 באוקטובר

נצ"מ אמיר קליין:  המסיבה הזו תוכננה ליומיים

נצ"מ אמיר קליין:  ב-5 באוקטובר אנחנו מקבלים - - -     

מירב בן ארי: כן, היה שם קמפינג של אוהלים

נצ"מ אמיר קליין: לא נרחיב

נצ"מ אמיר קליין:  המסיבה הזאת כמו שאתם מבינים היא - - -      

קריאה: מה לגבי המסיבה השנייה שהתקיימה במקביל?      

נצ"מ אמיר קליין: השוטרים הגיבורים במסיבה הבינו מהר מאוד שבאים ויורים עליהם, שרק מנחל פטיש ועוד נחל אפשר להעביר לנתיבות ולישוב מסלול, הם העבירו אותם דרך נחל פטיש ואז אמרו "יש 400 בני נוער בנחל פטיש במסיבה נוספת", זו לא מסיבה נוספת, זה אותם בני נוער שהשוטרים הוציאו

קריאה: אבל לא הייתה מסיבה עצמאית נפרדת?     

קריאה: הייתה בזיקים

קריאה: חוץ מזיקים

נצ"מ אמיר קליין: בפטיש לא הייתה, זו הייתה המסיבה היחידה, אני אומר את זה באחריות כי זה רק ברעים

נצ"מ אמיר קליין:       היו שם החלטות של המפקדים שאמר הממ"ז שהוא מגבה אותם

נצ"מ אמיר קליין:  ב-06:31 מת"ח אופקים מנחה לפזר את המסיבה, ועולה לבמה ואומר להם "צאו מהשאנטי שלכם, חבר'ה יש רק ירי תל"ם" אבל הוא איש דרום, הוא מבין את המצב הוא אומר "זה לא תל"ם רגיל, זה משהו אחר לחלוטין, זה סכנת נפשות" הוא בחיים שלו לא חושב על מחבלים

נצ"מ אמיר קליין:  גם כשנכנס לו אירוע בטל אור של שני גופות, הוא אומר "תבדקו אם זה פלילי, תחזרו אליי" הוא בכלל לא לוקח בקונספציה שיכול להיות אירוע פח"ע

נצ"מ אמיר קליין:       ב-06:37 הסממ"ר מבקש אישור מהממ"ז, כי כשניבי עולה לבמה בא מישהו ומקליט אותו

נצ"מ אמיר קליין:  הוא מקליט אותו כדי לתבוע את משטרת ישראל על הפסקת המסיבה

נצ"מ אמיר קליין:  מעדכנים את הממ"ז כדי שאם יתבעו את המשטרה אז יגידו "מפקד המחוז הוא הבכיר שנתן את ההוראה"

נצ"מ אמיר קליין:       לסיכום, 170 מחבלים יצאו מהאזור של רעים

נצ"מ אמיר קליין:  170 מחבלים

נצ"מ אמיר קליין:  הפיקוד היה מת"ח והממ"ז התעקש על זה כמדיניות לכלל האירועים, לא ספציפית לרעים

נצ"מ אמיר קליין:  36 חטופים יש לנו שם, יש לנו נעדר אחד

נצ"מ אמיר קליין:  41 שוטרים השתתפו, 31 בשכר ועוד 10 שהגיעו בבוקר כי המסיבה הזאת התארכה עד 15:00 ושם אנחנו מאבדים 379 אזרחים יקרים ו-15 שוטרים שחירפו נפשם כדי להציל חיים ועוד חמישה שוטרים שהגיעו לעזור להם, ביניהם – מת"ח רהט שנופל ב-09:15

נצ"מ אמיר קליין:  מת"ח שגב "בזוקה" שמגיע וסיפר על זה ממ"ר נגב ואני לא מרחיב ונופל ב-14:15 אחרי שהוא בפעם האחרונה משאיר את הבת שלו, לוקח ממנה את ה-M-16 וחוזר להציל עוד אנשים

מירב בן ארי: הבת שלו היא לוחמת מג"ב

נצ"מ אמיר קליין: לוחמת מג"ב, ומציל בפעם הרביעית

נצ"מ אמיר קליין:  תודה שאתם מגיעים, זה מחזק אותנו מאוד, תייצגו אותנו נאמנה, תודה רבה למפקד המחוז

מירב בן ארי: תודה לכם

נצ"מ אבי לוי: צוהריים טובים חברי הוועדה של המחוז, מכובדיי, אני חוזר עכשיו מטקס חניכה של אנדרטה לזכרו של אבי עמר

נצ"מ אבי לוי:  ממש סמוך לעוצם

נצ"מ אבי לוי:  טקס מאוד מכובד

מירב בן ארי: הם גרים שם, לא? הייתי אצלו ביישוב

נצ"מ אבי לוי: היו שם למעלה מ-100 רוכבים שבאו, עשו מסלול רכיבה עד לאנדרטה שחנכו שם, עם המשפחה, מרגש מאוד

נצ"מ אבי לוי:  אמר קצין האג"ם שנפלו מפקדים ורובם רצו ראשונים ונלחמו, רבים נפצעו

נצ"מ אבי לוי:  רבים נפלו

נצ"מ אבי לוי:       אם אתם שואלים אותי – ואני הייתי שם בחלק מהאירועים האלה – מפקד המחוז היה צריך למות בבוקר מוקדם, אבי עמר היה צריך למות בבוקר מוקדם, הרבה לפני הצוהריים, מפקד התחנה דביר היה צריך למות ועוד הרבה אנשים טובים, שלא נדבר על תומר

נצ"מ אבי לוי:       דיברנו לפני מספר דקות על ניסים, היו פה ניסים גלויים, משהו שאני לא יכול להסביר

נצ"מ אבי לוי:  אנחנו משעות הבוקר מחלצים פצועים תחת אש, נתקלים במחבלים, סיפורים מטורפים

נצ"מ אבי לוי:  בסוף אני רוצה להגיד עם לב ענק ולבן אני גאה – להיות שוטר, להיות בין חבורה של אנשים כאלה במחוז הדרומי, להיות פקוד של מפקדים כאלה ראויים, של פקודים כאלה אמיצים שעשו דברים שאתם שמעתם פה ככה בקצרה

נצ"מ אבי לוי:       באותו יום היו אירועים קשים מאוד והשוטרים שלנו עשו דברים הרואיים, אין איך להסביר את זה, אני בטוח שדיברתם על תפיסת הביטחון שאנחנו חייבים לחשוב עליה ולשנות אותה, אומר תמיד ממ"ר נגב שהאירוע שלו בכלל הוא סיפור אחר לגמרי, היכן שיש שר ביטחון – יש שר לביטחון לאומי

נצ"מ אבי לוי:  באותה נשימה

נצ"מ אבי לוי:  היכן שיש מפקד פיקוד דרום – יש מפקד מחוז דרום, באותה הנשימה

נצ"מ אבי לוי:  זה לא יכול להיות אחרת

נצ"מ אבי לוי:       אם תשאלו אותי, הביטחון הלאומי היום בתוך גבולות מדינת ישראל - רק משטרת ישראל

נצ"מ אבי לוי:  ראיתם לבד מה היה פה באותו היום וגם בימים אחרי, יישר כוח לכם שאתם נציגי העם שיורדים ובאים לראות את הדברים

נצ"מ אבי לוי:  לא מובן מאליו, נקווה לימים טובים יותר

מירב בן ארי: כל אחד סיפר פה על עצמו ואתה לא אמרת איפה היית אפילו

מירב בן ארי:  לא סיפרת כלום, היית בכנסת גם בדיון אבל יש פה הרבה שלא שמעו

נצ"מ אבי לוי: אני אנסה לעשות את זה קצר, למרות שזה היה סיפור של מספר ימים

נצ"מ אבי לוי:  גם אני מתעורר באותו בוקר ויוצא מהממ"ד ומסתכל על הטלפון ואני רואה "פרש פלשת", אני מתקשר לאמיר בבוקר ואני אומר לו "מה, להקפיץ?" ערב לפני אנחנו כל היחידה כמעט בתל שבע בפעילות מבצעית במגזר, מסיימים בסביבות 3:00-4:00 ואני משחרר אותם

נצ"מ אבי לוי:  אני אומר לו "מה? להקפיץ כאילו?" הוא אומר לי "כן תקפיץ" ואנחנו רצים

נצ"מ אבי לוי:       אנחנו מתורגלים מאוד ב-"פרש פלשת" "כונס נכסים" וכל הפקודות האלה ואנחנו יודעים בדיוק לאן ללכת ואני מקפיץ את היחידה באופן אוטומטי לאותם מקומות שאני אמור להגיע אליהם – הזרוע הדרומית, הזרוע הצפונית ובדרך לדרום כשאני עדיין לא יודע לאן אני נוסע כי אני נוסע דרומה, אני מבין שיש שני מרכזי כובד – ירי ולחימה באופקים ואת זה אני מבין מהקשר, ובשדרות בתחנה יש לחימה, ואני משנה את כל מה שאני מכיר בפקודות ושולח את הזרוע הדרומית ישירות לאופקים ואת הזרוע הצפונית ישירות לשדרות ולא לחשוב על כלום כי זה מה שאני - - -     

משה סעדה: כמה זה זרוע, כמה אנשים?     

נצ"מ אבי לוי: 56 זרוע אחת, 58 זרוע שנייה, זה לוחמים, כל מה שאתם מכירים

קריאה: יחידת "יואב" מקצה לקצה היו תוך 37 דקות

נצ"מ אבי לוי: כשאני מגיע לכניסה לשדרות ואני מבין שיש לחימה בתוך התחנה ואני צריך להגיע לשם, עוצר אותי בכניסה לוחם ימ"מ, הוא אומר "עצור, אל תיכנס" ואני כבר ממוגן, יורד רגלית, יורים שם לכל הכיוונים

נצ"מ אבי לוי:  אני מגיע לכניסה לשדרות, יש איזו ח' כזאת בשדרות "ברוכים הבאים" ואני רואה אותם מתחבאים בדופן של העמוד

נצ"מ אבי לוי:  שני לוחמים שרועים על הרצפה, אחד לא מדבר והשני נאנח מכאבים והוא מבקש וצועק "פינוי, פינוי, פינוי" אני חוזר לרכב, מגיע עם הרכב, מעמיס את אחד השוטרים במושב האחורי, את השני אני זורק על הציוד שלי מאחורה ב-Land Cruiser ונוסע במהירות לברזילי

נצ"מ אבי לוי:       בכניסה לאשקלון אני מזהה נט"ן עוצר באמצע הכביש, אני נותן לו את הפצועים וחוזר חזרה לשדרות

נצ"מ אבי לוי:  לצערי אחד מהם נהרג, ואחד מהם עדיין פצוע בשיקום בתל השומר

נצ"מ אבי לוי:  אני חוזר לשדרות, בצומת עדיין מתקיים ירי מטורף ואנחנו לא מבינים מאיפה הירי

נצ"מ אבי לוי:  אנחנו מבינים שבעומק באזור ה-Mall באזור הרכבת יש כנראה מחבלים, אנחנו שומעים משם את הירי

נצ"מ אבי לוי:  אנחנו מתאגדים מספר מפקדים

נצ"מ אבי לוי:  בצומת – אני, מפקד יס"מ לכיש, מפקד יחידת "מגן" ומפקד ימ"ר מג"ב עמוס דמרי שנפצע בהיתקלות לאחר מכן, רק מפקדים

נצ"מ אבי לוי:  אנחנו נחלקים לשניים, אני אומר לעמוס ולצוות שלו "אתם נשארים פה, יורדים לכיוון הרכבת" ואני יורד מהכניסה הראשית כדי לעשות סוג של מלקחיים, כשאני יורד לכיוון הכניסה ל-Mall

ניצב אמיר כהן: אגב, זה השלב שאני נותן לעמוס פקודה "לא להסתער"

נצ"מ אבי לוי: ועמוס לא נשמע למה שהממ"ז אומר כי לא היה לו מיגון

נצ"מ אבי לוי:  אנחנו מתחילים בסריקה מאובטחת, אני מגיע ל-ח', מקבל צרור כדורים – אחד פוגע לי בכת, אחד במחסנית ואחד ממש בקצה של האפוד, זורק אותי לאחור כמו בסרטים

נצ"מ אבי לוי:  אני מכניס את היד לתוך האפוד כדי לראות שלא נפצעתי, יש לי זיכרון פחות טוב, ב-2015 נפצע לי שוטר מדו"צ והוא דימם לתוך האפוד שלו ועם המדים לא רואים את הדם

נצ"מ אבי לוי:  ובגלל זה הוא היה על סף מוות

נצ"מ אבי לוי:  אני מכניס, רואה שאין דם מדמם מהיד, רסיס פה ביד עדיין לא יצא

נצ"מ אבי לוי:  אבל רואה שאפשר להמשיך להילחם

נצ"מ אבי לוי:       נותנים צרור רוחב לשיחים ממול כי רק משם יכולה לבוא הרעה והאש באזור שלנו נרגעת אבל אנחנו עדיין שומעים אש בעומק

נצ"מ אבי לוי:  ממשיך לרדת לכיוון הכניסה ל-Mall, איך שאנחנו פותחים לכיוון הכניסה ל-Mall, עוד מחבל ספק בשכיבה, ספק בכריעה מנסה לתפעל עלינו RPG אנחנו יורים בו, מחסלים אותו, ואז מתחילים סוג של סריקה לתוך הרכבת וה-Mall, לא מצליחים להגיע למגע

נצ"מ אבי לוי:       חוזרים ומארגנים את הכוח

נצ"מ אבי לוי:   בצומת היה רכב של הימ"מ, פירקנו אותו

נצ"מ אבי לוי:  לקחנו רימונים, לקחנו את כל מה שהיה

נצ"מ אבי לוי:  גם אני רצתי עם אקדח, ואת הנשק הארוך לצערי לקחתי מחן נחמיאס, לוחם ימ"מ שנהרג, הבחור שפיניתי

נצ"מ אבי לוי:  ואנחנו מתארגנים לעוד כניסה ונכנסים לסריקה מאובטחת בתוך ה-Mall ושם יש עוד היתקלות עם שלושה מחבלים, עמוס נפצע שם ועוד לוחם של יס"מ נגב

נצ"מ אבי לוי:       אני מהר מאוד מקבל אחריות על העיר שדרות על ידי הממ"ז

נצ"מ אבי לוי:  לקראת הערב הגיעו כוחות צבא רבים כי זה שטח צבאי, תחת פיקוד צה"ל

נצ"מ אבי לוי:  אנחנו מבינים שאנחנו לא יכולים לעבוד בצורה הזו, כי כל אחד נכנס ברגליי השני

נצ"מ אבי לוי:  ואנחנו עושים סדר, מפקד המחוז נותן לי אחריות

נצ"מ אבי לוי:       אני מכנס את המח"ט ואת המג"ד, מפה פשוטה, מסמנים גבולות גזרה ואז רצים מספר ימים על אותה מפה, אותם גבולות גזרה

נצ"מ אבי לוי:  אני יכול להגיד לכם שהמאמץ למניעת ירי דו צדדי בינינו לבין הצבא היה קשה לי יותר מלהילחם מול מחבלים

נצ"מ אבי לוי:  ערב רב של כוחות משטרתיים, אנחנו שולטים בהם, אבל כשאתה מחלק אותם במשימות אז יש לך את – ימ"ס, בט"פ, מג"ב דרום, מרחב נגב, את התחנה עצמה והצבא הגדול מביא הרבה מאוד כוחות שאחד לא מכיר את השני וקשה לנו - - -     

ניצב אמיר כהן: אבי תן לי לעצור אותך, להפריע לך למרות שזה מרתק וגם מחזיר אותנו קצת אחורה

ניצב אמיר כהן:  אבל דו"צ אחד, אירוע אחד, ואבי דיבר פה על האתגר הגדול והוא יכול לתת לכם עוד 30-40 דוגמאות

נצ"מ אבי לוי: אבל הסיפור שאתה מספר היה משמעותי יותר כי אני נערכתי שם עם אגוז וסיירת צנחנים עם כלים כבדים וקרקלים למטה עם 16 לוחמים שמוכנים לירות

נצ"מ אבי לוי:  אמיר תמשיך

נצ"מ אמיר קליין: היושב-ראש, דו"צ אחד ב-9 באוקטובר, 01:30

נצ"מ אמיר קליין:  אנחנו מקבלים בחמ"לים חמישה ג'יפים חדרו את שטח מדינת ישראל והם בדרכם לשדרות

קריאה: חמישה טנדרים עם מחבלים חודרים מאזור דרום הרצועה והם בדרך לשדרות

נצ"מ אבי לוי: בשלב מסוים אנחנו מקבלים בחמ"לים שמסקר הוריד ג'יפ אחד ונשארו ארבעה

נצ"מ אבי לוי:  לא מניח את דעתי, אני בודק בחמ"לים, אני אומר להם "תגידו מי זה המסק"ר? יש לי היכרות אישית עם אנשים שם" אני מתקשר למישהו שאומר לי, "תשמע אנחנו בשמיים שלכם, אין דבר כזה" אני אומר לו "אין מסק"ר שהוריד עכשיו ג'יפ?" זה מפורסם כבר בטלוויזיה

נצ"מ אבי לוי:  אני שואל אותו "אין דבר כזה?" הוא עונה לי "אין דבר כזה"

נצ"מ אבי לוי:  אני מתקשר לחמ"ל חוזר אליו, אני אומר להם "תבדקו" אומרים לי 7

נצ"מ אבי לוי: 6, אני אומר להם "תבדקו לי 7

נצ"מ אבי לוי: 6, אני מתקשר לזה אומרים לי "תשמע הוא לא על הגדר, הוא לא ירה מרגמה", ועוד ג'יפ ועוד מרגמה ועוד

נצ"מ אבי לוי:       בשלב מסוים אני מעלה את הסיטואציה בפני דרום אחד, שפורס את הכוח של אבי עם צבא ועם כוח אש אדיר, אני עולה מולו ומעדכן אותו

נצ"מ אבי לוי:  בהחלטה אמיצה מפקד המחוז אומר לי "מחזל"שים את האירוע" אין איום מהאוויר, אין איום אחר

נצ"מ אבי לוי:  החברים כולם מתקשרים בלחץ תהומי "איך אתם מעיזים לחזל"ש דבר כזה? אתם לא נורמליים"

נצ"מ אבי לוי:       עשר דקות לאחר מכן מגיעים ארבעה ג'יפים, אבי עולה מולי אומר לי "אמיר אני עם ארבעה ג'יפים" אני אומר לו "בזהירות" בשיא הזהירות הם מגיעים אליו, הוא בודק אותם, מסתבר שזה ארבעה ג'יפים מלאים כל טוב של חיילי צה"ל

נצ"מ אבי לוי:       אף אחד לא יאמין לי שהאירוע מתרחש

נצ"מ אבי לוי:  אני הולך למערכות, אני אומר לא יאמינו לי

נצ"מ אבי לוי:  אני הולך למערכות למרות שהן מסווגות, מצלם כדי שיהיה לי תיעוד שאני לא הוזה

נצ"מ אבי לוי:  לפעמים אנחנו חשבנו שקרו דברים שעשינו ולא עשינו

נצ"מ אבי לוי:  ב-06:10 אחרי שלוחצים את הממ"ז והוא אומר לי "אמיר אתה בטוח? ותבדוק שוב" ואני אומר לו "המפקד, בטוח"

נצ"מ אבי לוי:  ב-06:10 אנחנו מקבלים מהצבא שלא הייתה חדירה לשטח מדינת ישראל

ניצב אמיר כהן: אתם יודעים מה יפה? קודם כל "המביא דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם" זה שלו לגמרי

ניצב אמיר כהן:  הוא זה שנתן לי את הביטחון לקבל את ההחלטה לחזל"ש

ניצב אמיר כהן:  אחרי שאנחנו מחזל"שים את אבי אנחנו לא עוזבים את המקום, אנחנו מרימים רחפן באוויר

ניצב אמיר כהן:  אנחנו רואים שם מארב כוכב של כל כיתת הכוננות של יכיני שהתכוננה לארבעת הג'יפים האלה

ניצב אמיר כהן:  אבל זה אירוע אחד, אבי יכול לספר פה עד מחר

ניצב אמיר כהן:       בה"ד 1 שמגיע, גדוד גפן שמגיע, ב-01:00 אבי מתקשר אליי, אומר לי "הממ"ז, אתה לא מאמין" אני אומר לו "אבי, בחייך עזוב אותי, 01:00 תן לי לשים את הראש רגע" הוא אומר לי "הממ"ז, גדוד גפן באימון בשדרות בבית ספר בלי שאנחנו יודעים, עושה אימון, מתאמן" גדוד שלם

ניצב אמיר כהן:  אני אומר לו "אבי תעיפו אותם"

קריאה: מתי זה היה?     

קריאה: שני חללים מהגדוד הזה הלילה

קריאה: במהלך הימים של האירועים, היום השני או השלישי

נצ"מ אבי לוי: ואני מגיע כדי לדבר עם המג"ד

ניצב אמיר כהן: רגע, והכי יפה, אבי מפזר אותם, עשר דקות, מה קורה אחר כך? נוחתת רקטה

נצ"מ אבי לוי: עלינו, על המבנה שאנחנו נמצאים בו

ניצב אמיר כהן: אז כן, יש השגחה עליונה

ניצב אמיר כהן:  אבי אני מצטער שאני קוטע אותך

ניצב אמיר כהן:  אבל גם אבי היה במרחק של מילימטר מהמוות

ניצב אמיר כהן: רועי, צא רגע

ניצב אמיר כהן:  באשדוד יש שם איזו בהלה ואנשים בפאניקה, צאו רגע תנהלו את זה

תנ"צ חיים שמואלי: אני חושב שהרצון והחשיבות להגיע לפה ולשמוע את הדברים ממקור ראשון מבורך, שמעתם את התחושות ואת הרגשות של המפקדים ואת האירועים עצמם

תנ"צ חיים שמואלי:       ההכרה במשטרת ישראל כיום עלתה לנו במחיר דמים יקר, אני חושב שכולנו מבינים מה שהיה ב-7 באוקטובר היה גם לפני כן

תנ"צ חיים שמואלי:  חשוב להדגיש את הדברים האלה, כי אתם יודעים כמה זמן כתשו את משטרת ישראל בהשמצות מכל הכיוונים וחבל שזה היה

תנ"צ חיים שמואלי:  אני חושב שהמוכנות של המחוז בחודשים שלפני האירוע זו דרמה, הוביל את זה קצין האג"ם בהנחיה של ממ"ז מאז שהוא נכנס לתפקיד ב-1 באוגוסט, זה מה שהכין את המחוז להצלחה ביום הזה

תנ"צ חיים שמואלי:       יש לי מספר לקחים ותובנות להמשך

תנ"צ חיים שמואלי:  קודם כל, תחנות המשטרה חייבות להיות הרבה יותר חזקות, בטח לא שתי ניידות בתחנה, אנחנו מדברים על האבטחה של תחנות משטרה שזה חלק בלתי נפרד מתכנית העבודה שלנו ל-2024

תנ"צ חיים שמואלי:       כל המפקדים מדברים על תפיסת הביטחון במדינה שמשטרת ישראל צריכה להיות חלק ממנה

תנ"צ חיים שמואלי:  אין מצב שאנחנו לא נהיה בתפיסת הביטחון, אנחנו לא מדברים על תפיסת ביטחון חוץ

תנ"צ חיים שמואלי:  אבל אנחנו חייבים להיות שם והיום אנחנו רואים יותר מתמיד שהחוץ והפנים אחד הם

תנ"צ חיים שמואלי:       אנחנו מעריכים מאוד את הצבא

תנ"צ חיים שמואלי:  אבל אני מכיר שהצבא בהנחיות שלו, בוודאי ביו"ש הוא מגן על יישובים וצירים

תנ"צ חיים שמואלי:  יש לנו את התפר המזרחי שאנחנו עובדים עליו בימים אלה, ואנחנו רואים מה קורה שם, והמצב הוא לא טוב, חייבים לשנות את התפיסה גם בצד המזרחי שלנו, בטח מאזור היו"ש

תנ"צ חיים שמואלי:       אנחנו מגבשים בימים אלה את תוכנית העבודה של 2024 עם כל הלקחים האלה, לוקחים אותם בחשבון ובטח ובטח נצטרך משאבים נוספים כי אתם מבינים עד כמה הדברים נחוצים

תנ"צ חיים שמואלי:  הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, יש פה אירועים עם תהליכי קבלת החלטות – אני מניח שעוד ידברו עליהם ויילמדו עליהם גם בבתי הספר, גם אצלנו – שאי אפשר היה להסביר אותם, בוודאי לא בימים הראשונים, רק אחרי שאנחנו עוברים זירה-זירה ומנתחים אירוע-אירוע

תנ"צ חיים שמואלי:  אנחנו מתחילים להבין את התמונה המלאה

תנ"צ חיים שמואלי:  זה בדיוק מה שהיה, וזה היופי

תנ"צ חיים שמואלי:  מגיעים לכאן גם מאגף ההדרכה, מגיעים לכאן ללמידה מכל הארגון על מנת להבין מה מחוז דרום חווה ב-7 באוקטובר

תנ"צ חיים שמואלי:  תודה רבה לכם

ניצב אמיר כהן: אדוני היושב-ראש, מיקום המפקד הוא אתגר שאני מניח שחווית אותו ואני מניח שגם אחרים, והוא אתגר ענק לכל מפקד

ניצב אמיר כהן:  יש לי מפקדים שאמרו שהם גאים להיות שוטרים וגאים במשטרה, אני גאה בזכות שניתנה לי להיות איתם, אני גאה – בהם, בהחלטות שהם קיבלו, בלוחמים שלהם  ובשוטרים שלהם

ניצב אמיר כהן:  כל שוטר שקיבל החלטה להסתער לבד – ההחלטה נבעה מתוך הערכים, מתוך האמונה שהמפקד שלו עושה בדיוק את מה שהוא עושה

ניצב אמיר כהן:  החבורה ששמעתם פה מייצגת את – כל משטרת ישראל, בוודאות גם את הצבא וגם אנשי כיתות הכוננות, האזרחים הטובים, הרבש"צים, וכל מי שרק יכול ביום הזה לעוף החוצה

ניצב אמיר כהן:  זאת המשמרת שלי, זאת המשמרת שלנו, עכשיו זו המשמרת שלכם

ניצב אמיר כהן:  יש לי שתי בקשות, אולי אפילו עוד אחת

ניצב אמיר כהן:      שחררו רגע את חגורות הבטיחות, אתם חושבים שאתם בטיסה, הרי בטיסה לא משנה מה נעשה ומה נאמר, אנחנו בידיים של הטייס ובקבלת ההחלטות שלו

ניצב אמיר כהן:  תצאו רגע מאזור הנוחות, זה לא אירוע, זה מלחמה

ניצב אמיר כהן:  יום הכיפורים באקסטרים

ניצב אמיר כהן:  מלחמת יום הכיפורים הייתה מלחמה של צבא סדיר אל מול צבאות סדירים

ניצב אמיר כהן:  המלחמה שהייתה פה, נבלות, חמאס-דעאש, רוצחי ילדים, אונסי נשים כנגד האזרחים שלנו, כנגד השוטרים, כנגד החיילים, כנגד העם שלנו, כנגד הציבור שלנו

ניצב אמיר כהן:  כנגד כל מה שאנחנו מייצגים ואתם מייצגים אותנו, אתם מייצגים את העם

ניצב אמיר כהן:       אני מבקש מכם לא לאפשר לאף אחד לבלבל את האירוע

ניצב אמיר כהן:  אני ממש מבקש מכם, שמעתם פה ותשמעו מה שאתם רוצים ושאלתם שאלות – קשות מאוד, ענייניות מאוד וגם רחבות מאוד באסטרטגיה של מדינה, איך מנהלים מדינה ומה קורה כשהיא נמצאת בזמן משבר

ניצב אמיר כהן:  מדינה שהשוטרים שלה אוהבים אותה צריכה שהמדינה תאהב גם את השוטרים שלה

ניצב אמיר כהן:       משטרת ישראל לא יכולה להישאר כפי שהיא הייתה ב-7 באוקטובר לפני השעה 06:29, זו המשמרת שלכם, אנחנו מצפים מכם

ניצב אמיר כהן:  תעשו את מה שאנחנו רוצים, בסוף מדובר באזרחי מדינת ישראל, אתם מייצגים אותם ואנחנו צריכים לשמור עליהם

ניצב אמיר כהן:  אני מברך אותך על ההחלטה להביא לפה את הוועדה ואני מודע לכם על ההירתמות וההגעה לפה, אין לכם מושג איזה רוח אתם מפיחים עכשיו בכל המחוז, אני מניח בכל משטרת ישראל, תודה

צביקה פוגל: חבריי חברי הכנסת משפט אחד בבקשה כל אחד כדי שנלך לאכול ועוד נספיק לעשות משהו בלו"ז היום

צביקה פוגל:  נתחיל מעמית

עמית הלוי: חיזקו ואימצו

אריאל קלנר: אני מצטרף, כל הכבוד לכם על הרוח שיש לכם, על כל מה שאתם עושים, ובהחלט יש הרבה מקום לחשיבה מחדש על הדרך שבה מנסחים ופועלים בביטחון הלאומי של מדינת ישראל

אריאל קלנר:  תודה על הכל

מירב בן ארי: אני לא מופתעת

מירב בן ארי:  כי כל מה שאמרתי פשוט קרה

מירב בן ארי:  כל הזמן האמנתי בכם, מהיום שהגעתי לתפקיד לא הכרתי את המשטרה, לקח לי זמן, היו הרבה כוחות רשע, אבל ידעתי מה אתה תביא, מה כל אחד מכם יביא

מירב בן ארי:       אני יושבת ואני כותבת כאן דברים כי אני כל הזמן אומרת לעצמי "איך אני אנסח את הפוסט הזה כשאני אצא מפה" עם כל כך הרבה פרטים

מירב בן ארי:  בשבת בבוקר אני שומעת שאתה פצוע ואני שומעת עליך ואני שומעת, ואני אומרת לעצמי " איך אפשר להבין בכלל?" אנחנו לא יכולים להבין מה שעבר עליכם, כל אחד מכם גיבור, אתה פורטל שינית לי את התפיסה, כשעמדת במרפסת, ראית את הספינה, אני חושבת על הבן של סאבין מנתיב העשרה שנהרג בזיקים שברח לשירותים ואני אומרת לעצמי "אתה ראית את הכול" אתם מרגשים, אני מדברת על זה ואני מתרגשת

מירב בן ארי:       לא הופתעתי כי כל הזמן אמרתי על המשטרה שזה First Responder אמרתי שאתם גיבורים וכל הזמן היו אנשים שאמרו "כן, אבל הצבא" וזה מה שהיה

מירב בן ארי:  תודה שבאנו לפה, תודה על הביקור היום שחידד לי עוד יותר את מה שחשבתי, אני מסכימה עם כל מה שאמרתם

מירב בן ארי:  אין לי ספק שהמשטרה חייבת להיות כי בסוף אתם הראשונים, ואיך אמרת לי, אתה מכיר כל שיח, נכנסת למסיבה ולא נכנסת מהכביש

מירב בן ארי:  תחשוב כמה חיילים נכנסו מהכביש

מירב בן ארי:  אני יודעת כי הייתי אצלם בשיקום בתל השומר

מירב בן ארי:       תודה רבה לכולכם, לקחתי את כל הדקה שלי כי אתם פשוט מדהימים

מירב בן ארי:  אני גם אדבר עליכם במליאה בעזרת השם בשבוע הבא, אני בכלל חושבת שכל אחד מאיתנו צריך למנף את הביקור הזה ולא להשאיר אותו רק פה

מירב בן ארי:  תודה לכל מי שפגשתי בחודשיים האלה

משה סעדה: אני ביקשתי מתומר כבר כמה פעמים לעשות את הביקור הזה וחשבתי שזה חשוב

משה סעדה:  היום אני יודע שזה הכרחי

משה סעדה:  אני כל הזמן נפעם מרוח המפקדים של המחוז

משה סעדה:  מרוח הגבורה של כל אחד ואחד מהלוחמים

משה סעדה:  אני אומר את זה ואני גם מצטרף למירב, אני מתרגש

משה סעדה:  אני מכיר את משטרת ישראל, אפילו חשבתי לפניי ולפנים, אבל לא ידעתי איזו משטרה יש לנו

משה סעדה:  איזה תעצומות, איזו גבורה, איזה לוחמים

משה סעדה:       דווקא מהמקום שאני בא, ומול מג"ב שאני מכיר אותם עוד יותר, תודה רבה כנציג הפרלמנט לכל שוטר מג"ב לכל חייל סיור, תודה שהצלתם את עם ישראל, אתם הייתם הגיבורים, אתם הייתם המכבים של האומה היהודית ובלעדיכם אין

משה סעדה:  אם הקו של יד מרדכי היה נפרץ "אחריתו מי יישורנו?" וזה שלכם וזה בזכותכם ואני מצדיע לכם ומכאן צריך לקחת את זה כולנו ביחד ואין לנו מחלוקות פה, כולנו מקצה לקצה באמת שואפים לאפשר למשטרה את כל הכלים והמשאבים כדי שתהיה טובה יותר וחשוב גם שיאהבו אותה יותר

אליהו (אלי) רביבו: תודה רבה אדוני היו"ר

אליהו (אלי) רביבו:  שלוש נקודות ואני אנסה לתמצת אותן

אליהו (אלי) רביבו:  אחת, אני גאה שאתם המשטרה שלנו, אני גאה באומץ הכפול שלכם, באומץ שבא לידי ביטוי – בהערכות המקדימה, בתפקוד המהיר וההתאמה תוך כדי תנועה, אבל יותר מזה משהו שלא לדיון פה, על האומץ של משטרת ישראל בתקופה האחרונה, הרבה לפני פרוץ המלחמה לשנות את הדירקטיבה שלה מגוף חולה שהיה רגיל לכפות על –מחדלים, על חולשות, על מחסור בכוח אדם ותקציבים, ולנסות כל פעם למתוח את היריעה הקצרה מצד אחד של המזרון לצד השני, לבוא ולומר "אין לנו, חסר לנו, אנחנו זקוקים"

אליהו (אלי) רביבו:  המציאות הזאת היא מציאות חדשה שאנחנו פוגשים בשנתיים האחרונות, בדגש על השנה האחרונה, אני גאה בכם, זה בא לידי ביטוי בימים האלה, אני סמוך ובטוח שכולנו נמצאים במקום אחר, שמבין שחייבים לתגבר אתכם בכל החזיתות בכל ההיבטים

אליהו (אלי) רביבו:      נקודה שנייה, אני מלא תקווה וציפייה, ואני אשמח לקבל על זה התייחסות, אם אתם כולכם, כולם זה ממך ומטה אם אנחנו מדברים פה על המחוז הזה, מקבלים סיוע ותמיכה נפשית

אליהו (אלי) רביבו:  בלתי מתקבל על הדעת לעבור את כל מה שעברתם, כל החוויות שספגתם ולהמשיך על אוטומט, בסוף זה יפגוש אותנו, ואנחנו רוצים אתכם חזקים, איתנים שתוכלו להמשיך לשדר לנו שיש על מי לסמוך, אז אני מקווה שבאמת אתם נותנים לזה מענה באופן יזום

אליהו (אלי) רביבו:       נקודה שלישית, בקשה לקבל הבהרה, לכל אורך הסקירה שאנחנו מקבלים כל אחד בעניין הצרכים והמסקנות מדברים על בניית הכוח והעברת מוטת השליטה, האם אתם מבצעים אבחנה בין מעבר מהצבא לכחולה או למג"ב, האם יש אבחנה כזאת? כי על פי תפיסת עולמי אתם אמורים להעביר כדי שהביטחון הכפרי היישובי יעבור למקומות כמו מג"ב ויואב, יכול להיות שלא נכון יהיה לענות על זה כרגע

אליהו (אלי) רביבו:  אני אשמח לדעת אבל אם יש לך - - -      

קריאה: תודה חבר הכנסת אליהו רביבו, חבר הכנסת אושר שקלים בבקשה

שקלים: אני מסכים ומצטרף לכל מה שנאמר כאן, אני לא חבר בוועדה ובאתי לכאן במיוחד באמת מבחינתי להצדיע לכם, מבחינתי זה היה סיור מאוד חשוב לבוא ולראות, לשמוע גם את הסיפורים

שקלים:  אני חושב שאתם הצלתם את המדינה, נקודה

שקלים:  ואני מספר את הסיפור של המשטרה בהרבה מאוד מפגשים שאני מגיע, אתם פשוט הצלתם את המדינה

שקלים:  ועם כל החיבוקים שעכשיו אתם מקבלים וכולי, אני גם רוצה לקחת את זה עוד צעד קדימה לתכלס

שקלים:  וברוך השם גם הצוות שלי פה ואנחנו נעשה חשיבה איך אנחנו באמת בסוף פורטים את זה גם למעשים, כי אם אני עכשיו מסתכל על 6 באוקטובר, אני בכלל הייתי בקטע של לבוא ולעשות הצעת חוק, אזרח שרואה שוטר 2 מטר, לא מתקרב אליו, דבר ראשון

שקלים:  קודם כל כבוד לשוטרים, לא לבוא אליכם ככה עם מצלמות, דברים הזויים שאנחנו חווינו בעיקר בשנה האחרונה אבל בכלל בשנים האחרונות ואם אני אומר אז אני באמת מתכוון לעשות את זה, אני מצדיע לכם, יש לי חברים שוטרים שאני כל הזמן רואה אותם ואני מחבק אותם, חיבוק ענק לכם אבל מעבר לחיבוק גם יהיה פה מעשה, זו מילה שלי שאני נותן

צביקה פוגל: תודה חבר הכנסת אושר שקלים, מכובדיי

צביקה פוגל:  אנחנו עדיין פה בתוך הסיור, אנחנו ממשיכים לראות עוד כמה דברים

צביקה פוגל:  אני רוצה להזכיר לכולנו, אנחנו עדיין במלחמה, היא לא נגמרה והיא לא רק בעזה, היא ביהודה ושומרון והיא מתקיימת גם בצורה כזאת או אחרת בצפון

צביקה פוגל:  גם אתם ערניים מאוד לגזרה המזרחית וזה נכון לראות את זה כך, שלא נשכח בתוך התהליך של יישום הלקחים והפקת הלקחים, צריך לקחת חלק מהדברים ביוזמתכם וליישם אותם אל מול הזירות האחרות או אל מול המאמצים האחרים שאנחנו מתמודדים מולם

צביקה פוגל:       תפקידכם להמשיך – לאסוף נתונים, לתחקר, לבדוק איזה לקחים ליישם ומה סדר העדיפויות ביישומם, מאחר ועלו פה דברים רבים ודרישות רבות ואני אומר לכם אין גוף במדינת ישראל שיכול לקחת הכול ולהעביר אותו מחר בבוקר

צביקה פוגל:  אבל אם נעשה את זה ביחד בסדר עדיפויות נכון, הוועדה בראשותי ויש לי פה חברים מאוד נאמנים, מירב גם הייתה פה בעבר, למרות שהיא באה מהאופוזיציה אנחנו יד אחת בעניין הזה

צביקה פוגל:  אני לא מציין את זה סתם, לשותפות הזאת יש לא מעט משמעות, ואנחנו נהיה אפי לא השופר שלכם, אנחנו נהיה החצוצרה שלכם

צביקה פוגל:  לא רק כלפי ריבונו של עולם אלא גם בכנסת כדי לראות שהדברים האלה באמת קורים

צביקה פוגל:       משטרת ישראל היא כוח לוחם ומי שלא ידע להסתכל עליה כך עד היום יצטרך ללמוד להסתכל עליה

צביקה פוגל:  אני אומר לכם, אני מסתובב לא מעט ברחבי הארץ ונפגש עם לא מעט פונקציות אזרחיות, האמון בכם עלה באופן מדהים והביטחון בכם עלה באופן מדהים וזה מחייב, זה משהו שתצטרכו לתת לו מענה כבר מחר ביום-יום

צביקה פוגל:       נודה על האמת, כתבתם פרק חדש בהיסטוריה, במורשת ובמסורת של משטרת ישראל

צביקה פוגל:  אתם משהו אחר, זה לא מה שהיה ב-6 באוקטובר

צביקה פוגל:  וכך גם בנויה רמת הציפיות האזרחית מכם מחר בבוקר

צביקה פוגל:       בנוגע לשאלתך, אנחנו פועלים היום לקחת חלק מהסמכויות בעיקר האזרחיות – רבש"צים, כיתות כוננות, מחלקות הגנה מהצבא ולהעביר אותם אליכם, זה מאבק לא פשוט, אנחנו מנסים להוליך אותו ביחד ולוודא שהוא קורה, אבל אני מקווה שנצליח כי אני חושב שמג"ב צריך לקחת חלק גדול מאוד מהמשימות האלה, מדובר בשילוב נהדר של לוחמים וגם סמכויות שיטור וזה מה שאנחנו רוצים שיהיה, ונוביל את זה לשם, אני מקווה שנצליח במלאכה הזאת

צביקה פוגל:       אחד הדברים היפים מאוד שקורים היום במדינת ישראל – שכולם מדברים על המפקדים שהולכים קדימה

צביקה פוגל:       אחד הדברים שאני אנסה להעביר יחד עם חבריי למדינת ישראל זה שזה התחיל מפה, מפקדים מקדימה זה אתם

צביקה פוגל:  אתם עשיתם את זה, אתם הדוגמה הכי טובה לזה

צביקה פוגל:  וכדאי שתשמרו על זה כי מפקדים הם לא רק מודל לחיקוי, הם כמו שאמרתם, הם הרוח והאווירה של כל הפקודים שלכם

צביקה פוגל:  יש להם על מי לסמוך, אני מקווה שאתם תמשיכו לקיים את ההבטחה הזאת שלנו, תודה רבה על הביקור עד עכשיו והוא לא נגמר

ניצב אמיר כהן: אז לפני שאנחנו מתפזרים, ברשותך

ניצב אמיר כהן:  לגבי השאלה לחוסן שאלת מיליון הדולר, חד משמעית כן, גם פה משטרת ישראל זיהתה מהר מאוד את הצורך ואתה רואה את ההתרגשות הגדולה כי זה נובע ממראות מאוד קשים אבל יש טיפול פרטני גם לבני המשפחה

ניצב אמיר כהן:       יושב-הראש, דיברנו הרבה, זו אבן מקורית מתחנת המשטרה בשדרות שהפכה להיות הסמל

ניצב אמיר כהן:  אומנם הפלנו אך גם הקמנו וצריך להגיד שבזכות המשרד לביטחון לאומי ההחלטה המהירה – אפרופו קבלת ההחלטות – המפכ"ל, ראשי האגפים של משטרת ישראל והסממ"ז הצנוע הצליחו בארבעה ימים להקים תחנת משטרה, ארבעה ימים

ניצב אמיר כהן:      לא ניתן לתאר את מה שקרה במלחמה, בטח אי אפשר לתאר איך מקימים בארבעה ימים תחנת משטרה, עם מערכות טכנולוגיות עובדות עם זי"ט פעיל, עם חדרי חקירות, עם יכולת לקבל תלונות מקוונות ועם יכולת לקבל תלונות, ארבעה ימים

ניצב אמיר כהן:        זה ה-PK כדי שלא נשכח לרגע את המחבלים הארורים האלה, את צבא הקומדנו הנבלה עם ה-PK שירו עלינו, הם ניסו לשבור את הרוח הישראלית, ניסו לשבור את הציבור, את העם שלנו, הם לא הצליחו

ניצב אמיר כהן:  יש לנו עם חזק, מדינה חזקה, עם ישראל חי וימשיך להיות חי אני גאה במשטרת ישראל, אני גאה בשוטרים ואני גאה בכם נבחרי הציבור שהגעתם לפה ושמעתם באוזניים וראיתם בעיניים שלכם, אז הרבה מאוד הערכה ותודה

ניצב אמיר כהן:      (סיור בשדרות)     

תנ"צ חיים שמואלי: מחבלים שמגיעים על הציר הזה

משה סעדה: מאיפה הם מגיעים? כי ראינו מחבלים אצל אבי לוי בסרטונים

תנ"צ חיים שמואלי: אנחנו תכף נראה, הם מגיעים מהכניסה, תכף נעבור דרך הכיכר איפה שאבי לוי תיאר את הקרב שהיה להם שם

תנ"צ חיים שמואלי:  הם נכנסו בציר הזה, אבל אני רוצה להגיד כמה מילים לגבי התחנה

תנ"צ חיים שמואלי:  אנחנו נמצאים בתחנת שדרות, שטח בטחוני צה"לי, זאת אומרת שכל התושבים כאן וכל מה שמסביב ביישובים נמצאים בשטח צה"ל כך שהאחריות הביטחונית ביום-יום בשוטף זה של הצבא

תנ"צ חיים שמואלי:  הצבא לא מסתובב פה ביום-יום

משה סעדה: זה לא אמור להיות מג"ב?     

תנ"צ חיים שמואלי: שטח צבאי

תנ"צ חיים שמואלי:  ולכן היישובים זה מג"ב זה משהו אחר

משה סעדה: מה ההבדל? למה שדרות שונה מבת ים?     

אליהו (אלי) רביבו: כי שדרות היא 700 מטר מהגדר

אליהו (אלי) רביבו: 0-2, זהו

תנ"צ חיים שמואלי: זה רק בגלל המרחק וקבעו את רצועת הביטחון או את העוטף של היישובים ולאחר מכן - - -     

צביקה פוגל: אליהו, רוב הציבור לא יודע, זה 700 מטר מהגדר

צביקה פוגל:  זהו

תנ"צ חיים שמואלי: נכון, חלק מהיישובים שנגיע אליהם או נעבור דרכם – הטווחים הם כלום על 232

תנ"צ חיים שמואלי:  רועי, בוא

נצ"מ רועי ולדמן: צוהריים טובים לכולם, אני מפקד מרחב לכיש ואתחיל מהסוף

נצ"מ רועי ולדמן:  מה שיש מאחורינו כרגע זו תחנת המשטרה הישנה של העיר שדרות, כרגע Ground Zero לגמרי, נתפס אצלנו בראש כסוג של סמל לגבורה כי אנחנו יודעים שהיה כאן מבנה גבוה, משמעותי וכרגע אין כאן כלום

נצ"מ רועי ולדמן:       עשרה שוטרים נפלו בקרב פה מאחוריי, עשרה שוטרים שהגיבו בזמן אמת לאירוע קיצון וגם הם לא יכלו לעכל כמה הוא קיצוני

נצ"מ רועי ולדמן:  כשמפקד המחוז מכריז על פרש פלשת ב-7 באוקטובר בבוקר, זה אומר שכל אחד ממפקדי המרחבים ואני כמפקד מרחב לכיש שזו אחת התחנות מקבל החלטה, מוציא הודעה לכולם, "תגיעו ליחידות" קודם כל תגיעו ליחידות

נצ"מ רועי ולדמן:       אנשים מתחילים לנסוע ליחידות ונתקלים בעוד ועוד מחבלים בצירים

נצ"מ רועי ולדמן:  מה שייחודי למרחב הזה שכולו נמצא בשטח לחימה

נצ"מ רועי ולדמן:  בשלב הזה כמות הטילים היא כל כך גדולה, ראינו עכשיו 17 טילים שנורו לעבר אשדוד

נצ"מ רועי ולדמן:  17 טילים שנורו לעבר אשדוד זה כלום לעומת ה-3,500 בערך בארבע השעות הראשונות

נצ"מ רועי ולדמן:  זו הייתה מסה שקרובה לכל הטילים שנורו בשומר החומות, זה מסה כמו שהייתה בכל צוק איתן

נצ"מ רועי ולדמן:  והחלק המשמעותי ביותר נוחת באזור הזה

נצ"מ רועי ולדמן:       העיר המטווחת ביותר היא אשקלון, אחריה שדרות, המסה היא פה ואנשים יוצאים מהבתים ומתחילים להגיב, קודם כל לנקודת האם שלהם, לנקודת הבסיס

נצ"מ רועי ולדמן:  נקודת המוצא במודוס אופרנדי החמאסי – כאשר הם יוצאים כדי לשתק אותנו במקומות המרכזיים: תחנת משטרה, מגן דוד אדום, בסיסי צה"ל

נצ"מ רועי ולדמן:  כל מקום שבעיניהם מהווה סמל שלטון אבל בעיקר פגיעה ביכולת שלנו לתת מענה לאזרחים

נצ"מ רועי ולדמן:       ראינו שהפגיעה היא פגיעה מאסיבית באזרחים

נצ"מ רועי ולדמן:  ההגעה שלהם לתחנת משטרה פה סומנה על גבי מפה, ההגעה למגן דוד אדום סומנה על גבי מפה, בסיסי צה"ל סומנו על גבי מפה, כל האירוע הזה היה מתוכנן

נצ"מ רועי ולדמן:  להגיד את זה חודשיים אחרי זה – זו חכמה קטנה, כולכם יודעים, קראתם

נצ"מ רועי ולדמן:  היינו צריכים ללמוד את זה תוך כדי תנועה, להבין שהתנועה שלהם בשטח היא לא מקרית

נצ"מ רועי ולדמן:       מה שאנחנו מזהים ונמצא בתחקור בדיעבד, שהם גם מתברברים בדרך, אנחנו רואים אותם בתנועה שמגיעה לאזור תעשייה, הם מגיעים וחולפים באזור התחנה החדשה, כשהם מתכוונים להגיע לכאן, מתברברים ובסוף הם מגיעים

נצ"מ רועי ולדמן:  הזמן הזה שהם התברברו אפשר לעוד ועוד כוחות להגיע וההיתקלויות האלה הן של שוטרים שגרים בשדרות, יוצאים עכשיו לתחנת האם שלהם באשקלון, בדרך נתקלים, כשהם יוצאים מאשקלון, שוטרים משם מגיעים לפה, כי זו תחנת האם שלהם, גם הם נתקלים, ופה מתנהל הקרב

נצ"מ רועי ולדמן:      הקרב מאחוריי, אתם שמעתם את דביר, המשרד שלו בחלק קיצוני יותר באזור הביוב ושם למעשה נורה ה-RPG הראשון בתוך הלשכה

צביקה פוגל: איפה הכניסה לתחנה?     

נצ"מ רועי ולדמן: שם גם הכניסה הראשית לתחנה, הכניסה הרגלית

נצ"מ רועי ולדמן:  הכניסה שאתם רואים את מפקד המחוז יחד עם גיבורים נוספים נלחמים זו הגזרה הזו, זה בעצם חצי הדרך הזו

נצ"מ רועי ולדמן:  מפקד המחוז צועד הצידה עם הנשק שהוא מתפעל בפעם הראשונה והמחבלים שנכנסו דרך השער האחורי

נצ"מ רועי ולדמן:  השער האחורי הוא משם, המחבלים בהתחלה מגיעים לכאן ומתחילים להיפרס

נצ"מ רועי ולדמן:  הם נמצאים רחב וחזק, כלומר מיד כשהם מגיעים

נצ"מ רועי ולדמן:  אגב אנחנו רואים את זה בכל זירה

נצ"מ רועי ולדמן:  דיברנו על המודוס אופרנדי הזה והתפיסה שלהם, הם מייצרים – רתק, עמדת צלפים, הם סוגרים צירים והם דואגים לתת מכות אש חזקות מאוד עם כל האמצעים שיש להם, והאמצעים שיש להם הם אמצעים מלחמתיים לכל דבר ועניין

נצ"מ רועי ולדמן:       שמענו את מפקד המחוז, את המפקדים האחרים מתארים איך מגיעים בסך הכול עם אקדח בשלבים הראשונים, בלי מיגון, בלי שום דבר, בסך הכול עם אקדח מול RPG מול הפצצות מול הרימונים וכן הלאה

נצ"מ רועי ולדמן:       כאן מתנהל הקרב, כלי רכב מגיעים של שוטרים גם מהאזור, מהכביש משם ואחד השוטרים נהרג ממש פה בכניסה לתחנה

נצ"מ רועי ולדמן:  מתי צרפתי, קצין האג"ם, נורה בכניסה לתחנה, גוררים אותו החוצה ורכבים של שוטרים מתחילים להגיע ומתנהל כאן קרב לאורך שעות ארוכות

נצ"מ רועי ולדמן:      אני מקצר, קופץ כמה קפיצות זמן קדימה

נצ"מ רועי ולדמן:  מלי שושן הגיבורה המפורסמת שאתם מכירים, רב פקד

נצ"מ רועי ולדמן:  מגיעה לכאן קצינה תורנית באותה שבת, עולה לגג הבניין, מבנה דו קומתי, היא עולה לגג שלו ויחד עם האחרים מנהלת לחימה, צריך לראות את הפריסה, כל אחד תופס פינה והם מתחילים לייצר אש, אבל הם גם חוטפים אש

נצ"מ רועי ולדמן:  והם מתחילים לספור כדורים

משה סעדה: דרך עליית הגג הם חוטפים אש

נצ"מ רועי ולדמן: הם חוטפים מעליית הגג, מחבלים עולים אליהם מהמדרגות ומחבלים מגיעים מזווית נוספת ומתחילים לייצר אש מולם

נצ"מ רועי ולדמן:  אני מזכיר לכם נשק אוטומטי מול אקדחים, היא סופרת כדורים, בשלב מסוים היא כבר מבינה שהיא כמעט על הכדור האחרון, הם הורגים מחבל, לוקחים את הנשק שלו, מנהלים את האירוע ומושכים את הזמן

נצ"מ רועי ולדמן:  היא מזהה רימון ליד הרגליים שלה, תופסת את הרימון וזורקת אותו חזרה לתוך החלון שיורד בגרם המדרגות והורגת שם ארבעה מחבלים

נצ"מ רועי ולדמן:       כל האירוע הזה הוא אירוע הרואי שלכל אחד יש את הזווית שלו

נצ"מ רועי ולדמן:  בקרב הזה אנחנו מאבדים לא מעט לוחמים

משה סעדה: למה לא חילצו אותה מהגג?       

נצ"מ רועי ולדמן: בשלב הזה הימ"מ מגיע

משה סעדה: לא, למה לא חילצו אותה מהגג?      

אליהו (אלי) רביבו: אדרבה, כוחות שלנו עוד עלו לגג באמצעות מנופים

נצ"מ רועי ולדמן: חילצו אותם מהגג

נצ"מ רועי ולדמן:  כל השטח הזה שאתם נמצאים בו פה הוא שטח השמדה

נצ"מ רועי ולדמן:  להיכנס לכאן צריך עם כוחות מיוחדים, ממוגנים, זה הימ"מ שמייצר קרב על המבנה הזה ומצליחים להביא סוג של ניידת כיבוי, מצליחים להעלות את המנוף הזה למעלה ותוך כדי רתק מצליחים להעלות אותה ושוטרים נוספים על אותו מנוף מורידים אותה למטה, הקרב מתנהל לתוך הלילה, וסגן מפקד המחוז נמצא פה ומפקד על מה שקורה בזירה הזו

נצ"מ רועי ולדמן:       מפקד המחוז מנהל את כל הגזרה הרבתית, ואנשי הימ"מ מנסים להגיע פנימה כדי לראות אם יש שוטרים בפנים

נצ"מ רועי ולדמן:  בסופו של דבר ,שמונה שוטרים נמצאים ביום שאחרי בתחתית הבניין, מפקד המחוז בתיאום עם המפכ"ל ועם השר, מקבל החלטה להפיל את התחנה במודע על 25 מחבלים בפנים אבל כשהוא מוודא שהשוטרים שבפנים הם לא בחיים

נצ"מ רועי ולדמן:  אחרי אימות שהם לא בחיים, מפילים את התחנה

נצ"מ רועי ולדמן:  המראה שאני רואה יום למחרת כשאני מגיע לכאן כשהשטח מזוכה לגמרי

נצ"מ רועי ולדמן:       איך מפילים את התחנה? מסוק קרב, טנק שמגיע לכאן שיורה טילים, דחפור שמפיל את הבניין

נצ"מ רועי ולדמן:  תוך כדי שמפילים את הבניין קופץ מחבל מהחלון מתחיל לרוץ כאן ברחובות העיר וגם הוא מחוסל, ולפני שבועיים בביוב אנחנו מוצאים מחבל נוסף לא בחיים

נצ"מ רועי ולדמן:  אנחנו מבינים שחלק מהטקטיקות שלהם זה להיכנס לתוך מנהרות אז הוא נכנס לתוך מנהרה

אליהו (אלי) רביבו: 	 אם אני לא טועה , מהסרטונים, בחזית הזאת היו גם שערי כניסה לתחנה, נכון?      

קריאה: בחזית הזאת לא היו

נצ"מ רועי ולדמן: משפט אחרון לסיכום בתחנה

נצ"מ רועי ולדמן:  ביום שאחרי כשאנחנו מגיעים לכאן, במרבד הדשא הזה שמאחוריכם – 25 מחבלים ששוכבים פה, כולם מלאים בחומרי נפץ, כולם הוצאו מתוך המבנה ואנחנו מוציאים את כל השאריות של המורשת המופלאה הזו של תחנת שדרות

נצ"מ רועי ולדמן:       אני אומר לאנשים שלי, כל מי שיצא ביום קרב תחת מבול כזה של טילים – הוא גיבור, הוא עשה נלחם למען תושבי שדרות ולמען כל תושבי מדינת ישראל, הוא גידר את האירוע הזה, הצליח לרתק את האירוע הזה לשטח מחוז דרום, זו הגדולה של המחוז הדרומי, שהמחוז הדרומי הצליח להחזיק את האירוע הזה כאירוע באופן יחסי מקומי

נצ"מ רועי ולדמן:       עמית, אמרת שזה אירוע קשה מאוד וזה עדיין טבח גדול מאוד, אבל זה יכול היה להיות אסון בקנה מידה שאנחנו לא יכולים אפילו לדמיין

קריאה: איפה היו 500 תלמידי הישיבה?      

קריאה: פה מאחור מצד שמאל

נצ"מ רועי ולדמן: תודה לכם על זה שאתם פה

קריאה: שם זה המעונות של ספיר

קריאה: כן, אבל הישיבה שאנחנו מדברים עליה היא מצד שמאל

קריאה: ספיר אני לא יודע אם היו שם, הישיבה היו בשמחת תורה

תנ"צ חיים שמואלי: עוד כמה חידודים קטנים

תנ"צ חיים שמואלי:  המחבלים הגיעו דרך החץ, הגיעו לציר 232, 34 אנחנו תכף ניסע משם, אתם תיראו את זה

תנ"צ חיים שמואלי:  הגיעו לכניסה לכיכר ובכל מקום שהם היו – וראינו את זה בכל הזירות שלנו – הם שמו מארב בכניסה

תנ"צ חיים שמואלי:       אבי נתקל שם בכניסה

תנ"צ חיים שמואלי:  הרכבים שהם נכנסו איתם לתוך העיר מרחוב הראשי שבאנו ממנו מכיוון אזור התעשייה, זה הרחוב שאתם רואים בו את הרכבים שנוסעים עם ה-מק"כ הזה, הטנדרים האלה

תנ"צ חיים שמואלי:  הם נכנסו כאן, בסופו של דבר הם חלפו על פני התחנה ועמדו איפה שהבחור עומד, שם הם פרקו והם הגיעו כשטיל ה-RPG הראשון נורה לחדר של המת"ח

תנ"צ חיים שמואלי:  מבחוץ פנימה

תנ"צ חיים שמואלי:  הכניסה היא ממש איפה שאתם רואים את הגדר שצמודה, יש שביל והכניסה לתחנה הייתה ממש באלכסון

תנ"צ חיים שמואלי:       דובר על "שטח אש"

תנ"צ חיים שמואלי:  כל האזור הזה היה מלא במחבלים, כמו שאתם רואים בצילומים איפה שהרכבים שם, ממש איפה שגרם המדרגות בכניסה לבניין – עמדו שם מחבלים

תנ"צ חיים שמואלי:  כל מי שנכנס לזירה על הכביש הזה חטף אש

דובר: כמה אזרחים נפגעו בזירה הזאת?     

תנ"צ חיים שמואלי: פחות האזרחים, יותר שוטרים שהגיעו לכאן, אני מזכיר לכם, ברגע שיש אירוע תל"ם כל השוטרים של התחנה מגיעים לתחנה

תנ"צ חיים שמואלי:  וזה מה שהם עשו

תנ"צ חיים שמואלי:  הרמת"ל שהגיע – חטף את הירי והמשיך כמו שדביר סיפר לכם, הוא המשיך קדימה

תנ"צ חיים שמואלי:  דביר בא מהכיוון השני, כשהוא ראה את הרכב של הרמת"ל שלו, הוא עצר והלך מסביב, עשה את הדרך והגיע מהמקום שאנחנו הגענו, שם הוא פרק, שם הוא גם פגש את הממ"ז

תנ"צ חיים שמואלי:  החבירה של הממ"ז, קצין האג"ם ודביר הייתה בנקודה הזאת ומשם הם התחילו להתקדם לכיוון שרועי צייר

קריאה: איפה הכניסה? איפה השער?     

קריאה: אתה רואה איפה המלון?      

קריאה: פה זה הכניסה?     

תנ"צ חיים שמואלי: כן, שם הייתה הכניסה

תנ"צ חיים שמואלי:  לגג היו שני גרמי מדרגות, כשהשוטרים עלו למעלה הם שמו אנשים מול כל גרם

תנ"צ חיים שמואלי:  הימ"מ שהגיע לכאן מהר מאוד, אני לא זוכר את השעה המדויקת, נלחמו פה בגבורה

תנ"צ חיים שמואלי:  אמר לי מפקד הפלגה שהיה פה צמוד – כשמפקד המחוז העביר את האחריות למפקד הימ"מ הוא יצא לצומת, שם בצומת מצד ימין ניהלנו את החפ"ק הקדמי בשלב ראשון

תנ"צ חיים שמואלי:      כשהוא הגיע לשם עשינו הערכת מצב, הוא נשאר שם כדי לנהל את כלל הזירות ואני חברתי למפקד הפלגה כי זה היה המוקד המרכזי שלנו עם בני הערובה, בכל הגזרה

תנ"צ חיים שמואלי:  היו לנו בני ערובה באופקים, הייתה הזירה הזאת, והאירוע של בארי – אתם מכירים את האירוע באולם

תנ"צ חיים שמואלי:  ואירועים של בני ערובה שניהלו המשל"ט עם המוקדניות שהיו צריכות לדבר עם המחבלים, זה פשוט היה הזוי

תנ"צ חיים שמואלי:  ולכן היה חשוב שגם פה וגם בזירה באופקים שבו היה את אפי, זו הייתה חלוקת הפו"ש שלנו, כאשר רועי נמצא בגזרת אשקלון ואשדוד

תנ"צ חיים שמואלי:       אחד הדברים המשמעותיים וההחלטה הקשה מאוד שהייתי שותף לה, כשאנחנו נמצאים פה בשעות הערב והלילה, אומר לי מפקד הפלגה "אני צריך אמבולנסים" אני אומר לו "מה?" והוא עמד לידי שם הוא הגיע אליי ואמר "אני צריך אמבולנסים"

תנ"צ חיים שמואלי:  הזעקנו אמבולנסים, הגיעו בהתחלה שניים, מוציאים לוחם ימ"מ

תנ"צ חיים שמואלי:  הם היו פה עם המנוף כדי לחלץ את הפצועים שנשארו בגג

תנ"צ חיים שמואלי:       מוציא אחד, אחרי דקה מוציא עוד אחד ואחר כך הוא אומר לי "אני צריך עוד אמבולנסים" בסופו של דבר יצאו מפה ארבעה, אחד מהם לא שרד, ואז הוא הבין משיחה שהייתה לנו שאין אפשרות להמשיך את הלחימה, אין אפשרות להיכנס פנימה וצריך להתחיל לחשוף את הקירות החיצוניים וללכת להריסה מלאה

תנ"צ חיים שמואלי:       בשלב הראשון הגיעו לכאן שני טנקים, טנק אחד – בחניה פה, טנק שני – בצומת כשהם יורים לעבר המבנה לא מעט פגזים

תנ"צ חיים שמואלי:  שלב ראשון שקט ולאחר מספר דקות הירי מתחדש וממשיכים לנהל ירי

תנ"צ חיים שמואלי:  היה שם גם את חדרי הנשק וגם את המקלט, כנראה הם הצליחו איכשהו לשרוד

תנ"צ חיים שמואלי:      בשעות הקטנות של הלילה כבר העלינו מסק"ר אחרי הימ"מ מיצו את כל היכולות, ואתם מכירים את היכולות של הימ"מ עם כל האמצעים, זה לא עזר

תנ"צ חיים שמואלי:  הייתה החלטה לירות פגזים ואחר כך מסק"ר וכשהכול לא עזר התחלנו בחישוף של הקירות תוך כדי לחימה עד עד לפנות בוקר של יום ראשון

תנ"צ חיים שמואלי:      כמו שסיפר הממ"ז, בדקנו שאין לנו שוטרים חיים פצועים, אחרי שכולם חולצו ואחרי שקיבלנו החלטה שאין, השאירו לנו שוטרים שם אבל לא הייתה לנו ברירה, לא היה אפשר לסכן עוד את השוטרים או את לוחמי הימ"מ ואז קיבלנו את ההחלטה להרוס את המבנה, החלטה לא פשוטה

אליהו (אלי) רביבו: זה המבנה שעליו התמקם הצלף? היה מבנה שעליו התמקם צלף

תנ"צ חיים שמואלי: הצלף היה פה

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא שלנו

אליהו (אלי) רביבו:  צלף שלהם, שצלף שלנו עלה וסיכל אותו מלמעלה

תנ"צ חיים שמואלי: בדיעבד זה רק המבנה פה

אליהו (אלי) רביבו: לא, היה איזשהו - - -     

קריאה: לא, לא היה בסוף

תנ"צ חיים שמואלי: האנשים שלנו היו פה על הקרקע

אליהו (אלי) רביבו: התראיין איש הימ"מ שהציל את אמיר

תנ"צ חיים שמואלי: שהוא לקח את הנשק לחייל

אליהו (אלי) רביבו: ואז הוא הבין שיש מישהו שמסכל כל כוח שמגיע מהגג

תנ"צ חיים שמואלי: נכון, על גג התחנה

אליהו (אלי) רביבו: ואז הוא אמר שהוא עלה, הוא הראה את החלון של השירותים שממנו הוא סיכל את המחבל על הגג

אליהו (אלי) רביבו:  היה גג של איזושהי בטונדה של זה או של - - -      

תנ"צ חיים שמואלי: הוא יצא פה מהבטונדה, הוא לקח את הנשק של החייל, הוא רץ לכניסה פה, עלה לקומה השלישית יש שם את החור ברשת, בשירותים ברשת והוא ירה לגג של הבניין פה, זה מה שהיה

קריאה: זה הדיווח שלו

אליהו (אלי) רביבו: זה לא על הגג הזה?     

תנ"צ חיים שמואלי: לא, לא

תנ"צ חיים שמואלי:  הוא לקח מפה, הוא רץ, נכנס לכניסה, פתח לו איזשהו בחור מבוגר ואז הוא מספר את כל הסיפור שם

אליהו (אלי) רביבו: אני עומד פה עם הסרטון, כאן אני מתחבר למה שאתה מסביר

נצ"מ רועי ולדמן: ברשותך הסממ"ז

נצ"מ רועי ולדמן:  אנחנו עמדנו בתחנה הזאת ב-7 באוקטובר, יושב-ראש הוועדה, היינו 80 שוטרים

נצ"מ רועי ולדמן:  ביום שאחרי כבר דיברנו על 18 שוטרים

נצ"מ רועי ולדמן:  איבדנו שוטרים – הם נורו, נפלו, עברו פוסט-טראומה והם לא הצליחו להגיע

נצ"מ רועי ולדמן:       אני מזכיר לכם שכל המרחב הזה מעבר להיותו מרחב שחטף מכה רצינית בהיבט ירי תלול מסלול וגם בהיבט של תקיפה על התחנה, אנשים גרים פה עם כל המשפחות שלהם, ולכן היה צריך לשקם את התחנה, מ-18 שוטרים וזו בדיוק התקומה שלנו, אנחנו גדלנו וצמחנו ובשבוע שעבר ביום חמישי, קיימנו כאן טקס עם המשפחות השכולות ועם הפצועים שלנו

נצ"מ רועי ולדמן:      זה אבא של אליהו הרוש ביום חמישי שעבר מדליק נר שמיני של חנוכה, הוא מברך עם הרב וזה היווה סגירת מעגל עבורנו בתקומה שאנחנו רואים – כמשטרה, כחברה, כעם

נצ"מ רועי ולדמן:  מתוך מעל 30,000 נשארו לנו 3,000 תושבים בעיר אבל מתוך הבתים פתאום יצאו אנשים מבוגרים, נעמדו כאן בצד אזרחים, נעמדו כאן מסביב פה ופשוט בכו, זה מדהים לראות את זה, מרגש מאוד

תנ"צ חיים שמואלי: שני משפטים אחרונים שאני רוצה להגיד ולשתף אתכם בחוויה של מפקד התחנה שהיה כאן

תנ"צ חיים שמואלי:  אני מזכיר לכולם, משרדים של שוטרים, משרדי חקירות, הציוד האישי שלהם, התיקים שלהם, כל התמונות של הילדים, התמונות של המשפחות

תנ"צ חיים שמואלי:  הוא עומד ולידו מספר שוטרים קטן שהצליחו לצאת ולהיות בחוץ, ואנחנו מקבלים את ההחלטה, ואני עומד לידו והוא עם דמעות בעיניים ואני אומר לו "דביר, כמו שקיבלנו את ההחלטה להרוס כך תהיה ההחלטה להקים ולבנות בהקדם האפשרי

תנ"צ חיים שמואלי:      הוא אומר לי משפט שאני לוקח אותו איתי עד היום

תנ"צ חיים שמואלי:  הוא אומר לי "אבל מה אני אעשה אם לא נשארו לי שוטרים? מה אני צריך תחנה אם לא נשארו לי שוטרים?" זו הייתה אמירה שהבנו שצריך לבנות את התחנה כמה שיותר מהר, לקחת שוטרים מהמרחב, לאגד כוחות מתחנות אחרות ולהביא לפה כמה שיותר, להרים את התחנה

תנ"צ חיים שמואלי:       עוד באותו היום איך שסיימנו את ההפלה של התחנה, רצתי לראש העיר, ניסינו לאתר מקום ואיתרנו את המבנה הזה איפה שהיינו שם של אמדוקס ושם אנחנו באופן זמני

תנ"צ חיים שמואלי:  מה הולך לקרות במקום הזה? ככל הנראה המקום הזה יעבור לרשות העיר כדי שהם יעשו שם אתר מורשת או דברים אחרים, אנחנו אמורים לקבל מקום אחר לבנייה של תחנה, קצת יותר גדולה גם בנפח שלה, וזה יהיה אתר מורשת לא רק שלנו כמשטרה, לא רק בשם המדינה, כבר אנחנו יודעים שהרבה מאוד משלחות שמגיעות לכאן לראות את מה שעבר על המקום הזה

תנ"צ חיים שמואלי:  עד כאן

תנ"צ חיים שמואלי:  האם יש שאלות? אם לא, אנחנו עולים ונוסעים

קריאה: רק בקשה מחברי הכנסת ונציגי המשטרה פה, אנחנו אולי נעמוד בפנים ונעשה וידאו קצר בתוך המתחם פה, נראה לי הכי חשוב לנו תקשורתית

קריאה: יש לכם את מרכז המבקרים של המשטרה באזור בית שמש, נכון?     

תנ"צ חיים שמואלי: כן

קריאה: חלק מהסיפור פה מועבר גם לשם?     

תנ"צ חיים שמואלי: ברור

קריאה: מצוין

תנ"צ חיים שמואלי: הם כבר התחילו, יש לנו היסטוריון, הוא גם דוקטור, הוא עורך פה סיפורי מורשת על המקום הזה

צביקה פוגל: אחד הדברים הכי יפים או הכי קשים בקבלת ההחלטה שהתקבלה כאן, אתה לא מפיל לעצמך בית, לקבל החלטה, אני את דביר מבין כל כך טוב, זה להפיל את הבית שלך, אבל אתה מבין שאתה שומר על האדמה, וזה אחד הדברים המאוד יפים שיש לנו, אנחנו מוכנים להרוס את הבית אבל לא לאבד את האדמה

קריאה: רק על ההחלטה הזאת יש להם מקום שמור בגן עדן

צביקה פוגל: בהחלט

צביקה פוגל:  אז אני מבין את הקושי בהחלטה אבל זאת הייתה     

קריאה: לא רק זה, יש פה גם גופות

צביקה פוגל: קדושת החיים, במקום להמשיך להרוג, במקום לסכן עוד חיילים ועוד שוטרים, בואו נהרוס את הבית, האדמה עדיין שלנו, זה משהו חשוב

צביקה פוגל:  זה רווח אדיר

צביקה פוגל:       (סיור בניר עוז)     

עמית: קוראים לי עמית, אני נולדתי וגדלתי פה ועזבתי לפני 30 שנה ואני פה מתחילת המלחמה ביליתי יומיים בממ"ד בניר יצחק

קריאה: עזבת לפני 30 שנה?     

עמית: עזבתי לפני 30 שנה, אני גר בגליל בלוטם, אני שכן של צביקה

עמית:  אני פה מתחילת המלחמה

עמית:  אני אתחיל בזה שאנחנו תחת צבע אדום פה, היום באתם ביום סוער קצת, שלוש פעמים

קריאה: באיזו הגדרה אתה פה?     

עמית: אני בלי הגדרה

עמית:  תכף אתה תבין

עמית:  אנחנו תחת צבע אדום, היה פה כבר שלוש פעמים עם יירוט אחד שמפיל רסיסים וכמה נפילות מסביב

עמית:  חמש שניות יש לכם מהצבע אדום

עמית:  הטלפונים שלכם יצפצפו גם אם הצבע אדום הוא בנירים, אז אם לא שומעים צבע אדום לא צריך לברוח

עמית:  יש חמש שניות

עמית:  אל תרוצו זה לא יעזור

עמית:  בכל מקרה לא להישאר דבוקים, להתפזר אם אנחנו לא באזור של מקלט, להתפזר ולשכב על הארץ שלא נהיה ביחד

עמית:       באופן כללי ניר עוז היה קיבוץ שמנה 400 תושבים

עמית:  100 מהם נחטפו או נרצחו, בנוסף לזה יש פה 13 תאילנדים שנטבחו

עמית:  לא ניקח אתכם לשם כי זה עדיין נראה קשה

עמית:  יש לנו מעט זמן בגלל החושך, נתחיל בתצפית כדי שתבינו כמה זה קרוב לפה

עמית:       אנחנו עומדים עכשיו על ממ"ד בבית של אמיתי

עמית:  אמיתי היה בן 83 נכה, המחבלים רצחו אותו בתוך הממ"ד וחטפו את ג'ימי המטפל שלו, ג'ימי חזר בינתיים

עמית:  ג'ימי הספיק להתקשר לפיליפינים להודיע שרצחו את אמיתי ושהוא נחטף, ככה ידענו שאמיתי נרצח, כבר ביום הראשון ידענו את זה

עמית:  זה מה שנשאר מהבית שלו, הצבא פינה את זה כדי לחפש ממצאים

עמית:       אני אקדים ואומר שמשתמשים פה אולי בפעם הראשונה – לא רק פה בניר עוז אלא בכלל בעוטף – רשות העתיקות מפעילה כאן ארכיאולוגים שמנפים את הבתים השרופים כדי למצוא חתיכות קטנות, הם סגרו לא מעט תיקים, הם עדיין פה

עמית:  אנחנו חודשיים וחצי אחרי והם עדיין פה, הם התחילו כחודש אחרי המלחמה אבל הם עדיין כאן

עמית:       מה שאנחנו רואים זה את הכפר ח'וזאעה

קריאה: איפה זה? תמקם אותנו ביחס לחאן יונס, עזה

עמית: חאן יונס זה שם, עזה זה שם ואם תסתכלו אחורה, גוש קטיף זה שם, יש שם שלט

עמית:  הדרום זה שם, רפיח זה שם, ועזה זה שם

קריאה: ומאיפה יורים עליכם? חאן יונס?     

עמית: מאיפה שרוצים

קריאה: לא, בדרך כלל מאיפה?     

עמית: לא יודע להגיד

עמית:  הכפר הזה ח'וזאעה כמו שאתם רואים, כל הבתים עומדים על תילם

עמית:  אם תסתכל עם משקפת תראו שיש כמה בתים עם חלון יותר גדול, לא מעבר לזה

עמית:  אתה רואה פה עשן? אתה רואה פה את צה"ל? לא קורה פה כלום

עמית:  1,600 מטר מגדר לגדר, הכול עם כבישים, יש פה כביש

קריאה: איפה גדר המערכת?     

עמית: אתה רואה את הבתים? קח 300 מטר לפני הבתים, יש איזה פס בהיר כזה

קריאה: מאיפה הם הגיעו לקיבוץ?     

קריאה: מהכפר הזה הגיעו?     

עמית: סביר להניח

עמית:  לדעתי היו 38 פרצות בגדר אז אי אפשר לדעת

עמית:  בכל אופן הם נכנסו לקיבוץ משער צפוני שאתם נכנסתם ממנו, מהשער הדרומי, מהשער הזה שהיה עיקר הכניסה, שיקמו אותו כבר ופרצה שהם עשו מול הבית של הרבש"צ, הם ידעו איפה הוא גר וידעו מי הוא

עמית:  הוא הראשון שנתקל, נפצע וברח לממ"ד והוא היחיד מכיתת הכוננות שנשאר פה

קריאה: הוא ברח לממ"ד ולא יצא להילחם?     

עמית: הוא נפצע

עמית:  נכנסו מפה, אולי אחת התמונות הראשונות שיצאה מכאן זה המכולות האלה, בוערות

קריאה: מפה גם שידר המחבל שהתחזה לעיתונאי?     

עמית: לא מפה, משם

עמית:  מניר עור

קריאה: מה הייעוד של המכולות האלה?     

עמית: זה היה מחסנים

קריאה: כי הם בזזו אותם ראשונים

עמית: בזזו ושרפו

עמית:  פה ליד העצים שמעבר לגדר היה זוג שטייל בשדות, התקשר, אחרי שהבעל כבר היה פצוע, פעם ראשונה היא התקשרה לנהג אמבולנס שיצא, כשהוא יצא האמבולנס כבר בער

עמית:  הוא בוודאות מת וכנראה שגם היא, הם לא פה, הם נחטפו

עמית:  בהתחלה חטפו גם גופות, הם לא האמינו שיהיה כל כך קל והם חטפו גם גופות

עמית:  נכנסו לפה מאות מחבלים

עמית:  מאות הכוונה לא ל-200 אלא קרוב ל-1,000

עמית:  לאורך שמונה שעות הם הסתובבו פה

עמית:  אני קורא לכל מי שנכנס הנה מחבלים, היו פה גם נשים וגם בני נוער

עמית:  הם לא הגיעו ברגל, הם הגיעו עם רכבים ואופנועים, יש כביש עד הבתים

עמית:  הם נכנסו ללא בעיה, הם חזרו, עשו גם נגלות

קריאה: מתי הגיע הכוח הצבאי או המשטרתי הראשוני?     

עמית: ב-14:00

קריאה: שעד 14:00 אין קול ואין עונה? לא משטרת ישראל - - -     

עמית: רבע שעה לפני זה המחבלים סיימו את יום העבודה, אף אחד לא משלם להם על שעות נוספות והם הלכו

קריאה: כשהגיעו כוחות לפה כבר לא היה עם מי לעבוד

עמית: אתם לא חיילים סדירים אז אני יכול להגיד לכם, אפילו שאתם חברי כנסת

עמית:  הצבא לא ירה פה כדור אחד, למעט תכף אני אגיד לכם מה

עמית:  הצבא לא ירה פה כדור אחד ומבחינתנו הצבא בגד בנו, במובן שהוא לא הגיע לפה

עמית:  גם ליישובים האחרים הוא הגיע באיחור רב

עמית:  מגן נלחמו חמש שעות לבד עד שהצבא הגיע, יותר קל להגיע אליהם, לכאן הצבא לא הגיע למעט שני מקרים

עמית:  אחד, מסוק שהגיע הנה אחרי כמה שעות והוא פעל בתווך בין הגדר לקיבוץ ושתיים, טנק שהגיע הנה בשעה 10:00 ירה פגז על השער וברח

עמית:  לא ירה פה על שום בית

עמית:  ברח, כן

קריאה: למה הטנק בורח?     

קריאה: מאיפה הגיע הטנק הזה?     

עמית: הטנק ירה על השער שאתם נכנסתם בו

עמית:  אני לא יודע לענות

קריאה: באותה שבת היו פה שני גדודי חי"ר וגדוד טנקים, על כל הגזרה של עזה ואוגדת עזה היו שני גדודי חי"ר וגדוד טנקים, זה מה שהיה פה

עמית: אני יכול להגיד לכם שבניר יצחק טנק הציל את הקיבוץ

קריאה: אין פה איזה כוח צבאי? בדרך כלל ליד כל יישוב יש כוח צבאי שהוא אורגני, אין פה כוח צבאי? הבסיס הכי קרוב זו האוגדה?      

קריאה: אני רק מעיר כאן, אפרופו שציינת את שלוות הכפר פה, אני רק אומר לחבריי כאן נוכח הדיונים שהם לא רק בוועדה של צביקה, בוועדת חוץ וביטחון

קריאה:  אפרופו היום שאחרי והיום שאחרי אחרי, דובר על פרימטר – אני חושב שזה דבר חמור מאוד – בהקשר הזה לא זז כלום, מה שהם קוראים ניקוי 1,000 מטר

עמית: זה בצפון

קריאה: לכן אני מחדד את זה שפה לא זז כלום וכפר הרוצחים הזה כאן עומד וכל בתיו עומדים

עמית: הכפר ח'וזאעה צמוד לעבסאן

עמית:  תחשוב שיש פה עוד מיליון איש שירדו מהצפון, זה החמיר את המצב

קריאה: אני מנסה להבין, מהרגע שמחבל חוצה מח'וזאעה עד שהוא מגיע לפה?     

עמית: ברגל אם הוא הולך ישר? יש כבישים, למה ללכת? הם באו בנסיעה

עמית:  הכביש פה, מאחורי שדרת העצים

קריאה: אוקיי, אז כמה זמן נסיעה? חמש דקות

עמית: קילומטר

עמית:  הגעת עם האוטו לפה, אתה נכנס פה בשער אתה בפנים

קריאה: אוי ואבוי, חשבתי שם העצים ההם

קריאה: מתי הגיע המחבל הראשון לפה?     

עמית: ב-06:40 הבת שלי אומרת לי "רואים מחבלים על אופנועים נוסעים בקיבוץ"

קריאה: מתי הגיע המחבל הראשון? 06:40 כבר היה פה

קריאה: 06:30

קריאה: 06:30 הראשונים? והמשטרה הכריזה נוהל פלש פלשת ב-06:40 שזה מוקדם, דיווחו פה?      

עמית: כל מי שמכיר מישהו שמכיר מישהו דיווח לאחור

עמית:  אפילו דווחים שמעתם דיווחו לאחור

קריאה: ב-06:30 עוד לא היה בתקשורת

קריאה: אתה איש משטרה לשעבר, נכון?      

קריאה: פרקליטות, איש חקירות

עמית: אני ראיתי סרטון מהמסוק המשטרתי בשעה 15:00 אחרי הצוהריים בבארי

עמית:  הטייס לא מבין את התמונה, הוא עסוק בשני רכבים של המשטרה שחטפו RPG עם תשעה הרוגים

עמית:  הוא מביט על שני הרחבים האלה ובפינה של התמונה הולכים עשרות

קריאה: זה שטח באחריות צה"ל

קריאה:  המסוק המשטרתי שהיה בבארי זה בעקבות הפגיעה בשני קרקרלים של מתפ"א שבאו לחלץ פצועים

קריאה:  ויתרה מכך, מעדות של טייסי המסוקים שלנו לא נתנו להם להתקרב מחשש לירי נגד מסוקים

קריאה:  זה מסוק אזרחי

עמית: נתמקד, 06:30 פלישה ראשונית, 14:00 בצוהריים הגעה ראשונית של כוחות צה"ל

עמית:  שניים אמרתי לכם המסק"ר שהדליק פה טרקטור בהכוונה מהקרקע

עמית:  שוב, קשרים

קריאה: מה הועיל שהוא הדליק פה טרקטור?     

עמית: היו עליו מלא מחבלים

קריאה: אה, ברוך השם

עמית: הם גנבו מפה את כל הטרקטורים הגדולים

עמית:  היום אנחנו עובדים עם טרקטורים מקיבוצים שכנים

עמית:  בחלק מהכלים האלה המסק"ר פגע בהם בדרך על ציר דאלאס

עמית:  שני טרקטורים מתוך איזה 15-16 שנגנבו מפה

עמית:  אחד השריון מצאו בחאן יונס, גררו אותו החוצה

עמית:  רוב השטחים של הקיבוץ הזה הם מפה מערבה, כמו שאתם מבינים אין כניסה לשם

עמית:  אני לא יודע אם רואים מפה את הרימונים והאבוקדו שאין כניסה אליהם, לא יהיה קטיף שם

עמית:  אי אפשר היה להגיע לשטח שעליו אתם עומדים בשבועות הראשונים כי זה שטח חשוף נ"ט

עמית:  עכשיו אפשר לרדת

קריאה: למה עכשיו הוא לא חשוף?     

עמית: הוא חשוף אבל הצבא פחות בהיסטריה

קריאה: כי יש מקומות שהצבא עובד אבל פה הוא לא עובד

עמית: כל הצד הצפוני והמערבי ועד דרומי של ניר עוז זה חשוף נ"ט

קריאה: ומח'וזאעה עד לפה הם יכולים בכינון ישיר?      

עמית: כן, למה לא?      

קריאה: כמה קו אווירי?     

עמית: בוא נגיד 2,500 מאיפה שהם מגיעים

קריאה: מנקודה לנקודה, לא מגבול לגבול

קריאה: רגע, 1,600 מטר מח'וזאעה?     

עמית: מהגדר

קריאה: מה הסיבה שהפילו את הבית של אמיתי?     

עמית: הוא היה שרוף והוא קרס

קריאה: התושבים לא חזרו לפה?     

עמית: שטח צבאי סגור, איך הם יכולים לחזור? אסור

קריאה: לבארי חזרו אנשים, לא?     

עמית: מה פתאום

עמית:  לא חזרו, אין מצב

עמית:  יש שם כמה אנשים שמתחזקים את המקום הם עובדים שם

קריאה: חדר האוכל פעיל, הדפוס פעיל

אליהו (אלי) רביבו: נעים מאוד אליהו, אני יושב ראש הוועדה המיוחדת לעובדים זרים ואני נפגשתי עם תאילנדים ששוחררו

עמית: מפה לדעתי רק הפיליפיני שוחרר, מהעובדים זרים

קריאה: אתה יכול לקחת אותנו למקומות ששם הם נרצחו? היינו בתוך בתים בכפר עזה, יותר קשה מזה אין

קריאה: אתה חושב

עמית: הם כולם היו במיגונית ושם הם נטבחו

עמית:  גן הקקטוסים הזה זה גן ייחודי בן 60 שנה ששייך לזוג שגר פה – עודד ויוכבד ליפשיץ, בני 85, שניהם נחטפו מכאן, יוכבד שוחררה ועודד יום לפני זה החזירו אותו מבית חולים, אני לא יודע איך הוא ישרוד בשבי הזה

עמית:  כמו שאתם רואים הבית שלהם שרוף לגמרי, הזוג הזה להנאתו ביום-יום היה מסיע חולים עזתים לבתי חולים בישראל, זה לא עזר להם

עמית:       הקיבוץ הזה שייך לאנשים שהאמינו בדו קיום, שאפשר לעשות עסקים עם הצד השני, בתור ילד, היינו נוסעים עם טרקטור לים מפה, היינו נוסעים בטרמפים לעזה

עמית:  והעניין הזה די נשבר, בעיקר כשלא הגיעו רק חמאסניקים, הגל הראשון היה של אנשים עם מדי צה"ל ואפודים קרמיים, הפרט היחיד שהם לא חשבו עליו זה קסדות ולכן היו לוחמים שזיהו שזה לא חיילים, אבל לא כולם

קריאה: חלקם גם היו עם הסרט הירוק על הראש

עמית: יכול להיות, אני לא יודע

עמית:  הם באו לניר עוז עם מפות, הם ידעו הכול הם חילקו את הקיבוץ למספר מקטעים וכל כוח קיבל שטח מסוים

קריאה: מי נתן להם את האינפורמציה?     

עמית: מה הבעיה? איפה אתה גר? בגדרה? תן לי חצי יום אני ממפה לך את כל האזור שלך, כולל השכנים, כולל איפה אתם עובדים ובאיזה אוטו אתה נוסע

קריאה: שלא נהיה תמימים, יש פה אנשים שעבדו פה

עמית: זה אני לא יודע, הכול חשוף הכול ברשת

קריאה: היום בגוגל מפות אתה יכול לראות

קריאה: לא, גוגל מפות לא אומר לך איפה הרבש"צ גר

עמית: לא רבש"צ זה ממידע מודיעיני, זה ברור

עמית: בבית הזה משפחת קלדרון, עופר ושני הילדים, הם היו בממ"ד, הדליקו את הבית, הם פחדו שהם נשרפים, קפצו מהחלון של הממ"ד, התחבאו בין השיחים ומשם אספו אותם

עמית:  הילדים שוחררו, עופר עדיין שם

עמית:  הסבתא של הילדים האלה עם הנכדה – ילדה עם צרכים מיוחדים – נרצחה ונשרפה בבית שלה

קריאה: אני זוכר את זה, מצאו את זה אחרי הרבה זמן, ילדה בת 13, חשבו שהיא חטופה, ילדה עם אוטיזם

עמית: בבית הזה משפחת אנגל – רונן, קארינה ושתי הבנות נחטפו

עמית:  קארינה והבנות שוחררו, רונן עדיין שם

עמית:  רבע מהתושבים נרצחו או נחטפו

עמית:  קרוב לחצי מהבתים פה מיועדים להריסה

קריאה: כמה תושבים היישוב?      

עמית: היו פה 400

קריאה: כמה משפחות?      

עמית: אני לא יודע

עמית:  מפה נחטפו שני אחים – איתן ויאיר און

עמית:  אנחנו לא יודעים עליהם כלום, שום דבר

קריאה: בני כמה הם?     

עמית: 49 ולא יודע

קריאה: שני אחים שגרו פה ביחד?     

עמית: אני לא לגמרי יודע

קריאה: המחבלים לא הגיעו לכל הקיבוץ?     

עמית: הגיעו לכל הקיבוץ, מה שאתם רואים פה זה פצמ"ר מלפני שבוע

עמית:  השחור הזה, זה החתיכה של הפצמ"ר פה

קריאה: אין לכם כיפת ברזל פה?     

קריאה: לא יעזור, אין דרך

עמית: יש פה יירוטים אבל לא של מה שנופל פה, מה שממשיך לאופקים מיורט פה, זה מה שהיה בבוקר

עמית:  אולי תראו כל מיני קסאמים בגינות של האנשים

עמית:  אתם צריכים להבין שהקיבוץ הזה וכל העוטף חי כבר 20 שנה - - - זה היה השיא של האירוע אבל כבר 20 שנה נופלים, יש גשם של קסאמים

עמית:  זה אחד מאלה שנפלו כאן בשבוע שעבר

עמית:  כל הקיבוץ בזוז, זאת אומרת גם בבתים שלא היה אף אחד

קריאה: עד איזו שעה המחבלים היו פה?     

עמית: עד 13:45-14:00 משהו כזה

קריאה: עד 13:45 המחבלים בוזזים?     

קריאה: כן

קריאה: זאת אומרת זה כבר לא הנוח'בות זה הבוזזים

קריאה: זה המקום שהגיע הנכה עם הקביים?     

קריאה: לא, זה כפר עזה

עמית: תסתכלו על המבנה הזה ששרוף

עמית:  נחטף אחד ושניים נרצחו, אתם תראו את הצד השני שלו, הוא נראה שלם לגמרי

עמית:  זה ממ"דים שהודבקו, הבתים פה הם כמו מחילות, תכף אני אכניס אתכם לבית

עמית:  הבתים הם כמו מחילות, אין סיכוי לבן אדם בן 50 וצפונה להגיע לממ"ד בחמש שניות, למה? כי הממ"דים הודבקו, הממ"ד הודבק לאחד החדרים ויש מסדרון בין החדר הזה, זאת אומרת אם אתה יושב בסלון אתה צריך להיכנס לאיזה חדר, לעבור בעוד איזה מבוך ואז להיכנס לממ"ד

קריאה: אז איך הם חיו?     

קריאה: כמו שאתה רואה, לא כולם חיים עכשיו

קריאה: לא, אבל לא מזה

קריאה: גם הבתים השלמים פה ייהרסו?     

עמית: אני לא יודע, מה שיחליטו

עמית:  תכף אתה תראה איך נראה בית שלם

קריאה: כשאתה יודע שיש לך ממ"ד, גם אם אתה לא משתמש בו יש לך תחושת ביטחון, זה גם חשוב

עמית: הייתה התנגדות של כיתת כוננות שהיא הייתה מאוד קטנה באותו היום, אני מזכיר זה היה חג

עמית:  היו חמישה אנשים בקושי שחיסלו כמה מחבלים

עמית:  המחבלים אספו את הגופות שלהם למעט שניים כבדים שלא הצליחו להרים

קריאה: יש לכם מצלמות אבטחה?     

קריאה: לא, בתוך הקיבוץ אין

קריאה: אותם חמישה אנשי כוננות מה קרה איתם בסוף?      

עמית: הרבש"צ חי, כל השאר לא פה

עמית:  שניים מהם הוכרו כמתים שגופתם שם ושניים – לא יודעים

עמית:  אבל הם לא פה

עמית:  נחשבים נעדרים

עמית:  הבית הזה שייך למשפחת ביבס, התמונה המפורסמת היא משם, ליד העמוד הזה

עמית:  הבית הזה של הג'ינג'ים, לבקשת המשפחה אנחנו לא ניכנס לבית הזה

קריאה: אני מבקש לעדכן אתכם, דאגתי לא להוציא את זה כי עדיין לא קיבלתי Impact אבל כיושב קבוצת הידידות ישראל מרוקו הוצאתי פנייה למלך מרוקו שיתערב בעניינם, אני בקשר עם הסבא ועירבתי לטובת העניין גם כן את נשיא הפדרציה היהדות המרוקאית

קריאה:  אם לא ננסה לא נדע

עמית: זה הבית שלהם, הם נחטפו, האימא צולמה שם

עמית:  כמו שאתם יודעים, החמאס הודיע שהם נהרגו, ישראל עוד לא איששה את זה

עמית:  בבית פה התגורר איציק אלגרט שגר לבד, בחור בן 67 או 68 אני לא זוכר

עמית:  מחבלים נכנסו לבית, כנראה שבהתחלה לא הצליחו להיכנס לממ"ד כי הוא עדיין התכתב

עמית:  ניכנס עכשיו לבית, אתם תיראו איך נראה בית טיפוסי בניר עוז מבחינת ונדליזם, כל הבתים פה למעט חמישה נכנסו אליהם מחבלים

עמית:  נכנסו מחבלים גם אם לא היו אנשים

מירב בן ארי: 	 כמה בתים יש פה?     

עמית: בערך 150-170, פלוס מינוס

עמית:  הם נכנסו גם לבתי ילדים שלא היה בהם אף אחד

עמית:  מבית התינוקות הם חטפו את המטפלת, ידענו שהיא פצועה כי רואים דם, לפני כשלושה שבועות הודיעו שהיא מתה

עמית:  הגופה שם

עמית:  מאיה גורן שאבנר בעלה נרצח פה, נשארו ארבעת הילדים, הם לא קטנים, הם בני 20 פלוס

עמית:       איציק אלגרט, תיכנסו, תתרשמו מהבית, אין חשמל אז תדליקו את הפנסים של הטלפון

עמית:       הבית הזה סודר קצת כי היו מהמשפחה והזזנו את הדברים

עמית:  חשוב שתיראו, הדלתות של הממ"ד, האדם עמד והחזיק את הדלת כמו רבים בעוטף עזה, ירו בו דרך הדלת

עמית:  זה חודר את הדלת, זה חודר את הבן אדם ופוגע בקיר

עמית:  אם תיכנסו פנימה עוד יש סימנים באיזה מצב קשה חטפו אותו

עמית:  הוא נחטף פצוע קשה, אין לנו מוצג מה קורה איתו

עמית:      בואו, שהאחרון יסגור את הדלת ונתקדם לפני שמחשיך

קריאה: מה קורה עם פעילות מפעל נירלט?      

עמית: הם שרפו את מפעל נירלט, זה היה אחד מהמטרות שלהם

עמית:  הם לא היו אמורים לפלוש בשבת, 300 עובדים היו אמורים להיות כלולים בעסקה

עמית:  הם התכוונו לפלוש ביום חול

עמית:  הם הדליקו את המפעל והוא בער שבועיים וחצי

עמית:  יש שם חומרים מיוחדים, זה מפעל צבעים

עמית:      ברגע הראשון שיכלו לפנות את ניר עוז פינו אותם ביום ראשון בערב

עמית:  אני הייתי בניר יצחק, חיכינו כמה שעות אחריהם, גם כשפינו אותם רדפה אחרי האוטובוס חוליית מחבלים על כביש 232

קריאה: מפה חטפו את שירי

עמית: נכון, התמונה היא משם

קריאה: הם לא תכננו לפרוץ ביום שבת והם תכננו לחטוף משם?      

עמית: שם זה הכי נוח, 300 עובדים במפעל הזה, לא צריך להיכנס אפילו לקיבוץ

עמית:       המפעל הזה שרוף והוא קרס

קריאה: אז הוא מושבת לגמרי

עמית: הוא מושבת, המדינה כבר נתנה להם 100 מיליון שקל, הם קנו מפעל אחר שמייצר להם

עמית:       פה בבתים האלה שנראים לכם ששום דבר לא קרה נחטפו אופליה ועדה שתי נשים בנות 73 ו-77

עמית:  הן נחטפו וחזרו, כל הבתים נבזזו

עמית:  אתם תראו שאנחנו במדבר אבל הכל ירוק פה, הנוי כאן לא נפגע

עמית:  לא היו כאן – טנקים, נגמשים, דחפורים ולא פגזים, לכן הנוי לא נפגע ואנחנו פה לשמור שזה יישאר כך ואנחנו עובדים בתיאום

עמית:       היה פה כוח יותר גדול מהמחלקה שיש פה היום, עבדנו איתם, כל מה שהיו צריכים, הבאנו טרקטורים לסדר להם וגנרטורים והכל והם שמרו, הם נכנסו לבתים, הם ישבו בתוך הבתים בהתחלה כחלק מהאבטחה

עמית:  כל כוח שנכנס לבית היה בקשר עם בעלי הבית – צילם להם, האכיל את הדגים, את החתול

עמית:  כל הסיפורים על בזיזה והריסה  של החיילים – לא היה פה

עמית:  עבדנו מצוין עם הצבא

עמית:  פה לא היו דברים כאלה, להפך אנחנו ניסינו לעזור להם כדי שיהיה להם מים חמים וממ"ד, החלטה של הצבא להוציא אותם מהבתים

עמית:       זה הבית של נורית ועמירם קופר, הם נחטפו

עמית:  נורית שוחררה, עמירם חגג לפני שבוע 85 בכיכר החטופים, הוא עדיין שם

עמית:  פורסם לפני כמה ימים סרטון שהוא מופיע בו

עמית:      פה בבית הזה גרו יאיר ומירב

עמית:  שני הילדים של יאיר נחטפו מהבית של אימא שלהם בלי האימא

עמית:  האימא הייתה פה, היא לא הייתה בבית שהם נחטפו

עמית:  בינתיים הם שוחררו, גם מירב שוחררה

עמית:  יאיר ומירב התבצרו בממ"ד, מחבלים לא הצליחו לפרוץ, שמו מטען שפירק את הדלת של הממ"ד אפשר לראות חצי ממנה פה, ואם תכנסו, תראו את החצי השני בתוך הממ"ד והרחיבו את הנדל"ן

עמית:  יאיר נחטף פצוע והוא עדיין שם, אתם יכולים לבוא ולראות איך נראה ממ"ד אחרי שתקפו אותו

עמית:  אפשר להיכנס מהדלת

קריאה: מה זה פה?     

עמית: זה היה קיר

קריאה: לא, זו דלת?     

עמית: תבוא מסביב, יהיה לך יותר קל

עמית:  אתה יכול לראות איך נראה הממ"ד

עמית: הבית הזה שייך לחיים ואסנת פרי

עמית:  המחבלים נכנסו, חיים בן 79 התעמת איתם, דחף אותם החוצה, הם הגדילו את הכוח ונכנסו שוב פעם והוא הבין שאם הוא רוצה להציל את אסנת שהתחבאה בתוך הממ"ד, פשוט יצא אליהם והלך איתם

עמית:  מבחינתם הוא היחידי שגר פה וככה היא ניצלה

עמית:  אסנת היא היושבת ראש של הקיבוץ

עמית:  חיים עדיין שם, פורסם סרטון השבוע שהוא מופיע בו, אני חושב שהוא אפילו דיבר

עמית:  חיים בן 79 והיא 70-71

קריאה: ממה היישוב מתפרנס?      

עמית: היישוב מתפרנס מחקלאות בעיקר

עמית:  זה קיבוץ די זקן, הם לא השכילו לקלוט צעירים, יש פה צעירים אבל רק בשנתיים האחרונות הם עברו הפרטה ויומיים אחרי המלחמה היו צריכים לקלוט כאן עשר משפחות שכבר גרות פה

קריאה: אין הרחבה כמו אצל כולם?     

עמית: הם לא השכילו לתכנן, הם רק עכשיו עשו את השינויים שאפשרו להם לקלוט

עמית:  קיבוץ של השומר הצעיר

עמית:  חיים היה מסיע חולים עזתים לטיפולים בישראל

עמית: זה הבית של דיצה היימן בת 84, גם ממקימי הקיבוץ, היא נחטפה ושוחררה כבר

קריאה: ואיפה היא עכשיו?     

עמית: לדעתי אצל אחת הבנות שלה או בכפר המכבייה

עמית:  מרגלית מוזס בת 77 נחטפה ושוחררה

עמית:  זה אנשים שגידלו אותי

עמית:  אנחנו הולכים בשכונה של מבוגרים

קריאה: באיזו מסגרת אתה הגעת לפה? עצמאית?      

עמית: אני בניגוד אליך לא צריך מסגרות, אין לי מסגרת

קריאה: אבל איך זה עובד?      

קריאה: אתה גר פה?     

עמית: אני גר בגליל כבר 30 שנה

קריאה: אבל מה אתה עושה? אתה קם בבוקר, איפה אתה ישן, לבד?     

קריאה: פה

קריאה:  זה הבית של יפה אדר, מישהו שאל אותי

קריאה:  בת 86 נחטפה ושוחררה

קריאה: עם הקלנועית

עמית: 	 נכון

עמית:  הנכד שלה עדיין חטוף ואנחנו לא יודעים מה עלה בגורלו

עמית:  כל הסימנים על הקירות זה סימנים של הצבא

עמית:       פה היה סיפור מעניין, נתן הוא בן 83 נגיד, ישב בבית, המחבלים באו ובזזו לו את האופנוע ואת המחסנים וזה, לא נכנסו לבית, ישב ראה טלוויזיה בממ"ד

קריאה: הרצח היה בבוקר, הבוזזים פחות

משה סעדה: הכול פה בער במשך שעות

משה סעדה:  ב-12:00 אנשים כתבו שיש מחבלים בבית

קריאה: משה, הביזה היא חלק מהצורך להשפיל אותנו

עמית: אמרתי קודם, היו פה נשים שישבו בבתים, החליפו נעליים

עמית:  הגיעו בכפכפים והשאירו את הכפכפים פה

עמית:   רותי ואברהם מונדר בני 77-78 נחטפו יחד עם הבת שלהם קרן והנכד אוהד

עמית:  רותי אוהד וקרן –שוחררו, אברהם שהיה חולה כשאני הייתי ילד עדיין שם

קריאה: כמה חטופים סך הכול בקיבוץ הזה?     

עמית: היו 77 חטופים ונעדרים בהתחלה, זה השתנה, נשארו 30-35

קריאה: 77 חטופים ונעדרים ועוד 20 ומשהו נרצחים, סך הכול כמעט 100

קריאה: בקיבוץ עצמו נרצחו?     

עמית: נרצחו בקיבוץ עצמו

עמית:  זה משתנה כל הזמן כי הנעדרים הופכים לנרצחים

קריאה: איך אותו זוג טייל מחוץ לגדר? זו גדר שהייתה סגורה

קריאה: זו לא גדר המערכת, אתה יכול לצאת מהשערים של הקיבוץ

קריאה: מהשערים הראשיים ואז מקיפים את הקיבוץ?     

עמית: כן

עמית:  מהבית שם נחטפו גדי ואפרת ודורון הבת של אפרת עם שני הילדים שלה

עמית:  אפרת נרצחה בדרך לגדר, דורון והילדים שוחררו, גדי שהוא בן 79 עדיין שם

קריאה: למה היא נרצחה בגדר? מה אנחנו לא יודעים?     

עמית: המסוק ירה שם ואנשים ניסו לברוח, יש פה שתי נשים שהצליחו לברוח

עמית:  אחת, הייתה קבוצה של חטופים שהסיעו אותם על איזה קלאב קאר, המסוק תקף את הקלאב קאר והרג את המחבל שנהג בו

עמית:  כולם ברחו, היא נפצעה ואספו אותה עם הטרקטור שלה מהנוי

עמית:  היא עשתה את עצמה מתה וכך היא ניצלה

עמית:  היא חזרה יחפה ופצועה לקיבוץ, התחילה לדפוק בחלון של הממ"ד של הבת שלה ולא פתחו לה, לקח זמן עד שפתחו לה, אנשים פחדו ולא פתחו גם כשהגיע הצבא

עמית:       בואו נמשיך, אתם רואים פה זה החמ"ל של הקיבוץ, זה מקלט עילי, זו הייתה אחת מהמטרות שלהם אפשר היה לראות מהמפות שנפלו להם

קריאה: איפה היה חדר הנשק?     

עמית: חדר הנשק הוא בצד השני של הקיבוץ זה המקום היחיד שהם לא הצליחו לפרוץ

עמית:  הם ניסו, לא הצליחו, גם הפורץ של השייטת לא הצליח

קריאה: הם ידעו על חדר הנשק? ידעו גם עליו?     

עמית: כן

עמית:  הוא 60 שנה חדר הנשק של הקיבוץ, מה הבעיה?     

קריאה: היו שם נשקים בכלל?     

עמית: לא, הנשקים היו אצל האנשים, זה ריק, אין שם נשקים

עמית:  בואו ניכנס

קריאה: ממש הבעירו לגמרי

קריאה: גדעון היה גר פה בסביבה, נכון?     

עמית: לא רחוק

עמית:  ידענו בזמן אמת, גדעון נורה דרך הדלת של הממ"ד בשתי הידיים ודימם שש שעות עד שהוא מת

קריאה: בתוך הממ"ד

עמית: נכון

עמית:  בבית הזה גרו שני אנשים מבוגרים בני קרוב ל-80

עמית:  אלה כורסאות הטלוויזיה שלהם, שם הייתה טלוויזיה שזרוקה בחוץ כרגע, ננטשה על ידי המחבלים

עמית:  ב-06:30 בבוקר התחילו ליפול פה פצמ"רים וצבע אדום

עמית:  עשר דקות אחרי זה כבר ראו פה בחלונות אופנועים עם מחבלים – רצים, צועקים, יורים

עמית:       בחג באו לבקר אותם הנכדה ובעלה של הנכדה

עמית:  זאת אומרת היו פה ארבעה אנשים – שניים זקנים ושניים צעירים

עמית:  הם נכנסו מיד לממ"ד, אחרי כ-שלוש שעות נכנסו לבית הזה בין 5 ל-10 מחבלים – שתו, אכלו, בזזו, החליפו מחסניות, נתנו הוראות למחבלים שרצו מסביב

עמית:  היו פה קרוב לשעה וחצי

עמית:       במהלך השעה וחצי נכנס מחבל לממ"ד, הציץ פנימה עם הנשק, הגבר המבוגר שכב על המיטה מכוסה בשמיכה כהה, שתי הנשים היו על הרצפה בין שתי המיטות והגבר הצעיר עמד עם אקדח מאחורי הקיר במקרה שמישהו ייכנס הוא יירה בו

עמית:  נכנס המחבל, לא הדליק את האור, לא ראה כלום, לא ירו בו, יצא

עמית:  החברים שלו אמרו לו "לא חיפשת טוב" נכנס שוב, הסתכל, לא הדליק את האור, לא ראה אותם וגם לא ירו בו, זה המזל

עמית:  המחבלים סיימו, נמאס להם פה, הדליקו את הבית

עמית:       האנשים היו בממ"ד ולאט לאט נכנס עשן פנימה, הם התחילו לנשום מבדים רטובים ואחרי שעה ורבע הם הבינו שאו שהם מתים בפנים – נחנקים, או שהם מתים בחוץ – הורגים אותם

עמית:  הגבר הצעיר פתח מעט את החלון, הסתכל, ראה שהמחבלים מסיבה כלשהי רצו לצד הזה, והחלון הוא שם

עמית:  פתח את החלון וקפץ החוצה, הצעירה הרימה את שני הזקנים והם הוציאו אותם מהחלון והתחבאו, אני אראה לכם איפה

עמית:  כל הזמן יש פה עשרות מחבלים שגם רוצחים וגם לוקחים חטופים וגם בוזזים

עמית:  היו פה לאורך השעות         כ-1,000 מחבלים

עמית:  הראשונים היו לבושים כמו חיילי צה"ל

עמית:  זה החלון של הממ"ד

עמית:  הם רצו דרך פה

קריאה: בני כמה?     

עמית: בני קרוב ל-80 והצעירים בני 27

עמית:  בזמן שהם רצו פה כבר שכב קסאם שלא התפוצץ, איפה שצביקה עובר

עמית:  הם התחבאו כאן כל הארבעה במקטע הזה

עמית:  זה מרכזיית גז, כל הבתים פה מחוממים על ידי גז, המים החמים

עמית:  אז היה פה גם מזל גדול, הבית בוער, הקיר לוהט ותוך כדי החלון הזה כשהוא בוער נופל עליהם מלמעלה

עמית:  הבחורה הצעירה הייתה בערך פה, היא התחבאה ככה, הם היו פה שעתיים וחצי

עמית:  אחד המחבלים הגיע לאיפה שאתה עומד, הסתכל הנה, לא שם לב אליהם

עמית:  בזמן שהם פה המחבלים פרצו את מחסן הפח הזה, התחילו לבזוז אותו, מהצד השני

עמית:  הם לא שמו לב שהם פה

עמית:       הצבא ידע שהם פה כי הם היו מקושרים ואיכנו אותם באמצעות השב"כ והגיעו אליהם ב-14:00 אחרי שהמחבלים הלכו, כולם ניצלו

עמית:  הצעירים – אלו הבת שלי ובעלה והמבוגרים – ההורים שלי

קריאה: עכשיו אנשים מבינים למה אתה פה