ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 120, 2023-12-17 00:00

יוסף טייב: תודה רבה לחברינו ראש העיר

יוסף טייב:  אני רוצה להודות על האירוח ועל ההזמנה

יוסף טייב:  ועדת החינוך - - -בחודשים האחרונים כבר מספר פעמים על נושא הפסיכולוגים

יוסף טייב:  הנושא עלה ביתר שאת בעקבות אירועי 7 באוקטובר ועלה לסדר היום הצורך של מערכת החינוך שמתמודדת עם מחסור אמיתי בפסיכולוגים, יועצים חברתיים וכל מה שקשור

יוסף טייב:       הזכרת את נושא השכר הדבר הוא בלתי הגיוני ובוועדה האחרונה כשהתכנסנו ח"כ - - - העלה על סדר היום של הוועדה את מה שקרה פה בדימונה וזה סקרן את כלל הוועדה ואותי ורצינו לבוא ולראות מקרוב, איך אנחנו צריכים להביא את הרשויות המקומיות ואת המועצות המקומיות, את הנושא הזה של השירות הפסיכולוגי בצורה טובה לאורך זמן, משהו שיחזיק

יוסף טייב:  אנחנו מודעים לעלויות אבל זה על סדר העדיפויות גם של ממשלת ישראל וגם כנסת ישראל וגם ראשי הרשויות צריכים לקחת ולהבין איפה אנחנו משקיעים

יוסף טייב:  אני נחשפתי להשקעה הגדולה שלך בני

יוסף טייב:  יכולת להישאר במסגרת דימונה ולהשקיע בה ולהגיד "כאן אני עוצר"

יוסף טייב:  אבל אנחנו רואים פעם אחר פעם בנושא הנגב בכללותו והרשויות המקומיות כמה אתה מושקע, והזכרת את זה, סגן יושב-ראש הרשות המקומית, אני רוצה באמת לומר, אני פוגש המון ראשי ערים, הייתי סגן ראש מועצה בעצמי, ולראות אדם שמסתכל לא רק נקודתית על העיר שלו אלא בפרספקטיבה מאוד רחבה ומבין שכשהוא נותן מענה לעיר השכנה הוא נותן מענה גם לעיר שלו ואני רוצה להודות לך באופן אישי על כך

יוסף טייב:  הנושא הזה של שוויון בין יהודי ללא-יהודי לא מדבר אליך, יש פה אזרח שצריך לקבל מענה והוא יקבל אותו

יוסף טייב:  ואני מודה לך על זה

יוסף טייב:       אני כן רוצה להודות כי בסוף הבאת את המתווה, אבל גם אנשי מקצוע שעבדו, אם זה הפסיכולוגים בעצמם, יועצים חינוכיים, מנהלי אגפים, מנהלי בית הספר, מקס וכולם, אופירה, הגיל הרך, נושא של חינוך מיוחד, הנושאים האלה עולים על סדר היום של הוועדה שבוע אחר שבוע ולא תמיד יש לנו את המענה הנכון ולכן היה לי חשוב באמת לבוא ולראות במו עיניי מה שנעשה

יוסף טייב:       זה נשמע פנטסטי כשקיבלנו את הדיווח מחבר הכנסת מאיר כהן ואין לי ספק שנצא פה ונחכים עוד יותר כשנצא מדימונה

יוסף טייב:  מקס בבקשה

ד"ר מקס פרץ: בוקר טוב כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת ראש העיר חבריי בעיריית דימונה

ד"ר מקס פרץ:       שמי מקס פרץ אני ראש אגף החינוך זה שנה שביעית

ד"ר מקס פרץ:  לפני כשש וחצי שנים הגעתי לתפקיד, ביצעתי מיפוי מלא של כל המערכת, ראיתי הרבה דברים שצריך לשנות במיידי

ד"ר מקס פרץ:  ראש העיר ביקש ממני להיקרא לדגל, הצבתי מספר תנאים, כי אני הייתי מנהל התיכון הגדול בעיר, קיבלתי שכר הרבה יותר גבוה ממה שאני מקבל היום אז הצבתי מספר תנאים ולשמחתי אני חייב להגיד היום שמתוך 100% שביקשתי הגעתי ל-180% איתו

ד"ר מקס פרץ:  שזה מדהים

ד"ר מקס פרץ:       נמצאים איתנו כאן ד"ר אילן וירצברגר, הפסיכולוג המחוזי, הוא חלק שותף בפרויקטים שלנו, חגי יהודה מנהל השפ"ח, גלעד הירשבייג מקיבוץ עלומים שעברו טראומה והוא עדיין בנתניה מפונה שם במלונות, הוא מנהל השפ"ק

ד"ר מקס פרץ:  השפ"ק זה המצאה שלי - שירות פסיכולוגי קליני

ד"ר מקס פרץ:  זה לא נמצא בשום מקום, ונמצאים איתנו כאן מנהלת מתי"א - תרצה, מנהלת המג"ר -המרכז לגיל הרך – שמרית, ומנהלת הגיל הרך, גני ילדים - אופירה, סגנית של ארינה, ונועם - מנהלת המתנ"ס, ועוד חברים יקרים

ד"ר מקס פרץ:       מערכת החינוך בדימונה כללית בדקה לימדה בשיטה המסורתית ולא התקדמנו הרבה

ד"ר מקס פרץ:  הודעתי לראש העיר ש-70-60% מהכיתות בכל בית הספר היסודי עוברות במיידי למרחב פתוח, ללא גיר וללא לוח

ד"ר מקס פרץ:  תוך שלוש שנים בנינו 120 כיתות עם מרחב למידה ברמה של סלון ובית מלון, ממש כך

ד"ר מקס פרץ:  ילדים באים ויכולים לכתוב על הרצפה, להתהפך, לישון, לאכול, מה שבא להם

ד"ר מקס פרץ:  אנחנו עובדים בשיטה של "כנוסה" - חמש דקות מתוך 45 דקות, ו-40 דקות אנחנו שולחים את הילדים למרחב לאוויר הפתוח ועשר דקות לפני תום השיעור הם מגיעים עם גרפים, עם מסקנות, עם טבלאות, דבר מדהים, בכיתה א' לראות ילד שאומר לי, "איך שאני שופך את החומר הכחול אני רואה שהגרף הזה עולה"

ד"ר מקס פרץ:  אני עדיין מחפש את השם שלו

ד"ר מקס פרץ:  זה השלב הראשון אחר כך הם מבינים שהם מוסיפים גז או דברים כאלו מה קורה

ד"ר מקס פרץ:  כך גם בתחומי הביולוגיה

ד"ר מקס פרץ:       קיבלתי את העיר עם ארבעה מחוננים בעיר

ד"ר מקס פרץ:  מנהלת המחוז רצתה לסגור את כיתת המחוננים ביקשתי מבני לבקש ממנה לתת לנו הזדמנות, כעבור שנה היינו עם 430 מחוננים ומצטיינים

ד"ר מקס פרץ:  עשינו מהפכה

ד"ר מקס פרץ:  ראש העיר השקיע קרוב ל-4 מיליון שקלים במבנה למחוננים, הוא לא מספיק

ד"ר מקס פרץ:  אנחנו צריכים להרחיב אותו

ד"ר מקס פרץ:  החלטתי שילדים בכיתה ב' שעושים את המבחנים של מחוננים, יש כאלה שעל נקודה או שתיים לא עוברים

ד"ר מקס פרץ:  לקחתי את כל אלה קראתי להם "מצטיינים" ונתתי להם את אותה תוכנית כמו למחוננים, וכך הגדלתי את מספר המצטיינים בעיר

ד"ר מקס פרץ:  הם מגיעים לתיכונים ברמה מאוד גבוהה

ד"ר מקס פרץ:  אנחנו רואים עלייה וקורלציה בחמש יחידות מתמטיקה, אנגלית, פיזיקה

ד"ר מקס פרץ:  יש גם שבירת תקרה על ידי בנות, מתוך 25 ילדים בפיזיקה ישנן 22 בנות שלומדות חמש ועשר יחידות לימוד בתיכון להמן ובזילמן ובעוד תיכונים

ד"ר מקס פרץ:  וזה חשוב לזכור

ד"ר מקס פרץ:       המערכת שלנו דינאמית ומשתנה כל שנה

ד"ר מקס פרץ:  אני אדם פתוח, אנחנו משנים דברים, מקיימים ועדות, שינויים, כל מה שהמנהלים מבקשים - אנחנו מקיימים

ד"ר מקס פרץ:  הם חולמים, אנחנו מגשימים

ד"ר מקס פרץ:  והחלום הזה בשביל להגשים אותו צריך להביא כסף, וזה התפקיד של ראש העיר

ד"ר מקס פרץ:  אני מביא לו את התוכניות, הוא מביא הרבה כסף, לפעמים כבר אין לי מה לעשות

ד"ר מקס פרץ:       לגבי כיצד אנחנו רואים את הבוגר בדימונה

ד"ר מקס פרץ:  60% מתלמידי התיכון בדימונה מנוטרים לצבא

ד"ר מקס פרץ:  יש לנו כיתות שמחוברות, מנוטרות לצבא

ד"ר מקס פרץ:  יש לנו מכללה להנדסאים, בגיל 18 וחצי ילד בתיכון מסיים הנדסאי, מתגייס לקמ"ג - פרויקט של הנדסאי גרעין וכימיה בשיתוף הקריה למחקר גרעיני, משרד החינוך וראש העיר שהביא את זה, זה פרויקט חלום שלי באותו בית ספר ואני שמח שאני פוגש אותו

ד"ר מקס פרץ:  בגיל 18 וחצי מסיימים, מקבלים דיפלומה, מתגייסים לקמ"ג, שלוש שנים משרתים שם בתפקיד ולאחר מכן עובדים בקמ"ג בשכר התחלתי היום של מעל 20,000 ברוטו

ד"ר מקס פרץ:  זה נותן מענה כל שנה ל-25

ד"ר מקס פרץ:  לפני 13 שנים פתחתי הנדסאי חשמל

ד"ר מקס פרץ:  יש בדימונה יותר מ-200 הנדסאי חשמל שאני אחראי על כך שהם קיבלו דיפלומות וכולם עובדים

ד"ר מקס פרץ:  וביררתי את השכר שלהם, השכר הכי עלוב נע בסביבות 15,000-14,000 שקל לאותם הנדסאי חשמל

ד"ר מקס פרץ:  חשמל זה אחד המקצועות שיש בו פרנסה אין-סופית

ד"ר מקס פרץ:      לגבי בריאות הנפש

ד"ר מקס פרץ:  לפני מספר שנים המדינה החליטה להעביר את התקציבים של בריאות הנפש לקופות החולים

ד"ר מקס פרץ:  לצערי הרב, קופות החולים במצב גרוע, אפס

ד"ר מקס פרץ:  לקחו את הכספים, בנו בניינים, עשו מה שרוצים ובריאות הנפש רק נפגעה, לא קרה כלום

ד"ר מקס פרץ:  ילד שמסמן לי שיש לו, לא עלינו, מקרה של אובדנות, מראה סימנים של אובדנות וזועק, ראיון אחרי תשעה או עשרה חודשים, אולי הוא יתקבל ואם הוא מתקבל הוא הולך לחדר מיון שם הוא מקבל איזה אקמול עד שהוא יבוא למצב אחר

ד"ר מקס פרץ:       לגבי השירות הפסיכולוגי הקליני השאלה שלך איך אנחנו

ד"ר מקס פרץ:  השלב ההתחלתי היה שראש העיר נתן מעל 2

ד"ר מקס פרץ: 5 מיליון שקל לשנה הראשונה

ד"ר מקס פרץ:  הגיע ד"ר אילן וירצברג ואמר, "השירות הפסיכולוגי הקליני הוא לא באחריות משרד החינוך, אני אתן לך פסיכולוגים חינוכיים חצי משרה, חינוכיים אבל במקור שלהם סיימו כפסיכולוגים קליניים

ד"ר מקס פרץ:  וכך הם עובדים חצי משרה בבית ספר, חצי משרה פסיכולוג קליני

ד"ר מקס פרץ:  מה הבעיה הם מקבלים 44 שקלים לשעה, שזה לא הגיוני

ד"ר מקס פרץ:  בא ראש העיר ואמר, "לא יהיה"

ד"ר מקס פרץ:  התחלנו איתם ב-90 שקל לשעה עד 120 שח לשעה, תלוי בהתמחות

ד"ר מקס פרץ:  בנוסף קיבלנו רישיון לבצע התמחות אצלנו ואז פסיכולוג קליני שמסיים באוניברסיטת ירושלים בא לדימונה ועובר את ההתמחות אצלנו

ד"ר מקס פרץ:  אנחנו מוסד מוכר

ד"ר מקס פרץ:  הכסף מגיע בשנים הראשונות רובו מהרשות, ממשרד החינוך מגיעות המשרות ומקופות החולים, שהכירו בנו כגורם מטפל, אנחנו מקבלים ואוצ'ר, יכול להיות 8, 10, 30 טיפולים לשנה

ד"ר מקס פרץ:  כמו טופס 17

קריאה: שאלה שלי, אנחנו יודעם להגיד שבשירות הפסיכולוגי ברמה הארצית גם התקנים הקיימים לא מצליחים לשאת את הצרכים נכון? מה שאתה אומר לי כרגע זה שאתה לוקח את התקנים שיש לך אתה מזהה מתוכם אם יש מישהו שהוא התמקצע בקליני אתה ואמר לו 50% תעשה בקליני

קריאה:  השאלה היא אם זה לא מייצר לך דלתא בשוטף בחינוכי

ד"ר מקס פרץ: יש לי דלתא קטנה לגבי הפסיכולוגים החינוכיים

ד"ר מקס פרץ:  אם היית מדבר איתי לפני שש נים היינו במצב קטסטרופלי מבחינת כל המקצועות הפרה-רפואיים והפסיכולוגיים

ד"ר מקס פרץ:  פסיכולוג קליני לא היה לנו, אפשר לומר

ד"ר מקס פרץ:  אנחנו היום במצב שהגענו לרמה של 85-80% ותוך שלוש-ארבע שנים נמלא את המכסה שלנו

ד"ר מקס פרץ:  נספר מאיפה הבאנו את האנשים

ד"ר אילן וירצברגר: ד"ר אילן וירצברגר פסיכולוג מחוזי של משרד החינוך מחוז דרום

ד"ר אילן וירצברגר:       הייתה ירידה בהיקף העסקה של פסיכולוגים בשפ"ח כאן, לא בגלל שמשרד החינוך לא נתן תקנים,  אלא כי פסיכולוגים עזבו

ד"ר אילן וירצברגר:  ואז באמצעות ניצול התקנים הצלחנו שגם בהתחלה אם הם הלכו ללימודים של טיפול של בריאות הנפש הם הגדילו את מספר הפסיכולוגים שיש סך הכול בשפ"ח כאן, וכך יש מענה הרבה יותר רחב

ד"ר מקס פרץ: אני אציין שלפני ארבע-חמש שנים המדינה החליטה להקים ועדות זכאות ואפיון שמשרד החינוך אחראי להן - - - אנחנו היינו יושבי-ראש הוועדות, הוציא אותנו ושם אותנו חברי ועדה

ד"ר מקס פרץ:  לא נפגענו, שמו מפקחים מטעם משרד החינוך

ד"ר מקס פרץ:  המטרה שלהם הייתה לחסוך כסף והנה חטפו על הראש, מסתבר שוועדות הזכאות באפיון האלו הציפו את המודעות לילדים ובשנה שעברה היו לי ארבעה גני תקשורת, אני עם שבעה גני תקשורת גדלתי בשלושה גני תקשורת ועוד שתי כיתות תקשורת זה גידול של 75%

ד"ר מקס פרץ:  ועדות הזכאות באפיון עושות עבודה יסודית, בודקות את הילדים, את ההורים, את הבית, ביקורים

ד"ר מקס פרץ:  ובזכות זה הצלחנו להגיע לכמעט 95% מהילדים שבאמת זכאים לחוק חינוך מיוחד

ד"ר מקס פרץ:  כמובן שילבנו אותם - - - לכל ילד יש את המספר שלו, שזה שווה שעות תקן, סייעת וכן הלאה

קריאה: אתה מצליח לתת את המענה בתוך בית הספר, ילד שהולך לשילוב ולא לחינוך מיוחד, אתה מצליח לתת לו את המענה המלא?     

ד"ר מקס פרץ: יושבת כאן מנהלת המתי"א, המצב היה קטסטרופלי לפני שש-שבע שנים

ד"ר מקס פרץ:       כמה נתונים

ד"ר מקס פרץ:  משנת תשע"ח-2018 היינו עם קלינאית תקשורת אחת בפנסיה עם מרפא בעיסוק אחד וטיפול אישי שניים

ד"ר מקס פרץ:  גדלנו בשנת תשפ"ב ב-11 והיום אנחנו עם 32 בעלי מקצוע בתחום הפרה-רפואי

קריאה: מה מתוך זה הסטודנטים שדיברת עליהם?     

ד"ר מקס פרץ: לא, הסטודנטים הקליניים לא פה, הקליניקה לא שייכת לאגף החינוך- - - אני אגף החינוך, אימצתי את הקליני

קריאה: לא, אבל לפי המודל שהוא אמר כמה מהם מתוך אלה שהוא הכשיר עם המלגה - - -     

ד"ר מקס פרץ: כולם

ד"ר מקס פרץ:  כמעט כולם

בני ביטון: כולם

בני ביטון:  שלנו כולם

בני ביטון:  99%

ד"ר מקס פרץ: אנחנו נותנים בונוס שורה וכסף לכל בחור או בחורה הם מקבלים כסף תוספתי

ד"ר מקס פרץ:  אבל האבסורד, אדוני היושב-ראש, קלינאי תקשורת אחרי שלוש שנים מפוטר ממשרד החינוך כי אין לו תעודת הוראה

ד"ר מקס פרץ:  וזו אנומליה שאתם תתנו עליה את החשבון, ואגב, בגלל שהם קלינאי תקשורת הם לא זכאים לגמול חינוך, לא זכאים לגמול ריכוז, כלום

ד"ר מקס פרץ:  זאת אומרת שהשכר שלהם הוא המינימום של המינימום ולכן חייבים היום לתת את הדעת על זה כי בעוד שנה אנחנו נפטר את קלינאי התקשורת, בני, זה חשוב מאוד שהם יקבלו קביעות, כל בעלי המקצוע הפרה-רפואי, יקבלו קביעות ממשרד החינוך

ד"ר מקס פרץ:  הם לא ילכו ללמוד הוראה, הם לא צריכים את זה, הם לא מחנכים והם לא מורים

ד"ר מקס פרץ:  הם כמו רופא, ורופא לא צריך לעשות תעודת הוראה

ד"ר מקס פרץ:  הם נותנים מקצוע רפואי ולכן אני מבקש אחרי שלוש שנים, תדאגו כבר בזמן הזה, כי בעוד שנה הם הולכים הביתה ויש להם איפה לעבוד

ד"ר מקס פרץ:  כל הקופות - - -     

קריאה: אם מדברים על פתרונות, המהלך שתדבר עליו כעת הוא מהלך לשבע השנים הקרובות - - - של שלוש שנים, איך פעלת בתוך זה?     

ד"ר מקס פרץ: לא, אנחנו התחלנו לפי שש שנים הם היו סטודנטים, לפני שלוש שנים קיבלנו את הפירות הראשונים, הם עכשיו מסיימים, סוף השנה הזו שניים-שלושה ובעוד שנתיים – עשרה, ובעוד שלוש שנים הם כל ה-30 יפוטרו

קריאה: הוא צודק, לפי אופק חדש אתה חייב תעודת הוראה וכל מי שנכנס לאופק חדש חייב את תעודת ההוראה

קריאה:  זה גם במגזר עכשיו כשנכנסנו לחרדי

בני ביטון: אני רק מבקש חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כל אחד שמדבר תלחצו על המיקרופון כי הכול מוקלט

ד"ר מקס פרץ: בקצרה נתונים על דימונה

ד"ר מקס פרץ:  יש לנו 571 ילדים במסגרת החינוך המיוחד בדימונה

ד"ר מקס פרץ:  יש לנו בית ספר לחינוך מיוחד שיש בו 67 ילדים, רובם עם אוטיזם בינוני ומעלה

ד"ר מקס פרץ:  אנחנו נותנים פה טיפול מהטובים שיכולים להיות

ד"ר מקס פרץ:  יש לנו רצון עז, יש לנו נהג ל-15 ילדים שאנחנו כל יום מסיעים לבאר שבע, אופקים, לכל מיני מוסדות, "עלי נגב"

ד"ר מקס פרץ:  ראש העיר החליט להקים את כל המוסדות האלה כאן בדימונה

ד"ר מקס פרץ:  ולתת שירות אזורי לנו, למגזר, לירוחם, לערד, למצפה

ד"ר מקס פרץ:  על מנת שנבוא לכאן במקום שיתחילו לרוץ בכל מקום

בני ביטון: המעון השיקומי שאנחנו בונים עכשיו

ד"ר מקס פרץ: נכון, ועוד משהו גם ב"עלי נגב" אין כבר מקום קבלה, גם בית אקשטיין אין מקום קבלה ולכן אתם חייבים לתת מענה לבנייה מיידית לתחומים הפרה-רפואיים האלה כאן בדימונה

ד"ר מקס פרץ:  יש לנו שטח מיועד - - -     

בני ביטון: בנוגע למה שמקס עכשיו מספר, אני אדבר בכובע של אשכול נגב מזרחי שאני אחראי על המגזר הבדואי שבו

בני ביטון:  אני קלטתי למעון השיקומי שלנו מהמגזר הבדואי

בני ביטון:  תבינו, אם אני מדבר עלינו בעיר דימונה שהיא מפותחת, תארו לכם מה קורה ביישובים כמו חורה וערערה

בני ביטון:  אני אתן לכם רק נתון אחד שתבינו, ערערה בנגב, 199 רופאים ורוקחים

בני ביטון:  פרופורציונלית זה יותר מבאר שבע ודימונה ביחד

בני ביטון:  יש להם את ההשכלה, אבל עם הילדים המסכנים והנתקעים והחלכאים יש להם בעיה

בני ביטון:  ואני מרשה לעצמי להגיד מה דיברתי עם יושב-ראש הוועדה ביום חמישי

בני ביטון:  לקחתי גם על עצמי את כל ההיסעים של כל המגזר באל-קסום ובנווה מדבר, על אשכול הנגב לא אכפת לי הכסף, הנה אני אומר את זה ליד יושב-ראש הוועדה

בני ביטון:  אכפת לי שמגיל אפס או מגיל שלוש עד חמש לא היו מסיעים את הילדים האלה של המגזר הבדואי והיום חסכתי מיליונים של שקלים למדינת ישראל במגזר

בני ביטון:  מיליונים של שקלים

בני ביטון:  אם הייתי רץ בפריימריז של ערערה ושל חורה הייתי במקום הראשון בפריימריז במגזר הבדואי

בני ביטון:  אבל מגיע להם

בני ביטון:       כשראיתי את חבר הכנסת פה אמרתי לו "כל הכבוד שהגעת"

בני ביטון:  מעטים החברי כנסת שמעניין אותם להתעסק בחינוך ולהתעסק ברווחה

בני ביטון:  אלה דברים חשובים

בני ביטון:  אז אני זועק את הזעקה של כל הנגב המזרחי

בני ביטון:  זו זעקה רצינית

בני ביטון:  לפני שבועיים שלושה לקחתי את הבכירים שלי לצפון וראיתי מה בני מובחר עושה במבואות חרמון, ויש עוד דבר, ילדים עד גיל 21 נזרקים לרחוב

בני ביטון:  מקס כשהיה סגן ראש עיריית דימונה מרכז הקים פה מפעל שיקומי רב נכותי

בני ביטון:  אמרתי למאיר כהן, "גיל 21 להורים שאין להם עבור הילדים שלהם הם נשארים בבתים שלהם או שזורקים אותם"

בני ביטון:  - - - זה חוק חינוך חובה לילדים האלה, מגיל 21 שום רשות מקומית לא אחראית על הדבר הזה

בני ביטון:  למשל הפעילו את החוק, 5% במוסדות ממשלה או מוסדות שירותים מוניציפליים צריכים להעסיק בעלי צרכים מיוחדים

בני ביטון:  אתם יודעים כמה העיר דימונה מעסיקה? 18

בני ביטון: 5%

בני ביטון:  כל ענף הגינון המשקם עובד אצלי פה, כל בעלי הצרכים המיוחדים

בני ביטון:  אצל אופירה ארבע סייעות עובדות בגנים

בני ביטון:  אף אחד לא זועק, רק מעניין אותם כמה תעודות בגרות, לא נעים לדבר על הדברים האלה, זה לא פופולרי

בני ביטון:       אבל אתם, אתם חברי הכנסת, אתם ועדת החינוך, מוכן לעזור לך, מכיר את קטי, מכיר חלק מחברי הכנסת, זה בקדמת הבמה, הזעקה שלי גדולה יותר לנתיבות, לשדרות, לאופקים, לעוטף, לקריית שמונה

בני ביטון:  הייתי שם, עיר רפאים רבותיי

בני ביטון:  לשקם עיר כזו, בארצות הברית לוקח בין שנתיים לשלוש, במדינת ישראל שבע שנים ייקח לנו לשקם אותה

בני ביטון:       ולכן אני חושב על המחר מה נעשה איך נעשה, וזה התפקיד שלך אדוני היושב-ראש, ושלכם חברי הכנסת

בני ביטון:  לא אכנס לפוליטיקה עכשיו, אני פוליטיקאי בדיפלומה אבל זו הזעקה שלכם, פה הכסף

בני ביטון:  פה צריך לשפוך את הכסף לפסיכולוגים, לשפ"חים, לדבר הזה, לכל אלה שאין להם חוץ מאשר ההורים שלהם, נחרב עליהם עולמם, הורה שיש לו ילד בעל צרכים מיוחדים, מנותק ומשותק לגמרי, ואם יש להם שניים אז שני ההורים לא עובדים

בני ביטון:       אני מודה לחברי מועצת העיר, לשי, תודה לסגנים שלי, תודה למנהלי האגפים שלי, אמרתי להם "רק תגידו לי למה צריך כסף", במקום לעשות מדרכות ופארקים, במקום לעשות את כל הדברים האלה צברנו את הכסף לדבר הזה אבל לא לכל ראש עיר יש את הדבר הזה

בני ביטון:  תודה

ד"ר מקס פרץ: אני רוצה לסיים בכך שחשבנו שהמחסור בפסיכולוגים קליניים הוא קטן

ד"ר מקס פרץ:  תכף אראה לכם מצגת קטנה שתראו על המרכז עצמו, כשפתחנו את המרכז הקליני לפני ארבע שנים בערך, ועדות הזכאות באפיון נתנו מענה לכל תושבי דימונה, שהמתינו שנה ושנה וחצי לסורוקה

ד"ר מקס פרץ:  תוך חודש פתרנו

ד"ר מקס פרץ:  פתאום בגלל המודעות ישנה הצפה והמתנה עוד פעם, אנחנו במחסור גדול ואדיר

ד"ר מקס פרץ:   במקצועות הפרה-רפואיים אנחנו כרגע עם קרוב ל-15 או 17 משרות פנויות, מרפאות בעיסוק ודברים כאלה, כך גם עם הפסיכולוגים הקליניים

ד"ר מקס פרץ:  לאור הגדילה ראש העיר בונה קומה שנייה – אתם תראו קומה שתהיה רובה ככולה עבור החינוך המיוחד  והתחנה הפסיכולוגית, יחד עם מתי"א, גם טיפת חלב תהיה שם, כך שיהיו מקושרים אלה בין אלה וזה גם יהיה מודל שבעזרת השם כשנסיים תבואו לעוד ביקורת

ד"ר מקס פרץ:  אני מבקש אם אפשר להעביר לשירות הפסיכולוגי הקליני

בני ביטון: בבקשה גלעד

גלעד הירשבייג: תודה

גלעד הירשבייג:  אני לא כל כך בענייני הרצאות אז אני מתנצל מראש

גלעד הירשבייג:  אני מודה על הדיון הזה, הנושא הזה הוא מאוד חשוב אז תודה שהעליתם את זה לסדר היום

גלעד הירשבייג:  אני אדבר גם על כמה דברים שהוזכרו פה מעט, אבל נעשה פה סדר מסוים

גלעד הירשבייג:       בשנת 2019 השירות הפסיכולוגי-חינוכי בדימונה היה במחסור קיצוני של כוח אדם

גלעד הירשבייג:  חוץ ממנהל השירות הפסיכולוגי – יהודה - שהיה פה, היו חמש פסיכולוגיות מאוד ותיקות על סף פרישה, אני חושב שרובן לא התמחו בכלל בפסיכולוגיה חינוכית

גלעד הירשבייג:  סך הכול איוש התקנים עמד על פחות מחמישה אחוזים של התקנים

גלעד הירשבייג:  זה צד אחד של העניין

גלעד הירשבייג:       הצד השני כמו שנאמר פה זה שלא היו פה בכלל שירותים של בריאות הנפש לילדים ולנוער

גלעד הירשבייג:  אפס

גלעד הירשבייג:  המרפאה היחידה שהייתה זמינה לתושבי דימונה הייתה בבאר שבע במרכז טל, עם תורי המתנה של שנה וחצי

גלעד הירשבייג:  זו הייתה התמונה בתחילת שנת 2019

גלעד הירשבייג:  הגורמים השותפים שלנו בהנעת כל הפרויקט הזה, כמובן בני שכמו שאמר הכניס את היד לכיס והיה שותף מהרגע הראשון, יחד עם ד"ר מקס, מנהל החינוך ויהודה מנהל השפ"ח, ובאמת מההתחלה מי שהביא אותי לסיפור היה אילן, הפסיכולוג המחוזי של מחוז דרום

גלעד הירשבייג:  אני בכלל לא מדימונה בעבר נסעתי שעה ורבע היום אני נוסע שעתיים ורבע כל פעם שאני בא

גלעד הירשבייג:  ויצרנו שותפות גם עם הפסיכולוג הארצי שזה מר גבי פרץ עם קופות החולים שגם הן היו בישיבות ההקמה, והפסיכיאטר המחוזי, כולם היו חלק מזה

גלעד הירשבייג:       היעדים שהצבנו היו קודם כל להגדיל את מספר הפסיכולוגים החינוכיים הקבועים שעובדים בשפ"ח דימונה

גלעד הירשבייג:  המטרה השנייה להגדיל את הזמינות והאפשרות לקבל מענים ציבוריים - - -     

קריאה: רק תגיד שנייה, מבחינת האבחנה אמרת 50%, כמה זה במספר? התחלת עם חמישה ואחר כך אמרת פחות מ-50%

קריאה:  כמה במספר? - - - -     

קריאה: היו לנו תשעה תקנים

ד"ר מקס פרץ: הוא מדבר רק על השפ"ח, לא שפ"ק

ד"ר מקס פרץ:  היו לו תשעה תקנים, חמישה היו של כמעט לקראת פנסיה רובם - - -     

קריאה: היו חסרים לו חמישה?     

ד"ר מקס פרץ: לא היו חסרים, לא

ד"ר מקס פרץ:  - - -     

ד"ר אילן וירצברגר: אני אסביר, למשרד החינוך יש הגדרה של תקנה לפי מספרי ילדים, רמת הכיסוי בדימונה באותו זמן הייתה למטה מ-50% כאשר הממוצע הארצי הוא מעל 70

גלעד הירשבייג: מה המודל בעצם איך בנינו את המודל

גלעד הירשבייג:  הרגל הראשונה או השנייה של המודל, תלוי איך לוקחים את זה, הייתה הקמה של מרפאה לבריאות הנפש לילדים ולנוער, שמוכרת להתמחות בפסיכולוגיה קלינית

גלעד הירשבייג:  זה מה שעשינו וזה היה לא פשוט ברמה הבירוקרטית – משרד הבריאות, מועצת הפסיכולוגים הקליניים - ירקנו דם בעניין הזה

גלעד הירשבייג:  בנינו מסלול התמחות ייחודי שפסיכולוגים עושים בו התמחות כפולה, גם בפסיכולוגיה חינוכית וגם בפסיכולוגיה קלינית, והם עובדים במשרה מלאה

גלעד הירשבייג:  את ההתמחות החינוכית הם עושים בשירות הפסיכולוגי-חינוכי אצל יהודה ואת ההתמחות הקלינית הם עושים במרפאה שיושבת באותו מבנה, ונהנית מהרבה מאוד משאבים

גלעד הירשבייג:       הצענו מסלול ייחודי ומה שמיוחד בו זה הסנכרון הזה בין השירות הפסיכולוגי-החינוכי ובין המרפאה, הסנכרון מקל על המתמחים בהתמחות הכפולה שהיא התמחות לא קלה של ארבע שנים

גלעד הירשבייג:  היינו צריכים לנצל אקטיביות

בני ביטון: תן את המצגת הזאת עכשיו למשה איך שהוא יוצא מפה הולך לבצלאל סמוטריץ' אני בטוח שהוא יביא כסף - - -     

גלעד הירשבייג: איך יצרנו את האטרקטיביות להביא את הפסיכולוגים הקליניים לפה? כל מי שהגיע בסוף הם לא תושבי דימונה, אלה אנשים שלמדו באוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן גוריון, רובם גרים במרכז, חלק גדול מהם העתיקו את מקום מגוריהם

גלעד הירשבייג:       יצרנו משרה מלאה עם משכורות יחסית גבוהות, ודאי למתמחים קליניים, באופן יחסי למה שמציעים במקומות אחרים

גלעד הירשבייג:  עשינו השקעה מאוד גדולה בהתפתחות המקצועית, בהכשרות, בהדרכות, באיכות הצוות

גלעד הירשבייג:  עבדנו מאוד קשה להביא אנשים טובים, שדווקא יש פה באזור אבל היה צריך לתגמל אותם, לעזוב קליניקות פרטיות ולבוא לעבוד איתנו

גלעד הירשבייג:  עוד דבר שדרבן אנשים לבוא זה השליחות, דיברנו במונחים של שליחות

גלעד הירשבייג:  הפסיכולוגיה הציבורית קרובה לליבי וכך חשים אנשים רבים

גלעד הירשבייג:  כשרואים את המצב אנשים אומרים שצריך לעשות משהו וגם ההתמחות הכפולה הייחודית שיצרנו יוצרת איזו אטרקטיביות

קריאה: אפשר לשאול שאלה, בני, לגבי הסיבה שוב תחזור שנייה אחת

בני ביטון: סעיף הראשון גמישות של עיריית - - -     

קריאה: לא,  - - - -אתה מעלה כאן משרה מלאה עם משכורות גבוהות ודיברת פה מאיפה החלק הזה מגיע? התחלת עם 44 שקלים והעלית ל-120 - - -      

בני ביטון: שאלה טובה הוא שואל

בני ביטון:  אני באתי לגלעד ולחגי ולמקס פרץ וביקשתי שיעשו לי תחשיב כלכלי מה אנחנו צריכים כדי להקים את כל הפרויקט הזה

בני ביטון:  צברתי מכסף שוטף של עיריית דימונה 2

בני ביטון: 5 מיליון שקל ושמתי, הכנסתי עמוק את היד לכיס

בני ביטון:  אני חייב להגיד לזכותם, בינתיים אני לא רואה אבל הוא אמר לי שבעוד שלוש שנים נגיע לאיזון תקציבי לדבר הזה

קריאה: איך?      

בני ביטון: אני אסביר לך איך ברגע שהקופות ייכנסו

קריאה: נכנסו, נכנסו

בני ביטון: מקס אמר בפתיח שלו מה קרה

בני ביטון:  מדינת ישראל, אפילו בלי לשים לב, נתנה את כל הכסף, העבירה הכול לקופות החולים

בני ביטון:  הקופות עשו אפס ואנחנו הבנו שאם לא ניכנס, הזמנתי את כל מנהלי המחוזות של כל הקופות אצלנו ואמרתי להם, "זה התנאי, תנו לנו, אנחנו נפעיל את הדבר האלה"

בני ביטון:  והקופות שמות כסף לדבר הזה, הן הבינו, עד היום הם לא טיפלו ולא שמו כסף, הפסדנו פעמיים את הדבר הזה

בני ביטון:  היום לקחתי את הפסיכולוגים של מחוז דרום שהגיעו לפה, שמנו שולחן עגול, הבנתי, כשאתה אומר לאדם "אין לך בעיה תקציבית, קדימה, תפעל", הם הכינו תוכנית עבודה מקצועית ברמות הגבוהות ביותר, צריך להיות מודל שלכם לגבי כל 250, והינה אני אומר את זה פה, להתחיל עם המגזר הבדואי - הם לא יודעים בכלל מה אנחנו מדברים

בני ביטון:  אין להם מושג מה זה הדברים האלה

בני ביטון:  אם אצלי, שזו עיר של אשכול חמש ואני עוד מעט עולה לאשכול שש, זו עיר מאוד חזקה עם מודעות יותר גבוהה, ואני נכנס מתחת לאלונקה למען כל המגזר הבדואי, אתה יודע שיש לי פה חדר מיון קדמי? אתה יודע מי כל העובדים שלי? כולם מהמגזר הבדואי

בני ביטון:       הבאתי שלושה פרופסורים מאוניברסיטת בן גוריון, הבאתי את פרופ' גידי סער שיצא לגמלאות, אבנת עובד עכשיו בטיפול נמרץ, הבאתי את פרופסור איליה, שהם מתכללים את זה כל שלושת הפרופסורים האלה, עלו לי כמו חמישה

בני ביטון:       ישבתי עם שר הבריאות בשבוע שעבר, אמרתי לו, "תגיד לי מה אני מחליף? את משרד הבריאות? את משרד החינוך? - - - מיליון וחצי שקל לתיאטרון שלי, אם אני רוצה אנשים איכותיים פה בעיר הזאת אני צריך לתת להם תאטרון, אני צריך לתת להם חדר מיון קדמי, קאנטרי קלאב, אני צריך לתת להם את כל מגוון השירותים שלא ייצאו

בני ביטון:  אתה יודע שאני בונה מרכז ממשלה על חשבוני? למה אני צריך לבנות את זה?"

בני ביטון:  משרד הפנים, משרד האוצר, משרד התחבורה - הכול על חשבוני והם לא משלמים לי שקל אחד

קריאה: מרכז הפעלה חדש

בני ביטון: מרכז הפעלה, אני אראה לכם עכשיו, בניתי לפני המלחמה, הקמתי מרכז הפעלה ב-26 מיליון שקל

בני ביטון:  חשבו שאני מטומטם או מגלומן, לאיזה צורך שיהיה, הוא מוגן גם אטומית, כי אנחנו כאן סביבנו, אנחנו נעשה סיור ונראה את כל הדברים האלה

בני ביטון:       שואלים אותי מאיפה הכסף הזה, כל הכסף הזה הגיע מהסכם דן

בני ביטון:  ידעתי לנתב את הכסף שלי נכון והכסף השני שהגיע לי הגדול - - - נכנסתי, הקריה למחקר גרעיני הייתה משלמת לי מיליון שקל - - - תסביר לבצלאל אל תהיה תקוע - - -     

קריאה: בסוף לפי מה שאתה מציג עכשיו ביחס הזה של עבודה עם פסיכולוג באופן מוסדר - - - עם דרישה, אתה מגיע לאיזו השלמה אולי לא מאה אחוז אבל  - - - היא מתכונת מצוינת היא קיימת עכשיו למה לא להמשיך?     

גלעד הירשבייג: אני תכף אראה שקף בעניין של מקורות המימון - - -     

בני ביטון: תעביר לו את כל המצגת, שייקח אותה עכשיו לשר האוצר

גלעד הירשבייג: אז באמת הנכונות והגמישות של עיריית דימונה אפשרו לזה להתחיל ולהתממש, כמו שבני אמר בכל היבט

גלעד הירשבייג:  יש פה היבטים בירוקרטים ותקציביים

גלעד הירשבייג:  היו גזבר ומחלקת החינוך, ובראש את בני שבאמת הקציאו משאבים גדולים להתחיל את זה ולא פחות מהם הפסיכולוג המחוזי שהיה שותף מלא בעניין הזה כולל הקצאת תקנים ותקנים זה כסף בסופו של דבר אם הוא מקצה תקן מלא לפסיכולוג שעושה התמחות קלינית וחינוכית זה עוזר לממן את הדברים

גלעד הירשבייג:  תמונת מצב עדכנית של השפ"ח ביחס ל-2019 היום חוץ ממנהל השפ"ח במשרה מלאה - יהודה - יש עוד 11 פסיכולוגים באחוזי משרה משתנים, רובם מתמחים

גלעד הירשבייג:  יש גם סטודנטים שבאים מאוניברסיטת בן גוריון והאוניברסיטה העברית לעשות אצלנו את הפרקטיקום - - -     

קטי קטרין שטרית: אתה יודע אתה צריך לתת את ההשוואה, אתה מדבר על כוח האדם אבל חברי הכנסת לא מבינים את ההשוואה מול בתי הספר, שזה הדבר הכי משמעותי

קטי קטרין שטרית:  כי זה אומר אם אני מסתכלת על עיר כמו בית שמש או לוד, שאני מכירה טוב-טוב, יש פסיכולוג אחד על כמות של שבעה-תשעה בתי ספר

קטי קטרין שטרית:  ההשוואה הזו לא מודגשת פה ולדעתי זה הדבר הכי חשוב

קטי קטרין שטרית:  הכמות - - - אתם מדברים על הכמויות ואנשים פה לא מבינים

גלעד הירשבייג: המצב היום הוא פחות טוב, לפני שנה היה לנו כיסוי מלא של כל מסגרות החינוך

ד"ר אילן וירצברגר: מעל 100 אחוזי כיסוי מדימונה

קטי קטרין שטרית: בכל זאת, אתם שונים שתבין - - -     

בני ביטון: קטי רוצה להשוות, כי היא הרי מכירה, היא נולדה וגדלה בלוד ועשתה את רוב חייה בבית שמש, יש לה השוואה לשתי ערים והיא גם באה מהתחום המוניציפלי ומכירה את זה באופן אישי, מעבר לזה שהיא מורה ומחנכת בישראל ותואר שני ומרצה

בני ביטון:       זו מהפכה, זו מהפכה אמתית, מה שנעשה בדימונה אני חושב שזה מדגם עד לפני שנה או שמונה חודשים, היו לנו שמונה אחוז בגלל הגדילה, אנחנו נצמצם את הפערים תוך כדי

בני ביטון:  הנה אני אומר הגזבר לא נמצא פה אבל אני מתחייב לקיים את זה

בני ביטון:  אבל בואו נתקדם כי אני רוצה שחברי הכנסת יתייחסו ונצא לסיור

קטי קטרין שטרית: המספרים האלה לא קיימים אפילו בתל אביב

בני ביטון: ברור - - -     

ד"ר אילן וירצברגר: ומספר הילדים שמטופלים הוא חסר תקדים ברמה הארצית

ד"ר אילן וירצברגר:      גל זה באמת החלק השני - - - היום יש לנו ארבעה מדריכים פסיכולוגים קליניים, שלושה מומחים, שמונה מתמחים פסיכולוגים קליניים, עובדת סוציאלית, פסיכיאטרית ילדים ונוער שמגיעה שלוש או ארבע פעמים בחודש, מטפלת באמצעות בעלי חיים, מטפלת באומנות, שישה סטודנטים  - - - מהמגמה הפסיכולוגית קלינית באוניברסיטת בן גוריון, סטודנטית ל - - - תרפיה מאוניברסיטת חיפה, סטודנטית לטיפול באומנות מסמינר הקיבוצים, כולם גרים פה באזור ומגיעים

ד"ר אילן וירצברגר:       יש כ-160 ילדים לא פעם גם ההורים שלהם מקבלים טיפולים  - - - במרכז הטיפולי הקליני טיפולים ארוכי טווח, שזה הרוב, טיפולים ממוקדים וקצרי טווח, טיפולים קבוצתיים, ליווי ומעקב פסיכיאטרי, טיפולים דיאגנוסטיים שונים, נכנסנו גם לאבחוני אוטיזם, E

ד"ר אילן וירצברגר: S

ד"ר אילן וירצברגר: D לאחרונה

ד"ר אילן וירצברגר:  והכול דרך שירות ציבורי בלי השתתפות של ה- - - בכלל

ד"ר אילן וירצברגר:  יש לנו כ-80 ילדים שנמצאים בשלבים שונים של המתנה

ד"ר אילן וירצברגר:      מקורות המימון

ד"ר אילן וירצברגר:  יש לנו את עיריית דימונה שבאמת מכסה את כל מה שצריך גם בעניין של המשכורות, מה שנשאר אחרי, יש גם כמובן את המבנה את השירותים הנלווים, אנחנו יושבים יחד עם השירות הפסיכולוגי - - - באותו מקום

ד"ר אילן וירצברגר:  תקנים דרך השירות הפסיכולוגי יוצאים ממשרד החינוך לפסיכולוגים שעושים התמלחות כפולה, כמו שאמרנו פסיכולוגים שעושה התמחות קלינית וחינוכית מקבלים תקן מלא דרך מחוז דרום וזה נכנס כמימון

ד"ר אילן וירצברגר:  קופות חולים חתמנו עם שתי קופות חולים בדימונה, הסכמים גם היו לא פשוט בכלל, הם לא עשו לנו שום הנחה אנחנו ותל אביב מקבלים אותו דבר

ד"ר אילן וירצברגר:  היינו צריכים אותו דבר וחתמנו איתם על הסכמים, הם עובדים עם טופסי 17 עם "מכבי" ו"כללית"

ד"ר אילן וירצברגר:  כל מי שמגיע אלינו לטיול במרכז עובר דרך קופות החולים וחלק מהעניין של שעות ההדרכה גם ממומן על ידי משרד החינוך, כל הפעילויות - גם השירותים הפסיכולוגים החינוכיים וגם המרכז הטיפולי

ד"ר אילן וירצברגר:  זה איכשהו מאזן את זה, הגענו למצב של איזון אם אנחנו עובדים בצירוף גם של תקנים דרך שפ"י וגם של קופות החולים

ד"ר אילן וירצברגר:  מי שמפעיל את זה זו הקרן לפיתוח דימונה, לא העירייה

ד"ר מקס פרץ: תאגיד עירוני

גלעד הירשבייג: כן

גלעד הירשבייג:  יש לנו הרבה אתגרים בסיפור הזה

גלעד הירשבייג:  קשה לנו לגייס מתמחים חדשים

גלעד הירשבייג:  יש שחיקה בשכר, יש המון תחרות על מתמחים

גלעד הירשבייג:  אם יפתחו עוד מקום כזה יותר קרוב למרכז, יהיה לנו הרבה יותר קשה

גלעד הירשבייג:  אנחנו קצת חסרים גם בפסיכולוגים חינוכיים וגם בפסיכולוגים קליניים

גלעד הירשבייג:  אנחנו חסרים וצריכים עוד

גלעד הירשבייג:  קשה לגייס, האטרקטיביות נשחקת

גלעד הירשבייג:  יש לנו קושי ברגולציה לשלם לפסיכולוגים חינוכיים

גלעד הירשבייג:  אגב, מסתבר שכיוון שהם פסיכולוגים קליניים תחת הכותרת הזו ברשות, אי אפשר לשלם להם יותר

גלעד הירשבייג:  פסיכולוגים חינוכיים כפופים להסכמים עם הרשויות, שבהן באמת השכר הוא שכר רעב

גלעד הירשבייג:  וגם כשאתה תאגיד עירוני אתה לא יכול לזוז מזה

גלעד הירשבייג:  וזו בעיה רצינית

גלעד הירשבייג:  - - - ולא דיברנו בכלל על פרה-רפואי כמו עובדים סוציאליים ומטפלים באומנות, שאנחנו מאוד נעזרים בהם אבל אנחנו יכולים לשלם להם רק מה שהעירייה מאפשרת וזה שכר רעב, זה לא שאין את הכסף, זה הרגולציה של משרד הפנים שלא מאפשרת

גלעד הירשבייג:  יש את העניין שמקס דיבר עליו שעם האוכל בא התאבון

גלעד הירשבייג:  בהתחלה אנשים אמרו "מי יבוא?" והיום יש כל כך הרבה, אז אפילו שאנחנו - - -     

ד"ר מקס פרץ: אמרתי שהם יבואו עמוק יותר ממה שחשבנו, ממש עמוק

קטי קטרין שטרית: היתרון הוא שבסוף התהליך נקבל אותם בסדר, ולא שהם יעלו הרבה יותר גם למדינה אחר כך

ד"ר מקס פרץ: את זה תגידי לביטוח הלאומי

ד"ר מקס פרץ:  הביטוח הלאומי פה לקח עשרה צעדים אחורה

ד"ר מקס פרץ:  כשהייתי מנהל תיכון הייתה לי כיתה של 25 ילדים שאם אני לא הייתי נותן להם מענה הם היו עבריינים

ד"ר מקס פרץ:  אני החלטתי, הלכתי לביטוח לאומי, אני אישית גייסתי 300,000 שקל מביטוח לאומי כל שנה

ד"ר מקס פרץ:  נתתי מדריך, מורה, חונך, שיעורים פרטיים, כל ה-25 התגייסו, רובם ליחידות קרביות, אפס תיקים במשטרה, עשיתי פיילוט, לצערי ביטוח לאומי אמר, "מצטערים נגמר הכסף", והנה הם חזרו שוב לסורם

גלעד הירשבייג: היום יש לנו סך הכול בערך 140 עד 180 ילד שאנחנו רואים בשבוע במרכז הטיפולי, תור המתנה עומד על יותר מחצי שנה כך שלמרות שיש לנו הרבה, עדיין חסר

גלעד הירשבייג:  והנושא של ההשתתפות משרד הבריאות וקופות החולים - בעניין הזה באמת שערורייתי בעיניי, עיריית דימונה ומשרד החינוך שמים הרבה כסף בשביל שהעסק הזה יעבוד ומשרד הבריאות וקופות החולים לא מספיק, ממש לא מספיק

גלעד הירשבייג:  ובעניין הזה צריך לעשות משהו, אני לא יודע מה

ד"ר מקס פרץ: קופות החולים הפכו אותנו לקבלן משנה במחיר מינימום, את זה חשוב לדעת

ד"ר מקס פרץ:  צריכים לעלות את זה

בני ביטון: נגיד תודה לכל הצוות – גלעד, מקס, הפסיכולוג הראשי של מחוז דרום, נועם, לירון, חגי, תרצה, גברתי מנהלת הגיל הרך וגם לך מנהלת מחלקת הגנים ואחרון חביב מקס

בני ביטון:  באמת תודה, כמה שחשבתי שאני מכיר את זה עשיתם כבוד לעיר דימונה

בני ביטון:  כשאני רואה את המצגת הזו, המלצתי ליושב ראש הוועדה ולחברים שאף אחד לא בורח, אנחנו יוצאים לסיור והולכים לארוחת צוהריים, זה על חשבון עיריית דימונה, זה בסדר, מותר לכם לפי הכללים והכול כשר

בני ביטון:  יוסי זה כבוד בשבילנו שראש הוועדה וחברי הכנסת הגיעו לכאן, זה לא מובן מאליו אבל יש לכם כרגע פיילוט לעשות בכל מדינת ישראל

בני ביטון:       ואתה משה, ואני חוזר ומסכם איתך, אתה פיבוט מאוד רציני, ואני לא אכנס לפוליטיקה אבל אני חושב שתוביל יחד עם חברי הוועדה ויושב-ראש הוועדה להגיד לבצלאל, שר האוצר, ואני מכיר אותו באופן אישי עוד כשהוא היה מנהל מתנ"ס, אז אני שומר לו חסד נעורים, הדבר הזה הוא חשוב לכולם, חשוב לכל חברי הכנסת וחשוב לנו כחברי מועצת העיר

בני ביטון:       מילה אחרונה מחברת מועצת העיר והממונה על הרווחה, הגברת מרינט וקנין, בבקשה

מרינט וקנין: אני שמחה מאוד להיות כאן, קטי הייתי אצלך בלשכה כשגדעון סער היה שר החינוך

מרינט וקנין:  מה ועדת החינוך של הכנסת עושה בשביל ילדי הריטלין? למה זעקתם לא נשמעת? אני מלווה את הסיפור הזה מ-2009 ועד הרגע הזה - - -     

בני ביטון: תגידי איפה את עובדת כרגע בואי נשמע

מרינט וקנין: כן, אני חברת מפלגת העבודה 50 שנה

מרינט וקנין:  לפני שלושה חודשים התפקדתי לליכוד, הייתי חברת לשכת מפלגה בשביל בני ביטון, כי עבדתי עם ארבעה ראשי ערים, אני 35 שנה בפוליטיקה, אני בת דימונה, אבל מהפכה כמו זו שעשה בני ביטון בדימונה - אין

מרינט וקנין:  אין דברים כאלה

מרינט וקנין:       אני מלווה אותו, הלכנו לכמה ערים וכל ראש עיר זועק לבני שיעזור לו

מרינט וקנין:  "מה קורה עם ילדי ריטלין?" ההורים עובדים, הילד לוקח את הקונצרטה או ריטלין בבוקר, זה מחזיק בדיוק שלוש וחצי שעות

מרינט וקנין:  משחררים אותו, משעים אותו לשלושה ימים, מתחיל להסתובב, סמים, אלכוהול

מרינט וקנין:  חבר'ה, תתעוררו, מדובר בילדים

מרינט וקנין:       אני חברת מועצת עיר ממונה על אגף הרווחה בהתנדבות, אני עובדת עם עמותת SOS, אני מנהלת את מערך הילדים בסיכון במגזר הבדואי יש לנו 15 מועדוניות, 1,250 ילדים

מרינט וקנין:  ואני רוצה להזמין אתכם לראות

מרינט וקנין:  אני באה לתת תקווה לעתיד טוב יותר לילדים האלה

מרינט וקנין:  הם מופלים, היו מופלים לדורותיהם ואנחנו באים לתת תקווה

מרינט וקנין:  תודה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  דברים חשובים

יוסף טייב:  אני אכנס ועדה משותפת עם ועדת הסמים והאלכוהול בראשות בועז ביסמוט, נראה את ההשלכות הישירות של באמת ילדי ריטלין שמעים ומגיעים ככל הנראה לאיפה ש- - - -אני אמנע את הסיכום ואני אתן התייחסות קצרה לכל חבר כנסת סביב הנושא

יוסף טייב:  כבר בשבוע הבא אנחנו נכנס כנס חירום לנושא

יוסף טייב:  הפסיכולוגים והיועצים החינוכיים וגם ח"כ מאיר כהן ויו"ר ועדת הבריאות - יוני משריקי

יוסף טייב:  ואנחנו נשב גם - - - היה אמור להיות סיור

קטי קטרין שטרית: תגיד לו שהיה אמור להיות סיור

קטי קטרין שטרית:  היינו אמורים ללכת לסיור מקביל בוועדת בריאות ובחרנו לבוא לפה

יוסף טייב: נכון, באמת כי היא וח"כ שקלים גם חברי ועדת בריאות

יוסף טייב:  אני מודה לכם על זה

יוסף טייב:  בבקשה

יוסף עטאונה: תודה רבה ראש העיר על האירוח ויישר כוח לך ולכל הצוות שלך על כל העשייה שלכם

יוסף עטאונה:  זה מוכיח שאם רוצים זה אפשרי ואתם עושים את זה טוב מאוד

יוסף עטאונה:  אתה לא צריך להתנגד להצטלם כשאני נמצא כאן כחלק מהוועדה והסיור כי קודם כל אני איש הנגב וכשאני מדבר על הנגב אני מדבר גם על אוכלוסייה ערבית וגם על היהודית

יוסף עטאונה:  הרבה מדברים על פיתוח הנגב ולא תמיד מסתכלים על אוכלוסייה בדואית

יוסף עטאונה:  בשנה האחרונה דובר רבות בחברה הישראלית על ישראל הראשונה וישראל השנייה

יוסף עטאונה:  אני אומר, יש ישראל השקופה, שזה הבדואים בנגב שאף אחד לא רואה אותם ולכן כשמדברים על הקשיים גם בשירות הפסיכולוגי והעזרה הנפשית באירוע הקשה שכולנו חווינו גם ערבים וגם יהודים וכולנו שילמנו גם מחיר

יוסף עטאונה:  האוכלוסייה הבדואית אילן יושב פה ומכיר את המספרים יש מחסור אדיר בכל השירות הפסיכולוגי חינוכי גם קליני, גם הייעוץ החינוכי בתוך בית הספר, בהיעדר תקינה ממשרד החינוך, וגם לעזור לאנשים בכל הנושא הזה במיוחד בכפרים הלא מוכרים, ואתה מודע לנושא הזה, אדוני ראש העיר, וגם דרך האשכול אתה מנסה למצוא פתרונות

יוסף עטאונה:       לדעתי הפתרונות המוצעים לא יעבדו במצב הקיים

יוסף עטאונה:  על נושא הנגב אני אשמח לפגוש אותך ויחד נחשוב על פתרונות כלליים, כי אם מדברים על חינוך אי אפשר רק לדבר על חינוך ולמצוא פתרונות רק לחינוך הכפרים הלא-מוכרים, צריך להיות פתרון כולל גם ברווחה, גם בתחבורה, גם בבריאות וגם בכל התחומים ויש על מה לדבר בנושא

יוסף עטאונה:       לגבי העשייה בתחום הזה שעשיתם בדימונה, גם אני בא מתחום החינוך

יוסף עטאונה:  אני הייתי מנהל אגף חינוך בחורה 23 שנים והרבה דברים שאתם פיתחתם בדימונה אפשר לעשות הקבלה עם חורה

יוסף עטאונה:  זה מוכיח שאפשר לעשות את הדברים

יוסף עטאונה:  אם אני הצלחתי כמנהל אגף חינוך בחורה, בהתחלה הייתי שולח ילדים בעלי צרכים מיוחדים לדימונה לבית הספר שלכם

יוסף עטאונה:  כשראיתי את מערך ההסעות והעלויות, יזמתי ופתחתי בית ספר לחינוך מיוחד

יוסף עטאונה:  כשראיתי מחסור במענה לילדים בעלי אוטיזם במגזר הבדואי בכלל פתחתי בחורה את בית הספר הראשון לבעלי אוטיזם במגזר

יוסף עטאונה:  כשהיה צריך גם למחוננים פתחנו בית ספר למחוננים ומרכז מחוננים בחורה, הראשון במגזר הבדואי

יוסף עטאונה:  כשהיה צריך לפתוח את מתי"א, פתחנו גם מתי"א

יוסף עטאונה:  ולכן בני, אני אישית אומר לך פה לפני כולם, אם אתה עשית את זה בדימונה, אני עשיתי את זה בחורה, בוא נעשה את זה לטובת כל הדרום - הערבים והיהודים

יוסף עטאונה:       פעם אמרו את הקשה אפשר לעשות במיידי, הבלתי אפשרי ייקח קצת זמן

יוסף עטאונה:  בוא נעשה את זה יחד

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אושר

שקלים: תודה רבה אדוני יושב-הראש, אדוני ראש העיר

שקלים:       אני כאן אורח, אני לא חבר ועדת החינוך, אני חבר ועדת הבריאות

שקלים:  אבל היה לי חשוב להגיע לדימונה כדי ללמוד ולראות מה נעשה כאן

שקלים:  בשיחה מוקדמת שהייתה לי עם ראש העיר הסברתי שיש לי מקום חם לעיר דימונה, בתור בן לאימא שהגיעה לכאן בסוף שנות ה-50, אחרי שמשפחתה עלתה מאיראן והתיישבה בירוחם

שקלים:  אמי גדלה בירוחם ועבדה במפעל כיתן בדימונה

שקלים:  היא מאוד שמחה שאני מגיע לכאן

שקלים:       באתי להקשיב וללמוד

שקלים:  מאוד מרגש וכיף לשמוע על העבודה שנעשית כאן

שקלים:  אתם משאירים לנו כאן הרבה שיעורי בית לעשות ויש כאן נושאים שחופפים עם ועדת הבריאות, למשל נושא מרכזי החוסן והפסיכולוגים

שקלים:  זה נושא שנדון רבות גם בוועדה אצלנו בימים אלו

שקלים:  אני רוצה להיות לכם אוזן קשבת בכל מה שאפשר, לבוא ולעזור ולפתור

שקלים:  אני מניח שיש כאן קונצנזוס רחב ונמשיך לשתף פעולה בעזרת השם יחד

שקלים:  תודה רבה לכולם

קטי קטרין שטרית: חברים אני רוצה להחזיר את המקצועיות לזה

קטי קטרין שטרית:  אתם חייבים להכניס את מספר התלמידים למצגת הזו

קטי קטרין שטרית:  כי רק ככה אפשר יהיה לעשות השוואה בין מקומות אחרים בארץ

קטי קטרין שטרית:       שומעים "דימונה", לא כולם יודעים אפילו איפה זה, גיאוגרפית זה בדרך לאילת

קטי קטרין שטרית:  לעיר הזו יש אצלי מקום מאוד חם בלב כי כשעברתי לכאן מבית שמש הבנתי את ההשוואה הבלתי ניתנת להבנה כמה השקעה יש פה וזה לא מפתיע אותי

קטי קטרין שטרית:  אולי החברים פה מופתעים מהנתונים, אני לא מופתעת כי כשהגעתי לכאן כמורה חיילת הייתי בטוחה שאני באיזשהו שלב אשנה את המקצוע שלי למשהו אחר

קטי קטרין שטרית:  לא עניין אותי חינוך

קטי קטרין שטרית:  אבל האהבה שלי לחינוך צמחה פה

קטי קטרין שטרית:  כי פה היה כוח אדם מדהים

קטי קטרין שטרית:  אני לא יודעת מי מכם מכיר את המנהל של בית ספר דקלים, רביד

קטי קטרין שטרית:  הוא היה המנהל שלי והוא גרם לי להתאהב בתחום החינוך

קטי קטרין שטרית:       יש לכם פה אוצר וזו עיר ואם שיכולה לתת מודל ודוגמה לכל עיר אחרת בישראל

קטי קטרין שטרית:  כי פה נעשית עבודה מתוך אכפתיות גם של הפורום שמנהיג את העיר הזו וגם של אנשי המקצוע

קטי קטרין שטרית:  המצגת הזו היא מאוד צנועה, היא חייבת להיות אחרת כשמשווים את מספרי התלמידים וכוח האדם שיש פה, וזה נדיר, אין את זה

קטי קטרין שטרית:       אני יושבת-ראש השדולה לבריאות הנפש ומניעת אובדנות

קטי קטרין שטרית:  אני מקבלת את הילדים האלה בסוף הדרך, לצערי הרב, עם הנתונים המאוד אכזריים 

קטי קטרין שטרית: אתם עושים את המניעה, אתם מונעים מהם להגיע לקצה ואת זה אתם צריכים לפמפם ולהגיד לכל מי שמגיע לעיר הזו

קטי קטרין שטרית:  כי זו עיר שיודעת לתת מה שהרבה אחרים לא עושים

קטי קטרין שטרית:  תודה

יסמין פרידמן: זה מאוד מרשים, אני חייבת לציין, היוזמה, הרצון, ההתגייסות, התוכניות להביא כספים

יסמין פרידמן:  אני גם מגיעה מהמוניציפלי ואני יודעת עד כמה זה לא מובן מאליו אבל יותר מזה, אדוני ראש העיר, מה שהרשים אותי הכי הרבה זה שאתה לוקח אחריות

יסמין פרידמן:       גם כמי שחיה בנגב, ואנחנו כולנו פה אנשי הנגב, לקיחת האחריות, כי יש פה עתיד משותף, אי אפשר להתייחס רק אלינו לבדנו

יסמין פרידמן:  יש פה עתיד משותף בנגב

יסמין פרידמן:       לפני שלושה שבועות עשינו סיור במערכת החינוך באל-קוסום

יסמין פרידמן:  שם עוד חולמים על שירותים

יסמין פרידמן:  לקיחת האחריות היא באמת לא מובנת מאליה ואני אשמח לעזור בכל מה שאפשר

יסמין פרידמן:  תודה

בני ביטון: אחרון חביב, משה סולומון, שר האוצר, בבקשה

משה סולומון: אנחנו מוצאים בפרשת השבוע מקץ ביטוי, "איש החלומות"

משה סולומון:  כך אני רואה את בני

משה סולומון:  אני מכיר את בני וזכיתי להתלוות אליו בעבודה הרבה שנים, ויש לי פה צוערים מדהימים, כשאנחנו עושים את ההשמה כולם בני דימונה - - - להרבה מאוד צוערים יש תוכנית להיות שוטר מקומי וכשצוערים אומרים, "אנחנו רוצים להיות כאן", זה אומר שיש להם משהו לתרום וגם להיתרם כאן

משה סולומון:       ראש עיר שרואה את התפקיד הבא שלו כפסיכולוג או עובד סוציאלי, הוא שחקן נשמה וכשיש אפילו רק שחקן נשמה - אפשר לשנות הכול

משה סולומון:  יש עוד הרבה להגיד אבל נשמור לבוא העת

משה סולומון:  יש הרבה שיעורי בית

משה סולומון:  בהצלחה לכל העוסקים בעבודה החשובה הזאת

בני ביטון: אז אנחנו יוצאים לסיור כולם בואו תצטרפו

בני ביטון:      (סיור בבית ספר אמיר)     

קריאה: ברוכים הבאים לבית ספר אמיר עש ז'אק אמיר

בני ביטון: אני אכיר לך, ח"כ יוסי, יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, ח"כ אושר שקלים, ח"כ קטי שטרית, לימדה בדקלים, ח"כ יוסוף, לשעבר מנהל אגף החינוך בחורה, והיו עוד שני חברי כנסת שהבריזו לנו קצת וסגנית יושב ראש הוועדה יסמין, פה בחוץ, אמרה שהיא מגיעה

בני ביטון:  ליאת בבקשה

ליאת אמויאל: ברוכים הבאים לדימונה ולבית ספר אמיר על שם  ז'אק אמיר, מראשי העיר המיתולוגיים של דימונה

ליאת אמויאל:  האמת שחיכינו לכם מהשעה 12:00, אנחנו עכשיו נכנסים קצת לזמן של אוכל, אז אני אספר לכם באופן כללי על איך ומה בית הספר, אתם לא תוכלו לראות את הלמידה כי עכשיו הם בזמן אוכל

ליאת אמויאל:       זו השנה השלישית של בית ספר אמיר מאז פתיחתו

ליאת אמויאל:  הוא נפתח במודל חדשני, הודות כמובן לראש העיר, למנהל אגף החינוך, הם ראו איזה רעיון וחלום להביא משהו שונה בפדגוגיה ובעקבותיהם גם אני נכנסתי לתמונה

ליאת אמויאל:       התחלנו כבית ספר צומח עם כיתות א' עד ג', התחלנו בבית הספר למחוננים עד שבית הספר נבנה

ליאת אמויאל:  הוא נבנה מאוד-מאוד מהר

בני ביטון: תוך שבעה חודשים סיימנו את החלק הראשון

ליאת אמויאל: וגם בשלבים נוספים

ליאת אמויאל:  היום אנחנו עומדים על 300 תלמידים

ליאת אמויאל:  זו השנה השלישית של בית הספר ואין כיתה ו', אנחנו עד כיתה ה'

ליאת אמויאל:  זה בית ספר צומח, אמרתי, התחלנו א' עד ג', 3 כיתות א', כיתה אחת ב', כיתה אחת ג' שאחר כך התפצלה לשתי כיתות

ליאת אמויאל:       כמו שאתם רואים בית הספר ממוקם בלב שכונה חדשה ומתפתחת - שכונת השחר - שמצולמת גם הרבה בפרסומות בטלוויזיה

ליאת אמויאל:  למעשה יצרנו פה סדר יום חדש עבור התלמידים

ליאת אמויאל:  הם לא לומדים בכיתות-אם קלאסיות, אלא במרחבי למידה

ליאת אמויאל:  הם מתחילים ברצועת למידה, כמו שאתם רואים כאן, ככה בנוי היום של ילדי כיתה א' עד ג'

ליאת אמויאל:  ובעזרת השם כשיהיו ד' עד ו' יש להם רצועה מאוד דומה, מותאמת לגיל שלהם

ליאת אמויאל:       כל יום נפתח ברצועה הראשונה, שנקראת זמן התחברות

ליאת אמויאל:  הם נכנסים לרבע שעה עם מחנך הכיתה, כי בכל זאת זה בית ספר יסודי וצריך את ההתחברות הזו

ליאת אמויאל:  ברצועה הזו יש רבע שעה או 20 דקות שיר של בוקר, קצת אקטואליה, בדיקת שמות וכן הלאה

ליאת אמויאל:  מתוך הרצועה הזו הם יוצאים לרצועת הליבה, שאחידה לכל שכבות הגיל

ליאת אמויאל:  זה בדרך כלל סשנים של שעה וחצי, תלוי במערכת השעות, ושכבה שלמה יוצאת למרחבים, תכף נעשה סיבוב ותראו

ליאת אמויאל:  בתוך רצועת הליבה הזאת הילדים עובדים בכמה תחנות

ליאת אמויאל:  במסגרת התחנות של א' עד ג' הם עובדים בשלושה מוקדים

ליאת אמויאל:  מוקד בשם הקניה, עם מורה, אין למידה קלאסית, אין מליאות, לא קיים מושג כזה

ליאת אמויאל:  מורה יושבת עם קבוצת תלמידים, יש הקניה, נוסטלגיה וחקר

ליאת אמויאל:  והמורה עוברת את שלושת הקבוצות בערך בשעה ומשהו, יש לה עוד זמן, זה נקרא "מורה מרחפת", זו איזו מתודיקה

ליאת אמויאל:  אגב מתודיקה, היו שותפים פה לתוך המתודולוגיה שאנחנו מפעילים

ליאת אמויאל:  אחרי רצועת הליבה יש רצועת סקרנות, שיש בה חוגים של ילדים, רובוטיקה, כל תמידי בית הספר לומדים פה רובוטיקה, א' עד ג', לומדים באופן אחיד לכולם

ליאת אמויאל:  ד' עד ו', שיהיו פה עוד מעט, ילמדו כבר בקבוצות

ליאת אמויאל:  אנחנו ממקצעים אותם, נותנים להם את הטעימות ואת ההתמחות עד כיתה ג', בסוף אם אנחנו רואים ומזהים כאלה שמתחברים יותר או פחות, יש פה עוד מקצועות, סקרנות, אחרי רצועה זו יש שוב רצועת ליבה באותה מתכונת כמו בבוקר ובסוף יום מסיימים בתהליך שנקרא רפלקציה

ליאת אמויאל:  פיתחנו מחברת מיוחדת שמלווה את התהליך הזה

ליאת אמויאל:  כמו שהם פותחים את היום הם סוגרים את היום עם שאלות מהות, כדי לעבוד על המטא-קוגניציה, מה למדתי, איך למדתי, במה הקבוצה תרמה לי, במה השיתוף פעולה עזר לי

ליאת אמויאל:  אלה הדברים שאנחנו רוצים למעשה לקדם במאה ה-21

קריאה: זה כולל גם צהרון?     

ליאת אמויאל: כן בסוף יום לימודים יש צהרון כמו בכל מסגרת חינוכית - - - מ-14:30 עד 16:30 במסגרת של יוח"א - זו המסגרת שדימונה עובדת בה

ליאת אמויאל:      נושא יום הלמידה של ד' עד ו' קצת שונה משל הקטנים

ליאת אמויאל:  הוא מתחיל באותה רצועת התחברות וזה מהותי, ממשיכים לפלייליסט - הילדים מקבלים פלייליסט של אפשרויות, אחרי שהם עברו את כל המסלול של א' עד ג', של עבודה בקבוצה ושיתוף פעולה וכל הכישורים שאנחנו רוצים, הם מגיעים לד' ועובדים לפי פלייליסט, מקבלים מערכת שעות יומית, ככה זה נראה

ליאת אמויאל:  הם מרכיבים לעצמם את היום

ליאת אמויאל:  הם בוחרים בין משימות חובה, משימות בחירה ומשימות נוסטלגיה בתוך הפלייליסט הזה, ותלמיד בכיתה ד' או ה' יכול להחליט שהוא פותח את יום הלימודים שלו דווקא בחשבון כי הוא אוהב את זה

ליאת אמויאל:  כמובן שהוא צריך לעבור את כל התחנות ויש להם משימות והם מקבלים את זה וזה מוצג להם על מקרן גדול בכיתה

ליאת אמויאל:  עד סוף שבוע יש פה הערכה מאוד מדויקת של המורות ומעקב

ליאת אמויאל:  הילדים פשוט יושבים, משתרעים- חבל שלא באתם ב-12:00 לראות

ליאת אמויאל:  הרעיון הוא לפתח את הלומד העצמאי, טוב, נעשה סיבוב

קריאה: בתור אבא לשני בנים כאן, אם הייתי זוכה להתחנך בבית ספר כזה, אני הייתי ילד עם הפרעות לא מאובחנות, בבית ספר רגיל, יצחק שדה בדימונה - - - פה לומדות שלוש כיתות, עכשיו הם אוכלים אז הם לא בכיתות,  - - - הילדים יוכלו להישאר בתוך הכיתה, הם רק בזמן הארוחה, בארוחה וקצת בבוקר

קריאה:  פה הם לומדים כל היום

קריאה:  פה יש מעבדת רובוטיקה, מצוינות, רוב הילדים לומדים פה כי הם רוצים קצת יותר את השבט שלהם

קריאה:  פה זה אגף ד'

קריאה:  כל שנה צמחנו

קריאה:  אתם רואים עכשיו זה זמן אוכל

בני ביטון: שלום ילדים

בני ביטון:  בתיאבון

בני ביטון:  האוכל טעים? שניצלים היום

ליאת אמויאל: פה לומדת שכבה ד'

ליאת אמויאל:  נעלה מלמעלה

ליאת אמויאל:  רוצים לעשות את א'-ב' ואז לעלות?      זה חדר אומנות