ועדת הבריאות, כנסת 25, פרוטוקול מספר 114, 2023-11-20 00:00

יוסף טייב: אני מתכבד לפתוח ישיבה משותפת של ועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת הבריאות בעניין מענים לילדים עם מוגבלויות בתקופת מלחמת "חרבות ברזל"

יוסף טייב:  לאחר שהגיעו אלינו בשבוע שעבר משפחות החטופים ומכיוון שדברים היוצאים מן הלב נכנסים אל הלב החלטנו בוועדה לתלות את תמונות הילדים החטופים והן יופיעו פה במשך כל הדיונים עד להחזרת אחרון החטופים

יוסף טייב:       לקחנו על עצמנו להזכיר בפתיחת כל ועדה ילד או שניים

יוסף טייב:  היום אנחנו נזכיר את אריאל ביבס, בן ה-4, ילד ג'ינג'י, אנרגטי, שאהב כל מה שקשור לגלגלים ולמנועים, וכפיר ביבס, בן 10 חודשים, חייכן שלא מזמן התחיל לזחול

יוסף טייב:  אנחנו נגיד בצורה ברורה – ואמרתי את זה אתמול גם למשפחות החטופים – כלל חברי סיעת ש"ס, ואני חושב שכל חברי הכנסת, חתמו על התחייבות שלנו להחזרת החטופים במהרה לארץ

יוסף טייב:       קיימנו מספר דיונים

יוסף טייב:  ב-18 באוקטובר הוועדה התכנסה בנושא החינוך המיוחד

יוסף טייב:  לפני שבועיים הוועדה התכנסה במוסד על"ה בבני ברק, מוסד לילדים עם מוגבלויות, מוסד רווחה אבל גם מוסד חינוכי, ונחשפה לקשיים והאתגרים הגדולים שיש כדי להחזיר את המערכת החינוכית לילדים עם מוגבלויות לתלם ככל האפשר

יוסף טייב:  עלו מספר אתגרים, מהמיגון ועד החזרתם של הילדים

יוסף טייב:       ברור לכולם, ואני אגיד את זה בראש דבריי, שהחזרה של ילדים עם מוגבלויות, לפחות במוסדות החינוך המיוחד, כפופה להנחיות פיקוד העורף

יוסף טייב:  יחד עם זאת, בסוף יש לנו מחויבות לכלל תלמידי ישראל וכמובן בפרט – ואמר את זה השר בהופעתו ב-18 לאוקטובר – את ילדי החינוך המיוחד

יוסף טייב:  אנחנו שמים אותם בראש סדר העדיפויות

יוסף טייב:  לכן אנחנו צריכים למצוא את הפתרונות הטובים וההולמים ביותר כדי שאותם ילדים יוכלו לחזור לשגרה בבטחה

יוסף טייב:       ישנם אתגרים נוספים, אנחנו נדבר עליהם בהמשך הדיון

יוסף טייב:  ציוד רפואי למשל, לכן ביקשנו שהוועדה תהיה משותפת עם ועדת הבריאות

יוסף טייב:  אני מודה לחבר הכנסת מישרקי, שנענה מיד לכנס את הוועדה המשותפת

יוסף טייב:  ולחבר הכנסת ארז מלול, שבעקבות מכתב מבקר המדינה ביקש גם לכנס דיון מהיר

יוסף טייב:  כשהוא יגיע הוא יפרוס בפנינו את האתגרים ובמה חייבים לטפל במהרה

יוסף טייב:  חבר הכנסת מישרקי, יו"ר ועדת הבריאות, בבקשה

יונתן מישרקי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות לך על קיום הדיון הזה

יונתן מישרקי:  יש בו אלמנטים של חינוך, בריאות ורווחה

יונתן מישרקי:  אני אפתח כפי שאני נוהג בשבועות האחרונים לפתוח כל ישיבת ועדה, לצערי הרב, בשמות הנופלים מבין לוחמינו מהיום הקודם

יונתן מישרקי:  הבוקר התבשרנו על שניים מלוחמינו שנפלו בצפון הרצועה, דביר ברזני, בן 20, מירושלים, וינון תמיר, בן 20, מפרדס חנה-כרכור, יהי זכרם ברוך

יונתן מישרקי:  אני כמובן מבקש לשלוח בשמי ובשם כולם תנחומים למשפחות החיילים

יונתן מישרקי:      לעניין הדיון, כפי שפורסם בדוח מרכז המחקר והמידע של הכנסת אנחנו מדברים על 9

יונתן מישרקי: 5%, קרוב ל-300,000, ילדים עם מוגבלות בארץ

יונתן מישרקי:  הצרכים של האוכלוסייה הזו הם ייחודיים ומגוונים בכל ימות השנה אבל בוודאי בשעת המלחמה, בשעת חירום, ואנחנו נדרשים לתת מענים נוספים

יונתן מישרקי:  אני לא נכחתי בסיור, כנראה אגיע לסיור בעל"ה כפי שעשה חברי, אבל משיחות ההכנה שהיו לנו לקראת הדיון אנחנו מבינים שיש מספר אתגרים

יונתן מישרקי:  אני לא אחזור על דברי היו"ר טייב

יונתן מישרקי:  אני רוצה גם שתזכרו שחברה חזקה היא חברה שדואגת לחלשים שבה, בטח ובטח כשמדובר בילדים שנשענים עלינו, המבוגרים, ההורים

יונתן מישרקי:  לכן אנחנו נבקש לשמוע איך המשרדים ואנחנו יכולים לקדם פתרונות עבור אותם ילדים

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חבר הכנסת ארז מלול, בבקשה

ארז מלול: בוקר טוב לכולם

ארז מלול:  ראשית אני מוסר תנחומים לכל משפחות חיילי צה"ל שמתו במילוי תפקידם

ארז מלול:  השם ייקום דמם, יהי זכרם ברוך

ארז מלול:       לעניין הנושא שלנו היום

ארז מלול:  כבוד היושב-ראש, ראיתי את מכתב מבקר המדינה שפורסם ב-13 בנובמבר

ארז מלול:  מהמכתב עולה כי יש ליקויים בנוגע להפעלת מערכות החינוך המיוחד ביישובי קו העימות

ארז מלול:  למען הגילוי הנאות, אני כן קצת מבין בחינוך מיוחד, אשתי מנהלת אגף דיור בעמותת "עלי שיח" – שזה לא בדרום, זה בירושלים – ואני מכיר את מורכבות החינוך המיוחד

ארז מלול:  ברגע שמשנים את השגרה לילדים המיוחדים, לנוער, לבוגרים, זה משבש להם את כל מערכת החיים

ארז מלול:  אנחנו עוד איכשהו יכולים להתמודד עם הקשיים, הם זה לא אנחנו

ארז מלול:  גם המשפחות היקרות שתומכות, שנותנות מעצמן, והעמותות הקדושות

ארז מלול:      יש פערים משמעותיים, למשל בתחום ההסעות

ארז מלול:  בערים נתיבות ואופקים אין הסעות לילדי החינוך המיוחד והם לא יכולים להגיע לשגרת הלימודים

ארז מלול:  ראשי הרשויות באותם אזורים טענו שהם לא קיבלו אישור ממשרד החינוך לפתוח מסגרות זמניות בשטחם או בערים הקולטות, או לא קיבלו תקציב לפיצול הסעות לכל מיני ילדים לפי הצרכים השונים

ארז מלול:  מלווים – בתקופה הזאת צריך גם תקציב מיוחד למלווים,וגם שיגנו עליהם בשעת אזעקה

ארז מלול:       אני הייתי בסיור בעל"ה וראיתי מקרוב את המיוחדות ואת ההיערכות הנצרכת בתקופת חירום בחינוך המיוחד

ארז מלול:  שם זה אמנם ממש מקרים קשים, אני רואה את יו"ר העמותה פה, איך הם מטפלים ומה שהם עושים, אבל יש מורכבות מבחינת ליווי, מבחינת חדרי ביטחון, אין להם את האפשרות לרוץ לממ"דים או לחדרי מיגון כמונו, עד שהם יגיעו לשם זו כבר ברכה לבטלה

ארז מלול:      אני חושב שמעבר לקשיים הלימודיים שעוברים תלמידים אלו במהלך כל השנה, עכשיו הם צריכים לשאת בנוסף את קשיי המלחמה

ארז מלול:  לכן אנחנו צריכים לעשות הכול בשביל להחזיר את התלמידים האלו, הילדים המיוחדים, הנוער, למסלולם הלימודי בטווח המידי

ארז מלול:  אני שואל את האנשים שמבינים פה: כמה תלמידים יש, כמה תלמידי חינוך מיוחד פונו, לא פנו, מה הנהלים הקיימים בנוגע לליווי בהסעות חינוך מיוחד באופן כללי והאם ישנם נהלים בתקופת חירום, ומהן ההוראות של משרד החינוך

ארז מלול:       בביקור בעל"ה ישבתי עם תמי ואני יודע שהם עושים עבודת קודש, גם בנוגע להצעת חוק ששר החינוך ליווה עם יושב-ראש הוועדה, יוסי טייב

ארז מלול:  אני יודע שאתם עושים הכול, מאריכים ועדות ומורידים חסמים, אבל עדיין יש עוד עבודה

ארז מלול:  תקופת החירום, לצערי, נמשכת, וכפי שזה נראה, זה עוד עלול להימשך וחייבים לתת מענה במידי

ארז מלול:  תודה רבה

יוסף טייב:  תודה רבה

יוסף טייב:  כפי שאמרתי, לקחנו על עצמנו לשים בראש סדר העדיפויות של הוועדות, ועדת חינוך וועדת הבריאות, את החטופים ותמונות הילדים החטופים נמצאים מאחורינו

יוסף טייב:  נמצאת אתנו נציגת המשפחות

יוסף טייב:  בבקשה, גברתי

נאוה ארד: שלום לכם, קוראים לי אדוה ואני בת הדודה של תמיר, בן 38, שנחטף מקיבוץ ניר עוז

נאוה ארד:  הוא היה בכיתת הכוננות, יצא להגן על המשפחה שלו ועל הקיבוץ כשלא היה אף אחד אחר שיעשה את זה

נאוה ארד:  השאיר שני ילדים קטנים בממ"ד

נאוה ארד:  הוא נעדר מאז

נאוה ארד:  ואני הנכדה של יפה אדר

נאוה ארד:  אני בטוחה שכולכם ראיתם את הסרטון של סבתא שלי מובלת ברחובות עזה על קלנועית

נאוה ארד:       אני פה לבקש מכם לעצור הכול ולהתעסק אך ורק, אך ורק, בהחזרת החטופים הביתה

נאוה ארד:  סבתא שלי נלקחה חיה

נאוה ארד:  45 יום הם יותר ממה שהיא יכולה לשאת

נאוה ארד:  אני יודעת שיש פה נציגים של ועדת הבריאות, אני מבקשת מכם, מדובר באישה חולה, בלי תרופות

נאוה ארד:  צריך לפנות לצלב האדום, צריך לדרוש מהם להגיע לחטופים, צריך לדרוש מהם שיעבירו להם תרופות

נאוה ארד:  התרופות כבר קיימות ורק מחכות

נאוה ארד:       אנחנו, דרך המטה, במגעים

נאוה ארד:  זה לא מספיק

נאוה ארד:  צריכה להיות אמירה ברורה מהממשלה, פגישה ברורה עם הצלב האדום ודרישה שלהם: קודם כל החטופים החיים

נאוה ארד:  אנחנו 45 יום לתוך הסיוט הזה ואני לא יודעת אם כל דקה שעוברת זה דקה שסבתא שלי לא תוכל לחזור

נאוה ארד:  אנחנו קברנו פה כל כך הרבה אנשים, אני לא צריכה להזכיר לכם, אנחנו לא יכולים להחזיר יותר אנשים כגופות

נאוה ארד:  אנחנו לא יכולים

נאוה ארד:      אתם רוצים לדבר על שיקום? אתם רוצים לדבר על חינוך? השיקום של המדינה הזו יוכל לקרות אך ורק, אך ורק, עם החטופים כולם יחזרו, אך ורק אם נוכל להסתכל לילדים האלה בעיניים ולהבטיח להם מציאות טובה יותר

נאוה ארד:  אני אימא לילדה, שום חינוך הוא לא משמעותי אם אני לא יכולה להגיד לה: סבתא שלך חזרה הביתה

נאוה ארד:  שום חינוך, שום מענה

נאוה ארד:  הבסיס הוא להגיד לה: את יכולה ללכת לישון בשקט כי לא יחטפו אותך מהמיטה שלך ואת יכולה לנסוע לבקר את סבתא שלך

נאוה ארד:  הילדים מבקשים לראות את סבתא כבר 45 ימים ואין לנו תשובה

נאוה ארד:  אין לנו מה להגיד לילדים האלה, מה להגיד לכל 239 המשפחות שמשוועות, משוועות לקרובים שלהן

נאוה ארד:      אני מבקשת מכם, שימו הכול בצד, תעשו כל מה שאתם יכולים כדי להחזיר אותם חיים הביתה ואז נוכל לדבר על שיקום, ואז נוכל לדבר על רווחה, ואז נוכל לדבר על תרבות ועל בריאות

נאוה ארד:  תעשו כל מה שאתם יכולים כדי לשמור את האנשים האלה חיים וכדי להחזיר אותם הביתה

נאוה ארד:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אני רוצה להגיד לך – ואני אמרתי את זה גם בשבוע שעבר כשהנציגים היו פה – כיו"ר קבוצות ידידות ישראל-צרפת וישראל-שווייץ, ומשיחות עם יו"ר ועדת הבריאות, חבר הכנסת יוני מישרקי, שהוא יו"ר קבוצת ידידות מקסיקו, אני יכול להגיד לך שמספר פעמים בשבוע פנינו, כולל מכתבים שנשלחו ליושבי-ראש קבוצות הידידות, לצורך העניין של צרפת, שבהם כתבתי ברחל בתך הקטנה שעליהם לצוות ולדרוש מהצלב האדום להגיע לחטופים ולדאוג לכך שהם יקבלו את הטיפול הטוב ביותר, וכמובן יחד עם זאת להחזרתם כמה שיותר מהר לגבולות מדינת ישראל

נועם דן: תודה רבה שאתם פונים לצלב האדום

נועם דן:  אני רואה את ארז, האחיין שלי, נמצא ממש מאחוריך

נועם דן:  היי, ארז, חגגת ממש לאחרונה 12 כחטוף

נועם דן:  היי, סער

נועם דן:  הינה נועם אביגדורי

נועם דן:  אני כבר מזהה אותם, את השמות שלהם

נועם דן:  את אלבג לירי

נועם דן:  חמודה

נועם דן:  אני בקיאה בכל טבלת האקסל של החטופות והחטופים

נועם דן:  זו חוכמה מאוד קטנה לדבר על ילדים

נועם דן:  אנחנו נכנסו לוועדת החינוך – ביקשתי במיוחד – "מענים לילדים עם מוגבלויות בתקופת מלחמת "חרבות ברזל""

נועם דן:  אני לא צריכה מלחמת "חרבות ברזל"

נועם דן:  זה שארז וסהר הם הילדים של עופר, לא הופך אותו לפחות ילד למרות שהוא בן 53

נועם דן:  והברנש הזה, אבינתן אור, שראינו את נועה, החברה שלו, נחטפת על אופנוע ואותו צועד לצידה, גם הוא הבן של דיצה, דיצה אור

נועם דן:      אני לא צריכה את הצלב האדום

נועם דן:  אם הייתי מגלה לכם היום שחלק מהחטופים כן רואים את הצלב האדום או כן מקבלים תרופות גנריות, זה היה מרגיע אתכם? אני חושבת שאנחנו פונים כל הזמן החוצה במקום לפנות פנימה

נועם דן:  אנחנו כל הזמן מבקשים עזרה מהצלב האדום או מממשלות העולם

נועם דן:  הממשלה המדהימה של צרפת, בסודי סודות, ואני לא אגיד את ההמשך כי זה מצולם, עשתה עבור המשפחה שלי, עבור האיש הזה, שהוא לא אזרח צרפת, יותר ממה שהממשלה שלי עושה עבורו יום-יום שעה שעה

נועם דן:  כולנו ילדים, כולנו עם מוגבלויות, וכולנו בתוך החרבות ברזל שנמצאים כבר ממש ממש בתוכנו

נועם דן:      אז כשאני מסתכלת על חברי הכנסת – אני לא כל כך אוהבת מיליטנטיות אבל תמורת 30 שקלים, ואם תבקשו אני אתן לכם גם בחינם, אתם יכולים ללכת עם העול הנורא הזה על הצוואר שלכם

נועם דן:  זה פחות אסתטי, זה מרגיש נורא גם בלב, אבל לא רק חברי כנסת, כל מי שעומד במשכן, כל מי שנמצא במקום שבו העם שלי אמור לראות את הריבונות שלנו, אמור ללכת עם העול הזה

נועם דן:  238 אנשים חיים עדיין

נועם דן:  עד עכשיו נרצחו שם שלושה

נועם דן:  המדינה שלי בוחרת, בזמן שאנחנו לא מחלצים אותם משם, לעשות משחקי כוח, משחקי צבא

נועם דן:  אנחנו כבר הפסדנו פעם אחת, זה היה ב-7 באוקטובר

נועם דן:       את המשפחה שלי שדדו, חטפו, רצחו, טבחו בקיבוץ ניר עוז

נועם דן:  זה לא הבייס של חלק גדול מהממשלה

נועם דן:  זה לא נורא, כי אין כבר בייס וכרגע זה מרגיש כאילו אין גם ממשלה

נועם דן:  שלחנו אתמול עצומה לכל חברי הכנסת וביקשנו מכולם לחתום

נועם דן:  עד לרגע זה 47 עוד לא חתמו על עצומה ממש-ממש פרווה, מתוקה וחמודה, לא מיליטנטית, שמבקשת: "התחייבתי בזאת כי השבת החטופים והחטופות עומדת בראש סדר העדיפויות של מדינת ישראל ולא ננוח עד אשר ישובו כל החטופים והחטופות לישראל" – 47 חברי כנסת טרם השיבו, בשעה 18:00 אנחנו נקריא אותם במסיבת עיתונאים

נועם דן:      אבל אני לא באה לעשות לכם שיימינג, אני באה לבקש את עזרתכם

נועם דן:  אם בכנסת הזאת אנחנו פונים לצלב האדום, או לצרפתים, או לעשרות ומאות אנשים חיצוניים, במקום להבין שזה אצלנו, אנחנו מדינה ריבונית בינתיים, יש לנו אחריות בינתיים, לא תהיה תמונת ניצחון כי לא תהיה מדינה אם החטופות והחטופים לא יושבו

נועם דן:  אני לא אוכל, וגם אתם לא תוכלו, לא תהיה תקומה, לא תהיה תמונת ניצחון

נועם דן:  יש כאן קהילות שלמות שפשוט נטבחו, יש כאן משפחות שלמות שמה שנמצא שם בעזה עכשיו אלה השרידים האחרונים שלהם

נועם דן:  מדינת ישראל נוקטת בפעולות צבאיות כאילו זאת האפשרות היחידה

נועם דן:  אנחנו היינו עם מבריק, אנחנו אומה גאונה, אנחנו יכולים יותר מזה, אנחנו מחויבים ליותר מזה

נועם דן:       אני לא צריכה שתמחאו כפיים

נועם דן:  אפילו הצמידים הצהובים לא יעזרו

נועם דן:  כשחברי כנסת מנסים להעביר חוק עונש מוות – למרות שלא צריך להעביר את החוק הזה, אפשר לעשות אותו גם היום, גם היום, לא צריך – זו פרובוקציה שמסכנת את החיים של הילדים שלנו, וגם בן-אדם בן 87 הוא ילד של מישהו

נועם דן:  אתם משאירים אותנו לבד כשאתם מאפשרים לזה לקרות

נועם דן:  אין פה שמאל וימין, אנחנו לא המגזרים

נועם דן:  אני נותנת את כל הרוח הגבית לראש הממשלה ולחברי הכנסת

נועם דן:  אתם הכנסת הנבחרת שלי, אני מתחננת על חיי ועל חיי המשפחה שלי, תחזירו אותם הביתה

נועם דן:       45 יום, גשם בירושלים, מה קורה במנהרות? מה קורה לכם? מה קורה לכם? הצלב האדום? תמיד מישהו אחר אמור להציל אותנו מעצמנו? ואם הם רואים את הצלב האדום, זה מרגיע? ואם אני מגלה לכם שהם יכולים לראות את הצלב האדום אבל אסור לפרסם את זה? אז תפסיקו לשלוח אותנו החוצה

נועם דן:  יש לנו ריבונים וריבוניות, אלה חברי הכנסת שלנו

נועם דן:  זו הממשלה שלי

נועם דן:  תצילו את הילדים שלי

נועם דן:  יום הילד שמח

נועם דן:       בשעה 18:00 אני מצפה שזה יהיה חתום ע"י כל חברי הכנסת ותעשו הכול כדי שבפעם הבאה שניפגש, שזה ביום רביעי הקרוב, כולכם תהיו עם הסרטים הצהובים ועם חולצות טי-שירט חסרות החן האלה, ותוודאו שעד מחר העסקה המזופתת הזו יכולה לעבור ואתם יכולים להציל חיים

נועם דן:  זה המינימום כדי שנוכל לקיים את המדינה הזאת

יוסף טייב: תודה רבה

ג'קי לוי: שמי ג'קי לוי, אני בן הזוג של נועם

ג'קי לוי:  אתם באמת לא יכולים לנהוג כתמול-שלשום

ג'קי לוי:  זה שבבוקר הזה, בחדר אחר של המשכן, מתכנסת ועדה כדי לדון בחוק שכל המטרה שלו היא מטרה אלקטורלית, היא מטרה תעמולתית – ואנחנו מכירים את חמאס ויודעים איך הוא עשוי להגיב לעצם האזכור של המילה "מוות" בתוך הודעה לתקשורת של כנסת ישראל – זה עלול לעלות לנו בשלושה-ארבעה סרטונים שאף אחד מכם לא היה רוצה שזה יקרה כשכוכב הסרטון הוא ילד מהמשפחה שלו

ג'קי לוי:  ואנחנו, באיזה מין נימוס בריטי שהשד יודע מאיפה הבאתם, מאפשרים לזה לקרות, כאילו זה מהלך חקיקתי נורמטיבי, כאילו זה חלק ממה שהבית המפואר הזה בא לעולם כדי לבצע

ג'קי לוי:  אתם הייתם אמורים להפוך שם את הרהיטים

ג'קי לוי:      אני אחזור ואגיד את מה שאנחנו אומרים בכל האירועים: בכל יום ביום חייב אדם לראות את עצמו כאילו אלה הילדים שלו, כאילו המיטות הריקות, המסודרות מדיי כבר 45 ימים, הם המיטות של הילדים או הנכדים שלכם, או האחיינים שלכם

ג'קי לוי:  לא רוצים ללכת עם הדיסקית? אל תלכו עם הדיסקית

ג'קי לוי:  לא יפה לכם צהוב? לא מתאים לז'קט? אל תלכו

ג'קי לוי:  אבל אתם חייבים לשוות את הילדים האלה לנגד עיניכם כל הזמן ובטח לא לאפשר לאישי ציבור, חלקם יוצאים מהבית הזה, להגיד לנו שלקרוא להשבתם זו דאגה לפרט על חשבון הכלל

ג'קי לוי:  כך אומרים לנו

ג'קי לוי:  כאילו אנחנו מעמסה על מישהו

ג'קי לוי:  באמת סליחה שנחטפנו

ג'קי לוי:  סליחה שנחטפנו

ג'קי לוי:      מי שחושב ששרידי משפחות, שרידי קהילות, הם פרט ואילו תמונה של – השד יודע – יחיא סנוואר מובל בתחתונים לאיזה כלוב, זו טובת הכלל, לא מבין מה זה פרט, מה זה כלל ומה היא טובה

ג'קי לוי:  לא מבין

ג'קי לוי:  אין שום תמונת ניצחון צבאית שאין בה השבת החטופים שתגרום למישהו מאתנו לחוש שהמדינה הזאת קיימת

ג'קי לוי:  לא ניצחה, לא הראתה מזה – קיימת

ג'קי לוי:  בזאת מדובר

ג'קי לוי:  בכל פעם שוועדה מוועדות הבית הזה הולכת לכיוון אחר היא מחריבה את הבית

ג'קי לוי:  אני מבקש מכם, כל אחד ואחת מכם, לשים את זה על לוח ליבו, להבין, להבין במה מדובר

ג'קי לוי:  יש פה שרידי קהילות שכבר לא נושמים ועדיין מדברים לעניין

ג'קי לוי:  תודה רבה על ההקשבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אני רק רוצה לומר לך שכחלק מהאחריות שיש לנו פה כחברי ועדה ואני כיו"ר, מספר חוקים בעיתיים –אני אקרא להם בלשון עדינה – שהיו צריכים לעלות על שולחן הוועדה נדחו על-ידי ולא עלו לסדר-היום של הוועדה מאותה סיבה שאתה הזכרת

יוסף טייב:       משרד החינוך, תמי, את יכולה לתת לנו סקירה מהצד שלך החל מה-18 באוקטובר, כשהוועדה התכנסה והגיעה לסיור בעל"ה, על הדברים שעלו שם, ביניהם נושא הציוד, נושא צוותים וכוח אדם, תגבור שעות לימוד ותל"ן וכל מה שדיברנו אז?      

תמי אומנסקי: האמת היא שקשה מאוד לעשות את המעבר הזה

תמי אומנסקי:  אנחנו, משרד החינוך, אחראיים על ילדי ישראל, על חינוך ילדי ישראל, וזה פשוט לא נתפס

תמי אומנסקי:  אי אפשר לנשום יום-יום עד שהילדים האלה לא יחזרו לביתם

תמי אומנסקי:  אי אפשר

תמי אומנסקי:  פשוט אי אפשר

תמי אומנסקי:  שום נושא אחר, שום נושא אחר, לא צריך כרגע להיות נדון, למרות שאנחנו נדון

תמי אומנסקי:  זה מה שצריך לעשות

תמי אומנסקי:  אני חושבת שמחר יום זכויות הילד הבין-לאומי, צריך להבין שאי אפשר לעסוק ביום זכויות הילד בלי לעסוק בילדים חטופים

תמי אומנסקי:  משרד החינוך הולך לציין את היום הזה בסימן השבת הילדים והנוער החטופים, יחד עם מועצת התלמידים ויחד עם כלל הגורמים

תמי אומנסקי:  באמת שאי אפשר לעבור לסדר-היום בלי לעסוק בזה ורק בזה

תמי אומנסקי:       אני אנסה לעשות את המעבר החד, זה מאוד מאוד קשה

תמי אומנסקי:  אני מודה, זה קשה גם נפשית אישית, במיוחד כשאנחנו מדברים על חינוך מיוחד, שזו האוכלוסייה שהכי זקוקה

תמי אומנסקי:  הכי זקוקה

תמי אומנסקי:  איך אמרה פה נועם? כולם עכשיו עם מוגבלות

תמי אומנסקי:  איך בכלל נבחין בסיטואציה הנוכחית? אני אנסה לעשות את המעבר החד

תמי אומנסקי:      אני אתייחס לסיור של על"ה אבל אני אמשיך לראייה היותר רחבה

תמי אומנסקי:  לפני הכל אני רוצה להגיד שצוותי החינוך, הטיפול והסיוע עושים לילות כימים, לילות כימים, כדי לתת מענים במציאות כאוטית, במציאות קשה, במציאות נפשית שכולנו קמים בבוקר אחרי שאנחנו לא ישנים בלילה, לא יודעים איזה שמות אנחנו הולכים לפגוש, מה הולך להיות, וקמים לעבודה כדי להיות שם בשביל התלמידים ההורים וגם בשביל עצמנו, כי זה החוסן שלנו

תמי אומנסקי:  זה החוסן שלנו

תמי אומנסקי:  כל יום שאנחנו מגיעים לעבודה יש לנו זכות – וזה מה שאנחנו אומרים לכל הצוותים החינוכיים – יש לנו זכות לשמור על עצמנו להמשיך לקיים מדינה ולעזור לכל מי שזקוק

תמי אומנסקי:       משרד החינוך, מבחינתו, סיפור החינוך המיוחד הוא בהחלט יעד אבל הוא יעד בתוך מציאות מורכבת ביותר

תמי אומנסקי:  מורכבת ביותר

תמי אומנסקי:  אני רוצה להגיד שמערכת החינוך הקימה מערכת ממוחשבת שבזכותה יש לנו מיפוי של כ-75%, קצת יותר – זה לא מספיק אבל זה הרבה – של כל התלמידים שהתפנו או פונו, בחלוקה של היכן הם נמצאים, באיזה מתקני קליטה, מי נמצא בבתים

תמי אומנסקי:  את הנתונים על ילדים מהבתים אנחנו מקבלים מהמערכת של הממשלה אבל את הנתונים של מרכזי הקליטה אנחנו מקבלים, ובתוך כל זה אנחנו יודעים להגיד מהם התלמידים עם הצרכים המיוחדים שנמצאים איפה

תמי אומנסקי:       ספציפית אני רוצה להגיד שבקו העימות, בתשעת הישובים בעוטף ישראל, אנחנו יודעים להגיד מספר ילדים, היכן הם נמצאים ובדיוק איזה מענים הם מקבלים

תמי אומנסקי:  יש לנו 69 ילדים בתשעת ישובים

תמי אומנסקי:  יש לנו ידע על כל אחד מהילדים בכל תשעת הישובים, מה הוא מקבל, מי לומד, מי שובץ למסגרת קרובה, מי מקבל מענה בתוך מתקן הקליטה

תמי אומנסקי:  אנחנו יודעים מה מצבו של כל ילד וילד, כולל ילד שנמצא בחו"ל, כולל הורים שמסרבים שילד יקבל

תמי אומנסקי:  את כל הדבר הזה אנחנו יודעים על הילדים האלה

תמי אומנסקי:  בכלל, על תשעת הישובים האלה, אנחנו במאמץ ייחודי וחשוב להגיד את זה

רויטל כהן: 69 ילדים כולל שדרות?     

תמי אומנסקי: לא, 69 ילדים מתוך תשעת הישובים האלה, שדרות לא נכנסת שם

תמי אומנסקי:  היישובים הם: בארי, חולית, כיסופים, כפר עזה, מגן, נחל עוז, ניר עוז, נירים ונתיב העשרה

תמי אומנסקי:  אלה הישובים שהמדינה הגדירה, על הישובים האלה נתבקשנו לדעת בדיוק על כל ילד - - -     

רויטל כהן: ומה עם שדרות?     

תמי אומנסקי: אני רגע אומרת מה יש

תמי אומנסקי:  אמרתי, יש לנו נתונים על כלל התלמידים, איפה הם נמצאים, על הילדים האלה אני יודעת מיפוי מה כל ילד מקבל

תמי אומנסקי:  לגבי על"ה, חלק מהדברים הם באמת בין משרדיים

תמי אומנסקי:  אני לא אתייחס לסיפור המיגון כי הוא סיפור מדיני מורכב, זה לא משהו מהרגע לרגע

יוסף טייב: אני אגיד לך, תמי, משהו אחד שמאכזב אותי

יוסף טייב:  אני מנסה לתפוס את פארס כבר שבועיים, מאז הביקור שלי בעל"ה, ולצערי הוא גם לא עונה לטלפון, וגם כשהוא עונה ואומר: אני חוזר אליך, הוא לא חוזר וגם לא הגיע לוועדה

יוסף טייב:  אז לבוא ולהגיד לי שנושא המיגון לא נמצא בסדר עדיפויות שלכם – אז אני אגיד לכם את זה פה באופן ישיר: נושא המיגון נמצא בראש סדר העדיפויות של הוועדה, אז או שהמשרד התיישר וילך אתנו, או שאנחנו נלך על הראש של המשרד, עם כל הכבוד

תמי אומנסקי: אני אעביר את המסר, בהחלט

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  חשוב לי להגיד, תמי, כשאנחנו מדברים על על"ה, על"ה הוא דוגמה למספר מוסדות

יוסף טייב:  במקרה היינו בעל"ה, יכולנו להיות בפתח תקווה או ב"עלי שיח" או במקום אחר

יוסף טייב:  היינו בעל"ה ועלו שם מספר נקודות

יוסף טייב:  אני מאמין שהנקודות שעלו חלות גם על שאר המוסדות

תמי אומנסקי: חלק מהדברים הם באמת לפתחנו, חלק מהדברים פחות

תמי אומנסקי:  מה שלפתחנו, לדוגמה, זו הבקשה שלהם לתוספת שעות טיפוליות, דיברנו אתמול עם מנהל המחוז, אם יהיה צורך הם יתקצבו יותר שעות לבית הספר

תמי אומנסקי:  עלתה שם בקשה לעבודת חוסן, גם זה דובר אתמול עם מנהל המחוז כדי שיאפשרו להם מתן סדנאות חוסן

תמי אומנסקי:  הבקשה לטאבלטים, גם זה בכפוף לבקשה שלהם

תמי אומנסקי:  יש הסכמה לאפשר להם לקבל מה שנדרשים

תמי אומנסקי:  אפרופו, אני אגיד שבכל מקום שמביאים אלינו צרכים כאלה ואחרים אנחנו עושים כל מאמץ כדי לתת את מה שנדרש

תמי אומנסקי:  בנושא ההנגשה הם קיבלו מענה

יוסף טייב: יש הגבלת תקציב?     

תמי אומנסקי: אני לא יודעת להגיד את זה

יוסף טייב: אנחנו נשמח שתבדקו ותעבירו לוועדה ואם יהיה צורך אנחנו נעמוד מול משרד האוצר

תמי אומנסקי: בסדר גמור

תמי אומנסקי:  אני לא יודעת להגיד שיש הגבלת תקציב, אני יודעת להגיד שכל מה שאני מבקשת במקומות מסוימים אנחנו מקבלים

תמי אומנסקי:  סביב ההנגשה יש בקשה לתשפ"ד, הם צריכים לסיים שם את המהלך, בית הספר עצמו, ואז הם יקבלו את התקציב שהם ביקשו

יוסף טייב: באופן כללי מוסדות החינוך המיוחד צריכים לפנות אליכם עם הבקשה ואז אתם מאשרים, או שאתם, מצד הפיקוח, רואים במו עיניכם איזשהם צרכים ואתם כבר מטפלים בזה עוד לפני הבקשה?     

תמי אומנסקי: קודם על אני אגיד שהמשרד נתן מחשבים לפי מדיניות שהוא יצר

תמי אומנסקי:  במקומות מסוימים, בגלל שזה לא כולל דברים שאנחנו זקוקים, אנחנו מבקשים ייחודית ואנחנו מקבלים

תמי אומנסקי:  ציוד הנגשה, עד כמה שאני יודעת, יש לי מפקחת במחוז שדואגת בכל מקום שפנה אלינו לאפשר את מה שנדרש

תמי אומנסקי:  אנחנו בתפירות נקודתיות כי המצב כרגע הוא אחר, הוא לא רגיל

תמי אומנסקי:       אני רוצה להתייחס למענים בצורה קצת יותר רחבה

תמי אומנסקי:  אני חושבת שאחד האתגרים הגדולים – ולא סתם יושבים פה משרדי הבריאות, החינוך והרווחה – זה סיפור המענים הטיפולים

תמי אומנסקי:  חשוב לי להגיד שלנו יש כ-4,500 מטפלים באומנויות שנמצאים בשביל לתת מענים לתלמידים שזכאים לשירותי חינוך מיוחדים

תמי אומנסקי:  יצאנו עם קמפיין, גייסנו רק השבוע עוד 35

תמי אומנסקי:  זה מעט אבל זה משהו, רק השבוע יצא קמפיין

תמי אומנסקי:  אנחנו עושים ככל שניתן כדי לגייס עוד כוח אדם טיפולי

ארז מלול: איפה הם יתנו את המענה?     

תמי אומנסקי: בכל מקום שיידרש, שאנחנו מתבקשים, אנחנו משבצים

תמי אומנסקי:  בנוסף אני אגיד שיש תגבור של מערך הפסיכולוגים גם במתקני הקליטה ויש ב-200 מרכזים של מתקני הקליטה תוספת של יועצות לכלל, אבל גם עבור התלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחדים

תמי אומנסקי:  השבוע, בפרויקט יחד עם הצבא, הכנסנו 45 מורות-חיילות למתקני הקליטה למענים לתלמידים זכאים לשירותי חינוך מיוחדים ואמן ונצליח להרחיב את זה

תמי אומנסקי:  עשינו הכשרה תוך שבועיים

תמי אומנסקי:  מהיום שהתקיימה הוועדה – שבועיים

תמי אומנסקי:  עשינו הכשרה ל-45 מורות-חיילות שלא היה להן שום מושג בחינוך מיוחד כדי להכניס אותן ושהן יוכלו לתת מענים

תמי אומנסקי:  בנוסף לכל הדבר הזה אני אגיד שבמתקני הקליטה, כל המתי"אות –יש לנו 68 – מגויסות כדי לתת מענים לתוך מתקני הקליטה

רויטל כהן: מענים שאין להם

תמי אומנסקי: אנחנו לא במציאות מיטבית, הלוואי והיינו במציאות מיטבית

תמי אומנסקי:  אנחנו לא במציאות מיטבית

תמי אומנסקי:  אנחנו במציאות של חוסר

תמי אומנסקי:  חוסר בכוח אדם מאוד משמעותי היה קיים גם קודם, ועכשיו, בתוך הסיטואציה הזאת, כשכל האוכלוסייה זזה וכל האוכלוסייה זקוקה, אנחנו עושים כמה שאנחנו יכולים, וכשיידרש יותר, ונדרש יותר, נעשה יותר

תמי אומנסקי:      במתקני הקליטה יצרנו מודל עבודה כדי שנדע מי הם התלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחדים ולמה הם זקוקים

תמי אומנסקי:  לכן יש לנו בכל מחוז אחראי על החינוך המיוחד שיושב אתנו, עם אגף חינוך מיוחד, כל שבוע

תמי אומנסקי:  אנחנו ממפים את מה שקורה במתקני הקליטה, כל מחוז אחראי על המתקנים שלו

תמי אומנסקי:  תחתם יש לנו נציגים של חינוך מיוחד שאחראים על מתקני הקליטה בפריסה אזורית ומתי"אות, שזה מרכזי תמיכה אזוריים יישוביים, ששם נמצאים מטפלים ממקצועות הבריאות, מטפלים באומנויות, מורות משלבות, כדי לתת מענים לתוך מרכזי הקליטה

תמי אומנסקי:  זה המודל שאנחנו מייצרים

יונתן מישרקי: המודל לא מוכיח את עצמו

יונתן מישרקי:  אם אתם עד עכשיו לא נמצאים עם נתונים של 100% על מספר התלמידים אז כנראה שהמודל לא עובד

יונתן מישרקי:  אם הייתה פירמידה שבראשה עומד מישהו ויש מחוזות וכו' הייתם יודעים היום להגיד לנו 100% מהתלמידים איפה הם נמצאים, מה השירותים שהם צריכים

תמי אומנסקי: חלק גדול מהילדים לא נמצאים במתקני הקליטה

תמי אומנסקי:  חלק גדול מהילדים גם זזים כל הזמן וגם נמצאים במשפחות

תמי אומנסקי:  מערכת "יחד" של מדינת ישראל אמורה לתת מידע על כלל האוכלוסייה ואיפה היא נמצאת

תמי אומנסקי:  אנחנו בנינו את המערכת שלנו כיוון שאין לנו כלום ממערכת "יחד"

תמי אומנסקי:  יש כאן בעיית מדינה

תמי אומנסקי:  בכל זאת משרד החינוך בנה מערכת כדי לקבל את מיטב הנתונים

תמי אומנסקי:  יש לי 74% מהנתונים של היכן הילדים נמצאים, חלק מהילדים אנחנו לא יודעים, זה נכון וצריך לשים את זה כאן

יוסף טייב: תמי, אני רוצה לחדד את מה שאמר חבר הכנסת מישרקי

יוסף טייב:  מהנתונים שקיבלתי מהממ"מ: ב-23 באוקטובר קיבלנו נתונים ש-57% מכלל גני החינוך המיוחד חזרו לעבודה, 70% מבתי הספר של החינוך המיוחד ו-34% מכיתות החינוך המיוחד בבתי ספר רגילים

יוסף טייב:  היום, ב-15 בנובמבר, אנחנו נמצאים כבר ב-89

יוסף טייב: 9% מכלל גני החינוך המיוחד, 92

יוסף טייב: 9% מכלל בתי הספר לחינוך המיוחד ו-71% מכיתות החינוך המיוחד בבתי ספר

יוסף טייב:  זאת אומרת, אנחנו כן רואים שיש איזושהי עלייה

יוסף טייב:       זה שהמוסדות חזרו, ואנחנו רואים ברמת האחוזים שהם חוזרים, זה טוב, השאלה שלי היא האם יש לכם פילוח של מספר התלמידים שאכן מקבלים את המענה בצורה הולמת בתוך המוסדות

יוסף טייב:  למה אני מתכוון? אני מקבל מאות פניות של הורים שבעקבות כך שאין מיגון, לצורך העניין בפתח תקווה, בני ברק, תל אביב, השלטון המקומי והמוסדות החליטו שבגלל הנחיות פיקוד העורף, במקום שילד יהיה 5 או 6 ימים בתוך המסגרת הוא יבוא רק יומיים

יוסף טייב:  אז ההורה אומר: אתה יודע מה זה לשבור שגרה של ילד בחינוך מיוחד שהוא בתפקוד קשה? בלתי אפשרי

יוסף טייב:  אני מעדיף להשאיר אותו בבית

יוסף טייב:  לכן הוא נמצא בבית

יוסף טייב:  לכן תכף נשאל את משרד הבריאות איך הם מקבלים את הטיפול במקצועות הפרא-רפואיים, איך הם מקבלים את המענה ממשרד החינוך וממשרד הרווחה

יוסף טייב:      זה שבתי ספר חוזרים זה טוב, אנחנו רואים את העלייה ואנחנו מברכים על כך, אבל יחד עם זאת אנחנו רואים שיש כמות לא מבוטלת של תלמידים שלמרות חזרתם של מוסדות החינוך המיוחד נשארים בבית

יוסף טייב:  אני לא יודע, אני אומר כיו"ר ועדה, איך אנחנו יכולים להמשיך עם מצב כזה

תמי אומנסקי: אנחנו בודקים יום-יום מה נפתח ואלה הנתונים שאתם קיבלתם

תמי אומנסקי:  אכן, זה שזה נפתח זה לא אומר שזה ימים מלאים, זה לא אומר שזה כולם, יש פה כל מיני מודלים שכרגע מתקיימים

תמי אומנסקי:  אני רוצה להוסיף שפתחנו תוך שבועיים-שלושה חמישה בתי ספר חדשים לתלמידים מתפנים ומפונים, שניים בצפון, שניים בדרום, אחד בירושלים, במוזיאון ארצות המקרא

תמי אומנסקי:  פתחנו עשרה גנים חדשים כדי לתת מענה לתלמידים מתפנים ומפונים זכאים לשירותי חינוך מיוחד

תמי אומנסקי:  זה מבצע של חומה ומגדל, מרגע לרגע לפתוח בית ספר כדי לתת מענה

תמי אומנסקי:  ככל שאנחנו יכולים לשבץ ילדים במסגרות קיימות, זה חלק משמעותי מהמודל

תמי אומנסקי:  הילדים שנמצאים בתוך מתקני הקליטה ומקבלים מענים בתוך מתקני הקליטה, אנחנו דואגים כמה שניתן שהם יהיו גם חלק מהכלל כי חשוב גם לא לנתק את הילדים האלה מהקהילות שלהם

תמי אומנסקי:  צריך להבין גם את זה

משה טור פז: אמרת שקלטתם מורות-חיילות, אבל אני מקבל פניות מהרבה מאוד מורות-חיילות שמציעות את עצמן למשרד החינוך בימים אלה והמשרד אומר שאין להן מקום כי אין להן תעודת הוראה וכו'

תמי אומנסקי: זה לא קשור לתעודת הוראה

משה טור פז: לכן אני שואל, אתם מוכנים לקלוט מורות-חיילות בהמוניהן? כי יש דרישה, יש אלפי מורות-חיילות שלא השתלבו במערכת החינוך

תמי אומנסקי: אני ממש שמחה על המיזם הזה

תמי אומנסקי:  פנתה אלינו מפקדת מהצבא, נעשה את החיבור - - -     

משה טור פז: אני מדבר על משוחררות, לא שהן בצבא עכשיו

תמי אומנסקי: אני מדברת על מורות-חיילות

משה טור פז: למה לא, אם אתם צריכים?      

תמי אומנסקי: מערכת החינוך יצאה עם קמפיין כדי לגייס עובדים, אתה מדבר על אנשים בלי תעודת הוראה

משה טור פז: אני יודע

משה טור פז:  יש פה פלח אוכלוסייה של אלפי בנות ששירתו כמורות-חיילות בצה"ל עם האוכלוסיות הכי קשות

משה טור פז:  עכשיו הן פונות למערכת ואומרות: לא תכננו להיות מורות, אנחנו לא לומדות תעודת הוראה, הן מציעות את עצמן למערכת והמערכת כרגע לא יודעת לקלוט אותן

משה טור פז:  אני מציע, תנו לי איש קשר ונחבר אותן אליכם

משה טור פז:  נראה לי שהמערכת יכולה לקבל מאות

תמי אומנסקי: אנחנו נבדוק את זה

תמי אומנסקי:  אני אתן לך את איש הקשר של משרד החינוך ואנחנו נשמח מאוד

תמי אומנסקי:  תודה

יוסף טייב: תמי, אני רוצה לחדד, אין בכוונת הוועדה להשתלח במשרד

יוסף טייב:  אתם עושים עבודה נהדרת

יוסף טייב:  כל מה שקשור למפונים ומתפנים אנחנו רואים, פרסת את זה בפנינו, גם פתיחת הגנים וגם מבחינת מקומות חדשים, גיוס מורים וכו'

יוסף טייב:  יחד עם זאת, אנחנו נמצאים בזמן חירום, זמן מלחמה, ואני מצפה כוועדה מהמשרד שתפרסו בפנינו איזה מענים אתם נותנים בכלל הארץ

יוסף טייב:  יש לנו מוסדות שהם לא מפונים ולא מתפנים, איפה המענה של המשרד? כשאני אומר משרד, אני מתכוון לכלל משרדי הממשלה, גם בריאות, גם רווחה, גם חינוך, כרגע את ברשות דיבור ולכן אני פונה אלייך

יוסף טייב:  מה המשרד עשה לאותם מוסדות של חינוך מיוחד כדי שאותם ילדים יוכלו  לבוא ברצף לימי למידה בצורה נורמטיבית והולמת, ציוד, תל"ן והסיפור של הגפ"ן?     

תמי אומנסקי: לגבי נושא הגפ"ן – מוסדות החינוך המיוחד לא מתוקצבים בגפ"ן, זה אחד הנושאים שהעלינו בתוך המשרד

תמי אומנסקי:  אני אגיד שבכל מחוז יש עכשיו תוספת תקציבית מאוד מאוד גדולה גם עבור תלמידי החינוך המיוחד, תוספת של שעות לטיפול

תמי אומנסקי:  הקושי שלנו הוא לא התקציבים, הקושי שלנו הוא כוח האדם

תמי אומנסקי:  אני חייבת להגיד את זה כאן על השולחן

תמי אומנסקי:  זאת הבעיה העיקרית, היא הייתה גם קודם

תמי אומנסקי:  כל מה שנדרש ניתן, הקושי הוא כוח אדם

תמי אומנסקי:  המחוזות קיבלו תוספת של שעות כדי להעסיק עוד אנשי חינוך וטיפול, זה אחד

תמי אומנסקי:  שניים, תוספת של תקציב להעסקה של סייעות, של תומכות חינוכיות

תמי אומנסקי:  גם זה קיים

תמי אומנסקי:  גם התקצוב להסעות עבור המתפנים והמפונים בחינוך המיוחד הוא בשיפוי של 100%

תמי אומנסקי:  זה גם משהו חדש שלא היה

סימון דוידסון: את יודעת להגיד על מספר פנסיונריות או פנסיונרים שנקלטו?     

תמי אומנסקי: לא, אבל אפשר לברר את זה

סימון דוידסון: הכמות גדולה? יש דרישה גדולה?     

תמי אומנסקי: אני לא יודעת להגיד

יוסף טייב: חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה

סימון דוידסון: תודה, אדוני היושב-ראש

סימון דוידסון:  קשה מאוד, לפעמים עד כדי שאי אפשר לבלוע את הרוק בגרון, כשאנחנו מתמודדים עם הסיטואציה הנוראית שהמדינה מתמודדת אתה כרגע, וכשאנחנו שומעים את המשפחות זה הרבה יותר קשה

סימון דוידסון:  אין חבר כנסת שלא דורש כל יום, ונדרוש בעתיד, כל יום וכל דקה, להחזיר את כולם הביתה

סימון דוידסון:  אני מבקש לא לשכוח את הדר גולדין, את אורון שאול ואת האזרחים מנגיסטו והישאם א-סייד

סימון דוידסון:  גם הם נמצאים בעזה

סימון דוידסון:  אין לנו דרך לחבק ולאהוב יותר ממה שאנחנו עושים בכנסת

סימון דוידסון:  אין פה מישהו שהוא נגד איזשהו מהלך

סימון דוידסון:  אנחנו צריכים להיות מאוד מאוד קשובים לכל מילה שיוצאת ממשפחות החטופים - - -     

מנחם בגין: אז כאח של הדר גולדין, אני אגיד לכם, חברי הכנסת – אני פה בכובע המקצועי, כאח של הדר גולדין אני אגיד – אני הייתי פה בכנסת ישראל כשעל כל נושא כזה של חטופים עשו דיון

מנחם בגין:  אני הייתי פה בוועדת החינוך, על נושא של תמונות של אח שלי, בוועדת חוץ וביטחון שהתכנסה באותו נושא, בוועדת ביקורת המדינה, כל ועדה כזאת, אנחנו כמשפחות החטופים לא יושבים פה ומקבלים אמפתיה אלא עושים דיון עם המשפחות

מנחם בגין:  ויש סמכויות מלאות לכל הוועדות, וגם לחברי הכנסת, להביא את כולם שיעמדו מול המשפחות

מנחם בגין:       אז אני שמח על האמפתיה

מנחם בגין:  אמרת הדר גולדין, אני חי לאורו והכל טוב, ואני תכף אחזור למושב שלי, להתעסק בפן המקצועי שלי, אבל אני אומר בתור מי שיש לו 10 שנות ניסיון בסיפור הזה – ואנחנו נבוא בחשבון עם כולם, עם כולם, עד האחרון שבהם, כולל הוועדה האחרונה שהייתה במבקר המדינה בנושא מתאם השבויים שהעלינו את השאלה איך אדם גונב אופניים בתל אביב והאיתורן מוצא את זה בעזה

מנחם בגין:  הוועדה ההיא אמרה שתהיה ועדת המשך, איפה היא? איפה היא?     אני אומר, אמפתיה וסימפתיה זה נחמד, אתם יכולים לשים צמידים, אבל גם אתכם כחברי הכנסת אני אשאל את השאלה – כמה זמן אנחנו מאז האירוע? כל יום כזה יכול למות מישהו? איפה שמעתי על איזושהי ועדה שהתקיימה בנושא? איפה שמעתי על זה שהביאו את המשפחות, ופה, כמו רויטל, היו יושבים כל משפחות החטופים, וכל נציגי הממשלה והמשרדים, שאני נמצא בתוכם היום, עד לרמת שר ביטחון, היו מגיעים לוועדה ונותנים תשובות? זה עוד לא קרה

מנחם בגין:  אז סליחה שהתפרצתי אבל מגיע לי

מנחם בגין:  אני חושב שזה אמפתיה וסימפתיה, ואני אומר דברים שאין מה לעשות, פחות פופולריים ואנשים לא מבינים

מנחם בגין:  בבקשה, כל ועדה, תתחילו לקיים דיונים יום-יום, תביאו את האנשים מול המשפחות שייתנו תשובות, בסדר? סליחה

סימון דוידסון: אחרי מה שאמרתי, אנחנו יושבים פה בחדר הזה, יושבי-הראש, ובחדר ליד, לא רחוק מאתנו, התקיים היום דיון, למרות דרישה חד-משמעית של המשפחות לא לקיים אותו, ואני חושב שאנחנו, חברי הכנסת, חייבים לגנות את השר בן גביר על זה שדווקא ביום שביקשו לא לעשות את זה הוא עושה דווקא

סימון דוידסון:  יושב שם עוד חבר כנסת מהרשימה שלו שצועק על משפחות החטופים שאין להן בעלות על הכאב, אלמוג כהן, ובלי בושה מסתכל להם בעיניים ועושה את זה אפילו כשהוא מעלה את הקול ובעצבים

סימון דוידסון:  אז אנחנו צריכים לגנות את שני חברי הכנסת האלו על מה שהם עשו היום בכנסת ישראל

סימון דוידסון:       ולמרות הכאב, כחברי כנסת אנחנו חייבים לקום בבוקר ולחשוב מה אנחנו צריכים לעשות למען משפחות המפונים והמתפנים בנושא החינוך, אחד מהנושאים המרכזיים שאנחנו יום-יום דנים, מתעסקים, נושאים, רואים, מבקרים בבתי המלון, במקומות שהם נמצאים, כדי באמת לפתוח עוד בתי ספר, לדאוג שמערכת החינוך תפעל ביתר שאת למען המשפחות האלו, למען הילדים האלו

סימון דוידסון:  וכשאנחנו מדברים על ילדים עם בעיות מיוחדות אנחנו צריכים להבין שהטיפול בהם צריך להיות הרבה יותר מסור, עם הרבה יותר תקציבים, עם אפס סובלנות לתשובות שליליות, אם זה בהסעות, אם זה במטפלים, אם זה במתנדבים ואם ואם ואם

סימון דוידסון:       אני שמח להגיד שמשרד החינוך באמת אחד מהמשרדים שהתעורר הכי מוקדם

סימון דוידסון:  אנחנו נמצאים בבתי מלון ורואים בכל בית מלון נציג של משרד החינוך שנמצא שם מהבוקר עד הלילה ויודע בדיוק על כל משפחה שנמצאת שם מה הבעיות, מה הצרכים ואיך צריך להתמודד איתם, אז באמת אפשר לפרגן למשרד החינוך

סימון דוידסון:  אבל עדיין אני בטוח שיש משפחות וילדים שלא מקבלות מה שהן שצריכות לקבל וצריכים בפינצטה לדאוג שיקבלו

סימון דוידסון:  כי אם אני מקבל טלפון ביום שבת ב-23:00 בלילה בנתניה ממשפחה של מפונים שהודיעו להם ברגע האחרון שאין הסעה לילד שלהם מחר בבוקר והם צריכים להתחיל להתעסק עם זה בלילה ולפתור בעיה פשוטה אבל בשבילם זה עולם ומלואו, כי אבא שלהם נרצח ואח שלהם חטוף והאימא רוצה רק שקט, לפחות שייקחו את הילד עם הצרכים המיוחדים לבית הספר

סימון דוידסון:  אנחנו רואים את זה כדבר הקטן אבל בשבילם זה דבר ענק

סימון דוידסון:       אני שמח שהוועדה עושה את זה ואני שמח על הסיורים

סימון דוידסון:  אני מחזק אתכם, יושבי-הראש, אבל בואו נדאג לכל אחד ואחד, שלא יהיה אחד שלא יקבל את מה שמגיע לו

סימון דוידסון:  תודה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  הרב יהודה מרמורשטיין, על"ה, בבקשה

יהודה מרמורשטיין: כבוד יושבי-הראש, כאבא, כסבא, קשה לי לדבר על הדברים שרציתי לעלות

יהודה מרמורשטיין:  הסיטואציה שעברתי פה היא מאוד מאוד לא פשוטה, יחד עם כל עם ישראל, אבל חייבים לעבור לנושא שהוזמנו אליו

יהודה מרמורשטיין:  אני מאוד רוצה להודות ליו"ר הוועדה שפשוט מאוד עשה את הכתוב אין הדיין דן אלא מה שעיניו רואות ויצא יחד עם נציגי משרד החינוך, תמי ועוד חברות

יהודה מרמורשטיין:  התרגשתי שהם באים לראות אותנו, זה נתן לי קצת חיזוק

יהודה מרמורשטיין:  אני טוען כל הזמן שאוכלוסיית הקצה שאנחנו מייצגים היא החזית שנמצאת בעורף כל השנה

יהודה מרמורשטיין:  כל השנים אנחנו החזית שנמצאים בעורף, על אחת כמה וכמה עכשיו במלחמה, כשיש לנו מגויסים וחוסר עובדים משווע, בעלי מקצוע

יהודה מרמורשטיין:  מאידך, אני שמח מאוד ורוצה להודות לתמי על העדכונים שיש תוספות במחוזות

יהודה מרמורשטיין:  אנחנו כמובן נגיד על כך תודה, אבל תודה רבה אני אגיד כשאני אראה שזה מתבצע

יהודה מרמורשטיין:  יש לנו הרבה הבטחות אבל עם ההבטחות האלו לא יכולים ללכת למכולת

יוסף טייב: תמי, יש לנו צפי לקבלת אותן תוספות?     

תמי אומנסקי: אתמול דיברתי עם שי קלדרון, מנהל המחוז, ואלה הדברים שהוא אמר

תמי אומנסקי:  סביב הטאבלטים, אנחנו דואגים לזה, המטה

תמי אומנסקי:  הדברים שאמרתי – אנחנו נדאג שיקרו

יוסף טייב: דיברת על תוספות של סייעות

סימון דוידסון: יודעים כמה חוסרים למשל בטאבלטים יש? מה המספר שצריכים?     

תמי אומנסקי: הם יגידו לנו מה הם צריכים ואנחנו נדאג לספק

תמי אומנסקי:  מחשבים חולקו לכולם

סימון דוידסון: אתה יודע כמה חסרים אצלך?     

יהודה מרמורשטיין: חד-משמעית

יהודה מרמורשטיין:  יש לי רשימה מסודרת, עם עלויות של כל פרט ופרט

יהודה מרמורשטיין:  אתמול נציג משרד החינוך, יוסף, התקשר אלי, הוא רצה הסבר על העלויות ונתתי לו

יהודה מרמורשטיין:  הוא יודע שהיום יש פה ועדה, הוא אמר שהוא צריך את החומרים כדי להיערך לזה

יהודה מרמורשטיין:  אני שמח עכשיו לשמוע מתמי ואני מברך על-כך

יהודה מרמורשטיין:      אבל אני רוצה להגיד לכם, זה לא רק הציוד

יהודה מרמורשטיין:  הציוד זה דבר טוב כשיש מישהו שיעבוד איתו

יהודה מרמורשטיין:  אנחנו צריכים תוספות של סייעות

יהודה מרמורשטיין:  סייעות

יהודה מרמורשטיין:  אני שמח לברך את חבר הכנסת טור פז, שבישר פה, ואני לא אניח לו, שיש עוד מורות-חיילות שמוכנות להשתלב

יהודה מרמורשטיין:  נצטרך להתחבר עם משרד החינוך ולראות איך אנחנו מגדילים את כוח האדם המקצועי

יהודה מרמורשטיין:  אני לא צריך תמיד מתנדבים שאני צריך לטפל בהם כי הם לא יודעים איך להתמודד עם ילד, הוא יכול להרים אותו ולהוציא לו את הידיים מהמקום

יהודה מרמורשטיין:  אנחנו מדברים על אוכלוסייה קשה ומורכבת ומאידך אוכלוסייה מאתגרת, אוטיסטים וכד'

יהודה מרמורשטיין:  אלו שני הקצוות הקשים

יהודה מרמורשטיין:  על זה אני פונה ואני לא אוותר

יהודה מרמורשטיין:       גם על הנושא של המיגון, אני לא ישן בלילה מפחד מה יקרה כל דקה

יהודה מרמורשטיין:  אנחנו לא יודעים איפה הטיל ייפול ומתי

יהודה מרמורשטיין:  אני צריך לשנע את הילדים בכיתה שמגיעים מחר לבית ספר ואין לי מיגון

יהודה מרמורשטיין:  אז מי שנשאר בבית זה אחריותו, אבל כשהוא נכנס לכותלי בית הספר הוא באחריותי ועל זה אני אחוז פחד

יהודה מרמורשטיין:  אני אומר לכם

יהודה מרמורשטיין:  זה לא פשוט

יהודה מרמורשטיין:  למה מחכים?     לסיום, אנחנו כעל"ה אימצנו את הילדה שנרצחה יחד עם אביה ואנחנו מלווים, בשבעה היינו שם

יהודה מרמורשטיין:  זו ילדה עם צרכים מיוחדים

יהודה מרמורשטיין:  הרגשנו את זה

יהודה מרמורשטיין:  אנחנו רוצים להודות להשם, זה היה יכול לקרות לכל אחד ואחד מאתנו וזה נגע ללבנו

יהודה מרמורשטיין:  כמובן, בלי להוריד את הערך של כל ילדי ישראל וכל החטופים הנרצחים, אבל כשזה אצלך אתה מתעורר ואתה רועד מפחד

יהודה מרמורשטיין:       אני מודה ליושבי-הראש, לחינוך, לתרבות, לבריאות, והלוואי והרווחה יצטרף פה, צריכים להבין את הנושא של תשלום למרות שמבקרים בבתים

יהודה מרמורשטיין:  ראינו את זה בקורונה

יהודה מרמורשטיין:  כולם קיבלו את כל השכר שלהם אבל מי שביקר בבית לא קיבל שום תוספת

יהודה מרמורשטיין:  אני הייתי צריך עכשיו לשכנע את המורות שיבקרו בבתים של הילדים

יהודה מרמורשטיין:  הם אומרים: למה? בקורונה ביקרנו ולא קיבלנו שום תוספת, זה שלא הולך גם מקבל

יהודה מרמורשטיין:  מותר להגיד את זה

יהודה מרמורשטיין:  מה אני אגיד לו? אני אומר לו: אני מתחייב לך

יהודה מרמורשטיין:  רבותיי, אני מתחייב ואני משלם

יהודה מרמורשטיין:  זה הנושא של תמריץ לאלו שהולכים לבתים

יהודה מרמורשטיין:       היושב-ראש שאל פה מה קורה בזמן שבית הספר סגור, אצלנו כל הילדים טופלו בבית, טיפולים נשימתיים, תרגילים, לכן אנחנו צריכים את הטאבלטים, לכן אנחנו צריכים את כל הציוד

יהודה מרמורשטיין:  זה לא שעכשיו אני מנצל

יהודה מרמורשטיין:  אני מנצל כי אולי עכשיו שומעים אותי יותר

יהודה מרמורשטיין:  רובכם הייתם בעל"ה, אבל הכדור שהם קיבלו בעל"ה פג תוקף גם, קצת שכחו

יהודה מרמורשטיין:  אז אני פונה אליכם, אני אתן לכם עוד כדור, בואו עוד פעם, בואו נבין

יהודה מרמורשטיין:  אנחנו לא נעלמנו, אנחנו קיימים

יהודה מרמורשטיין:  אני מתחנן אליכם

יהודה מרמורשטיין:  זאת שעתכם

יהודה מרמורשטיין:  המפתח אצלכם

יהודה מרמורשטיין:  תפתחו לרווחה כי לאף אחד אין שום ביטחון שזה לא יקרה אצלו

יונתן מישרקי: ברשותך, האם תוכל לתת את הנקודות שעלו בשיחת ההכנה שלנו בנוגע לנושא של המכונים להתפתחות הילד והטיפולים שהם זכאים להם? כי נמצאים פה גם נציגי משרד הבריאות ואני רוצה למקד את השאלה כלפיהם

יונתן מישרקי:  נגעת הרבה בנושא חינוך אבל גם בנושא הבריאות ברשותך

יהודה מרמורשטיין: אני מאוד מודה לך כי זה דבר שפצע אותי לפני כמה שנים

יהודה מרמורשטיין:  אני פתחתי מכון להתפתחות הילד, הובלתי בתחום והגעתי ל-2,000 טיפולים בחודש

יהודה מרמורשטיין:  הקמתי מתקן לתפארת מוכר ע"י משרד החינוך

יהודה מרמורשטיין:  בית חולים בילינסון היה אחראי על בחינות הרישוי וכל הדברים

יהודה מרמורשטיין:  קיבלנו ילדים, פשוט עשינו מהפכה טיפולית

יהודה מרמורשטיין:  פתחנו את המרפאות האלה גם בשעות הערב, שהילד לא ייפגע כשהוא לומד בבית ספר, שזה לא יהיה על חשבון הילד, שיגידו לו: איפה הילד נמצא? פעמיים בשבוע נמצא במכון להתפתחות הילד בתל השומר

יהודה מרמורשטיין:  לא, הוא יקבל את זה בערב, אחר הצהריים, כשיש לו מתנדב שיכול לבוא איתו, שהלימודים לא ייפגעו

יהודה מרמורשטיין:  מה לעשות?      אני מוצא את עצמי, במקום לטפל בילדי על"ה, במוסד, בילדים הקשים וכו', אני מטפל במשה גרין מרחוב ארלוזורוב תל אביב, וזה מפה, זה משם, כי קופת חולים לא נותנת את הטיפול

יהודה מרמורשטיין:  אני נותן את זה באהבה, אבל אני הולך לממן עכשיו את קופות החולים? את הילדים האלו? אני רוצה להגיד לכם, בצער ובכאב סגרתי מכון להתפתחות הילד שהיה נותן 2,000 טיפולים

יהודה מרמורשטיין:  היום קופת חולים מוכנה לתת 160

יהודה מרמורשטיין:  היא יודעת שזה עולה 250, אבל מה אכפת לה להגיד לי: אני אתן לך 160?     

יונתן מישרקי:  זו בעיה שבשגרה

יהודה מרמורשטיין: על אחת כמה וכמה היום

יונתן מישרקי: אולי זה שווה דיון נפרד

יונתן מישרקי:  יש היום קשיים נוספים בעקבות המלחמה, בעקבות שעת החירום, שאתם נתקלים איתם או שאתם חושבים שיש צורך לדון בהם בנוגע לטיפולים הללו?     

יהודה מרמורשטיין: אנשים רוצים לתת טיפולים פרא-רפואיים על חשבון קופת חולים שמגיע לו לאחר שעת הלימודים

יהודה מרמורשטיין:  אין לי מה לתת לו

יהודה מרמורשטיין:  הוא לא משלם לי

יהודה מרמורשטיין:  אני היום נותן כמבצע, כעמותה, חינם בריכה טיפולית לילדים המפונים מכל מקום, ויש בבני ברק, בלי עין הרע, הרבה ילדים שהגיעו, גם מהצפון, ומקבלים חינם אצלנו

יהודה מרמורשטיין:  מגיע להם קצת את ההידרותרפיה, קצת הפוגה

יהודה מרמורשטיין:  אני רואה בזה ברכה

יהודה מרמורשטיין:  אני עובד עד 23:00 בבריכה

יונתן מישרקי: וחסרים לך מטפלים במים?     

יהודה מרמורשטיין: ודאי

נעמה יושע-אורפז: אני אסביר

נעמה יושע-אורפז:  אני ד"ר נעמה יושע-אורפז, מנהלת המחלקה להתפתחות הילד במשרד הבריאות

יוסף טייב: נעמה, בשיחות הכנה שהיו לי סביב השולחן הזה אתמול בצהריים אני מבין שלמוסדות החינוך המיוחד אין קשר ישיר, ערוץ ישיר, עם משרד הבריאות, נכון?     

נעמה יושע-אורפז: לא

נעמה יושע-אורפז:  דובר פה על יחידה התפתחותית וזה הקשר אלינו, למשרד הבריאות

נעמה יושע-אורפז:  אני אגיד שבשגרה יש לנו קושי גדול של היחידות ההתפתחותיות, כשאנחנו מדברים בעיקר על היחידות ההתפתחותיות הקהילתיות, שהן בדרך כלל תחת הרשות המקומית או איזושהי חברת בת שלה או עמותה שמפעילה אותן, וזה בשונה מיחידות התפתחותיות של קופות חולים, שגם כאלה יש

נעמה יושע-אורפז:       אנחנו יודעים שיש פער בין הסכום שמגיע עבור שעת טיפול לבין ההוצאות של היחידה עבור כל שעת טיפול כזו ואת הפער הזה סופגות היחידות ולכן הן בגירעון תקציבי מוכר

נעמה יושע-אורפז:  זה דבר שאנחנו דנים עליו במשרד

נעמה יושע-אורפז:  דיברנו על זה גם באחד הדיונים בעבר

נעמה יושע-אורפז:  מבחינתנו הפתרון שיכול לתת מענה לזה זה תקצוב ישיר של היחידות הקהילתיות

נעמה יושע-אורפז:  זה משהו שאנחנו נמצאים בו בדיון במשרד

נעמה יושע-אורפז:       הקושי הזה הוא בכל הארץ

נעמה יושע-אורפז:  עכשיו, תחת התקופה של "חרבות ברזל", הקושי גדל עוד יותר, גם בגלל העלייה ב-no-show, מצבים שבהם ההורים לא יוכלו להגיע לטיפול בגלל שהאם עכשיו לבד עם הילדים בבית והיא לא יכולה להגיע ליחידה, גם בגלל חסר במטפלים, שחלקם לא יכולים להגיע בעצמם או פונו למקום אחר - - -     

קריאה: לא מוכנים לעבוד ב-160

נעמה יושע-אורפז: זו בעיה מוכרת שאנחנו חייבים לתת לה מענה בנפרד

נעמה יושע-אורפז:  אני מסכימה שזו בעיה גם בשגרה ועוד יותר בחירום

נעמה יושע-אורפז:  אנחנו דנים עליה במשרד

נעמה יושע-אורפז:  אפשר לקיים על זה דיון נפרד בהחלט

יונתן מישרקי: יש לכם לוחות זמנים שעליהם אנחנו מדברים מבחינת הסיום בטיפול שלכם בתקצוב ישיר?     

נעמה יושע-אורפז: לא, אין כרגע תאריך כי אנחנו בדיונים על זה

נעמה יושע-אורפז:  כרגע בונים את התוכנית לנושא

יונתן מישרקי: אני אעקוב אחר הנושא בוועדה שלנו

יונתן מישרקי:  ילד שמפספס טיפולים בעקבות המצב, מקבל איזשהו החזר על מה שמגיע לו או שהכסף הזה נעלם ונבלע?     

נעמה יושע-אורפז: זה לא עניין כספי

יונתן מישרקי: הוא זכאי לקבל "איקס" טיפולים בשבוע

נעמה יושע-אורפז: אתה מדבר על כאלה שהם לא לאבחונים אלא לטיפולים? ילדים שכבר אמורים לקבל טיפול?     

יונתן מישרקי: כן, ילד שלא מגיע בעקבות המצב

נעמה יושע-אורפז: צריך להפריד בין ילדים שמקבלים את הטיפולים במכונים או ספקים של הקופות, אם ילד כזה לא מגיע אז יש לו את הזכאות להגיע בזמן אחר

יונתן מישרקי: אנחנו שמענו נתונים אחרים, אני מוכרח להגיד

נעמה יושע-אורפז: אם אנחנו מדברים על טיפולים פרטיים, על זה הקופות ידברו

יונתן מישרקי: אני מדבר על המכונים

יונתן מישרקי:  אני שמעתי שילדים שמפספסים טיפולים בעקבות המצב, נבלע להם הכסף כלא היה והם אינם זכאים, מפספסים

יונתן מישרקי:  מה שהיית אמור לקבל ולא קיבלת – נעלם

נעמה יושע-אורפז: אני לא יודעת, זו שאלה לקופות החולים

יהודה מרמורשטיין: גברתי, בעקבות סגירת המכון שלנו התקיימו פה מספר דיונים בנושא התפתחות הילד

יהודה מרמורשטיין:  בסוף צבעו 40 מיליון שקל לשיפור המכונים אבל לצערי הרב בינתיים הם עוד תקועים ולא זז שום דבר

משה טור פז: אני חושב, יו"ר הוועדה, שהפתרון שאתה מדבר עליו זה גמישות

משה טור פז:  במשרדים יש לאורך השנה תפיסה מסוימת על איך מוציאים כסף, למשל, אם לא ניצלת הכסף הלך לאיבוד

משה טור פז:  אנחנו יכולים לדרוש כוועדות, גם הבריאות וגם החינוך, הגדלת הגמישות בתקופת המלחמה ואחריה

משה טור פז:  זה יגרום לניצול תקציבים

משה טור פז:  חשבויות המשרד יודעות לעשות את זה, הן גם עושות את זה

יונתן מישרקי: אין בעיה, אבל כל עוד המשרד אומר שהכל בסדר - - -     

נעמה יושע-אורפז: לא, אף אחד במשרד לא אמר שזה בסדר, אנחנו אומרים שאנחנו דנים בזה

משה טור פז: עובדה שזה לא בסדר, אנחנו שומעים

משה טור פז:  למשל, קביעת כלל שטיפול שפוספס לא אבד וכו', שהכסף ממשיך להיות זקוף למטופל גם אחרי, וגם למוסד

יונתן מישרקי: בפרט בשעת מלחמה

משה טור פז: נכון, כהוראת שעה אפילו לשנה, זה ישנה את כל התמונה

נעמה יושע-אורפז: אני אשמח להבהרה של נושא פספוס הטיפול כי אני לא מכירה את זה

יונתן מישרקי: רבי יהודה, אתה רוצה לגעת במילה אחת בנקודה של מי שמפספס טיפול, שהכסף נעלם לו? אתה מכיר את זה?     

יהודה מרמורשטיין: ודאי שאני מכיר

יהודה מרמורשטיין:  הנוהל הוא מאוד ברור, אדם שלא יכול להגיע לטיפול, אם הוא מודיע יום קודם הוא זכאי להגיע ביום אחר, אין שום בעיה

יהודה מרמורשטיין:  אצלנו במכון נתתי אפשרות – כי ידעתי שאני כבר בברוך –להודיע 3 שעות לפני הטיפול שלא מגיעים, אבל ברגע שנכנסו לתוך שלוש השעות, למשל אם הודיעו שעה לפני הטיפול שלא מגיעים, זאת בעיה כי אני מממן את המטפל, הוא יושב ומחכה למטופל

יהודה מרמורשטיין:  אנחנו מאוד רגישים לזה כי אם יש כבר מטופלים אחרי זה שכבר הגיעו מקדימים ומסיימים יותר מוקדם, אבל אם המטפל יושב ומחכה למטופל אני חייב לשלם לו

נעמה יושע-אורפז: הכוונה למצב השגרה של מצב של no-show, של אי הגעה בלי להודיע פחות מ-24 שעות לפני, על זה אני יכול לענות לך

נעמה יושע-אורפז:  במצב רגיל, אחרי שיש פעמיים no-show, בעיקרון המשפחה מועברת לסוף התור, להמתין מחדש

נעמה יושע-אורפז:  זה לא נראה לי המקום לדון בזה כרגע כי הדיון שלנו שונה, אבל זה חלק מהתגובה שהייתה כדי לנסות לצמצם ככל האפשר את ה-no-show בכדי לא להגיע למצבים האלה

נעמה יושע-אורפז:  אפשר לדון אם זה פתרון טוב או לא  אבל זה כרגע לא הדיון

יוסף טייב: השאלה אם יש התייחסות של המשרד בזמן מלחמה לשנות את ההוראות האלה כהוראת שעה כי בסוף מפונה לא יכול להגיע לאותו טיפול

נעמה יושע-אורפז: אני יכולה להגיד לכם משיחות עם מנהלי התפתחות הילד בקופות שיש הרבה יותר גמישות בשעת המלחמה וכן מתייחסים לזה, כמובן

ולרי זילכה: עו"ד ולרי זילכה, בית איזי שפירא, באחד הכובעים רכזת פורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות

ולרי זילכה:  אני פונה אליך, יושב-ראש ועדת הבריאות, הנושא הזה של חסר בטיפולים של התפתחות הילד הוא כבר על סדר-היום יותר מעשור וחצי

ולרי זילכה:  ב-2019 עשו רפורמה בהתפתחות הילד, בסופו של דבר אנחנו עדיין נמצאים במקום הזה שמשרד הבריאות בעיקר, אבל גם שאר משרדי הממשלה שזה רלוונטי להם, לא יודעים מה לעשות, התורים לאבחונים ולטיפולים אדירים והילדים לא מקבלים מענה

ולרי זילכה:  רק לאחרונה, כשהקימו את הממשלה, וכששר הבריאות, חבר הכנסת בוסו, היה יושב-ראש ועדת הבריאות, הוא אמר לי: כן, כן, אנחנו מטפלים בזה

ולרי זילכה:  משרד ראש הממשלה לקחת את זה על עצמו כדי לאגם, היו שני דוחות, שום דבר לא קורה

יונתן מישרקי: אני מזכיר שזו לא מהות הדיון אבל זה בהחלט ראוי לדיון נפרד

רויטל כהן: זה בחלט מהות הדיון כי אלה טיפולים שהילדים צריכים לקבל גם בחינוך

ולרי זילכה: אני רק רוצה להתחבר למה שאמרה ד"ר נעמה ואני מעריכה את זה

ולרי זילכה:  אחד הפתרונות שנמצאים על סדר-היום כבר הרבה זמן הוא שצריך לפתוח את הצנרת

ולרי זילכה:  אני מבקשת ממך כיו"ר ועדת הבריאות בעניין הזה לעזור לפתוח את הצנרת

ולרי זילכה:  זה אומר לאפשר העברת תקציבים ליחידות ולעמותות ולמטפלים שלא דרך קופות החולים

ולרי זילכה:  הם לא מוצאים את הדרך המשפטית לעשות את זה אבל בטיפול הבריאותי המקדם, למשל, יש מסלול כזה

ולרי זילכה:  שימצאו את המסלול לתת את הכספים כי הילדים כבר שנים על גבי שנים לא מצליחים לקבל טיפולים וזה מסלים כעת

נעמה יושע-אורפז: זה לא שלא יודעים מה לעשות, יש מתווה מאוד ברור שאנחנו ניסחנו

נעמה יושע-אורפז:  זה עניין תקציבי וצריך להחליט למשל ליישם את דוח מקצועות הבריאות של משרד רוה"מ

יונתן מישרקי: בשביל זה אנחנו פה

יונתן מישרקי:  תודה רבה

יוסף טייב: אסנת מאירי, משפחות החטופים, בבקשה

אסנת מאירי: בוקר טוב, אני אסנת, נולדתי וגדלתי בקיבוץ ניר עוז

אסנת מאירי:  משפחתי, משפחת מונדר, נחטפה

אסנת מאירי:  סבא, סבתא, אימא ובן

אסנת מאירי:  זה הנכד שלהם

אסנת מאירי:  אוהד הוא בן 9

קריאה: תלמיד בבית הספר הדמוקרטי בכפר סבא

אסנת מאירי: נכון מאוד

אסנת מאירי:  בכל מקום שאני באה ואומרת דברים יושבת לי בראש ילדה שקוראים לה נויה

אסנת מאירי:  נויה נרצחה ב-7 באוקטובר עם סבתא שלה כרמלה

אסנת מאירי:  שני בני דודים שלה עדיין חטופים בעזה

אסנת מאירי:  נויה ילדה עם צרכים מיוחדים

אסנת מאירי:  היום זה יום ההולדת שלה

אסנת מאירי:  היום נויה בת 13

אסנת מאירי:  עלינו לקבר שלה ביום שישי ואני אומרת את הדברים האלה בשבילה ולזכרה

אסנת מאירי:  עוד מעט אתם הולכים לקבל ילדים שאנחנו לא יודעים מה הם עברו

אסנת מאירי:  הילדים האלה נמצאים עכשיו בעזה

אסנת מאירי:  אני בעצמי עובדת במרפאת בריאות נפש ילדים

אסנת מאירי:  מאוד מעניין אותי כל מה שנאמר כאן, אבל כל מה שאני חושבת עליו זה האם הדיבורים האלה, מה שאתם עושים, האם באמת תהיו מוכנים כשהילדים האלה יחזרו

אסנת מאירי:  ועוד יותר מזה – מה כל אחד ואחד מכם בחדר הזה עושה כדי שהילדים האלה יחזרו

אסנת מאירי:       אתמול הייתי בקיבוץ ניר עוז

אסנת מאירי:  הייתי בבית של הדודים שלי, שלשמחתנו לא נשרף

אסנת מאירי:  הייתי בבית של סבתא כרמלה וחיפשתי שם שרידים, שרידים לנויה ושרידים לכרמלה

אסנת מאירי:  כל זמן שהייתי בקיבוץ שמעתי בומים מטורפים מעבר לגבול

אסנת מאירי:  כשיצאנו מהקיבוץ היה גשם חזק

אסנת מאירי:  זה מה שהיה בעזה, בומים חזקים וגשם חזק, בומים מפחידים שאני כל היום נבהלתי מהם וזה מה שהילדים צריכים להרגיש עכשיו, ילדים שנמצאים בעזה, אוהד וכל החברים שלו, שהם יחזרו ויהיו חברים לדבר שאי-אפשר לתאר אותו במילים

אסנת מאירי:      מה שאני מבקשת מכם זה באמת לחשוב, כל אחד ואחד מכם, מה עשיתם היום בשביל החטופים, למישהו שיש איזשהו שיקול, איזושהי יכולת להחליט, איזושהי מילה באיזשהו מקום בכל הבית הגדול הזה, שבו חורצים את הגורלות שלנו

אסנת מאירי:  זה הדבר היחידי שצריך לעמוד על סדר-היום ובראשם מעייני כולם, להחזיר את החטופים הביתה היום, מחר, ופשוט לעשות את כל מה שאתם יכולים לעשות בשביל זה

אסנת מאירי:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה, אסנת

יוסף טייב:  חה"כ יוראי להב הרצנו, בבקשה

יוראי להב-הרצנו: אני מקשיב לדברים של אסנת על אוהד והשאלה שהיא שאלה מהדהדת לי בראש, מה כל אחד מאתנו עושה כדי להחזיר את החטופים הביתה

יוראי להב-הרצנו:  לכולנו יש את החובה המוסרית הכי עליונה, הכי גבוהה, לעשות כל מה שאנחנו יכולים בשביל להחזיר אותם הביתה, ואני מוכרח לומר לכם, כי אתם שני יושבי-ראש ועדות שאני מעריך מהקואליציה, מה שקרה היום בוועדה לביטחון לאומי זה מופע של אטימות וחוסר בושה

יוראי להב-הרצנו:       הדיון שם הוא לא רק מופקר, הוא מסוכן

יוראי להב-הרצנו:  יש לנו שם ילדים, נשים, מבוגרים וחיילים, ולא יכול להיות, לא יכול להיות שהתנהל שם דיון שעשוי לסכן את החיים של האנשים הכי יקרים לנו

יוראי להב-הרצנו:  נמצאות שם משפחות של חטופים, מתחננות לאיתמר בן גביר שיפסיק כי הוא מסכן את הבריאות ואת החיים של הכי יקרים להם והוא מתעלם מהם וממשיך בשלו

יוראי להב-הרצנו:  חברי מפלגתו מטיפים להם עוד מוסר

יוראי להב-הרצנו:  איזו בושה

יוראי להב-הרצנו:  עד כמה אנחנו יכולים לרדת נמוך? לא יכול להיות שזה יתנהל כך

יוראי להב-הרצנו:  לא יכול להיות

יוראי להב-הרצנו:       אני לא יודע איך להמשיך לדבר על הנושא החשוב הזה שבאתי לדבר עליו כי אני פשוט לא יודע למצוא את עצמי כשבחדר פה ליד לא עושים כל מה שאפשר – עזבו לא עושים כל מה שאפשר, מסכנים את המאמצים, מסכנים את החיים, בעד חוק פופוליסטי

יוראי להב-הרצנו:  אין לתאר

יוראי להב-הרצנו:  הלב של כולנו עם משפחות החטופים

יוראי להב-הרצנו:  אנחנו כולנו מצפים ומקווים ומייחלים שהם יחזרו כולם כמה שיותר מהר

לינור דן: אני לינור, אני מהמשפחה של ארז וסהר וסבתא כרמלה, שאסנת עכשיו סיפרה עליהם

לינור דן:  אנחנו נכנסים לוועדות האלה, אנחנו לא מוזמנים אליהן – שזה גם כן קצת מוזר, שלא מזמינים אותנו לאף ועדה – אנחנו צריכים להיות על סדר-היום

לינור דן:  כל פעם שיש ועדה אנחנו צריכים להיות הנושא הראשון אבל אנחנו לא

לינור דן:  הסיבה שאנחנו צריכים להיות הנושא הראשון – ואני גם עובדת בגיל הרך בחינוך המיוחד אז אני מבינה על מה אתם מדברים, אני מסכימה עם כל מה שאתם אומרים, גם אנחנו זועקים תמיד את הזעקות האלה

לינור דן:  אני באופן אישי כבר עוד מעט חודשיים לא בעבודה

לינור דן:  למה? כי אני מנסה להציל את ארז וסהר

לינור דן:  את נויה וסבתא כבר לא הצלחתי

לינור דן:       אני רוצה שתבינו שכל רגע שעובר והם לא חוזרים, לא רק שהוא מסכן אותם, את החיים שלהם ממש, אלא הוא מסכן את כולנו, ובכולנו זה בדיוק הילדים האלה שמדברים עליהם פה, שאולי לא יודעים שהם בכלל נמצאים בסכנה כי חלקם יותר אתנו, חלקם פחות אתנו, אבל לא רק את הילדים, גם את הנערים – סהר בת 16 – כולם בטראומה, בטראומה ארוכה, והיא תהיה מתמשכת ויהיה פה עומס מאוד גדול על החינוך המיוחד

לינור דן:  אין למה לחכות

לינור דן:  אין למה לחכות

לינור דן:  באמת כואב לי שאני מפריעה לדיון שהוא באמת חשוב גם בימים רגילים, אלה לא ימים רגילים

לינור דן:  אלה לא ימים רגילים לא רק בגלל שיש מלחמה - - -     

יוסף טייב: אני אתקן אותך – את לא מפריעה לדיון

לינור דן: אני כאילו מרגישה שנדחפתי

יוסף טייב: לא, את לא נדחפת, את מוזמנת והתחלנו את הדיון עם משפחות החטופים, דיברו פה

לינור דן: הייתי פה ביום שני לפני שבוע, דיברתי מול חבר הכנסת מישרקי גם כן, שום דבר לא השתנה מאז יום שני לפני שבוע

לינור דן:  איך יכול להיות ששום דבר לא השתנה? איך יכול להיות שהילדים האלה עוד ישנים בעזה? איך זה יכול להיות? איך זה יכול להיות שאתם ממשיכים לדבר על הדברים הרגילים של השגרה והילדים האלה ישנים בידיים של החמאס ורק במזל עוד לא שלחו לנו איזה סרטון שמישהו מהם תלוי איפשהו בכיכר העיר ורוקדים מסביבו?      אני ממש מבקשת מכם, מכל מי שיושב כאן ויש לו יותר השפעה, אנחנו ביקשנו מכם לחתום על עצומה ששמה את החזרת החטופים במקום הראשון, מאוד מבקשת שתחתמו על זה, זה חשוב

לינור דן:  אני מאוד מבקשת מכל מי שיושב פה

לינור דן:  אני יודעת שאתם עושים גם כך ברגיל את המקסימום שלכם ואין לי באמת אלא הערכה, אבל כאן יש משהו שכל עוד הוא קיים אי אפשר להמשיך על סדר-היום, כל עוד הוא קורה

לינור דן:  כל עוד האנשים האלה חטופים בעזה אנחנו לא יכולים להמשיך להתנהל כאילו הכל בסדר, כאילו יש רק עוד קצת בעיות, איפה עוד ניתן

לינור דן:  גם המפונים, קהילות שלמות בטראומה, המשפחות שלהם בטראומה

לינור דן:  זה לא משהו שייגמר מחר, זה יהיה טיפול של שנים עכשיו בכל המדינה

לינור דן:  אבל כרגע-כרגע הם הדבר היחיד, להחזיר אותם בחיים עכשיו

לינור דן:  תודה

יוראי להב-הרצנו: אני אאסוף את עצמי ואני כן אתייחס לנושא החשוב שאנחנו מדברים עליו כי הוא באמת הכי חשוב בעולם

יוראי להב-הרצנו:  ילדים עם צרכים מיוחדים לעתים נופלים בין הכיסאות וחשוב מאוד לוודא שזה לא יקרה

יוראי להב-הרצנו:  אני רוצה לפני התייחסות שלי רק להגיד תודה בראש ובראשונה לאנשי משרד החינוך ולכל הסייעות והמורות ואנשי החינוך המיוחד

יוראי להב-הרצנו:  המשימה בשגרה היא מורכבת אז ודאי בימי לחימה

יוראי להב-הרצנו:  אני יודע שאתם עושים הכי טוב שאתם יכולות ויכולים ואני רוצה להודות לכם, אני חושב בשם כל חברי הכנסת

יוראי להב-הרצנו:       אני אשמח לשאול שאלות, שיכול להיות שפספסתי אבל לא קיבלתי תשובות עליהן

יוראי להב-הרצנו:  אני רוצה לדעת האם יש לכם מידע על כל תלמיד ותלמידה שזכאי לחינוך מיוחד לא רק בתשעת הישובים שעליהם פירטתם בהתחלה אלא על כל האזורים שזכאים לפינוי החל מה-7 באוקטובר ועד היום, כשהפירוט צריך לכלול בעיניי גם מאיפה הוא מגיע, לאן הוא פונה, באיזו מסגרת הוא נמצא, כמה ימים באותה מסגרת הוא נמצא ואם זה שילוב

קריאה: יש 97 ישובים מפונים, שלומי, קריית שמונה, שדרות, איפה הנתונים?     

יוראי להב-הרצנו: אני מדבר לא רק על התשעה אלא בדיוק על כל הישובים שזכאים לפינוי, זה כולל גם את הצפון וגם את הדרום בפירוט הכי גבוה שיש

יוראי להב-הרצנו:  כל תלמיד כזה צריך לקבל מענה מותאם ככל שאפשר

יוראי להב-הרצנו:  השאלה אם יש לנו את הנתונים האלה בכלל

יוראי להב-הרצנו:  זאת שאלה ראשונה

יוראי להב-הרצנו:      שנית, אני מעריך שאחד מהמאמצים העיקריים של מה שאפשר לעשות, חוץ מלהקים מסגרות חדשות יש מאין, זה מאמץ של שילוב, לראות איך אפשר לשלב את התלמידים בבתי ספר רגילים

יוראי להב-הרצנו:  אז השאלות הן: כמה תלמידים שולבו? האם יש פער בסייעות? היכן יש פער בסייעות? איזה מאמצים ביצעתם כדי לגשר על הפער בסייעות?     הדבר האחרון, ואולי זו אמירה ליושבי-ראש הוועדות כי זה לא ספציפית לכאן אבל קיבלתי פניות מהורים לגבי חוסר ודאות

יוראי להב-הרצנו:  נכון לעכשיו, חזרה לבתים, לישובים, היא ב-22 בנובמבר, היא עדיין לא הוארכה ולכן יש הרבה מאוד הורים שלא טרחו לשלב את התלמידים שלהם במסגרות החדשות כי ממילא הם אמורים לחזור הביתה ב-22 בנובמבר

יוראי להב-הרצנו:  זה מאוד חשוב, במיוחד בהקשר של החינוך המיוחד, שלפחות המדינה, הממשלה, תיתן ודאות לתקופה ארוכה יותר כדי לאפשר להורים לקבל החלטה מושכלת עבור תלמידים, שממילא קשה להם להתאקלם במסגרות חדשות

יוראי להב-הרצנו:  זה מונע לצערי מהורים לקבל החלטות לגבי החינוך של הילדים שלהם

יוראי להב-הרצנו:       האם אתם מכירים בסוגיה הזאת? במסגרת המעקב שלכם של היכן התלמידים של הישובים שזכאי פינוי, האם יש אנשים שבחרו לא לשלב בכלל את הילדים שלהם במסגרות של חינוך מיוחד? אם כן, איזה פתרונות יש לכם לתת לאותם מורים ולאותם תלמידים? פה אני קורא לוועדה לקרוא לממשלה להאריך את הזמנים כדי ליצור ודאות שמתוכה הורים יכול לקבל החלטות מושכלות ונכונות יותר

יוראי להב-הרצנו:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  שחר, בבקשה

שחר: אני מודה לכם על ההזדמנות לדבר כאן

שחר:  אני רוצה לדבר כאן על הילדים

שחר:  אני רוצה לדבר כאן על משהו שאולי לא קשור באופן ישיר לדיון הזה אבל הוא קשור מאוד למה שאתם מנסים לעשות כאן

שחר:  אני לא חושב שאף אחד שנמצא כאן בשולחן הזה מבין את גודל המאורע שקרה ב-7 באוקטובר

שחר:  ייקח לנו עוד חודשים, ייקח לנו עוד שנים, להבין מה קרה שם

שחר:  אני רוצה להגיד לכם מה אני מרגיש בתור מישהו שעבר את זה ועוד לא נפלו לו כל האסימונים, עוד לא כל הדברים יושבים, ומעורב בזה באופן אישי בצורה קצת תובענית

שחר:      שמעתי לפני כמה ימים ברדיו מישהו – אני מצטער שאני לא יודע להגיד את שמו – שאמר כאילו בטרוניה כלפי החמאס: פגעתם לנו בקודש הקודשים שלנו, במיטת תינוק, בילדים שלנו, ואני חושב שזה נכון

שחר:  מה שקרה כאן היה מזעזע ואני לא חושב שאנחנו מבינים כמה לא יישארו ילדים לדבר עליהם בדיונים כאלה אם לא מחזירים את החטופים

שחר:  לא יהיו ילדים לדבר עליהם

שחר:  אין מדינת ישראל ללא החזרת היהודים האלה

שחר:       מבחינתי, איך שאני מרגיש, וזו דעה אישית לגמרי, ב-7 לאוקטובר מדינת ישראל מתה

שחר:  מה שקורה אחרי זה זו התגבשות של מה יהיה אחר כך כי מה שהיה לפני לא יכול להימשך

שחר:  מה שקרה אחרי ה-7 באוקטובר צריך להיות שונה לגמרי, כל ההתייחסות, ואני חושש מאוד שלא כולם מבינים עד כמה השבר עמוק ועד כמה חוסר האמון שלנו ושל עוד הרבה מאוד אנשים שמושפעים מכך, עד כמה השבר הוא עמוק ועד כמה חוסר האמון עמוק

שחר:       אם אנחנו לא שמים את הילדים של החטופים ואת החטופים באמת בראש מעיינינו ועושים הכול, לא יישארו ילדים, לא בחינוך מיוחד ולא בחינוך לא מיוחד

שחר:  עוד חצי דור כאן

שחר:  אני מדבר עם אנשים, אני רואה את השבר, אנשים באים אלי ואומרים: מה, למה להמשיך להיות כאן? הדרך היחידה להציל איכשהו ממה שנשאר ממדינת ישראל אחרי התבוסה הנוראית הזאת היא להביא את הבנים, את הבנות, את הנכדים, את הנכדות, את הדודים, את הדודות, את המשפחות שלנו הביתה, ואחרי זה לחבק, להכיל ולראות מה עושים מכאן אחר כך כי מה שהיה עד ה-7 באוקטובר מת ב-7 באוקטובר

שחר:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה, שחר

יוסף טייב:  אסתר קרמר, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, בבקשה

אסתר קרמר: שלום וברכה

אסתר קרמר:  קודם כל, מאוד קשה לי לדבר בכזה יום ובכזאת סיטואציה

אסתר קרמר:  כואב לדבר כשאנחנו צריכים לדבר על תלמידים כשיש כל כך הרבה ילדים שלא יכולים ללכת לבית הספר

אסתר קרמר:  זה מאוד מאוד קשה בכלל להתחיל לדבר על מה שקורה בעוטף ועל מה שקורה בעורף כשיש ילדים שבכלל לא בבית ספר ואנחנו בכלל לא יודעים איפה הם נמצאים

אסתר קרמר:  בכל זאת אני אדבר ולא, חס וחלילה, להוריד את החשיבות הגדולה של להביא את הילדים הביתה, אלא כי אני מאוד מאוד מקווה שכל הילדים האלה יחזרו כל כך מהר הביתה שנצטרך בשבילם שירותי חינוך בכלל ותמיכות והתאמות בפרט כשהם יחזרו

אסתר קרמר:  אני מקווה שכמה שיותר מהר

אסתר קרמר:  אני כל הזמן רק חולמת על הצעדה הזו שנראה את כולם נכנסים ובאים

אסתר קרמר:      אני רוצה לדבר על ילדים שנמצאים בעורף והם ילדי שילוב במיוחד

אסתר קרמר:  ילדים שנמצאים בחינוך מיוחד סגרגטיבי יש הרבה יותר תמיכות והתאמות, ברגע שהם נמצאים בשילוב אף אחד לא יודע שהם קיימים והם איכשהו ילדים נעלמים במערכת

אסתר קרמר:  יש לי בן שנמצא בשילוב בישיבה, ילד עם אוטיזם, הישיבה שלו באשדוד, אף אחד מתחילת המלחמה לא בדק, לא מה הוא, לא מה אני, לא איך אנחנו מסתדרים ולא מה קורה אתו

אסתר קרמר:  הפעם היחידה ששאלו אותי אם הוא נמצא זה כי רצו לדעת האם להעביר את התקציב החודש הזה לישיבה או לא להעביר את התקציב החודש הזה לישיבה

אסתר קרמר:  זה הדבר היחיד

אסתר קרמר:  לא הציעו לנו תמיכה

אסתר קרמר:      יש לי עוד ילדה שהיא בכיתה י"ב משולבת גם בשילוב יחידני עם חרדות

אסתר קרמר:  ילדה עם חרדות, זאת האבחנה שלה, ולא הציעו לנו שום דבר

אסתר קרמר:  אנחנו שייכים למגזר החרדי

אסתר קרמר:  אני במקרה עם אינטרנט אבל רוב רובו של המגזר החרדי ללא נגישות לכל המידע ששולחים להורים, לא עשו קו תמיכה טלפוני שעוזר

אסתר קרמר:  יש מחוז חרדי שעוזר בדיוק לממ"חים ולא עוזר לתלמידים שנמצאים במוסדות אחרים

אסתר קרמר:  הבת שלי בכיתה י"ב - - -     

רויטל כהן: הם לא עונים אפילו

אסתר קרמר: אף אחד בכלל לא מודע לזה

אסתר קרמר:  אף אחד לא חשב שאולי צריכים לבדוק האם יש לנו מענים לתת לה

אסתר קרמר:  אני אשת מקצוע, אני יודעת בדיוק איך לקבל עזרה לבת שלי, אני לא זועקת את זעקת שני הילדים שלי כי לילדים שלי יש אותי, אני זועקת את זעקת כל אותם הילדים האחרים שנמצאים בשילוב, ובמיוחד ילדי החינוך המיוחד החרדי שנמצאים במוסדות פטור ובמוסדות תרבותי-ייחודי, שאף אחד לא יודע בכלל שהם קיימים כי המתי"א זרק בתחילת שנה איזשהו תקציב למינימום שעות סיוע בלי הסל האישי שהם זכו לו דרך הוועדה, ועכשיו, הישיבה או תלמוד התורה אמורים להסתדר עם הכסף הזה ואף אחד לא נותן להם תמיכה ולא נותן להם הדרכה

אסתר קרמר:  אני זועקת את זעקת המגזר החרדי

אסתר קרמר:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  תמי, את רוצה להתייחס?     

רויטל כהן: נבלע בין הדברים של אסתר שאת הסל האישי הם לא מקבלים כעקרון

תמי אומנסקי: אתחיל בהתייחסות לשאלה של חבר הכנסת

תמי אומנסקי:  כן, יש לי פילוח של 74% - - -     

מאיר כהן: למה 74%?      

תמי אומנסקי: עניתי על זה

תמי אומנסקי:  עניתי שמדינת ישראל הקימה מערכת שקוראים לה "יחד"

תמי אומנסקי:  אנחנו מצפים, כל משרדי הממשלה, לקבל נתונים ממדינת ישראל

תמי אומנסקי:  משרד החינוך, כיוון שהוא לקח על עצמו לראות מה קורה בתוכו, הקים מערכת באפס זמן

תמי אומנסקי:  כרגע, מתוך הדיווחים, יש לנו 74%, שזה המון לעומת מערכת "יחד" שאין לה כמעט נתונים

מאיר כהן: למה את משווה למערכת אחרת? משרד החינוך, השר צריך לשבת כאן ולהגיד למה אין לו דיווחים אחרי 44 יום על 100%

מאיר כהן:  אני עבדתי במשרד החינוך 27 שנים

מאיר כהן:  בלחיצת כפתור אני יכול לדעת איפה כל אחד נמצא ומה מצבו

מאיר כהן:  למה את יושבת כאן וכועסת על זה שאנחנו שואלים? על מה את כועסת?     

תמי אומנסקי: אני לא כועסת, סליחה

תמי אומנסקי:  אני לא כועסת

תמי אומנסקי:  היום קשה ומה שקורה כאן בין המעברים של השיח לבין המצוקה הכול-כך קשה של המשפחות - - -     

מאיר כהן: זו הטרגדיה שלנו, תוך כדי אבל להיות מסודרים ולדאוג לילדים עם מוגבלויות

תמי אומנסקי: אז אני עניתי בתחילת המפגש, נתתי סקירה מאוד רחבה והסברתי למה יש לנו מה שיש לנו

תמי אומנסקי:  חלק מהמשפחות לא מוכנות לדווח, זזות ממקום למקום, חלק נמצאים בבתים ולא במרכזי פינוי

תמי אומנסקי:  אנחנו אוספים מידע יום-יום, תוך שבועיים הגענו ל-74%, זה יפה

תמי אומנסקי:  בדרום 85%

מאיר כהן: את יודעת למה? כי בדרום כנראה עובדים יותר טוב

מאיר כהן:  אני מצטער

מאיר כהן:  אני מכיר את מחוז דרום של משרד החינוך, הבחור עובד מצוין

מאיר כהן:  למה זה לא קורה בכל מקום? אני לא מבין, זה לא ילדים שלא נמצאים במערכת, זה ילדים שנמצאים במערכת, אילו רק מבקשים מכל מורה ומכל מנהל - - -     

תמי אומנסקי: ביקשנו

תמי אומנסקי:  יש מורים שלא נמצאים, יש מורים מגויסים

מאיר כהן: אני יודע

מאיר כהן:  מתוך 300,000 מורים יש 4,000 מורים מגויסים

מאיר כהן:  עכשיו תגידי לי האם זו הסיבה לכך, בגלל שיש 4,000 מורים מגויסים מתוך 300,000, שאין לכם נתונים

מאיר כהן:  אתם צריכים להבין, ילדים עם מוגבלויות, ילדים עם קשיים, במצבים כאלה הם מאבדים את עצמם

מאיר כהן:  תארי לעצמך שאם ילדים רגילים הולכים לאיבוד בתוך הדבר הזה, על אחת כמה וכמה הם

מאיר כהן:       לכן, משרד החינוך אמור – הוא עשה דברים יפים, הקים בתי ספר – להסתכל על החוליות החלשות האלה במיוחד ולשים אנשים שכאן ועכשיו, תוך 3-4 ימים, מביאים אינפורמציה

מאיר כהן:  מה שהמורים לא יכולים לעשות האנשים יעשו, הפקידים

מאיר כהן:  תאמיני לי, אם תגידו למנהל מחוז דרום – היות ואני מכיר אותו – "אנחנו רוצים תוך יומיים רשימה של כל האנשים", אני מבטיח לך שזה יהיה תוך יומיים

מאיר כהן:  השאלה, וזה העצב הגדול, שהאזרחים מבינים שאנחנו בחירום, הילדים מבינים שאנחנו בחירום, חלק מהפקידות הממשלתית לא מבינה שאנחנו בחירום ונוהגת כאילו אנחנו נמצאים בימים רגילים

מאיר כהן:  אנחנו בימי חירום

מאיר כהן:  הילדים האלה – חראם עליהם

מאיר כהן:  תודה

מאיר כהן:  את לא צריכה לכעוס, אני לא כועס עלייך

ועדת הבריאות): שאלנו את השאלות האלה בתחילת הדיון, מאיר, זה גם יהיה במסקנות הוועדה, היא ענתה

יוראי להב-הרצנו: רק שאלת המשך לשאלה שלי

יוראי להב-הרצנו:  26% מהתלמידים שלגביהם אין לך מושג או אין לך רישום – אנחנו יוצאים מתוך נקודת מוצא שהם לא מקבלים שום מענה, או שיש להם מענה אבל אנחנו לא יודעים עליו?     

תמי אומנסקי: מה שאנחנו לא יודעים אנחנו לא יודעים

תמי אומנסקי:  אני מדברת על הילדים המתפנים והמפונים

תמי אומנסקי:  הנתון הזה הוא לגבי ילדים מתפנים ומפונים

תמי אומנסקי:  אנחנו כן יודעים בפילוח של כל מתקן קליטה כמה תלמידים יש לנו, כמה תלמידים זכאים לשירותי חינוך מיוחד בכל מתקן קליטה

תמי אומנסקי:  יש אחוז מסוים שאנחנו לא יודעים, ואנחנו צריכים לדעת וחשוב לדעת, ואנחנו סביב השעון כדי שיהיו לנו כל הדיווחים

יוראי להב-הרצנו: למה זה ברמת מורים? למה זה לא ברמת מנהלים?     

תמי אומנסקי: זה כן ברמת מנהלים

תמי אומנסקי:  כי זה לא מוסד, המוסדות התפרקו

תמי אומנסקי:  הכול התפרק

יוראי להב-הרצנו: המוסדות התפרקו אבל התלמידים של אותו מנהל נשלחו למקום אחר, הוא אמור לדעת

תמי אומנסקי: אני הרי יודעת מיהם הילדים, הסיפור הוא לא זה

תמי אומנסקי:  המערכת שואבת מכל מיני מקומות

תמי אומנסקי:  נבנתה מערכת חדשה-חדשה שפשוט שואבת מכל מיני מקומות, גם מצוותי חינוך שהיו אלה שהזינו, גם מצוותי חינוך חדשים וגם ממערכת הזכאות

תמי אומנסקי:  אני יודעת הרי כמה תלמידים זכאים לשירותי חינוך מיוחד בישראל

תמי אומנסקי:  ברגע שקרה מה שקרה וכל האוכלוסייה זזה, גם חלק מאנשים זזים ממקום למקום

תמי אומנסקי:  גם, כפי שנאמר פה עכשיו, חלקם גם לא רוצים להשתבץ, לא מוכנים להשתבץ, לא מוכנים לקבל מענה, הם לא מוכנים לדווח, הם לא מוכנים שידווחו עליהם

תמי אומנסקי:  יש כל מיני מורכבויות

תמי אומנסקי:  ועדיין, אני רוצה להגיד בכל זאת, יש לנו פה נתון לא מספיק טוב אבל עדיין יחסית משמעותי

יוראי להב-הרצנו: מה שאני רוצה לדעת זה לא ש-100% מהתלמידים משובצים איפשהו, אלא שאת מכירה 100% מהתלמידים, כלומר שיצרת קשר עם ההורים וכל אחד קיבל את המענה שהוא מבקש

יוסף טייב: אין ספק שיש חשיבות עליונה לדעת לגבי כל תלמיד איפה הוא נמצא ומה הוא מקבל ב-100%

יוסף טייב:  לא ב-99

יוסף טייב: 999% אלא ב-100%

יוסף טייב:  כרגע זה לא המצב

יוסף טייב:  ישנם אתגרים גדולים למשרד

יוסף טייב:  האם המשרד עשה הכול כדי להגיע ל-100% או לא? את זה אני לא יכול לדעת

יוסף טייב:  מה שאנחנו כן נבקש, ונגיד את זה במסקנות, שאנחנו דורשים מהמשרד להביא 100% נתונים ולהביא לוועדה את פירוט החסמים שלא מאפשרים להגיע לאותם 100%, ולגביהם, איפה שאנחנו נוכל לעזור, אם זה חברי הכנסת ואם זה הוועדה, נעשה את זה

יוסף טייב:  חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי, בבקשה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יושבי-ראש יקרים, תודה על הדיון

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  כשאנחנו מדברים על הילדים אנחנו מדברים על העתיד של המדינה, על איך שהחברה שלנו מתייחסת לעתידה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  ילדים ומעמד הילדים מעידים על מה שקורה לנו, לכלל האזרחים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  כשילדים מאבדים את המרחב הבטוח שלהם, מאבדים את הזכות הבסיסית לחופש – אני מדברת על החטופים, שני ילדים נמצאים לבד, ללא הוריהם, בשבי – זה כואב מאוד, כואב לחשוב, אבל אני יודעת שהמשפחות לא מצפות מאתנו שנבכה יחד אתן, הם רוצים שאנחנו נפעל, נעבוד להחזיר אותם, להשיב אותם מיד, ואנחנו עושים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אני יודעת שכל אחד מאתנו עושה ברמה שלו, בזירה שלו וביחסים בינלאומיים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  בוועדות אנחנו מתכנסים כדי לפתור בעיות, לדאוג למתפנים ומפונים, לילדים עם צרכים מיוחדים, ותודה שהקדשתם את הדיון לנושא הזה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:      שמענו את משרד החינוך, אני רוצה גם לשמוע ממשרד הבריאות – אני חברה בוועדת הבריאות – העלינו לא פעם את נושא המשך הטיפולים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו רוצים לדאוג לילדים, להתפתחות תקינה שלהם, אנחנו צריכים להבטיח להם שמי שהתחיל לקבל טיפול ימשיך

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  לצערנו, ממה שראיתי במלונות ובמרכזי קליטה של מפונים, יש משפחות שלא קיבלו עד היום ולא היה להם שום קשר עם קופת החולים שלהם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אני אישית, יחד עם הצוות שלי, התקשרנו לכל קופות החולים ושאלנו איך אתם מאתרים את המפונים והם אומרים: אנחנו מחכים שיפנו אלינו

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  כל קופה הקימה מוקד וכל קופה מוכנה לתת תשובות, מי שיפנה נדאג לו

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אבל אנשים נמצאים בסטרס, הם לא בבית כבר מעל חודש, ילדים ובני זוג נמצאים במילואים, או שחס וחלילה איבדו בני זוג במלחמה, יש גם משפחות כאלה, אף אחד לא פונה ולא דואג למשפחות האלה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:      כשביקרתי באחד ממרכזי הקליטה שיש בו מפונים מהצפון דיברתי עם שתי משפחות – שלפני שבוע דיברתי עליהם כאן – באותו יום פניתי למנהל מחוז של קופת חולים שבה הם מבוטחים וביקשתי: צרו איתם קשר, הם אבודים, הם לא יודעים לאן לפנות, יש ילדים שצריכים המשך טיפול – עד היום לא פנו אליהם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  עד היום לא פנו אליהם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  עכשיו, תוך כדי דיון, ביררתי: קיבלתם מענה? יצרו אתכם קשר? לא

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  מישהו דואג? יש מדיניות סדורה? משרד הבריאות דואג?      בהתחלה ראיתי שכן היו נציגים כשהעבירו את המפונים מיישובי הדרום, שלחו נציגים של משרד בבריאות לעשות מיפוי, אבל עכשיו מתגלות בעיות נוספות, במיוחד בבריאות הנפש וטיפולים נפשיים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  כבר בימים הראשונים הם היו בסטרס, עכשיו הם נשארים עם הכאב שלהם, מנותקים מהבית, הבעיות מתגברות וכל יום שהם לא מקבלים טיפול מקצועי, אחר כך יהיה קשה יותר לתקן וההשלכות יהיו הרבה יותר חמורות

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  יש לשלוח נציגים של משרד הבריאות ושל קופות חולים לכל מרכזי הקליטה ולאתר באופן ייזום, לפנות לאנשים האלה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הם לא יודעים מה לשאול אז הם לא יקבלו תשובה ומענה, תדאגו

נעמה יושע-אורפז: קודם כל, אני מסכימה אתך

נעמה יושע-אורפז:  הרצף הטיפולי זה משהו שהוא מאוד מאוד חשוב, זה ברור לכולנו שהילדים האלה צריכים מענה וכל יום שהם לא מקבלים את הטיפול זה פוגע בהם

נעמה יושע-אורפז:  זה בלי שום ספק ואנחנו חייבים לתת להם את המענה הזה

נעמה יושע-אורפז:  זכותם

נעמה יושע-אורפז:  אני אגיד שקופות החולים כן עושות מיפוי, גם של המפונים, גם של ילדי מעונות היום השיקומיים שכרגע לא נמצאים במעון ואין להם מעון חליפי, וגם יש לנו קצת נתונים שמגיעים אלינו ממערכת "יחד", שגם אותם אני מעבירה לקופות החולים

נעמה יושע-אורפז:  זה עוד לא מיפוי שקיים לגמרי - - -     

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבל זה מעל חודש ימים כבר

נעמה יושע-אורפז: אני אתך, זה משהו שהייתי שמחה שיקרה יותר מהר אבל הוא קורה

נעמה יושע-אורפז:  כן ניתנים מענים ע"י קופות החולים

נעמה יושע-אורפז:  בין השאר, קופת חולים כללית הקימה מיני יחידה התפתחותית שנמצאת כרגע בים המלח ונותנת מענים של קלינאי תקשורת, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק

נעמה יושע-אורפז:  יש מטפלים של מכבי שנמצאים במקומות הפינוי, וגם לאור פניות אנחנו נותנים את המענים בקופת חולים, לפי קופת החולים המבטחת

נעמה יושע-אורפז:  זה עוד לא המערך שהייתי רוצה שזה יהיה אבל זה מתקדם

נעמה יושע-אורפז:  החשיבות של זה ברורה ועליי האחריות על הדבר הזה

נעמה יושע-אורפז:  את זה אני יכולה להגיד לך

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כי עכשיו מתגלות בעיות נוספות

ועדת הבריאות): טטיאנה, קיימנו על כך דיונים, גם היית נוכחת בהם, שמענו את נציגי קופות החולים ואת הפעילות הענפה שהם עושים באזור המפונים

ועדת הבריאות):  אני די משוכנע – וגם הייתי בחלק מהמקומות וראיתי בעיניים –שהבעיות שאת מעלה הן בעיות נקודתיות

ועדת הבריאות):  אני מבקש שאת שתי הפניות שדיברת עליהן קודם תעבירי לי באופן אישי, נטפל בזה מול מי שצריך

ועדת הבריאות):       אנחנו גם נקיים איזושהי ישיבת מעקב בזמן הקרוב לוודא שבאמת הקופות ממשיכות לתת את המענים, שזה לא היה משהו נקודתי בר חלוף אלא נשארים שם

ועדת הבריאות):  אני יודע שמפתחים את זה

ועדת הבריאות):  הביאו טיפולי שיניים וטיפולים נוספים, כל פעם מורידים עוד איזשהם קרוונים שמייצרים לתת פתרונות באזור המפונים, לכן נראה לי שאנחנו מדברים על בעיות נקודתיות

ועדת הבריאות):  ככל שיצוף לנו – ואנחנו מקבלים הרבה פניות – שיש פה אירוע חריג, איזשהו קו מקביל בין כל המקומות, אנחנו כמובן נפעל בזה בהמשך

סימון דוידסון: אני רק רוצה מילה לרב לגבי על"ה

סימון דוידסון:  בעקבות הדיון שהיה פה נוצר קשר עם מנכ"ל בית ספר למאמנים בווינגייט לגבי הנושא של תרפיה – העוזר שלך יודע על זה כבר – אתם תקבלו את כל מה שאתם צריכים

סימון דוידסון:  לפעמים יוצאים דברים טובים מהוועדות

יוסף טייב: תמיד יוצאים דברים טובים

יוסף טייב:  חבר הכנסת אושר שקלים, בבקשה

שקלים: זו באמת תקופה לא פשוטה

שקלים:  יצא לי, יחד עם הצוות שלי, להיות בכמה מתחמים של המפונים, אם זה בצפון, במלונות בטבריה, בים המלח, בכפר המכביה, בשפיים ואפילו גם ביפו

שקלים:  עלו הרבה מאוד דברים שקשורים למה שיוראי וטטיאנה אמרו

שקלים:  הנושא של הנתונים – אין שום מסד נתונים מוסדר

שקלים:  אני לא רוצה לחזור על הדברים שכבר אמרו, אבל האם באמת אותם 74% שאנחנו יודעים להגיע אליהם קיבלו את ה-100% טיפול?     דבר שני, דיברתם על כך שאתם מנסים לגייס אנשי צוות אבל שקשה לכם להביא אותם אז אני שואל מה תנאי העסקה, האם זה גורם לאותם אנשים לא להגיע ולא להתקבל לעבודה? מה הסביבה התומכת מעבר לכך שגם הם מקבלים?     דבר נוסף, הנושא של תקציבים לעמותות

שקלים:  מה קורה עם העברת התקציבים לעמותות? האם בגלל שהם לא מקבלים איזשהו תקציב הפעילות שלהן נפגעת? אני יכול לתת לכם רק דוגמה אחד, ביקור לפני כשבועיים בים המלח, היו חסרים שם כמה אנשי צוות, הרמתי טלפון – בדיוק דיברת על מחוז דרום – למחרת הגיעו שני שמות

שקלים:  הם לא היו מתאימים, אחד היה בכלל במילואים, השני בכלל לא היה מתאים

שקלים:  יומיים לאחר מכן התקשרנו שוב, שלחו להם שבוע לאחר מכן שני אנשים מתאימים ופחות או יותר הבעיה הנקודתית של אותו בית מלון נפתרה

שקלים:  אבל יש איזושהי תחושה שזה טלאי על טלאי ולא גורם מתכלל שיודע לעשות סדר בכל העניין

יוסף טייב: תודה רבה

ועדת הבריאות): הקריאה למשרד הבריאות לסיים את העבודה שהם עושים בהקשר הזה של התקצוב הישיר היא חלק ממסקנות הוועדה ואנחנו נעקוב אחר זה גם בוועדה שלנו

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ואיפה נמצא ההסכם עם הפסיכולוגים? באיזה שלב?      

ועדת הבריאות): שאלה טובה

ועדת הבריאות):  הסיבה שאני מחייך היא כי אין לי תשובה

יוסף טייב: ינון כהן, סמנכ"ל "שמחה לילד", בבקשה

ינון כהן: האמת שאני לא יודע איך כולם מצליחים לאסוף את עצמם בשעתיים האלה

ינון כהן:  רגע עם משפחות החטופים, שבאמת אין אוויר ורגע לנסות להתפקס ולהיות מקצועיים, אבל בגלל שאני על תקן איש מקצוע פה אני אאסוף את עצמי ואשמיע את הקול של ילדים עם מחלה או נכות שהקוגניציה שלהם בריאה והם משולבים במערכת החינוך הרגילה

ינון כהן:       גם יושב-ראש הוועדה יזם פה כמה דיונים עם משרד החינוך ואני מלכתחילה אומר שאני מפנה את הדברים שלי לא רק למשרד החינוך כי הם נכונים למשרד הרווחה באותה מידה, אבל האוכלוסייה הזו כן נחשבת לכאורה כאוכלוסייה שחזרה למסלול, יש 53,000 ילדים ובני נוער שאמורים לחזור למערכת החינוך הרגילה אבל מהנתונים שלנו הם לא חזרו, לא בגלל שהמערכת לא מאפשרת להם, בגלל שהם בחרו לא לחזור מהחששות שלהם

ינון כהן:      כגוף שמשרד החינוך מכיר בו כנותן מענה בשעת חירום פנו אלי יומיים אחרי פתיחת המלחמה, ב-9 באוקטובר, עם מייל שנראה לי שהוא גנרי, מערכת בוט כזאת או אחרת שהוציאה אותו, לא מישהו שעמד מאחוריו, ולא חזרו אלי

ינון כהן:  כן נתתי אופציות למשרד לתת לאוכלוסייה הזאת שאנחנו – אני מרגיש דיסוננס עם עצמי שאני אומר שצריכים לתת להם מענים עכשיו בבתים כי אנחנו אלה שדוחפים תמיד לשלב אותם במערכת הרגילה ולשלב אותם כמה שיותר בקהילה, אבל עכשיו, בעקבות המצב, אין אופציה אחרת מלבד מענים אחרים שמותאמים למצב, מותאמים לצרכים שלהם

ינון כהן:       אני רוצה להשמיע את קול הזעקה שלהם גם למשרד החינוך אבל גם למשרד הרווחה

ינון כהן:  השר מאיר כהן עשה בתקופה שלו במשרד המון למען השילוב שלהם גם בעולמות הפנאי אבל עכשיו אני מדבר על העולמות הפורמליים יותר

ינון כהן:  אנחנו לא סופרים אותם, לא סופרים אותם בשום נתון, לא בנתונים שאתם ציינתם על מי שכן חזר למסלול ולא בשום נתון אחר

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חבר הכנסת סולומון, בבקשה

משה סולומון: תודה רבה לשני היו"רים, זו באמת ועדה חשובה מאוד מאוד בבית הזה ובאמת בזה אנחנו ניבחן במלחמה הקשה הזאת, איך אנחנו נותנים מענה דווקא לאוכלוסיות המוחלשות, אוכלוסיות שצריכות יותר קשב

משה סולומון:  גם לי יצא להסתובב בבתי המלון רבים במרכז ובצפון

משה סולומון:  ביום חמישי האחרון הייתי בבתי המלון בים המלח

משה סולומון:  בכל המקומות, אני חייב להגיד, יש נציגות של משרד החינוך ויש באמת עבודה, מי יותר ומי פחות אבל יש איזושהי מוכנות ובתי ספר שנבנים, ובים המלח, לצד המהלך מעורר ההשראה שיצרו שם בבתי הספר והמענים יש גם כמה נקודות שהייתי רוצה להעלות כאן לוועדה

משה סולומון:      בנושא החינוך המיוחד, יש בית ספר שנקרא הדרים בים המלח שהצורך שלו הוא מתוך הבנה שאי אפשר לתת לתלמידים עם צרכים מיוחדים להישאר בתוך מרחב ועם הרעש וכל ההפרעות שיש שם

משה סולומון:  בעיניי, עשו שם דברים מדהימים, בנו ממש דברים בתוך איזשהו מבנה

משה סולומון:  בסוף היום דיברתי עם אחד המטפלים בגן הילדים, שהוא איש מקצוע מתנדב, הגיע כי היה חסר, נמצא שהדבר היחיד שמנע ממנו אתמול להגיע זו העובדה שאין לו מענה לחדר, או זה שאין מענים לכל מיני דברים קטנים, תנאים בסיסיים למתנדב

משה סולומון:      זה מוביל אותי לנקודה נוספת

משה סולומון:  אני מתעסק המון עם החברה האזרחית בכלל

משה סולומון:  בתוך החברה האזרחית יש המון עבודה של עמותות וחברה אזרחית בנושא חינוך, רווחה ומעט בריאות

משה סולומון:  השאלה היא כמה אתם יכולים לנתב, לתגמל ולדחוף דווקא בעת הזו שאנחנו יודעים להגיד שיש 4,000 מחנכים ומורים שלא נמצאים במוסדות אלא במילואים, איך אנחנו יכולים לגרום לכך שאנשי המקצוע שנמצאים בחברה האזרחית יהיו חלק מהמערך של מתן מענה, לא יהיו חלק כמתנדבים וכסרח עודף אלא כחלק מהותי מתוך הדבר הזה

משה סולומון:       הדוגמה שנתתי עכשיו, אותו אחד שנמצא בבית ספר הדרים, זו דוגמה של מתנדב גמלאי של המערכת שהסיבה היחידה שהוא לא ימשיך להגיע לשם היא כי החליטו שהחדר שמגיע לו יתנו לו עם עוד כמה אנשים, הוא בן 50 או 60 והוא לא מוכן

משה סולומון:  זו רק דוגמה בכדי להבין מה קורה בשאר המקומות

משה סולומון:       הדיון הזה הוא חשוב לא רק כדי לדבר על חשיבות הנושא אלא כדי לראות איך אנחנו באופן יצירתי נותנים מענה לאוכלוסייה הזאת, כי יש לא מעט אנשים – אולי לא מספיק אבל לא מעט אנשים – בחברה האזרחית, לא מעט אנשים שהם גמלאים, לא מעט אנשים שכרגע לא מועסקים, שייתנו מענה, בלבד שניתן להם כבוד והערכה וגם הבנה שהם חלק מהמערכת, חלק ממצבת אותם מחנכים

משה סולומון:       אני רוצה לראות, אדוני היושב-ראש, האם אפשר שתיווצר כאן דירקטיבה של הכנסת אנשים מהחברה האזרחית לעבודה בתוך מערכת החינוך העכשווית

משה סולומון:  חבר הכנסת מאיר כהן אמר קודם ש-4,000 מורים במילואים, אז יש מעל 4,000 אנשים שיכולים לתת מענה, אבל צריך שלא יתייחסו אליהם כמתנדבים שיום אחד הם פה, יום שני הם שם, אלא שמי שנכנס לתוך המערכת נכנס בצורה טובה

משה סולומון:  אני אשמח אם הוועדה תוכל לראות איך אנחנו יכולים לתת מענה לאותם מקומות שחסר בהם גם בחינוך המיוחד וגם בחינוך הפורמלי את החברה האזרחית כגורם שגם יתמוך את המהלך הזה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  התייחסות משרד הרווחה, בבקשה

ענת גרייפנר: קודם כל, אני מצטרפת לכל מה שנאמר ולקושי להיות פה

ענת גרייפנר:  אנחנו נותנים מענים משלימים למשרד החינוך

ענת גרייפנר:  אנחנו פתחנו עכשיו מרכזים רב-גילאים בתוך המלונות ובמתקני הפינוי כדי לתת רצף למשרד החינוך

ענת גרייפנר:  אנחנו יודעים שחלק מהמקומות פועלים רק מעט מאוד שעות, אנחנו רוצים לתת לילדים האלה כמה שיותר מענים

ענת גרייפנר:  אנחנו שילבנו ומיפינו את כל הפעוטות שנמצאים במעונות יום שיקומיים במקומות שפונו, יש לנו היום סך הכל 4 מעונות יום שיקומיים סגורים בארץ, 1 קריית שמונה, 2 אשקלון, 1 שדרות, שאר המעונות פועלים

ענת גרייפנר:  היכן שיכולנו שילבנו פעוטות ברשויות הקולטות בתוך המעונות, לתת מענה מלא, והיכן שלא אנחנו מנסים לייצר פתרונות נקודתיים

ענת גרייפנר:       אני אצטרף למה שתמי אמרה, שחלק מההורים לא רוצים להוציא את הילד למענה ומבקשים רק טיפולים של מקצועות הבריאות

ענת גרייפנר:  אנחנו בקשר רציף כדי לראות איך אנחנו נותנים את המענה המתאים ביותר לרצון של המשפחה לילדים

ענת גרייפנר:  העורף, איפה שאפשר, פועל

ענת גרייפנר:  יש לנו בעיה קשה מאוד של רשויות שאין מיגון ואז הם פועלים ברוטציה

משה סולומון: מה בשדרות?     

ענת גרייפנר: מעונות יום שיקומיים

ענת גרייפנר:  אנחנו בקשר עם הרשות, אני מגיעה לפה מישיבה שהתקיימה איתם שמטרתה הייתה לראות איך אנחנו כן מתחילים להחזיר שם יותר, אבל יש לנו בעיה קשה של מיגון, לכן גם הרוטציה

ענת גרייפנר:  חלק מהמקומות פועלים רק ברוטציה, רק חלק מימות השבוע, בהתאם להנחיית פיקוד העורף ברשות

ענת גרייפנר:  אנחנו כפופים אליה

יוסף טייב: איפה אתם פועלים בנושא המיגון?     

ענת גרייפנר: אנחנו כפופים להנחיות של פיקוד העורף

יוסף טייב: אני מבין

יוסף טייב:  אני שואל על אותו מוסד שאין לו מיגון ופיקוד העורף אומר יכול, לא יכול

יוסף טייב:  האם יש למשרד איזושהי תוכנית מגירה, תוכנית חומש, בשיתוף פעולה עם משרד החינוך לבוא ולמגן את אותם מוסדות? זה שיש לנו היום מוסדות עם מקלטים לא תקינים זה לא תקין, השאלה מה אנחנו עושים להבא

יוסף טייב:  נכון, למלחמה הזאת זה לא יעזור, מה יקרה לנו במלחמה הבאה? נחזור עוד פעם לאותו דבר, מוסדות לא ממוגנים?     

רויטל כהן: יש כאלה שאין להם בכלל, לא לא תקין, אין

מאיר כהן: יש במשרד הרווחה תוכנית חומש של מקלוט של כל הבתים לאנשים עם חוסים, מוסדות

מאיר כהן:  קיבלנו לפני 10 שנים 10 מיליון, עכשיו זה כבר מגיע ל-60 ו-70 מיליון

מאיר כהן:  אני יכול להעיד שמשרד הרווחה נמצא בתנופה גדולה מאוד לגבי מיגון

מאיר כהן:  לצערי הגדול, תמיד הפערים הם מאוד גדולים מול התקציב, אבל אני חושב שכולנו נצטרך לעשות חשבון עם עצמנו, כל המדינה, גם משרד החינוך, גם משרדי הממשלה, גם אנשים פרטיים

מאיר כהן:  60% מהדירות במדינת ישראל לא ממוגנות

מאיר כהן:  זה צריך להיות משהו לאומי

ולרי זילכה: אפשר רק שמשרד הרווחה יתייחס גם לתקצוב של קליטת הפעוטות במעונות היום השיקומיים? כי יש להם נוהל שמשלמים רק על - - -     

ענת גרייפנר: זה שונה מזמן

ענת גרייפנר:  ברגע שזה פעוטות שפונו דרך החלטת ממשלה, מהפעוט הראשון יש כפל השמות לכל התקופה שהם יהיו מפונים

ענת גרייפנר:  הנושא סודר

יוסף טייב: רויטל לן, בבקשה

רויטל כהן: רויטל לן כהן, שבעלי לא ייעלב

רויטל כהן:  הוא איש מקסים והעובדה שהוא היחיד שמפרנס כדי שאני אוכל להיות פה על חשבון הזמן המשפחתי שלנו והכסף המשפחתי שלנו – כי הקואליציה היא לא עמותה, היא לא מגייסת כספים, זאת התארגנות חברתית-אזרחית – אז מגיע לו

רויטל כהן:      בגלל הזמן, מבין כל הדברים שעדיין דורשים התייחסות, ויש לא מעט, בחרתי את הדברים הכי דחופים בעיניי

רויטל כהן:  אחד, יש ילדים שלא יכולים להשלים את האבחונים שלהם בגלל המצב וכל המטפלים והם צריכים להגיע לוועדה ראשונה

רויטל כהן:  הם לא יגיעו לוועדה הזאת עם מסמכים, לא יהיו

רויטל כהן:  מה נעשה? הם לא יקבלו בשנה הבאה כלום? צריך להכיר בזה שתהיה שנת ביניים שבה ילדים יקבלו גם בלי מסמכים

רויטל כהן:  אני ממש מבקשת לטפל בזה

רויטל כהן:       שניים, לגבי הנושא של המיגון, לא רק שיש מסגרות שאין בהן מיגון בכלל, אנחנו כבר כמה שנים מדברים על זה שבהנגשות הכלליות מיגון לא שייך, פיר מעלית וכדו', וגם בהנגשות הפרטניות כשההורה פונה, אומרים לו: מיגון זה לא שייך כי זה לא פרטני לילד שלך, זה של בית הספר, ושנים פשוט לא מטפלים בזה

רויטל כהן:  מה קורה? אומרים לאותם הורים: אל תביא את הילד שלו כי אם יהיה משהו אני לא יכול להכניס אותו למיגון

רויטל כהן:  הרצחת וגם ירשת? אין מילים

רויטל כהן:       אז יוצא מצב שבו בבתי ספר שאין מיגון בכלל, בגלל שמשרד החינוך העביר את האחריות – מצד אחד אנחנו אומרים: הרשויות המקומיות יודעות הכי טוב והמנהלים יודעים הכי טוב ולכן צריך לעשות פה, מצד שני אי אפשר לזרוק את האחריות ולא לבדוק מה קורה אתה

רויטל כהן:  יש מנהלים שאומרים: תביאו את הילדים, לא משנה מה, אנחנו נסתדר, ויש מנהלים שאומרים: אל תביאו את הילדים שלכם

רויטל כהן:  בפרדס חנה יש בית ספר שאם יש בו אזעקה הילדים בתפקודים סופר נמוכים יוצאים החוצה כי אין מקום בכלל, יוצאים לדשא ואמורים לשכב עם הידיים מעל הראש

רויטל כהן:  יש ילדים שלא יודעים לעשות את זה, וגם מה, נוציא אותם עכשיו לבוץ בגשם? מה נעשה איתם?      לעומת זאת, יש מקומות שיש בהם אבל המנהלים אומרים: אני לא יכול לקחת אחריות אם הילד הזה כן יסכים ללכת, לא יסכים ללכת

רויטל כהן:  חודש וחצי הילדים בבית

רויטל כהן:  אז אומרים: טוב, תשלחו להם הביתה

רויטל כהן:  את מי ישלחו להם הביתה? את המטפלים שאין בשגרה? את המטפלים שעכשיו בחירום הלכו לעזור במרכזים? אין שם אף אחד, אין כלום

רויטל כהן:  הילדים האלה נטרפים בבתים

רויטל כהן:  הם מגיעים למצבים נפשיים שאי אפשר לטפל בהם, כי גם בריאות הנפש נמצא בקריסה

רויטל כהן:  אני לא מצליחה להבין מה איתם רוצים לעשות אתם, מה עושים עם הילדים האלה

רויטל כהן:  אין תשובות לדבר הזה

רויטל כהן:  אני יודעת שיש בעיה, אנחנו יודעים שיש בעיה, אנחנו כבר מעל עשור מבקשים טיפול בבעיה הזו

רויטל כהן:       דבר נוסף זה המחסור הקבוע שהיה בסייעות ומטפלים

רויטל כהן:  אומרים לנו פה: אין בעיה תקציבית, שיבואו

רויטל כהן:  מצד אחד אין בעיה תקציבית, מצד שני לא משנים את השכר שמציעים להם, אז הם לא יבואו, אז יש בעיה תקציבית

רויטל כהן:  ולגבי סייעות, אתם יכולים להוסיף כמה תקנים שאתם רוצים אבל ההסכם החדש לא על חל על סייעות שיבואו עכשיו רק ליום, ליומיים, רק לתקופה מסוימת, אז אין לא באות כי הן לא יבואו לשכר מינימום

רויטל כהן:  לא יכול להיות שמצד אחד אומרים: אין בעיה תקציבית ואנחנו פתחנו עכשיו בקמפיין, מצד שני אנחנו יודעים בשטח שהקמפיין הזה – גם אם הם יבואו הם לא יקבלו את השכר שאפילו הקיימים במערכת מקבלים

רויטל כהן:  אז הם יבואו, הם יבדקו והם לא יסכימו

רויטל כהן:      אז אני תוהה אם המדינה בעצם מנסה להונות את האנשים שרוצים לבוא ואת ההורים שמבקשים מענה

רויטל כהן:  אני משתמשת במילה נורא קשה, "להונות", כי אתם יודעים שאתם לא יכולים לשלם להם את מה שיש בהסכמים הקיבוציים ואתם יודעים שהם לא יבואו לעבוד ב-40 שקלים או ב-160 שקלים

רויטל כהן:  הם לא יבואו בצדק

רויטל כהן:  אז אני באמת שואלת, הילדים האלה כאילו נמצאים באוויר

רויטל כהן:       דבר אחרון

רויטל כהן:  נושא ההסעות, אני מודה מאוד על זה ששוב ישבתם על זה ועשיתם חשיבה, אבל הדבר הזה כולל  רק את המוניות הקטנות, רוב הילדים מוסעים במיניבוסים, חלקם לא מיניבוסים גדולים, מיניבוסים קטנים, ונגיד שאפילו זה מיניבוס גדול, נשארו עליו שני ילדים והם בתוך העיר, יש אזעקה, למה שהם לא ירדו וייכנסו למרחב מוגן? למה הם צריכים להישאר? בגלל שהם במיניבוס? אם זה ילד אחד, שניים או שלושה? לא יכול להיות שכרגיל עובדים במשבצות בלי לבדוק

רויטל כהן:      אני רוצה להזכיר שב-2008 היה פסק דין שבאמרות הגב שלו אבל חלק מהרציו נאמר: במקרה של ילדים עם צרכים מיוחדים משרד החינוך חייב לשקול כל מקרה לגופו ואנחנו לא שוקלים כל מקרה לגופו

רויטל כהן:  אז אני מבקשת שוב לתת פתרונות ברמת ילד, לא ברמת מערכת

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חבר הכנסת רוץ כץ, בבקשה

רון כץ: תודה רבה, אדוני, אני רוצה לברך אתכם על הדיון המשותף, זה באמת אחד הנושאים החשובים שצריך לעסוק בו ביחד

רון כץ:  אם ניקח את אחד הדברים המרכזיים ששמענו פה – צריך מישהו שיתכלל את זה

רון כץ:  בדיוק כמו שאתם מקיימים את הוועדה הזו ביחד, צריך מישהו שיתכלל את זה

רון כץ:  צריך מישהו שיתכלל את זה שהאוצר אומר שיש תקציב וצריך מישהו שיתכלל את המחסור וצריך מי שתכלל את התכנים

רון כץ:  אם יש משהו שאני חושב שצריך לעלות בסיכום שלכם זה שצריכה להיות פונקציה כזאת למי פונים מחר בבוקר

רון כץ:      עלו פה הרבה מאוד נושאים אבל גם אני, יחד איתם, לא יודע למי לפנות

רון כץ:  אתה פונה מצד אחד למשרד הבריאות, אתה פונה מצד שני למשרד החינוך, ואתה פונה למשרד הרווחה, ואתה פונה למשרד הפנים ואתה פונה למשרד האוצר, ואתה פונה לרשויות המקומיות, אבל צריך להיות בן-אדם אחד, מחר בבוקר חייב להיות איזשהו פרויקטור מוסכם שיתכלל וינהל את האירוע הזה כי אם לא נמצא את אותו אדם אז לא עשינו כלום, אז יהיו עוד דיונים ואנחנו נישאר בדיוק באותו מקום

רון כץ:  אני קורא לכם מפה למצוא את הבן-אדם הזה יחד עם הממשלה, למנות אותו ושתהיה כתובת לכל אותם אנשים שצריכים אותו

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לרון ידידי הטוב, זו בדיוק הסיבה למצוא אליבי לכל שרי הממשלה

מאיר כהן:  בזמן האחרון המתכלל זה הפך להיות – כל אחד שיש לו איזה בעיה במשרד שלו אנחנו מחפשים מתכללים

מאיר כהן:  משרד החינוך הוא משרד גדול, עם אנשים מצוינים, הוא יכול לעשות עבודה בלי שום מתכללים, משרד הבריאות יכול לעשות את העבודה מצוין ומשרד הרווחה, אני חוזר על דבריי, עושה את העבודה מצוין

מאיר כהן:  לכן זה לא עניין של מתכללים

מאיר כהן:       יש מנהלי מחוזות מצוינים במשרד הזה, אני מכיר אותם

מאיר כהן:  אני חוזר ואומר, אם רק אומרים למנהלי המחוזות מלשכתו של השר: תוך יומיים אני מבקש לדעת מה קורה עם כל הילדים, תוך יומיים רובם הגדול של בתי הספר בדרום עובדים, בבאר-שבע, בדימונה, בערד, בכל המקומות, עובדים

מאיר כהן:  בשדרות, אני יודע כשר רווחה לשעבר, שאנחנו יודעים על כל אחד משם איפה הוא נמצא

מאיר כהן:  אין שום סיבה שבמערכת החינוך בשדרות לא יתנו לכם נתונים איפה כל אחד נמצא

מאיר כהן:  באשקלון כנ"ל, יש מערכת חינוך מסודרת ומאורגנת

ועדת הבריאות): זה במסקנות הוועדה

מאיר כהן: זה יפה מאוד שאתם עושים את זה, זה כל כך חשוב, אבל הנתונים צריכים להיות במשרד החינוך

מאיר כהן:  לכן ההערה שלי לגבי ה-74%

מאיר כהן:  אתם באמת יכולים מחר בבוקר להגיע ל-100%, זה חשוב מאוד

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  אביב שפיגלמן, מנכ"ל עמותת "בית הגלגלים", בבקשה

אביב שפיגלמן: קודם כל, קשה שלא להגיב למה שנאמר בהתחלה

אביב שפיגלמן:  אני רוצה להשתתף בצער שלוש משפחות של מדריכים שלנו, מתנדבים שלנו, שנהרגו בלחימה, אבי הנדי, עמית וקס ויהודה קאדר, זיכרונם לברכה, וכן לציין את ירדן רומן גת שחטופה

אביב שפיגלמן:  כולם מתנדבים של עמותת "בית הגלגלים"

אביב שפיגלמן:  80% ממתנדבי העמותה כרגע מגויסים למילואים, כי אנחנו מבוססים על מתנדבים אחרי שירות צבאי, ונמצאים במשבר מאוד גדול אחרי מעל 40 שנות פעילות

אביב שפיגלמן:       היום אני יכול להגיד שאת רוב הפעילות אנחנו עושים בביקורי בית אצל הילדים, כי גם באזורים שבהם המדינה אישרה ופיקוד העורף מאשר לשחרר את הילדים לבתי הספר ופעילויות, כמו שציינו כאן, כאשר ילד נקשר בתוך רכב, במיוחד ילד להורים שאין להם רכב פרטי והוא צריך להיקשר בתוך רכב הסעות, כל מה שנשאר בזמן אזעקה זה להתפלל

אביב שפיגלמן:  אז גם ילדים שלא נמצאים באזורי עימות

אביב שפיגלמן:  יש לנו גם מרכז בקיבוץ צורים שכרגע משמש מרכז לחיילים ובתים של "בית הגלגלים" שמשמשים למטרות אזרחיות אחרות כרגע כי הילדים שלנו פשוט לא יכולים להגיע לשם, הם חוששים

אביב שפיגלמן:  הם גם לא מגיעים לבתי ספר וגם לא מגיעים לפעילויות הקבועות ש"בית הגלגלים" מציע המון שנים וזה חלק משגרת החיים שלהם

אביב שפיגלמן:  הם נמצאים אצלנו 10-12 שנה

רון כץ: אין לכם מקומות ממוגנים?     

אביב שפיגלמן: יש לנו מקומות ממוגנים

אביב שפיגלמן:  יש לנו גם חוסר בחלק מהמקומות במיגון, וגם איפה שיש מיגון, רוב ההורים לא מסכימים לשחרר את הילדים מהבית כי זה ילדים עם נכות קשה והם יודעים שהם מעלים אותם על הרכב, גם בתל אביב, על אחת כמה וכמה באשקלון, אם תהיה אזעקה הם אכלו אותה, הם בתוך הרכב קשורים

אביב שפיגלמן:       לכן היום – כשרוב המתנדבים שלי נמצאים במילואים – העובדים שלי, לא נעים לי להגיד, כואב לי הלב, רובם נמצאים בחל"ת והם רצים לבתים של הילדים לתת מענה כי זה לא שירות שכרגע משופה, למרות שמשרד הרווחה, ואני יכול להגיד על ענת, עושה מאמצים מאוד גדולים כדי לרבע את המעגל

אביב שפיגלמן:  אנחנו צריכים לעשות דברים שלא עשינו אף פעם

אביב שפיגלמן:  הארגון הזה מעל 40 שנה דוגל בשילוב של הילדים האלה ואנחנו מתוקצבים על השילוב של הילדים האלה

אביב שפיגלמן:  עכשיו הדבר היחידי שיש לנו לעשות זה להגיע אליהם לבתים כי הם לא יוצאים החוצה

מאיר כהן: אתה אומר שרוב החבר'ה שמגיעים לבתים עושים את זה בהתנדבות והם לא משופים על כך?     

יוסף טייב: כן, זה נאמר גם ע"י מנכ"ל על"ה קודם

יוסף טייב:  הוועדות מודות לכל המשתתפים בדיון

יוסף טייב:  הוועדות זוכרות את כל החטופים, במיוחד את הילדים החטופים

יוסף טייב:  הם ימשיכו ויזכירו אותם וידרשו את חזרתם עד להחזרת כולם בשלום הביתה

יוסף טייב:  הוועדות שולחות ניחומים למשפחות השכולות ואיחולי החלמה מהירה לפצועים

יוסף טייב:  הוועדות יעשו כל שביכולתם כדי שתלמידים עם מוגבלויות יוכלו לשוב ללימודיהם כסדרם במהרה

יוסף טייב:  חברה חזקה נבחנת בדרך שהיא מתייחסת לחלשים שבחברה

יוסף טייב:       נושא מיגון המוסדות במוסדות החינוך ומוסדות הרווחה נמצא בראש סדר העדיפויות של הוועדות ולכן אנחנו קוראים לשיתוף פעולה מלא בין החינוך ומשרד הרווחה כדי למגן את אותם מוסדות במהרה

יוסף טייב:  הוועדות שמחו לראות שמספי התלמידים שמקבלים מענה הולך וגדל, אך לצערי זה עדיין לא כולם ולכן עלינו לעשות את המאמץ הגדול כדי שכולם יקבלו את המענה

יוסף טייב:       הוועדות שמחו לשמוע שמשרד החינוך משתמש במורות-חיילות כדי לענות על מחסור בכוח ההוראה

יוסף טייב:  הוועדות פונות למשרד להשתמש גם במורות-חיילות משוחררות, יש רבות שמוכנות לעבוד

יוסף טייב:  הוועדות שמחו לשמוע שהמשרד ישפה ב-100% את הוצאות ההסעה לתלמידים אלה

יוסף טייב:       תוך שבועיים הוועדות מבקשות תשובות ממשרד הבריאות לגבי התקדמות הבחינה שעורך המשרד לתקצוב ישיר של היחידה להתפתחות הילד

יוסף טייב:  בשעה זו הוועדות פונות למשרד החינוך להתייחס לבקשה של משפחות עם ילדים עם צרכים מיוחדים גם אם לא ימסרו למשרד את כל המסמכים הנדרשים, אני מתכוון לאלה שמגיעים לוועדת השמה לראשונה

יוסף טייב:       הוועדות ביקשו ממשרד החינוך לתת להם נתונים מה תקציב המשרד לטובת התלמידים המפונים, כמה תלמידים מקבלים את מלוא המענים, כמה מקבלים רק חלק מהמענים ומה הם, כמה טאבלטים חסרים ואיפה, מה מחסור בכוח אדם כולל סייעות, ומה המשרד עושה כדי לשלם לצוות שמבקר תלמידים בביתם ומה משרד עושה כדי לתת את מלוא המענים לכולם

יוסף טייב:      הוועדות פונות לפרויקטור המפונים תוך שבועיים לקיים שולחן עגול בהשתתפות משרד החינוך והרשויות המקומיות, משרד הרווחה ומשרד הבריאות, כדי לקבל את מלוא המידע על כל התלמידים, כולל התלמידים עם צרכים מיוחדים - - -     

רויטל כהן: והחברה האזרחית, אדוני

יוסף טייב: והחברה האזרחית, סליחה, צודקת

יוסף טייב:  היכן הם ואיך לתת להם את מלוא הצרכים

יוסף טייב:  הוועדות מבקשות לדווח להם על-כך

יוסף טייב:  ועדת הבריאות תקיים ישיבת מעקב לגבי תקציב היחידות להתפתחות הילד והמענים הבריאותיים שמשרד הבריאות צריך לתת לתלמידים המפונים עם הצרכים המיוחדים

יוסף טייב:  הישיבה נעולה