הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 25, פרוטוקול מספר 40, 2023-12-18 00:00

אליהו דלל: בוקר טוב, קודם כול אני רוצה להתחיל בכך שנתפלל לשלומם של החטופים, ושכולם יחזרו הביתה בשלום

אליהו דלל:  מתפלל לשלומם של החיילים שנמצאים היום ברצועת עזה, וגם בגבול הצפון

אליהו דלל:  מתפלל לשלומם, ושכולם יחזרו הביתה בשלום

אליהו דלל:      היום יש לנו ישיבה מיוחדת של הוועדה לזכויות הילד, בנושא של מענה לתינוקות מאושפזים חסרי עורף משפחתי בישראל

אליהו דלל:  כמובן בעקבות פניה שהייתה אלינו, של חיבוק ראשון, ואני מאוד מעריך את הפניה שלכם

אליהו דלל:  אני חושב שאנחנו נקיים דיון מעניין, ונשמע את מה שקורה, או מה המצב

אליהו דלל:      בכל שנה מאות תינוקות מאושפזים ללא תמיכה משפחתית מספקת, או תמיכה בכלל

אליהו דלל:  מרביתם נולדו חולים מאוד, ולאורך תקופת האשפוז הם אמנם זוכים לטיפול מסור מצד בית החולים, אך אינם זוכים לקשר אישי, ומגע רך אשר הכרחיים להתפתחותו התקינה של הילד

אליהו דלל:  זה הנושא היום, אנחנו נשמע את המשרדים ואת הנוכחים שהגיעו לפה

אליהו דלל:  יהיה לנו גם בזום אני מניח, או שלא?     

תמי ברנע: יש, יש גם מצגת של עמותת חיבוק ראשון

אליהו דלל: אוקיי, אז אולי נתחיל מהמצגת?     

תמי ברנע: כן

אליהו דלל: אוקיי, בבקשה

אפרת יסעור: בוקר טוב לכולם, שמי אפרת יסעור, מנכ"לית עמותת חיבוק ראשון

אפרת יסעור:  קודם כול אני רוצה להודות לתמי ברנע מזכירת הוועדה, ולאלי דלל יו"ר הוועדה, על ההזדמנות לקיים את הדיון החשוב הזה שרצינו כבר באמת הרבה זמן, אז תודה רבה על ההזדמנות

אפרת יסעור:      אני רוצה להציג לכם היום את הפעילות שלנו בעמותת חיבוק ראשון, הדיון הוא לא על עמותת חיבוק ראשון, הוא על תינוקות שמאושפזים ללא עורף משפחתי

אפרת יסעור:  מאחר שאנחנו העמותה היחידה בארץ ששמה לה למטרה לטפל בדיוק בנושא הזה, אז אנחנו רוצים לשתף איתכם היום את הידע שצברנו בנושא

אפרת יסעור:       עמותת חיבוק ראשון הוקמה בשנת 2004, זאת אומרת אנחנו עובדים כבר קרוב ל-20 שנה

אפרת יסעור:  בתקופה הזאת טיפלנו בלמעלה מ-3,000 תינוקות, באמצעות 350 מתנדבות ומתנדבים שפרוסים בכל רחבי הארץ

אפרת יסעור:  אנחנו עובדים בכ-20 בתי חולים, ולמעלה מ-80 מחלקות אשפוז שכוללות כמובן את כל הפגיות, התינוקיות, טיפול נמרץ תינוקות וכו'

אפרת יסעור:  וגם מחלקות שמגיעים תינוקות אחרי הלידה, תינוקות בגילאים 0-3, שמגיעים לאשפוז במחלקות שונות, כירורגית, אורטופדית, כל אחד לפי המצב שלו

אליהו דלל: מה זה המספר 2 מיליון?     

אפרת יסעור: ה-2 מיליון זה המחזור השנתי שעל בסיסו אנחנו פועלים, והוא כולו מבוסס על תרומות פרטיות

אליהו דלל: 2 מיליון ש"ח?     

אפרת יסעור: 2 מיליון ש"ח לשנה, זה מחזור הפעילות שלנו שמסתמך כולו על תרומות פרטיות

דבורה ביטון: אין שום תקציב מהמדינה?     

אפרת יסעור: נכון להיום אין תקציב מאף משרד ממשלתי, וגם לא מאף גוף ממשלתי

אפרת יסעור:  אנחנו היינו מאוד שמחים - - -     

אליהו דלל: אתם רשומים ברשם העמותות?     

אפרת יסעור: כמובן, העמותה רשומה ברשם העמותות כבר 20 שנה

אליהו דלל: ביקשתם תמיכה?     

אפרת יסעור: מספר פעמים ביקשנו תמיכה, לצערנו כל פעם טיעוני תקציב כאלה ואחרים, זה לא הסתייע

אליהו דלל: אוקיי

אפרת יסעור: אני רוצה קצת להסביר על הנושא של תינוק נטוש, ותינוק בודד

אפרת יסעור:  תינוק נטוש אני חושבת שכולם מכירים, בדרך כלל עולה בראש האסוציאציה של תינוק שהשאירו אותו באיזושהי קופסת קרטון, במקום כזה או אחר

אפרת יסעור:  על אף שהסיפורים האלה מאוד נוגעים ללב, הם מהווים מקרים בודדים ומעטים, ולרוב גם מטופלים מאוד מהר כי מדובר בתינוקות שהם בריאים, והם עוברים לאימוץ או לאומנה

אפרת יסעור:  גם בהם אנחנו מטפלים אבל לא רק

אפרת יסעור:      יש עוד הרבה מאוד תינוקות שאנחנו מטפלים בהם, כמו שאמרנו מאות בשנה, כמו למשל התינוקת הזו שנולדה במצב של חולי מאוד קשה, מאושפזת חודשים רבים, ומה שקורה במצבים כאלה זה שלפעמים ההורים במהלך האשפוז הממושך, מבינים שהם לא מסוגלים לגדל את אותה התינוקת, ולאט לאט מתחיל תהליך של נטישה

אפרת יסעור:  בסופו של דבר של דבר, תינוקת כזו תועבר לאימוץ או לאומנה, אבל במהלך כל הזמן שהיא מאושפזת חודשים ארוכים בבית החולים, היא בעצם לבד למרות שיש לה הורים באופן רשמי, אבל הם בתהליך של נטישה

אפרת יסעור:      יש גם תינוקות כמו התינוק הזה, שהוא תינוק- - -     

אליהו דלל: איך אתם מגיעים לאותם תינוקות?     

אפרת יסעור: בעמותה שלנו יש צוות של עובדות סוציאליות, שמתקשרות באופן ישיר מול העובדות הסוציאליות שנמצאות במחלקות בבתי החולים

אפרת יסעור:  אנחנו בנינו איזשהו נוהל עבודה בנינו לבין העובדות הסוציאליות בבתי החולים, שאני אפרט קצת יותר בהמשך, והן מעבירות אלינו את הפניות, אנחנו כמו חמ"ל שמקבל פניות ברמה היום-יומית, יש תינוק פה, יש תינוק שם

אפרת יסעור:  אנחנו מבינים את הסיטואציה, ואנחנו מרכיבים לו תוכנית תמיכה בהתאם למצבו ולמשך האשפוז שלו

אפרת יסעור:      אני רוצה לסבר את האוזן, להראות לכם תינוקות למשל, שאנחנו מטפלים בהם בתקופה הנוכחית, מתוך כמה עשרות תינוקות בחרתי כמה דוגמאות

אפרת יסעור:  למשל, תינוקת לאם יחידנית שהגיעה למיון בהתקף פסיכוטי, הגיעה האמא עם התינוקת ביחד איתה

אפרת יסעור:  האמא מיד לאשפוז, התינוקת היא אמנם בריאה, אבל היא מתאשפזת ביחד עם האמא, אבל אין מי שיהיה איתה

אפרת יסעור:  תינוקת בת שנה פלוס, שאי אפשר להוריד ממנה את העיניים לרגע

אפרת יסעור:       אז לשאלתך, עובדת סוציאלית מרימה אלינו טלפון, ואנחנו ממש במצבים כאלה במיידי, תוך פחות משעה כבר תהיה שם מתנדבת, ומאותו הרגע מתנדבות סביב השעון עד שהתינוקת הזו תשוחרר

אליהו דלל: סליחה רגע, פשוט במשפט האחרון שאמרת, אותה תינוקת שהאמא מאושפזת

אליהו דלל:  אתם לוקחים אותה? נשארים איתה בבית החולים? איך זה עובד?     

אפרת יסעור: אז אני אלך לדוגמא אחרת, כי זאת תינוקת בריאה

אפרת יסעור:  ניקח דוגמא לתינוקת שהגיעה עם פגיעת ראש, נפלה מהידיים של אמא שלה

אפרת יסעור:  סיפור עצוב של אמא שנשארה עם 2 תאומות קטנטנות בבית, אבא במילואים כבר חודשיים

אפרת יסעור:  התינוקת נפלה מידיה, מגיעה עם פגיעת ראש

אפרת יסעור:  האמא במצב רגשי מאוד קשה, אנחנו לא יכולים לקחת את התינוקת, היא מאושפזת

אפרת יסעור:  אז אנחנו פה לתת יד, יש לתינוקת הזאת הורים, אבל הם שניהם לא במצב כרגע לטפל בה, ואנחנו ניכנס לשם, ניתן יד, נחליף את ההורים לצד מיטת התינוקת עד שההורים שלה יוכלו להגיע למצב שהם יכולים לטפל בה בחזרה

אליהו דלל: אבל כשהתינוקת היא בריאה, והאמא חולה ונמצאת ליד מיטתה, איך הטיפול נעשה, אי אפשר לקחת את הילדה מהאמא

אפרת יסעור: נכון, אז המקרה הזה של תינוקת בריאה הוא מקרה חריג

תמי ברנע: אבל הושארה בבית החולים

אפרת יסעור: אבל מה שקרה במצב כזה, היא הושארה בבית החולים, כי אין מענה

תמי ברנע: היא הושארה באותה מחלקה?      

אפרת יסעור: לא, היא לא יכולה להתאשפז במחלקת- - -     

תמי ברנע: פסיכיאטרית

תמי ברנע:  היא אושפזה במחלקה אחרת?     

אפרת יסעור: כן, היא אושפזה במחלקה אחרת לגמרי, אני אתן לך דוגמא של תינוק שמגיע ממצב של אלימות במשפחה, מצב מאוד לא טוב, פגיעת ראש קשה

אפרת יסעור:  ההורים במעצר, גם זה מצב שמרימים אלינו טלפון ואנחנו נגיע תוך שעה

אליהו דלל: אני אשאל שאלה יותר קשה, אתם נמצאים במקום המדינה או במקום מחלקת הרווחה ברשות? איך זה נעשה? כי אני רוצה להבין לרגע, כי אני חושב שישנה מדינה, ישנן מערכות, ישנה מחלקת רווחה, ישנן רשויות מקומיות, ובעצם נוצר איזשהו חלל ואתם נכנסים לתוכו, או שהן לא מספיקות, והן צריכות גם את העזרה שלכם

אפרת יסעור: אז אני אסביר, אני חושבת שההגדרה הכי נכונה זה שנוצר איזשהו חלל

אפרת יסעור:  כי מה שקורה, אותם תינוקות שמאושפזים, מערכת הבריאות תיתן להם את המענה הטוב והמסור ביותר שהיא יכולה לתת מבחינה רפואית

אפרת יסעור:  טיפול רפואי, הזנה, תרופות וכו'

אפרת יסעור:      מערכת הרווחה, היא תיכנס לתמונה ברגע שהתינוק ישתחרר מבית החולים

אפרת יסעור:  אם זה תינוק שצריך להגיע לאומנה או לאימוץ, ידאגו לו ברגע שהוא שוחרר מבית החולים

אפרת יסעור:  אנחנו נכנסים בחור הזה שבין הרגע שבו הוא זוהה כתינוק שיש לו איזושהי בעיה, ועד שהוא יקבל את המענה מחוץ לבית החולים

אפרת יסעור:  בתוך בית החולים המענה שבית החולים יכול לתת לו הוא רק רפואי, ואם נסביר מה המענה שאנחנו נותנים, זה המענה הרגשי

אפרת יסעור:      אנחנו מדברים על תינוקות שמאושפזים שבועות וחודשים ארוכים

אפרת יסעור:  זה אף פעם לא נעים להיות מאושפז לבד בכל גיל, אבל כשמדובר בתינוק, זה ממש פגיעה בהתפתחות התקינה שלו, בהתפתחות הבריאותית שלו

אפרת יסעור:  הוא צריך לייצר קשר עין, צריך לדבר איתו

אפרת יסעור:  אז צוות המתנדבות שאנחנו מרכיבים, זה תמיד יהיה צוות של 4-5 מתנדבות מקסימום, שמגיעות פעמיים בשבוע כל אחת, לשעות ארוכות, ויוצרות קשר

אפרת יסעור:      נבנה קשר עם בסיס של אמון, של תקשורת, של שיח

אפרת יסעור:  כל מה שאמא הייתה עושה בבית כדי שהילד שלה יתפתח, ולא רק ישכב ככה, יגדל ויעלה במשקל, אלא גם יתפתח מכל שאר הבחינות

אפרת יסעור:  זה מה שעושות המתנדבות שלנו בעמותה, וזה מענה שלא קיים בבתי החולים

אפרת יסעור:  הצוות בטיפול הנמרץ לא יכול לעזוב הכול ולשבת, לשחק עם תינוק, לשוחח איתו, לפתח לו כישורים מוטוריים

אפרת יסעור:      אם ניקח את הדוגמא, פה אנחנו רואים תינוקת שהיא כבר היום בת שנה ושבעה חודשים

אפרת יסעור:  היא מאושפזת מיום היוולדה, והיא מטופלת על ידי מתנדבות העמותה בבית החולים מיום היוולדה, כבר למעלה משנה וחצי

אפרת יסעור:  רוב הזמן היא בטיפול הנמרץ כי היא עוברת ניתוחים חוזרים

אפרת יסעור:  יש שם סיפור קשה של אמא יחידנית שאחרי כמה חודשים פשוט נאלצה ללכת להתפרנס, אחרת לא יהיה אוכל, והיא צריכה לצאת לעבודה כל יום

אפרת יסעור:      המתנדבות שלנו מגיעות מ-6:00 עד 18:00, מגדלות את התינוקת הזאת בבית החולים, ואותה אמא מגיעה וישנה בבית החולים כבר למעלה משנה, אלה הם חייה

אפרת יסעור:  דבר בסיסי, להוציא את התינוקת הזאת החוצה, לראות אור יום, למשש פרח

אפרת יסעור:  זה דברים שכל ילד שיש לו הורים שיכולים להיות איתו, בין אם זה בבית או בבית החולים, חווה

אפרת יסעור:  ובית החולים לא יכול לספק מענה כזה, גם לא מערכת הרווחה, אין למערכת הרווחה כלים בתוך בית החולים, חוץ מלקרוא לנו שנבוא ונסייע

אפרת יסעור:      וכמובן יש את הנושא הבריאותי, המתנדבות שלנו עוברות הכשרה, על ידי מרפאות בעיסוק, ופיזיותרפיסטיות, כדי לעבוד עם התינוקות

אפרת יסעור:  פה אנחנו למשל רואים ממש עבודת צוות של תינוקת שצריך ללמד אותה קצת להזיז את הראש, צריך לגמול אותה מזונדה, ללמד אותה הרגלי יניקה מבקבוק

אפרת יסעור:  זה משהו שבדרך כלל ההורים עושים בבית החולים אם הם נמצאים שם

אליהו דלל: דרך אגב, מה מגבלת הגיל?     

אפרת יסעור: מגבלת הגיל שאנחנו מטפלים?     

אליהו דלל: כן

אפרת יסעור: אנחנו מטפלים לרוב בגילאים 0-3

טלי שץ: לידה עד 3 שנים

אפרת יסעור: כן, לידה עד 3 שנים, לפעמים אנחנו מטפלים גם בגילאים מבוגרים יותר

אפרת יסעור:  כרגע במלחמה אנחנו מטפלים גם בפצועי מלחמה בכל גיל

אפרת יסעור:  טיפלנו גם בילדים פצועי מלחמה שהגיעו עקב המצב הקשה, ממש בלי הורים, לבד

אפרת יסעור:  ילדה בת 6 למשל, שהגיעה לאסף הרופא אחרי שפונתה מהממ"ד פצועת ירי

אפרת יסעור:  הגיעה לבד לגמרי, אז כמובן שילדה בת 6 פצועת ירי לא יכולה להיות לבד בבית החולים

אפרת יסעור:      אני רוצה להגיד משהו על הנושא של מי הן המתנדבות שמטפלות, כי זה חלק חשוב מאוד מהדיון הזה

אפרת יסעור:  אצלנו בעמותה, המתנדבות כולן רשומות במערך המתנדבים של בית החולים, מה שאומר שהן עוברות סינון מאוד קפדני, גם על ידנו, וגם על ידי קב"ט בית החולים ורכזת מתנדבי בית החולים

אפרת יסעור:  הן עוברות חיסונים, מוודאים שהן בריאות, כשירות פיזית ונפשית

אפרת יסעור:      הן עוברות הכשרה ופיקוח על ידי צוות עובדות סוציאליות בעמותה, וכמו שאמרתי גם הדרכות על ידי נשות מקצוע מכל התחומים

אפרת יסעור:  זאת נקודה חשובה, מכיוון שכשנוצר וואקום כזה, וצורך של מאות תינוקות בשנה שצריכים לקבל טיפול כזה ותמיכה, ואין מי שיעשה את זה, אז נכנסים כל מיני גופים

אפרת יסעור:  בבתי החולים פועלים היום גם ארגונים קטנים, ארגוני חסד של אנשים שבאמת ליבם מאוד רחב

אפרת יסעור:  וכמו שכולנו רואים ויודעים, עם ישראל, יש לו לב ענק

אפרת יסעור:       אבל לטפל בתינוק כזה שהוא מאוד חולה ונטוש, זה סיפור מורכב, לא מספיק לב רחב

אפרת יסעור:  אני רוצה לציין אולי חלקכם מכירים, היה מקרה בשערי צדק שהיה לאחרונה, של מתנדבת שהגיעה מארגון קטן, לא מוכרת ולא ידועה

אפרת יסעור:  הייתה במרבה הצער לא בריאה בנפשה, וניתקה תינוק מצינורות ההזנה שלו

אפרת יסעור:  זה מקרה שקרה בשערי צדק, הם למדו שם את הלקח

אפרת יסעור:  הם לא עבדים יותר עם מתנדבים שלא רשומים, עברו סינון, עברו הכשרה, עברו פיקוח

אפרת יסעור:  לצערי זה לא המצב בכל בתי החולים בארץ, וזה חלק מהסיפור שצריך לדבר עליו

אפרת יסעור:       קצת להסביר מה ההבדל בין תינוק נטוש, לבין מה שאנחנו קוראים לו: תינוק בודד

אפרת יסעור:  תינוק נטוש זאת הגדרה שהיא משפטית

אפרת יסעור:  כמו שאתם רואים זה פעוט שהוריו נטשו אותו בישראל, או שההורה השני נפטר, זאת איזושהי הגדרה מאוד משפטית

אפרת יסעור:  בדרך כלל תחתיה נכללים תינוקות שמאושפזים כשההורה לא נוכח בכלל, או אשפוז כשההורה מהווה סכנה, כמו שהסברתי, למשל תינוק שיש לו אמא מכורה לסם, או הורים במעצר

אפרת יסעור:      אלה התינוקות שמערכת הרווחה בדרך כלל תכיר בהם כקטין נזקק, והיא תתחיל לבנות להם תוכנית טיפולית טובה ומצוינת, אבל שתיכנס לתוקף כשהם ישתחררו מבית החולים

אפרת יסעור:  אנחנו שם עד שהתוכנית הזאת תיכנס לתוקף

אפרת יסעור:  אנחנו מטפלים גם במה שאנחנו קוראים לו תינוקות בודדים

אפרת יסעור:  תינוק בודד זאת הגדרה שאנחנו בעמותת חיבוק ראשון בנינו ביחד עם העובדות הסוציאליות בבתי החולים

אפרת יסעור:      מה שאנחנו ביקשנו מהמערכת, זה לזהות את הסימנים שאנחנו למדנו, שהם סימנים מקדימים, הנורות האדומות

אפרת יסעור:  אנחנו מדברים על פעוטות שידוע שהם אושפזו מעל 14 יום, מתוך הנחה שבדרך כלל אפשר עד שבועיים להסתדר, לא תמיד דרך אגב, אבל בחלק מהמקרים זה אפשרי

אפרת יסעור:  כשהמערכת מזהה תינוק שידוע שהוא יהיה מאושפז הרבה זמן, ורואים שיום אחרי יום הוא נמצא שעות לבד, אנחנו מגדירים מעל 6 שעות ביום לבד

אפרת יסעור:  אנחנו אומרים שימו לב, זה אור אדום, תפנו אלינו ונראה מה אנחנו יכולים לעשות

אפרת יסעור:      על הקצה השני של הספקטרום יש תינוקות שיש לצידם דמות הורית מאוד מסורה שיושבת כבר שבועות, לפעמים חודשים, 24 שעות ליד התינוק

אפרת יסעור:  הצוות מזהה שאותה דמות עומדת לקרוס נפשית, פיזית, כלכלית

אפרת יסעור:  אם זה אבא שלא הגיע לעסק ותכך כל המשפחה פה מתפרקת, אם זה אמא שלא ראתה את הילדים האחרים שלה

אפרת יסעור:  אנחנו אומרים, גם במצב הזה תדברו איתנו כי אנחנו יכולים לעזור ולמנוע את הקריסה הזאת, ולגרום לאותו הורה להצליח להישאר שם יותר זמן

אפרת יסעור:      מבחינת ההתפלגות בארץ, התופעה היא תופעה שחוצה את כל רחבי הארץ, מצפון, דרום ומרכז

אפרת יסעור:  כמובן שבבתי החולים הגדולים, איכילוב, תל השומר, הדסה, שניידר, סורוקה, אנחנו רואים הרבה יותר מקרים

אפרת יסעור:  בבתי החולים הקטנים קצת פחות

אפרת יסעור:  זאת ההתפלגות של שנת 2022, את שנת 2023 אנחנו תכף נסכם כשהיא תסתיים

אפרת יסעור:  לדוגמא, בית החולים הלל יפה בשנת 2022 היה בו רק מקרה אחד

אפרת יסעור:  השנה היו בו יותר מקרים, ואנחנו מבחינתנו ערוכים עם צוות שתמיד יהיה מסוגל לקבל את כמות הפניות שאנחנו מעריכים לפי הניסיון שלנו, כשיהיה צריך

אפרת יסעור:  בתל השומר אנחנו מחזיקים צוות מאוד גדול, בהלל יפה צוות יותר קטן, אבל לא צוות שיטפל רק בתינוק אחד, אלא שמסוגל לטפל ביותר מתינוק אחד

אפרת יסעור:      אנחנו למדנו לחלק את התינוקות האלה ל-4 קבוצות עיקריות

אפרת יסעור:  כ- 8% מהתינוקות שאנחנו מטפלים בהם, הם מאושפזים כשההורה מהווה סכנה עבורם

אפרת יסעור:  עוד 14% זה אשפוזים כשההורה לא נוכח בכלל

אפרת יסעור:  יש לנו עוד 21% של תינוקות שדיברנו עליהם, שהצוות בבית החולים מזהה שהדמות המטפלת עומדת לקרוס, ויש לנו קבוצה גדולה של אשפוז ממושך ללא עורף משפחתי, שנתתי לכם קודם קצת דוגמאות

אפרת יסעור:  מדובר על הרבה מצבים של אשפוז ממושך, של תינוק שהועבר מהדרום או מהצפון למרכז, עקב מצבו הקשה

אפרת יסעור:  המשפחה שנמצאת בפריפריה לפעמים ברוכת ילדים, היא צריכה לנסוע 3 שעות באוטובוסים לכיוון אחד, זה לא משהו שהם מסוגלים לעשות לאורך זמן

אפרת יסעור:  מתחילה עם הזמן איזושהי ירידה בכמות הביקורים שלהם, לפעמים עד שהם מפסיקים להגיע בכלל

אפרת יסעור:      חשוב לי לציין, דיברנו קודם על הקטינים הנזקקים שהמערכת מזהה אותם כבר בשלב מוקדם, זאת הקבוצה של ה-8% וה-14%, אלה שההורים שלהם מהווים סכנה, או שהם לא נמצאים בכלל

אפרת יסעור:  אלה הקטינים הנזקקים, אבל אנחנו בעמותה יודעים להגיד לכם שלא רק 22% יועברו לאימוץ או לאומנה לאחר שהם ישתחררו

אפרת יסעור:  אנחנו יודעים להגיד, תלוי באיזה שנה, בין 30% ל-40%, בסופו של דבר ילכו לאימוץ או לאומנה מהתינוקות שאנחנו מטפלים בהם, מה שאומר שיש זליגה גם מהקבוצה של אשפוז ממושך ללא עורף משפחתי, ושל הדמויות שעומדות לקרוס

אפרת יסעור:       כלומר, כל אלה תינוקות שיש להם הורים בצורה רשמית, הורים טובים ומסורים, אבל הם קורסים ואנחנו רואים את זה במהלך האשפוז

אליהו דלל: יש לי שאלה: יש לכם גרף של עשר השנים האחרונות, או חמש השנים האחרונות, האם הייתה עלייה, או הייתה ירידה?     

אפרת יסעור: כן

אליהו דלל: אני מניח שזה תלוי גם בכם, אם יש לכם גם את היכולת לספק את השירות הזה

אפרת יסעור: נכון, אז זו שאלה מצוינת, בהחלט יש לנו גרף כזה, אין לי אותו כרגע כאן, אבל יש עלייה עם השנים, וכמו שאמרת בצורה מאוד מדויקת, העלייה נובעת מהיכולת שלנו לתת יותר מענה

אפרת יסעור:  אנחנו מגיעים היום לכ-250 תינוקות בשנה, אנחנו מעריכים שהמספר הוא כפול, יש לנו גם סיבות ללמה אנחנו מעריכים את זה

אפרת יסעור:  אנחנו יודעים באיזה בתי חולים אנחנו עובדים באופן מלא, יש בתי חולים כמו תל השומר שאנחנו עובדים בהם ב-10 או 15 מחלקות, ויש בתי חולים שאנחנו עובדים רק במחלקה אחת

אפרת יסעור:  ברור שגם במחלקות האחרות יש צורך

אפרת יסעור:  אז יש עלייה, והיא נובעת בעיקר מהיכולת שלנו, זה תלוי בעיקר במשאבים שלנו

אליהו דלל: הבנתי, ודבר נוסף, האם יש לכם גם חלוקה לפי מגזרים? נניח המגזר הדתי, המגזר הערבי, חלוקה כזאת שיכולה לגרום להבנה במה קורה במגזרים האלה

אפרת יסעור: כן, יש לנו חלוקה, היא נמצאת גם פה בגרף של העוגה, 52% יהודים

אפרת יסעור:  פחות או יותר 50% הנוספים מתחלקים בחברה הערבית, אנחנו קצת מבדילים בין בדואים לערבי, לפעמים מגיעים קצת תינוקות מהרשות הפלסטינית לטיפולי חמלה בישראל

אפרת יסעור:  יש גם קבוצה קטנה של מהגרי עבודה, פחות או יותר זאת ההתפלגות

אפרת יסעור:  היא די נשארת קבועה במהלך השנים

אפרת יסעור:      שאלת לגבי מגזר דתי, מגזר חילוני

אפרת יסעור:  בתוך ההתפלגות של היהודים, זה מתחלק פחות או יותר חצי למגזר חרדי, וחצי למגזר לא חרדי

אפרת יסעור:  הסיבה שאנחנו מחלקים את זה לחרדי ולא חרדי זה מכיוון שלאוכלוסייה החרדית יש קודם כול הרבה יותר ילדים, ולכן יש להם יותר תינוקות מאושפזים עקב הדמוגרפיה

אפרת יסעור:  הם גם מאופיינים במשפחות מרובות ילדים שמתגוררות בפריפריה, ומאוד מאוד מתקשות

אפרת יסעור:  כשלהם יש תינוק שנמצא באשפוז ממושך, הם מאוד מתקשים

אפרת יסעור:  אז זאת פחות או יותר החלוקה

אפרת יסעור:      אפשר גם לדבר על החלוקה הזאת בימי שגרה ובימי חירום

אפרת יסעור:  אנחנו כאמור עמותה שפועלת 20 שנה, רוב הזמן, תודה לאל בשגרה

אפרת יסעור:  בשגרה כמו שאמרנו, יש כמה מאות מקרים בשנה, ואנחנו בדרך כלל נותנים כ-1,450 שעות תמיכה בחודש, בכל רחבי הארץ

אפרת יסעור:  אם לסבר את האוזן לגבי מה קורה בחירום, אז בתקופה המקבילה אשתקד, אוקטובר-נובמבר 2022, אנחנו הענקנו 2,900 שעות תמיכה, ואפשר לראות שהשנה בתקופה המקבילה, יש עלייה מאוד משמעותית, למעלה מ-4,000 שעות

אפרת יסעור:  עלייה של 41%

אפרת יסעור:      אנחנו עובדים עם אוכלוסייה שהיא חלשה, וכשיש מצבי חירום האוכלוסייה נחלשת עוד יותר, יש הרבה יותר פניות והמקרים הם יותר מורכבים

אפרת יסעור:  מקרים שדורשים מאיתנו לתת הרבה יותר ימים ושעות, אז זה המצב כרגע

אפרת יסעור:  אנחנו די נאנקים תחת הנטל, כי זה לא שהארגון שלנו יודע פתאום לגדול ב-41%, בטח לא התקציבים שלנו, שכאמור הם תרומות שאנחנו מקוששים מהציבור

אפרת יסעור:  אבל אנחנו עושים את כל המאמץ, אנחנו שם

אפרת יסעור:  אין תינוק שפונים אלינו לגביו, שאנחנו לא נותנים לו מענה

יוסף עטאונה: אתם מקבלים תמיכה ממשלתית?     

אפרת יסעור: לא, לצערי אנחנו לא מקבלים תמיכה ממשלתית בכלל

אפרת יסעור:  העמותה כבר 20 שנה מתבססת רק על תרומות פרטיות, וגם נשאלה השאלה קודם, האם ביקשנו, אז כן ביקשנו מספר פעמים, אבל לא הצלחנו להיכנס עדיין לתקציבים

אפרת יסעור:  מה אנחנו מציעים, למה ביקשנו את הדיון היום? אנחנו מבקשים מספר דברים

אפרת יסעור:  אחד, אנחנו מציעים לקרוא למנהלי בתי החולים להיות ערים לתופעה

אפרת יסעור:  היא תופעה שלא מספיק מדוברת, לא מספיק מוכרת

אפרת יסעור:  המושג תינוק בודד הוא מושג שאנחנו הגדרנו בעצמנו, היינו מאוד רוצים שתהיה לו הגדרה רשמית וברורה בתוך מערכת הבריאות, הרווחה ואולי אפילו בתיקון חקיקה לחוק הנוער, שהיום יש שם רק תינוק נטוש, ולא מופיע המושג תינוק בודד

אפרת יסעור:       אנחנו רוצים להשלים בהקדם נוהל מקצועי בנושא, בתוך מערכת הבריאות, ואני אציין פה שאנחנו עובדים כבר מספר חודשים עם הצוות של יעל גור ממשרד הבריאות

אפרת יסעור:  יעל גור עו"ס ראשית במשרד הבריאות, והצוות שלה

אפרת יסעור:  אנחנו עובדים איתם על גיבוש של נוהל, שיהיה יותר מסודר וברור לאתר את התינוקות האלה בבתי החולים, איך מדווחים עליהם, איך מתעדים, איזה מענה הם מקבלים וממי

אפרת יסעור:  אנחנו מאוד רוצים להמליץ למשרדי הבריאות והרווחה לבצע איזשהו פיילוט של מענה לאותם תינוקות, כדי שבאמת יוכלו לראות, לתעד, לעקוב, לדווח

אפרת יסעור:  זאת תופעה שאנחנו עוקבים אחריה 20 שנה

אליהו דלל: אתם עושים תיעוד?     

אפרת יסעור: אנחנו מתעדים את התופעה כבר 20 שנה, ואנחנו לאחרונה גם התחלנו פעם בשנה להוציא דיווח שנתי שמראה את ההתפלגות בארץ לפי מחלות, לפי מגזרים, כדי להעלות את המודעות לתופעה, אבל נכון להיום אין איזשהו דיווח בתוך בית החולים עצמו, ולכן המקום היחיד שהמידע הזה נאסף הוא אצלנו

אפרת יסעור:  לפעמים גם פונים אלינו ממשרד הבריאות ושואלים שאלות לגבי המספרים

אפרת יסעור:       דבר נוסף וחשוב שהזכרתי קודם, אנחנו ממליצים לרענן, להדגיש, לעדכן את כל מה שקשור לנהלים ברורים לפעילות של מתנדבים, שלא יקרה מקרה כמו שקרה בשערי צדק

אפרת יסעור:  אנחנו לצערנו ערים גם למקרים נוספים

אפרת יסעור:  יש תינוקות שאנחנו מטפלים בהם, שהם תינוקות שהם לפני השתלה, או אחרי השתלה

אפרת יסעור:  הם צריכים להיות בבידוד מגע, ומאוד מסוכן להכניס אליהם מתנדבים, נקרא להם לרגע מהרחוב, שלא עבור דרך מערך המתנדבים, לא קיבלו את החיסונים הנדרשים, זה מסכן אותם מאוד

אפרת יסעור:  אנחנו חושבים שזה נושא שמאוד חשוב להעלות אותו למודעות

אליהו דלל: כשאת מדברת על מתנדב, מתנדבת, או מתנדבות, יש איזשהו גיל שממנו אתם בוחרים?     

אפרת יסעור: כן

אליהו דלל: מגיל 18 ומעלה, זה יכול להיות גם בנות שירות לאומי, או משהו בסגנון הזה?     

אפרת יסעור: אנחנו בחיבוק ראשון מגבילים את הכניסה מגיל 30 ומעלה, מהרבה סיבות

אפרת יסעור:  קודם כול, מהסיבה שאנחנו יודעים שבחיבוק ראשון המתנדבת תיחשף לכל מה שיכול להיות רע בהריון ולידה

אפרת יסעור:  אנחנו מאמינים שעדיף שאישה תחווה קודם הריון ולידה, לפני שהיא חווה התנדבות במקום כזה

אפרת יסעור:  מעבר לזה, נדרשת איזושהי בגרות וחוסן נפשי, זאת התנדבות מאוד מאתגרת

אפרת יסעור:  אחרי כמה חודשים שנקשרים לתינוקות צריך להיפרד מהם, לפעמים בנסיבות מצערות ולפעמים בנסיבות משמחות

אפרת יסעור:  אבל, אנחנו כן רואים שבארגונים אחרים כן מגיעות גם בנות שירות, גם נערות צעירות יותר

אליהו דלל: כשאת אומרת ארגונים אחרים, יש ארגונים שהם דומים לארגון שלכם, מתחרים, מה שנקרא, או מתחרות?     

אפרת יסעור: אין ארגונים אחרים שפועלים בשדה הספציפי הזה של טיפול בתינוקות נטושים, למעשה אין אף ארגון כזה בעולם

אפרת יסעור:  זה הארגון היחיד שפועל למטרה הזאת בעולם כולו

אפרת יסעור:  יש ארגוני חסד כמו שאמרתי, של מתנדבים שבאים לכמה שעות לעזור, אבל הנושא הזה- - -     

אליהו דלל: לא בצורה מסודרת ומאורגנת

אפרת יסעור: כן

אליהו דלל: אפרת, קודם כול תודה רבה

אפרת יסעור: תודה לכם

אליהו דלל: אני חושב שאתם עושים עבודה מדהימה, עבודת קודש, וכמו ששאלתי בהתחלה, אנחנו נפנה למשרד הבריאות והרווחה, אבל הנושא שאתם לא מקבלים תמיכה מאף משרד, או רשות, זה נראה לי קצת תמוה

אליהו דלל:  אם היו לכם בקשות, אני מאוד הייתי שמח לדעת מה היו התשובות

אליהו דלל:  כאחד שבא מהרשות המקומית, איפה המרכז שלכם נמצא?     

אפרת יסעור: המשרד שלנו פיזית נמצא בהוד השרון, אבל אנחנו פועלים בכל רחבי הארץ

אליהו דלל: כן, אבל בדרך כלל רשות מקומית נותנת רק למי שפועל בתוך הרשות שלה, אני יודע את זה

אפרת יסעור: בדיוק, עכשיו יותר מזה, הרבה פעמים כשאנחנו פונים לרשויות המקומיות, מתחילים לשאול אותנו כמה תינוקות

אפרת יסעור:  נגיד אם נפנה לעיריית כפר סבא, שם יושב בית החולים מאיר, ישאלו כמה תינוקות יש מכפר סבא, אבל יש תינוקות גם מכל הסביבה, או תל השומר למשל

אליהו דלל: אז קודם כול ברשות מקומית, אני כבר אומר לך, זה בדרך כלל איפה שאתם יושבים, ושם זה הכתובת שלכם

אליהו דלל:  אחד, כדאי לפנות להוד השרון ולראות האם ניתן

אליהו דלל:  לגבי משרדי ממשלה, אני מציע לכם, אנחנו נפנה גם לשרים, גם לשר הבריאות וגם לשר הרווחה, ונדאג לבדוק את האפשרות שכן תהיה תמיכה, כי אני חושב שאתם עושים משהו, שכמו שאמרתי קודם, הוא בחלל של אוצר

אליהו דלל:  זה חלל שגם המדינה כנראה לא יודעת לתת אותו, אז היא יודעת לתת כסף, אבל היא לא יודעת לתת רגש, ואתם יכולים לתת את הרגש בעזרת כסף שהמדינה תצטרך לתת, ולמצוא את הקטע הזה שבו קיים החלל הריק הזה

אליהו דלל:  אז זו נקודה שאני חושב שמגיע לכם בזכות, ואתן עושות פה עבודה שהיא מדהימה, לא כל אחד ולא כל ארגון יכול לקחת את זה על עצמו

אפרת יסעור: אני אציין שנפגשנו לאחרונה עם שר הרווחה, ואנחנו מאוד נשמח אם יהיה לזה המשך, כי מאחר ואנחנו נופלים על התפר בין הרווחה לבריאות, פה בעצם הבעיה, שתמיד שולחים אותנו מרווחה לבריאות

אליהו דלל: אז אולי תהנו, ותקבלו גם מזה וגם מזה

אפרת יסעור: הלוואי, זהו בינתיים

אליהו דלל: בסדר, אנחנו נפנה אליהם, ואנחנו נוציא כמובן סיכום על הישיבה הזאת, אבל באופן אישי ובשם הוועדה, אני רוצה להודות לכם

אפרת יסעור: תודה רבה

אליהו דלל: אם חברי הכנסת רוצים לומר משהו, בבקשה

תמי ברנע: יש נציג של משרד הרווחה

אליהו דלל: לפני זה, ראיתי שחברת הכנסת דבי ביטון רוצה, בבקשה

דבורה ביטון: כבוד היו"ר, מכובדיי, ראשית אני רוצה להגיד תודה לעמותה החשובה הזאת, שעושה מעשה שהוא בהחלט אנושי, כפי שנאמר כאן

דבורה ביטון:  אולי ממשלת ישראל, או כנסת ישראל יודעות לתכלל כספים, אבל לפעמים הם גם לא תמיד הולכים למקורות שמאוד מאוד קשובים

דבורה ביטון:  אני יכולה לספר בחוויה האישית שלי, כבוד היו"ר, שהייתי 12 שנים אחות, ובמסגרת ההתמחויות שלי הייתי במחלקת ילדים, ולדאבוני נפגשתי עם ילדים נטושים, ילדים בדרך כלל עם מחלות קשות

דבורה ביטון:  יש הורים שמתקשים, במיוחד הורים צעירים שמחליטים שהם לא יכולים לגדל, ואז הייתי מוצאת את עצמי בסוף שעות ההתמחות שלי, יושבת, מחתלת, מאכילה ומחבקת

דבורה ביטון:  זה משהו נורא, כי אתה במשך הזמן נקשר אליהם, זה משהוא שהוא שלך, אתה מפתח איזשהו רגש

דבורה ביטון:       ולכן אני מבינה את המסירות, ואת החשיבות

דבורה ביטון:  היה כיף לראות גם את הילדים האלה שמצליחים לחייך, כי הם מתחילים טיפה לזהות את הפנים, לאלה שיודעים לזהות את הפנים

דבורה ביטון:  חיוך כזה היה מרגיש לי כמו הכרת תודה כזו, ולי זה היה תורם באופן אישי

דבורה ביטון:  לכן אני גם חושבת שנכון אולי לכם כעמותה, כן לרתום סטודנטים, סטודנטיות, אחיות וכו', כי בהכשרה שלנו במסגרת הלימודים הן יודעות לאבחן, הן יודעות לראות, הן יודעות לטפל

דבורה ביטון:  ברור לי הגיל, כי בסוף מדובר בחיבוק, אבל חוץ מחיבוק אפשר להרחיב את זה למעבר

דבורה ביטון:       אני מסכימה איתך שיש צורך, לא תמיד מנהלי המחלקות, או מי שבתפקידים הבכירים מסוגלים להבין, בין הרפואה, הפיזיולוגיה של הילדים, לבין הפן הרגשי, ולפעמים שאתה ילד נטוש, אז בודקים, רואים מה צריך, תרופות, זה רובוטים כאלה

דבורה ביטון:  אבל בסוף שוכחים את הפן הכי חשוב, שגם הוכח שלא פעם כשרגשית אתה חזק, אתה אפילו מצליח להתעלות, ולהגיע להישגים

דבורה ביטון:  אנחנו רואים את זה בילדים עם צרכים מיוחדים, שברגע שהם מקבלים את המעטפת, את התמיכה, הם מגיעים להישגים שאפילו בתיאוריה הרפואית לא היינו עושים את זה, לא היינו חושבים שהם מסוגלים

דבורה ביטון:      לכן, בהחלט אני מצטרפת לדבריו של כבוד היו"ר, שאני חושבת שזה קצת שערורייה שהמדינה לא תומכת, יש מקום להרחיב את זה מאוד, בטח ובטח בימים שאנחנו עוברים עכשיו, אנחנו לא יודעים ואין לנו נתונים

דבורה ביטון:  יש הורים שנרצחו, אני מניחה שמרביתם מוקפים, אבל אנחנו לא יודעים כרגע מה עם החטופים, מה קורה עם המשפחות האלה

דבורה ביטון:  משפחות מרובות ילדים שהאבא במילואים והאמא צריכה לטפל בילדים

דבורה ביטון:  זו עמותה חשובה מאוד ויש לתת לה את המקום ואת התמיכה, כי בסוף זה הילדים שלנו, יהיו אשר יהיו

דבורה ביטון:  אנחנו צריכים לשמר שיגיעו ויחיו חיים טובים, כי די להם מטראומה, שהם נולדים אליה לצערי, תודה

אליהו דלל: חבר הכנסת יוסף עטאונה

יוסף עטאונה: אני בקצרה אעשה את זה, אני מצטרף לכל מילה שחבריי אמרו, גם היו"ר, גם דבי, אני חושב שאתם עושים עבודה נפלאה, נהדרת, מבורכת, ישר כוח

יוסף עטאונה:  אבל תמוה בעיניי שהמדינה לא בקטע הזה, ולכן כבור היו"ר, אני גם מצטרף להצעה שבשם הוועדה אנחנו נפנה גם למשרד הבריאות, גם לעבודה, שיתמכו בעשייה המבורכת שלכם, תודה

אליהו דלל: תודה רבה, תודה גם לחברת הכנסת פנינה תמנו שטה שהגיעה לפה, אבל לפני זה אני אתן לנציג משרד הבריאות לומר כמה מילים

אליהו דלל:  ד"ר זהר בבקשה

זהר סער: בוקר טוב, אני רק אתחבר ואגיד שכמו שעמותת חיבוק ראשון אמרה, כבר לפני המלחמה התחלנו בקשר איתם, כדי באמת לנסות לבנות איזשהו נוהל עבודה מסודר, שזה גם עונה על הנושא של המודעות של הצוותים בבתי החולים וכל מה שהם דיברו

זהר סער:  כולל עבודה ביחד עם התפתחות הילד, העבודה מאוד מוערכת, אנחנו רואים את הצורך

זהר סער:  את הדיוקים הרלוונטיים נעשה בפיתוח של הנחיות משותפות

אליהו דלל: ד"ר זהר, יש לך מושג למה הם לא מקבלים תמיכה ממשרד הבריאות, או משרד אחר, אם את יודעת?     

זהר סער: האמת שאת זה אני לא יודעת, אני יכולה לבדוק ושנחזור אליכם

אליהו דלל: תבדקי

זהר סער: בסדר

אליהו דלל: אוקיי, יש לי שאלה לעמותה, לאפרת

אליהו דלל:  קודם כול, דיברתם על המתנדבים ורציתי לדעת אם יש לכם איזשהו רישום לגבי אותם מתנדבים, האם יש לכם רישום פלילי, או שלא

אליהו דלל:  האם אתם עושים תיעוד לדברים האלה

אפרת יסעור: כן, אני אתן לטלי, טלי תציגי את עצמך

טלי שץ: שלום, שמי טלי שץ, אני מנהלת את השירות הסוציאלי בעמותה

טלי שץ:  כל המתנדבות שלנו עוברות ראיונות וסינון

אליהו דלל: אגב, יש גם מתנדבים?     

טלי שץ: כן, ומתנדבים גברים צריכים להביא טופס היעדר רישום פלילי מהמשטרה

אליהו דלל: ומתנדבות לא?     

טלי שץ: סליחה, תיקון: היעדר פגיעות מיניות

אליהו דלל: גם מהגברים וגם מהנשים אתן מבקשות את זה? או רק מהגברים?     

טלי שץ: על פי הדרישות של בית החולים, כרגע רק הגברים

דבורה ביטון: למה, אם האישה מתנדבת- - -     

פנינה תמנו: לשון החוק היא לא רק לגברים

דבורה ביטון: אתם צריכים לשים לב

אליהו דלל: יש לנו פה ייעוץ משפטי, ואם לא אז אנחנו צריכים לשנות כנראה את הנוסח

עודד פורר: בחינוך והדרכה הגברים מופלים

טלי שץ: הגברים מופלים, כן

דבורה ביטון: בהחלט נשים צריכות להיבדק כמו גברים, ולדאבוני נתקלנו באימהות- - -     

טלי שץ: כל המתנדבות עוברות ליווי במהלך ההתנדבות שלהן, ליווי של עובדות סוציאליות של העמותה

טלי שץ:  מה שאומר קבוצות תמיכה כי הן פוגשות מקרים מאוד קשים, שיחות אישיות, כל מה שיאפשר להן

טלי שץ:  יש לנו פה מתנדבת אם אתם- - -     

אליהו דלל: יש לי עוד שאלה, ואחר כך נשמע את חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, ואחר כך אתכן עוד הפעם

אליהו דלל:  רציתי לשאול לגבי הנושא של התמיכות, האם אתן מוסד מוכר לפי סעיף 46?     

טלי שץ: כן, בהחלט

אליהו דלל: טוב, חברת הכנסת

טלי שץ: רק אני אוסיף רק עוד משהו אחד קטן לגבי שאלתך, מאחר שכל המתנדבים והמתנדבות שלנו עוברים דרך מערך המתנדבים של בית החולים, במערך המתנדבים של בית החולים מקובל גם לעבור שיחה אצל קב"ט שבוחן הרבה הביטים שקשורים לנושא הפלילי

אליהו דלל: אוקיי, עדיין צריך לבדוק אם יש רישום או לא?     

טלי שץ: כן, רישום פלילי כולם נדרשים

אליהו דלל: חברת הכנסת פנינה, בבקשה

פנינה תמנו: תודה, קודם כול אני אמנם הגעתי באיחור, אבל היה חשוב לי להגיע אדוני היו"ר, כדי להודות לך על הדיון הזה, שהוא דיון חשוב, ולומר לכן תודה רבה, לעמותת חיבוק ראשון

פנינה תמנו:  אני חושבת שאתן עושות עבודת קודש, במקום שהאחריות בעיניי, איך שאני רואה אותה, היא צריכה להיות קודם כול אחריות בלעדית של המדינה

פנינה תמנו:  נכון שיש לנו מגזר שלישי שהוא מופלה, ויש הרבה מאוד תחומים שהמדינה, הממשלה לא נכנסת לתוכם, ועדיין בעניין הזה המדינה צריכה לקחת אחריות מקצה לקצה, גם אם בשיתוף פעולה

אליהו דלל: לפחות

פנינה תמנו: בוודאי, וזה באמת הפתיע אותי, בדרך שמעתי את הדיון ואת הדברים שאמרו הנשים הנכבדות כאן מהעמותה

פנינה תמנו:  אבל כנראה פספסתי את עניין התקצוב, שערורייה

פנינה תמנו:  יש הרבה מאוד מיזמים, יוזמות ועמותות שמקבלים ומקבלות תמיכה, ודווקא בנושא הזה, שלא נותנים תקצוב, זה משהו שאני מאמינה שגם אתה היו"ר, וגם החברים שנמצאים כאן, אנחנו יכולים לפתור את זה, חובה עלינו לפתור את העניין הזה

פנינה תמנו:      כמה נושאים שהייתי רוצה להעלות

פנינה תמנו:  אחד, דיברת על הזליגה של תינוקות חסרי עורף, גם לעניין האימוץ, שהם יותר ויותר

פנינה תמנו:  זה בלתי מתקבל על הדעת

פנינה תמנו:  בזמן שיש משפחה, מהפריפריה, לא פריפריה, מרובת ילדים, או לא מרובת ילדים

פנינה תמנו:  יכול להיות שזאת אמא יחידנית שקורסת תחת הנטל כתוצאה מעניינים כלכליים, או חוסר אמצעים

פנינה תמנו:  אין שום סיבה בעולם שתינוק בסוף ילך למסלול אימוץ או אומנה, רק בגלל האלמנט הכלכלי

פנינה תמנו:  אנחנו צריכים לבדוק ולקחת את הנתונים, ולהבין כמה תינוקות כאלה, חסרי עורף משפחתי כתוצאה מהמצב הכלכלי, מוסללים לכיוון של האימוץ

פנינה תמנו:      בעבר עשינו עבודה לצמצום תהליכי האימוץ והאומנה של ילדים שמגיעים מרקע של עוני, ואני מאמינה שגם בזה צריך לשים זרקור

אליהו דלל: זאת לא ההחלטה של העמותה

פנינה תמנו: לא, ברור, הם פשוט משקפים לנו את תמונת המצב

פנינה תמנו:  אני לא מדברת על תינוקות נטושים, שגם שם ההגדרה המשפטית לא אומרת שאין בכלל מישהו בתמונה

פנינה תמנו:       לעניין בתי החולים, בתי החולים הם לא פתרון של שהייה ארוכת טווח של תינוקות, ואני יודעת שלרווחה יש לא מעט מוסדות גם לתינוקות, ומעניין אותי לדעת כמה באמת אנחנו רואים תינוקות שלא צריכים להיות בבתי החולים

פנינה תמנו:  הם נשארים בבית החולים, זה חושף אותם גם לסיכונים בריאותיים, ובזה אנחנו צריכים לתת דגש, שאם לרווחה חסר מוסדות כאלה, שיפתחו, שיועילו בטובם ויפתחו עוד מוסדות

פנינה תמנו:      גם משרד הבריאות צריך להיות שותף לדבר הזה

פנינה תמנו:  משרד הבריאות דווקא כמי שיודעים שיש בעיה של מוות מיותר של אנשים מזיהומים, אז גם תינוקות, הם אפילו הרבה פעמים רגישים יותר, ואת זה אני חושבת שאנחנו יכולים לפתור ביחד

פנינה תמנו:  תודה רבה לכם

אליהו דלל: העלית דברים נכונים, תודה חברת הכנסת פנינה

אפרת יסעור: אני אציין בהמשך למה שאמרת בצורה נכונה, יש גם תינוקות שלפעמים ממשיכים להיות מאושפזים במחלקות הלא נכונות, יש לנו ממש עכשיו מקרה של תינוק שממשיך להיות מאושפז במחלקת הטיפול הנמרץ, מאחר שבטיפול הנמרץ יש יותר צוות

אפרת יסעור:  אותו תינוק, אם היו לו הורים לצידו, הוא היה מועבר למחלקת ילדים רגילה, שמיטה שם היא הרבה פחות יקרה, ולא הגיוני להשאיר את התינוק בטיפול הנמרץ, רק בגלל ששם יש 24/7 מישהו לצידו

פנינה תמנו: יש מישהו שמתכלל את זה במשרד הבריאות מקצה לקצה? רק עכשיו אתם מתחילים לכתוב נהלים על הדבר הזה?     

איסר הראל: לא, יש מה שנקרא אשפוז סוציאלי

פנינה תמנו: לא, אשפוז סוציאלי זה ביזור של כל עובדת סוציאלית בבית החולים שלה, לא

פנינה תמנו:  צריך פה מישהו שמנהל את הדבר הזה, גורם ספציפי במשרד הבריאות

אליהו דלל: חברים סליחה רגע, הדיון מתחיל להיות מעניין מאוד ומרתק, אבל בואו ניתן רשות דיבור לכל אחד בזמנו

אליהו דלל:  משרד הרווחה, בבקשה

אילן אביטן: תודה רבה, קוראים לי אילן אביטן, אני עובד משרד הרווחה, אני בצוות הארצי של חוק הנוער, בתפקידי אני אחראי על כל התחום של הגנה על ילדים ברשת במסגרת חוק הנוער

אילן אביטן:  קודם כול אני שמח לפגוש פה את נציגי העמותה, ואני חושב שאנחנו בסך הכול רואים בעין מאוד חיובית ויפה את הדברים, ומה שאני אומר כאן, זה לא משהו נגד העמותה, אלא בהחלט דברים שאני מכיר אותם

אילן אביטן:      יו"ר הוועדה, שאלת שאלה מאוד נכונה, האם אין את משרדי הממשלה שנמצאים ולוקחים אחריות בתוך כל התהליך של ילדים שנמצאים בתוך בתי החולים

אילן אביטן:  התשובה שלי היא שכן יש שם את משרדי הממשלה, אני ער לזה שיש אולי דֶּלְתּוֹת ופערים שצריך לטפל בהם ולהתייחס אליהם

אילן אביטן:  אבל סך הכול אני חושב שמשרדי הממשלה נמצאים ועושים עבודה

אילן אביטן:       תינוק שנמצא בתוך בית החולים, זה אחריות של משרד הבריאות, אני לא מדבר על אחריות שאני רוצה לזרוק ממני, זו ממש לא הכוונה

אילן אביטן:  אבל יש אחריות, ויש קשר מאוד טוב בין הצוותים הסוציאליים של בתי החולים השונים, מול גורמי הרווחה

אילן אביטן:  אם צריך את חוק הנוער, ואם צריך את גורמי הרווחה ברשות המקומית

אילן אביטן:  אנחנו נמצאים שם ונמצאים בקשר אינטנסיבי סביב - - -     

אליהו דלל: סליחה שאני קוטע אותך, אני רוצה לתת לך דוגמא כי שמענו אותה פה קודם

אליהו דלל:  כשיש ילד, או תינוק שהוא נמצא בבית החולים, אתה אומר משרד הבריאות יודע על קיומו ויכול לטפל בו

אליהו דלל:  אבל כשיש אמא שהיא מאושפזת, ויש לה תינוק בן 3 שנים, ואין לתינוק הזה לאן ללכת, מי מטפל בו, משרד הבריאות?     

אילן אביטן: אז קודם כול, הצוות הסוציאלי של בית החולים מכיר- - -     

אליהו דלל: אבל לא משרד הבריאות

אילן אביטן: לא, אבל הוא מכיר את האירוע, והוא יוצר קשר עם גורמי הרווחה הרלוונטיים לאותה משפחה

אליהו דלל: אז פה נכנס משרד הרווחה

אילן אביטן: וכן במקרה זה יכנס צוות של משרד הרווחה, ויעשה את העבודה בצורה משותפת עם משרד הבריאות

אליהו דלל: אז משרד הרווחה מטפל באותו הילד שנמצא בבית החולים, שהוא בריא והאמא שלו מאושפזת

אילן אביטן: אם הוא יצטרך סידור כזה או אחר, ואין עורף משפחתי אחר, אז בהחלטה משותפת ימצא הסידור

אילן אביטן:  ייתכן שהסידור יהיה בתוך בית החולים, אני לא אומר שהפתרון הוא מיד להוציא את הילד מהאמא, ולשלוח אותו למסגרת חוץ

אליהו דלל: אנחנו שמענו קודם את העמותה, שהיא נמצאת באיזשהו חלל מסוים שלא תמיד משרדי הממשלה נותנים אותו, ואני מנסה בדיוק להבין את אותו החלל

אליהו דלל:  אם המשרדים באמת עושים עבודה טובה, והם סוגרים את כל הקצוות, אז אני לא צריך את העמותה

אליהו דלל:  מצד שני, אנחנו רואים פה הרבה מאוד מקרים שהעמותה כן מטפלת, היא כן יודעת לגעת, והיא כן מבקשת, מקבלים גם את הדרישות מבתי החולים

אליהו דלל:  כנראה שבית החולים לא תמיד יכול לסמוך על משרדי הממשלה, ולכן הם נמצאים

אליהו דלל:       השאלה שנשאלת, היא האם באמת המשרדים יודעים הכול, מבינים ונותנים את כל התשובה? או שעדיין יש אחוזים מסוימים שהם לא מגיעים אליהם

פנינה תמנו: תרשה לי להוסיף עוד שאלה ברשותך?     

אליהו דלל: כן, בבקשה

פנינה תמנו: טוב שיש אחריות של משרד הבריאות כל עוד התינוק בבית החולים, אבל שים לב שיש כאלה שלא צריכים להיות בבתי החולים, ואז הרווחה פה - - -     

אילן אביטן: אני מתחבר למה שאת אומרת, ואני מתחבר גם לשאלה העקרונית

אילן אביטן:  קודם כול החלל לדעתי הוא לא כזה חלל גדול

אילן אביטן:  בשנת 2021 על פי הממ"מ של הכנסת, יש 81 ילדים שהוכרזו כילדים נטושים, בהליך פורמלי של ביטוח לאומי

אילן אביטן:  ילדים נטושים זה יכול להיות גם ילד שנמצא באומנה, או באיזושהי מסגרת- - -     

אליהו דלל: אבל תסביר, אתה מדבר על ביטוח לאומי

אילן אביטן: לא, אני אומר שהחלל, הפער לדעתי הוא לא כזה גדול

אילן אביטן:  אני מתחבר מאוד למה שחברת הכנסת פנינה אומרת, כי ילד שהאמא שלו חולה והוא ילד בריא, אז הפתרון הוא לא בהכרח להוציא אותו למסגרת חיצונית, אלא לנסות למצוא את המסגרת המשפחתית הנכונה שיכולה לתת את התמיכה

אילן אביטן:  אני אומר, יש קשר מקצועי טוב בין הצוותים הטיפוליים הסוציאליים של בית החולים, ובין הצוותים הסוציאליים של הרשות המקומית שממנה מגיעה המשפחה, או במקרים מסוימים של המטה הארצי

אילן אביטן:       אנחנו כן נכנסים לתמונה, אנחנו לא מכירים את המספרים של מאות הילדים שנטושים בשנה, במשרד הרווחה זה לא נתון שנמצא, אין כאלה סידורים, אבל כן יש מקום לעמותה, אני לא אומר שלא

אילן אביטן:  למשל- - -     

פנינה תמנו: אז אתם לא מכירים את המספרים שלהם?     

אילן אביטן: לא, המספרים- - -     

פנינה תמנו: אז אולי הגיע הזמן לשבת סביב שולחן אחד עגול?     

אילן אביטן: אלה הגדרות אחרות

אילן אביטן:  אני רוצה עוד להגיד, אני אקח את הדוגמא של הילד שהציגה העמותה, ילד שנפצע והיה בבית החולים אסף הרופא

אילן אביטן:  בית החולים אסף הרופא עשה שם עבודה נהדרת, כדאי לזמן אותם ולשמוע מהם

אילן אביטן:  הם הגיעו, הם התגייסו, הם נתנו שם מענה, כולל הקפצה של צוותים מהבית להיות סביב המקרה הזה

אילן אביטן:  כולל להביא את האבא מחוץ לארץ – במקרה הזה האבא היה בחו"ל, הביאו אותו לארץ

אילן אביטן:  זאת אומרת, נעשתה שם עבודה נהדרת

אילן אביטן:  אני חושב שיש פערים, אני לא אומר שלא, ואני חושב שיש מקום לעמותה

אילן אביטן:       לדעתי, מהדברים שאני בדקתי עוד לפני כן בכל מיני מסגרות, הפערים הם לא כאלה גדולים

אילן אביטן:  אין ספק שצריך לשבת ולראות איך יוצרים מעטפת לאותם פערים, אבל בוודאי שמדינת ישראל, ממשלת ישראל נמצאת שם, כל אחת בצרכים שלה

אילן אביטן:  במקרה הזה גם נעזרים בעמותה, סך הכול כשיש את הפער הזה, יש דיבור ויש פתרון

אליהו דלל: תודה אילן, בבקשה פנינה

פנינה תמנו: אז אם יש פערים, איפה תמונת המצב שלכם? זה דבר ראשון; דבר שני, אנחנו כולנו מבינים ומסכימים – כי כולנו רוצים לטובת העניין – שאין כנראה שולחן סדור שעובד, זה שיש יחסים טובים בין העו"סים בבתי החולים למערך של העובדים הסוציאליים שלכם, זה לא אומר שהנושא מטופל כמו שצריך

פנינה תמנו:  אני אומרת לכם, זה דבר שכולם מכירים אותו בעם ישראל, את עמותת חיבוק ראשון

פנינה תמנו:  אבל זה נושא שאתם חייבים לתת לו מקצה לקצה אחריות מאוד ברורה

פנינה תמנו:  מתי הרווחה נכנסת, מתי יש דיווח של בית החולים שהתינוק הזה הוא בריא וצריך להוציא אותו

פנינה תמנו:  מתי נותנים מעטפת משפחתית, כי הורות זה הורות

פנינה תמנו:  גם אם האמא חולה, אין לנו זכות לקחת ממנה את זכות ההורות

אילן אביטן: נכון, זה מה שאנחנו אומרים

זהר סער: חברת הכנסת פנינה, זאת הסיבה שישבנו כבר לפני המלחמה עם עמותת חיבוק ראשון מספר פעמים, עם מנהלת השירות העצמי לעבודה סוציאלית, וצוות השירות העצמי לעבודה סוציאלית כדי להבין את תמונת המצב, ולהתחיל לבנות תוכנית שהיא יותר מתאימה

פנינה תמנו: כולל תקצוב של העבודה שלהם, כולל

זהר סער: אני אמרתי שאת החלק של התקצוב אני לא מכירה

אליהו דלל: מי מכם רצה? בבקשה

איסר הראל: אפרת הראל, אני מנהלת את השירות לעבודה סוציאלית בבית החולים שניידר, וגם לפני הפגישה יצרתי קשר עם עוד מנהלות בבתי החולים

איסר הראל:  קודם כול אני רוצה להגיד שנורא מרגש לראות פה על הקיר באולם את התמונות של הילדים שהיו אצלנו, ואנחנו קיבלנו אותם

פנינה תמנו: זה גם כיף לראות שכתוב שוחרר, שוחררה

איסר הראל: הרבה מהם היו אצלנו, זכות גדולה

אליהו דלל: יש רק עוד ילד נדמה לי

קריאה: שניים, ביבס

אליהו דלל: עוד שניים, ביבס

אליהו דלל:  זה שיש לנו שם חזר או שלא?     

תמי ברנע: לירי אלבג, היא חיילת

איסר הראל: עד גיל 18, חוץ מהביבסים כולם חזרו

פנינה תמנו: איפה לירי?     

אליהו דלל: עם הכובע

איסר הראל: ליד אמיליה

איסר הראל:       אני אגיד קודם כול שבאמת חיבוק ראשון עושים עבודה מדהימה, ועוזרים לנו מאוד כבית חולים, כי בסופו של דבר החוק לא מחייב הורה להיות ליד הילד שלא בבית החולים

איסר הראל:  אין חוק שאומר שהורה חייב להיות

איסר הראל:  אנחנו מניחים, אנחנו כולנו שואפים לזה שהורה יהיה ליד הילד, אבל יש מצבים שההורה לא נמצא מכל הסיבות שהוזכרו

איסר הראל:      אז לפחות בניסיון שלנו, רוב העבודה של מתנדבות היא באמת באותן משפחות של אשפוזים ארוכים, אשפוזים קשים, שצריכות הפגה, הן צריכות ללכת הביתה, להיות עם עוד ילדים, אולי לעבוד כמה שעות

איסר הראל:  זאת עיקר העבודה, מעטים הילדים שיוצאים מבית החולים לסידור חוץ ביתי

איסר הראל:  מעטים, אני בדקתי בכל בתי החולים, זה באמת מספרים על כף יד אחת בשנה, וגם אפילו לא צריך את כל כף היד

איסר הראל:    אני אגיד איפה כן יש לנו יותר קושי

איסר הראל:  קודם כול כשאנחנו צריכים מענה, כי ההורים עצורים בחשד לילד בסיכון, כי ההורים לא מתפקדים

איסר הראל:  אנחנו צרכים מענה של 24 שעות ביממה, המענה הזה לא ניתן ככה, ומאלץ אותנו להשתמש בעמותות החסד כמו שקראתם להם

איסר הראל:  אני יכולה כן להגיד שלפחות אצלנו יש שיתוף פעולה של עמותות החסד יחד עם חיבוק ראשון - - -     

פנינה תמנו: כמה יש, 21 ילדים? זה היה בעצם של 2022, כמה יש לכם היום בשניידר?     

איסר הראל: מה?     

פנינה תמנו: ילדים שזקוקים למעורבות של העמותה

איסר הראל: יש לנו כל הזמן, אבל זה גם יכול להיות אמא שמבקשת לנסוע הביתה לבאר שבע, להיות עם שאר הילדים

אליהו דלל: הנה, למשל פה יש חלל ריק

אליהו דלל:  יש מצב שהוא לא קשור למשרד הבריאות, לא קשור למשרד הרווחה

אליהו דלל:  יש אמא כמו שמצוין פה, שהיא הייתה צריכה ללכת הביתה לאחר שהייתה כל כך הרבה זמן יחד עם הבן או הבת, לטפל במשפחה, בעבודה וכך הלאה

אליהו דלל:  פה הרווחה לא תעזור כי היא לא רשומה ברווחה

פנינה תמנו: יש כאלה שגם לא רוצים אגב

אליהו דלל: ולא רוצים, ולכן כן יש פה מקום, עזרה, תמיכה גם להורים רגילים, ואת זה לדעתי משרד הרווחה והבריאות צריכים להבין, ואני חושב שנעשית פה עבודה מדהימה

איסר הראל: הרבה פעמים באותם ילדים בסיכון שכן אנחנו נאלצים, או הרווחה נאלצת להוציא אותם מהבית, קורים שני דברים

איסר הראל:  אחד, לפעמים הקצב של בית החולים והקצב של הרווחה הוא לא אותו הקצב, ומבחינת בית החולים, הילד יכול כבר לצאת מהבית, אבל לרווחה עדיין אין סידור, ואז אנחנו באותו אשפוז סוציאלי שהוא בעצם בלי סיבה רפואית

איסר הראל:       דבר נוסף שצריך אולי לתת עליו את הדעת, זה ילדים עם מחלות מאוד קשות, שהמשפחה באה ואומרת, אני לא יכולה לגדל את הילד הזה בבית, ואנחנו רוצים להוציא אותו למוסד

איסר הראל:  המוסד יכול להיות עלה, המוסד יכול להיות בתל אביב, ואז הרווחה באה ואומרת, לפני שילד יוצא למוסד אנחנו צריכים לוודא אופציה של אומנה, ולמצוא אומנה לילד מורכב, זה תהליך מאוד ארוך ולפעמים השחרור של הילדים האלה מתעכב, בגלל שלפני מוסד סיעודי, צריכים למצוא איזשהו פתרון, או לשלול את האופציה של האומנה

איסר הראל:  זה המקרים שאני יכולה להגיד שהאשפוז מתעכב

אליהו דלל: תודה אפרת

אליהו דלל:  עוד מישהי מהעמותה רצתה לדבר, בבקשה

קרן עדן: שמי קרן עדן, אני מרפאה בעיסוק, אחראית על התחום ההתפתחותי בקשר הורה-תינוק בפגייה של שיבא, תל השומר, ואני המדריכה של המתנדבים בעמותה

קרן עדן:  אני עכשיו קצת בעמדה של לשכנע את המשוכנעים, כי כולנו הבנו את החשיבות הגדולה מאוד של העמותה, והעבודה שלה

קרן עדן:  אני רואה את זה יום יום אצלנו במחלקה

קרן עדן:  תיארנו פה הרבה מקרים של הורים שצריכים ללכת הביתה, או לא נמצאים לצד התינוק, ויש עוד הרבה מקרים של תינוקות שהם תאומים, שתינוק אחד משתחרר והשני עדיין לא

קרן עדן:  החלוקה הבלתי אפשרית של אמא, לחלק את עצמה עם מי להיות, עם התינוק הקטן בן יומו בבית, או עם התינוק שנמצא עדיין בפגייה, קשה מאוד לראות את זה

קרן עדן:      דיברנו פה הרבה על החשיבות של מגע בתוך סביבה אשפוזית, שהיא סביבה שטומנת בחובה הרבה מאוד כאב, וריבוי של ידיים זרות, מנוכרות, שרוב העבודה שלהן זה פרוצדורות פלשניות, רפואיות, שלא מסבות נחמה ומגע רך חם ואוהב, וזה מה שהמתנדבות עושות, הן מספקות את כל המקום שבו יש מישהו שרואה את התינוק, את הילד בתוך כל סבך העבודה המאוד אינטנסיבית של הרופאים ושל האחריות

קרן עדן:  לא צריך לספר כמה הם עובדים לפעמים בלחץ, קשה לתאר את הלחץ שלהם במסגרות, בטח בטיפול הנמרץ

קרן עדן:      ויש פה מישהו שרואה את הילד, ונותן לו את הצרכים שלו ואת המענה למה שהוא צריך

קרן עדן:  אם אני יכולה להוסיף עוד משהו מעבר למגע, החום, נמה, חיבוק, רוך

קרן עדן:  אני רוצה להוסיף שהתינוקות האלה, אנחנו מגדירים אותם בתקופה הקריטית מבחינת התפתחות

קרן עדן:  זאת אומרת, המוח המתפתח של פגים, החל משבוע 24 שנולדים בפגייה, שזה גבול החיות בארץ, עד גיל 5, זו תקופה קריטית של התפתחות

קרן עדן:  המוח ברגעים האלה מכפיל את נפחו ב-90%

קרן עדן:  זאת אומרת, הסביבה שבה התינוק נמצא, מכריעה את הכף

קרן עדן:  אנחנו מתווים את הדרך של איך המוח הזה מתפתח, איזה מיומנויות הוא רוכש לעצמו, חברתיות, אישיות, בין אישיות, האם אני יכול לבטוח בעולם? האם אני לא יכול לבטוח בעולם? רגשיות וגם קוגנטיביות ומוטוריות

קרן עדן:      תינוק ששוכב כל הזמן ואין לו מענה או גירוי שמתאים למוח המתפתח, בסוף אנחנו כמדינה משלמים את זה אחרי השחרור

קרן עדן:  בסוף גם בהם נצטרך לטפל בדברים לפעמים מינוריים וקטנים, שכל הורה עושה בשביל לפתח את התינוק שלו, לקדם ולעודד התפתחות

קרן עדן:  בהחלט כל המתנדבות מבינות את התחום הזה של קידום התפתחות ומתן מענה לצרכים ההתפתחותיים של כל תינוק בהתאם לגיל שלו, ולצרכים שלו, וזה משהו שאני חושבת שגם צריך לקחת בחשבון

אליהו דלל: אוקיי, תודה

אליהו דלל:  יש לנו עוד מישהו שרצה לומר משהו?     

תמי ברנע: האם יש מישהו בזום שרוצה לדבר?     

טלי שץ: אמורה להיות עובדת סוציאלית, מיכל ברטלה

מיכל ברטלה: מיכל ברטלה, עובדת סוציאלית מהפגייה באיכילוב, ואחראית אגף נשים ויולדות

מיכל ברטלה:  אז קודם כול אני פה כי אני מאוד אוהבת את העמותה, בעיניי הן מצילות תינוקות, נפשית, רגשית, התפתחותית

מיכל ברטלה:  יש לנו כרגע 2 תינוקות שהאימהות האומללות שלהן, מאוד רוצות בהן אבל לא מסוגלות אפילו להחזיק את עצמן

מיכל ברטלה:  האימהות האלה מודות על כל רגע שבו התינוקות שלהן מחובקים

מיכל ברטלה:  היום בבוקר דיברתי עם אחת האימהות האלה שהיא מכורה לסמים, וסיפרתי לה שראיתי את המתנדבת, שהיא חיבקה אותו ואין לתאר כמה זה נותן לה רוגע בתוך סיטואציה בלתי נסבלת שבה היא מוותרת על התינוק שלה

מיכל ברטלה:       חשוב לי להגיד שהרגשתי שיש איזשהו ניגוד, או אולי מחזור באופן שבו הרווחה מטפלת, ושלשם נכנס חיבוק ראשון

מיכל ברטלה:  אני תופסת את זה כשני גופים שמשלימים אחד את השני

מיכל ברטלה:  הרווחה לפחות נמצאת עם האימהות האלה, באיזושהי הבנה של מסוגלות, של לאן התינוק הזה עובר אחרי האשפוז בבית החולים, יש בתי מעבר, בתי תינוקות של השירות למען הילד, שהם מקומות מקסימים והם מטופלים היטב

מיכל ברטלה:  הרווחה עושה הכול כדי למצוא לתינוק הזה כמה שיותר מהר מקום בטוח, אבל עד אז התינוק הזה מקבל יחס אימהי, חום וביטחון

מיכל ברטלה:  אנחנו יודעים מויניקוט שאין דבר כזה תינוק בלי אמא, ובזכותם יש דמות אימהית עד שעובר הפרק הבא

מיכל ברטלה:      אנחנו עושות ביחד איזושהי השלמה של הסיפור של אותו התינוק

מיכל ברטלה:  יש לו תמונות מהינקות שלו, יש לו שם, יש לו תמונות שהוא מחובק, שבסוף כשהוא יפתח את תיק האימוץ שלו הוא ידע מי הוא היה בשבועות הראשונים של החיים שלו, וזה אך ורק בזכות העמותה הזאת

מיכל ברטלה:  זה לא נוגד את התפקיד של הרווחה, זה רק משלים אותו

מיכל ברטלה:  בעיניי, שלומם של התינוקות האלה תלוי במתנדבות של חיבוק ראשון

אליהו דלל: תודה מיכל, הבהרת את זה נכון

אליהו דלל:  זה באמת השלמה של רגש, חום, אהבה, חיבוק

אליהו דלל:  כל הדברים האלה לא מסתכמים בכסף, אי אפשר למדוד את זה בצורה שאנחנו מודדים את זה במשרדי הממשלה

אליהו דלל:  אוקיי, תודה רבה, אני רוצה לסכם את הדיון, בבקשה

איסר הראל: היינו רוצים לתת למתנדבת שלנו להגיד כמה מילים

אליהו דלל: אני אשמח, ברצון רב, בבקשה

דניאלה קמינסקי: שלום, שמי דניאלה קמינסקי, אני מתנדבת מזה כמעט 4 שנים בעמותת חיבוק ראשון, למעשה זה היה הדבר הראשון שעשיתי כשיצאתי לפנסיה, ואני יכולה אולי רק להדגיש מהעיניים שלי כמתנדבת את איך אני מרגישה את המסגרת שנותנת העמותה, ואני רואה בעיניים את ההבדל בין עבודת העמותה של חיבוק ראשון, לבין עמותות אחרות

דניאלה קמינסקי:       קודם כול, יש לנו קבוצת קשר של כל המתנדבות של אותו התינוק, אנחנו בקבוצת קשר מעבירות מידע אחת לשנייה, זה מידע חיוני לפעמים, אפילו להדגיש באיזו שעה אמורה להגיע הפיזיותרפיסטית, ולשים לב שהיא מגיעה, כי הרבה דברים לפעמים בצוות הטיפולי, כשאין הורה ליד שמלווה את זה ואומר רגע, צריכה להגיע עכשיו מרפאה בעיסוק, אבל עוד לא הגיע הרופא אוזניים

דניאלה קמינסקי:  כל התיאומים האלה זה עניין של קשר ויכולת להעביר מידע מאוד חיוני של רצף טיפולי

דניאלה קמינסקי:  שוב, לא בפן הרפואי גרידא, אלא בכל המעטפת

דניאלה קמינסקי:      אז העובדה שיש לנו קבוצת קשר, שאנחנו מלוות על ידי עובדת סוציאלית שמתאמת את הקשר, יש לזה תרומה אמיתית של מה שנקרא, הממסד של העמותה, זה לא רק עבודת ההתנדבות עצמה, אלא גם היכולת לארגן אותה בצורה שהיא מביאה הרבה יותר תועלת, מאשר התנדבות ספורדית

דניאלה קמינסקי:  אני רואה את זה גם לא מעט פעמים כשאני מסיימת משמרת, ומי שמחליפה אותי זאת מתנדבת מעמותת חסד

דניאלה קמינסקי:       אני רואה את ההבדל, לפעמים אני נשארת איתה זמן ארוך אחרי זה למין סוג של חפיפה, כי אם זה לא קיים, אני מרגישה שאני עוזבת משהו ואין מי שתופס את זה מהצד השני, אז זה מאוד חשוב והעמותה מספקת את זה

דניאלה קמינסקי:  כשאנחנו מעבירות משמרות בין מתנדבות העמותה, זה ידיים שהן שלובות ויש רצף

דניאלה קמינסקי:  כשהטיפול עובר ומבלי להוריד שום דבר מהחסד של העמותות האחרות, הארגון שבו עובדת עמותת חיבוק ראשון הוא לדעתי עושה הבדל עצום, לעומת התנדבות

אליהו דלל: אוקיי, תודה דניאלה

דניאלה קמינסקי: שוב, לב גדול יש לכולם, אבל עבודה מסודרת- - -     

תמי ברנע: יש לי שאלה, האם מתנדבת בתינוק אחד בלבד, או נגיד עכשיו בחרבות ברזל היא מטפלת בכמה

דניאלה קמינסקי: אנחנו מצוותות לתינוק אחד, ככל האפשר, זאת הצורה שבה אנחנו עובדות

דניאלה קמינסקי:  זאת אומרת, כל זמן שנמשך האשפוז והצורך של אותו התינוק, הצוות הזה מלווה את אותו התינוק

דניאלה קמינסקי:  כשהתינוק בתקווה משתחרר הביתה, או- - -     

תמי ברנע: את זה הבנתי, אבל האם מתנדבת היא על 2 תינוקות בשל עומס, או צורך

דניאלה קמינסקי: בדרך כלל לא, השאיפה היא שלא

אליהו דלל: יפה, זה מראה על הגישה

אליהו דלל:  תודה רבה

אליהו דלל:  אם יש עוד מישהו או מישהי בזום? אין

אליהו דלל:       אז אנחנו נסכם

אליהו דלל:  הוועדה מודה למתנדבות עמותת חיבוק ראשון על פעולתן המבורכת, שמעתי אתכן פה

אליהו דלל:  דבר שני, הוועדה מבקשת ממשרד הרווחה ומשרד הבריאות לתת תמיכה כספית, או לבדוק לפחות, לעמותת חיבוק ראשון שתומכת בתינוקות חסרי עורף משפחתי

אליהו דלל:  הוועדה קוראת למשרדי הבריאות לכתוב נוהל מקצועי שיקבע את דרכי ההתערבות הדרושות בשגרה ובחירום

אליהו דלל:       הוועדה ממליצה למשרד הבריאות ומשרד הרווחה, לבצע פיילוט בבתי החולים, כדי באמת לראות איפה החללים שבהם כן ניתן, וכן חשוב לשתף את העמותות

אליהו דלל:  הוועדה קוראת לבתי החולים להעסיק כמתנדבים, רק מתנדבים מהעמותות בעלות אישור עם נהלים ברורים, שחלילה לא יפגע תינוק מפעילות מתנדב או מתנדבת

אליהו דלל:  הוועדה קוראת לבדוק היעדר רישום פלילי בתחום עבירות מין, גם מצד המתנדבים, וגם מצד המתנדבות

צבי יהודה: עבירות מין ואלימות

אליהו דלל: מין ואלימות, בסדר גמור, אתה צודק

אליהו דלל:       מישהו רוצה להוסיף עוד משהו? אם לא אז פחות או יותר סיכמנו

אליהו דלל:  יופי, תודה רבה לכם, יום טוב