ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 103, 2023-10-24 00:00

יוסף טייב: בוקר טוב

יוסף טייב:  היום ט' בחשון התשפ"ד, 24 באוקטובר 2023

יוסף טייב:  אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט

יוסף טייב:  על סדר-היום: טיפול משרד החינוך בנפגעי מלחמת "חרבות ברזל" – תלמידים וצוות חינוכי

יוסף טייב:      לאור זה שהוועדה מוקלטת ומשודרת לפרוטוקול, וגם שידורי הוועדה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת, ולאור העובדה שעלולים לעלות בישיבה נושאים הנוגעים לצנעת הפרט של קטינים, אנו מבקשים את כלל הגורמים, כולל ההורים, אם ישנם כאלה, להקפיד על שמירת פרטיותם, ולהימנע מלחשוף מעבר לנדרש

יוסף טייב:  כמו כן, אם יעלה דבר הנוגע לקטינות או קטינים, ומקשר אותם לבדיקה, טיפול, אשפוז פסיכיאטרי, לטיפול השגחה של עובד סוציאלי לפי חוק ההתאבדות, או ניסיון התאבדות, או הליך פלילי המתנהל בבית המשפט, חל איסור פרסום על פרטים מזהים שלהם, ולכן הם לא יצולמו ולא יוקלטו, וכמובן גם לא ייכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון

יוסף טייב:  כמו כן, לאור האמור אני קובע כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה מטעם חבר כנסת, שר או נציגו, או אם יעלה צורך לשם הגנה על קטין או חסר ישע, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברות או דוברים, קטינים או קטינות, לבקשתם, או לבקשת משתתף אחר, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עלול לגרום להם נזק

יוסף טייב:      ועדת החינוך מתכנסת כאחת לשבוע כדי לעקוב ובאמת לבצע את העבודה הפרלמנטרית המתבקשת של פיקוח על משרדי הממשלה

יוסף טייב:  אנחנו נמצאים בתקופה קשה מאוד, שמדינת ישראל לא הכירה מאז הקמתה

יוסף טייב:  אני רוצה לשלוח שוב את תנחומיי למשפחות הנרצחים, ולחזק את משפחות הנעדרים ומשפחות החטופים

יוסף טייב:  אנחנו מתפללים להשבתם של כלל החטופים במהרה בריאים ושלמים

יוסף טייב:  נפגשתי עם יושבת-ראש הפרלמנט הצרפתי, שהביעה את תמיכתה הנחרצת ללא כחל וסרק, בזכותה ובחובתה של מדינת ישראל להגן על עצמה

יוסף טייב:  אני חושב שהתמיכות האלה מכלל מדינות העולם חשובות מאוד

יוסף טייב:       כיוון שאנחנו נמצאים בתקופה קשה ובזמן חירום, צריך לבדוק ולפקח שהטיפול של משרד החינוך בנפגעי המלחמה, בתלמידים וצוות חינוכי של המשרד, אכן מתבצע, ושהם אכן מקבלים את המענה ההולם בתוך המסגרות החינוכיות ובתוך בתי המלון ובכינוסים בהם מתקבצים מפונים

יוסף טייב:  היו לי שיחות רבות עם גורמי המקצוע בתוך המשרד, ועם דלית, שמנהלת היום את מינהלת הנפגעים

יוסף טייב:  היא התמנתה ביום השני של המלחמה על ידי השר קיש לתפקיד כדי לנהל את מינהלת הנפגעים

יוסף טייב:       הייתי רוצה, קודם כול, לקבל ממרכז המחקר והמידע איזושהי סקירה על נושא ייעוץ חינוכי, ומענה של אגף הפסיכולוגיה במשרד, ולאחר מכן דלית תיתן לנו סקירה מה נעשה על ידי המשרד כדי שנוכל לעקוב

יוסף טייב:  דלית שטאובר היא המנכ"לית לשעבר של משרד החינוך

יוסף טייב:  היא בזום

סימון דוידסון: אין פה אף אחד ממשרד החינוך?     

יוסף טייב: משרד החינוך נמצאים איתנו בזום

יוסף טייב:  הם ביקשו, לאור מצב החירום, ואני אישרתי

יוסף טייב:  כוועדה אנחנו מפקחים, וחשוב שנקבל תשובות

יוסף טייב:  מצאתי לנכון כן לתת להם אפשרות לדבר בזום כי הם עורכים הערכות מצב שעתיות, גם מול משפחות הנעדרים וגם מול משפחות החטופים, וכמובן משפחות שבאופן ישיר קיבלתי מדלית, ואני מאמין שהיא תגיד לנו את זה כאן בוועדה

יוסף טייב:  מדובר במספרים הזויים

סימון דוידסון: האם דלית אחראית על כל המפונים?     

יוסף טייב: היא אחראית על כל מינהלת הנפגעים

יוסף טייב:  הווה אומר, גם המפונים

יוסף טייב:  אנחנו נשמע זאת ממנה

יוסף טייב:       נציגת מרכז המחקר והמידע, בבקשה

יסכה מוניקנדם-גבעון: אני יסכה ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת

יסכה מוניקנדם-גבעון:  אני אציין כמה נקודות מרכזיות

יסכה מוניקנדם-גבעון:  מנתונים של משרד החינוך נכון לסוף שנה שעברה, יש בערך 3,600 פסיכולוגים חינוכיים

יסכה מוניקנדם-גבעון:  הקושי המרכזי שעולה הוא שהתקינה עומדת על 70%

יסכה מוניקנדם-גבעון:  זאת אומרת, בכל הארץ חסרים בערך 30% מהפסיכולוגים שאמורים לתת מענה בשגרה

יסכה מוניקנדם-גבעון:  היום, בחירום, ההבנה היא שהצורך הוא הרבה הרבה הרבה יותר גבוה

יסכה מוניקנדם-גבעון:  אם בשגרה אחוז הכיסוי הוא מאוד חסר, אז במצב החירום הנוכחי הוא חמור אף יותר

יסכה מוניקנדם-גבעון:  באותו הקשר נגיד שבתחנות באזור דרום ובאזור ירושלים, אנחנו יודעים שברבע מהתחנות יש פחות ממחצית הפסיכולוגים באופן שוטף

יסכה מוניקנדם-גבעון:  שוב, אלו הנתונים על שגרה, ובחירום המצב חמור יותר

יסכה מוניקנדם-גבעון:  אין חסר בפסיכולוגים חינוכיים במדינה

יסכה מוניקנדם-גבעון:  החסר הוא בפסיכולוגים שיכולים לעבוד בשכר שהוא מאוד מאוד מאוד נמוך

יסכה מוניקנדם-גבעון:  זה נושא שעלה מספר פעמים בדיונים שונים גם כאן ובמקומות אחרים, וגם מול האוצר

יסכה מוניקנדם-גבעון:  כמובן שבמצב הזה של חירום יש בקשה מארגונים ומגורמים שונים

יסכה מוניקנדם-גבעון:  עולות עדויות של בקשה לעבוד בהתנדבות

יסכה מוניקנדם-גבעון:  כלומר, גם אם מלכתחילה השכר הוא נמוך, וגם במצב החירום העומסים הם ממש בלתי אפשריים

יסכה מוניקנדם-גבעון:  השאלה המרכזית שעולה היא מה היכולת לתת מענה גם למפונים וגם לעורף שנמצא היום במצב לחימה במצב הנוכחי

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:       דלית, אם תוכלי להתייחס בתחילת דברייך לנושא הפסיכולוגים והבקשה שפסיכולוגים ייכנסו במערך התנדבותי

יוסף טייב:  האם ישנם פסיכולוגים והבעיה היא תקציבית, ולכן אנחנו לא מכניסים אותם למערך בתשלום, או שפשוט יש גם מחסור בכוח אדם ללא קשר לתקינה שקיימת במשרד

סימון דוידסון: דלית, ואם אפשר לקבל מה התפקיד שלך כדי להבין האחריות שלך

יוסף טייב: סמוך עליה, היא תעשה זאת היטב

יוסף טייב:  דלית, בבקשה

דלית שטאובר: שמי דלית שטאובר

דלית שטאובר:  אני שימשתי פעמיים כמנכ"לית משרד החינוך, תחת השר גדעון סער ושי פירון, ותחת השרה ד"ר יפעת שאשא ביטון

דלית שטאובר:  ביום השני למלחמה פנה אליי השר קיש וביקש ממני לסייע להקים תשתית טכנולוגית ומענה למעגל הנפגעים הראשון

דלית שטאובר:  אני אגיד בדיוק את האוכלוסייה, ואחר כך אתייחס לסוגיית הפסיכולוגים כי היא בוודאי תעלה בהמשך

דלית שטאובר:  גזרת האחריות שהשר תחם מאוד מאוד מאוד ברורה - מעגל נפגעים ראשון שנוגע לתלמידים ובני משפחתם, לעובדי הוראה ובני משפחתם, ולעובדי משרד החינוך ובני משפחתם, שמי מהם או מבני משפחתם פצוע, הרוג, חטוף, נעדר

דלית שטאובר:       אני רוצה להזכיר שבימים הראשונים של המלחמה לא היתה תשתית נתונים

דלית שטאובר:  היתה אי ודאות מאוד מאוד גדולה

דלית שטאובר:  הדבר הראשון שעשינו באופן מיידי היה לבנות את הדשבורד הטכנולוגי שאסף את הנתונים המדויקים מהשטח, והוא מאושר על ידי גורמי מדינה

דלית שטאובר:  הדשבורד הזה מתעדכן פעמיים ביום

דלית שטאובר:  אנחנו נמצאים בקשר עם גורמי המדינה, עם החמ"ל של "שורה", עם החמ"ל של מינהלת הנעדרים והחטופים - מ

דלית שטאובר: ה

דלית שטאובר: ל

דלית שטאובר: ב

דלית שטאובר:  מעדכנים את הנתונים

דלית שטאובר:  יש לנו נציגים בחמ"לים האלה

דלית שטאובר:  המטרה שלנו היתה, קודם כול, מול המעגל הזה, לוודא, בהיותם עובדי משרד החינוך, או שייכים, או תלמידים שנמצאים תחת חסות משרד החינוך, שייווצר קשר עם כל אחת מהמשפחות האלה על ידי גורם מקצועי שלנו, שיכול להיות מפקח, איש טיפול, גורם בית ספרי, או גורם בתיאום מהרשות גורם מהרשות, על מנת לסייע למשפחה בהיבטים שקשורים למשרד החינוך

דלית שטאובר:  אנחנו לא באים בנעלי האחריות של משרדים אחרים, אנחנו לא אלה שמביאים חלילה בשורה מרה, אנחנו אלה שמסייעים למי ששייך לארגון שלנו בשעה קשה, אם זה להנגיש את התמיכה הרגשית, הנפשית, באמצעות השירות הפסיכולוגי, היועצות החינוכיות, אנשי הצוות החינוכי, וגם לסייע להם ליצור קשר ולהתחבר לגורמים האחרים שנותנים את הסיוע האחר

דלית שטאובר:  אנחנו עובדים בתיאום

דלית שטאובר:       אתה ציינת זאת בתחילת דבריך, וציינה זאת גם מי שהביאה את הנתונים

דלית שטאובר:  קודם כול, ברור שכל המדינה וכל התלמידים נמצאים היום באיזשהו מצב רגשי שדורש התייחסות, ואכן שפ"י מטפל בדברים האלה

דלית שטאובר:  יצאו הנחיות מאוד מאוד מדויקות לקיומי שיח

דלית שטאובר:  הקבוצה שאני אמונה עליה, שאנחנו מתעדכנים לגביה בדשבורד - הפעולה הראשונה שעשינו אחרי הקמת הדשבורד והדיוק שלו זה פתיחת קו חירום שעובד 24/7, שהשתנה באפיון שלו

דלית שטאובר:  אם לפני זה הוא אויש על ידי מוקד חוץ, שאסף את הפניות שהגיעו למשרד החינוך בנושאים שונים, מייד עם פרוץ המלחמה, ביום השני, הוסב הקו הזה לנשות מקצוע, מדריכות מומחיות במצבי חרדה וטראומה

דלית שטאובר:  לא היו חסרים כאלה במדינת ישראל, למרות שהמצב היום שונה, ותיכף נגיד איך אנחנו מתייחסים אליו

דלית שטאובר:  300 כאלה התנדבו לאייש את הקו

דלית שטאובר:  הוא מאויש במשמרות 24/7

דלית שטאובר:  אני רוצה לציין שבימים הראשונים היו שפע פניות

דלית שטאובר:  ביום הראשון היו כ-900 פניות

דלית שטאובר:  השיחות היו ארוכות, של כחצי שעה

דלית שטאובר:  חלקן אנונימיות, חלקן מזוהות

דלית שטאובר:  ככל שעוברים הימים, יש פחות שיחות כאלה לקו - מה שמראה שגם יש כמובן ריבוי גורמים היום שנותנים מענה, וגם שנוצר כבר קשר עם גורמי בית ספר, שכמובן מוריד את הלחץ מקו הפניות

דלית שטאובר:        לאור המצב החדש הזה אנחנו קבענו שיש לנו שלוש קבוצות

דלית שטאובר:  אנחנו יודעים להתנהל עם שתיים מהן, ואחת חדשה

דלית שטאובר:  מניסיונה של מדינת ישראל, אנחנו יודעים להתנהל עם משפחות של הרוגים ופצועים, למרבה הצער

דלית שטאובר:  אבל מעולם לא היה בפני משרד החינוך קבוצה כול כך גדולה של חטופים ונעדרים, שחיים באי ודאות ובחרדה מאוד גדולה, ואנחנו צריכים להיערך כאן לתקופת זמן שהיא גם אי ודאית

דלית שטאובר:  היא יכולה להיות קצרה, בינוניות וארוכה בטווח

דלית שטאובר:       אנחנו הגדרנו את תפקיד המלווה

דלית שטאובר:  תחמנו בדיוק את הסמכות שלו כדי שלא יהיה בלבול עם משרדים אחרים

דלית שטאובר:  האנשים האלה שמטפלים במשפחות הנעדרים והחטופים, עברו הכשרה והדרכה מיוחדת

דלית שטאובר:  עד היום התקיימו שלוש הדרכות כאלה לקבוצה

דלית שטאובר:  כבר הכנו כ-120 אנשי מקצוע כאלה ללוות את המשפחות האלה

דלית שטאובר:  לא כולם כרגע נזקקים בפועל

דלית שטאובר:  מדובר באדם שיוצר קשר עם המשפחה, מחויב לקשר ארוך טווח

דלית שטאובר:  זה לא אדם שיכול להתחלף, זה אדם שצריך ליצור אמון עם המשפחה ולסייע לה

דלית שטאובר:  קודם כול, להתחבר אליה במקום בו היא נמצאת, ולאט לאט לסייע לחזור לתפקוד, אם זה עובד הוראה, תלמיד שאפשר לסייע לו גם בהיבטים הלימודיים

יוראי להב-הרצנו: שאלת הבהרה

יוראי להב-הרצנו:  דלית, השאלה היא מה ההבדלים

יוראי להב-הרצנו:  את אומרת שתחמתם את התפקיד של משרד החינוך בתמיכה הרגשית או הנפשית

יוראי להב-הרצנו:  מה ההבדלים בין האחריות שלכם לבין האחריות של משרד הרווחה לעו"ס סוציאליים, לפסיכולוגים, לפסיכולוגים קליניים?      

דלית שטאובר: שאלה מצוינת ואענה עליה

דלית שטאובר:  משרד הרווחה הוא הגורם המתכלל

דלית שטאובר:  בשיח בין משרד החינוך למשרד הרווחה הוסכם, וכך ראוי שיהיה, שמשרד הרווחה הוא הגורם המתכלל משום שמדובר במשפחות

דלית שטאובר:  האדם שמגיע מטעמנו מסייע בקשר עם הצוות החינוכי, עם בית הספר

דלית שטאובר:  הוא רואה את ההיבטים שקשורים למשרד החינוך

דלית שטאובר:  במידה והיתה לוויה, מגיעים נציגים מטעמנו לשבעה ואל הלוויה

דלית שטאובר:  אנחנו מקצים סל אבל לכל עובד שלנו

דלית שטאובר:  במידה ומדובר בפצוע, אנחנו מבקרים את הפצוע

דלית שטאובר:  יש איזשהו שי סמלי שמגיע מהמשרד כדי לשמור על המורל ולעודד ולהראות את הקשר

דלית שטאובר:  כשמדובר במשפחות הנעדרים והחטופים, אנחנו בקשר הדוק עם המינהלת של גל הירש

דלית שטאובר:  יש לנו איש קשר שם

דלית שטאובר:  אתמול הייתי שם מספר שעות

דלית שטאובר:  היום בין השעות 09:30 ל-11:00 ישבנו איתם לתיאום ולהידוק

דלית שטאובר:  מדובר באנשים שמגיעים ממשרדים שונים

דלית שטאובר:  אנחנו עובדים ומגיעים למשפחה הזו אך ורק בתהליך שבו הידע והתובנות שלו מתגבשים אחרי שיחה עם קצין הנפגעים של המינהלת כדי לתאם את ההגעה ולא להכביד על המשפחה

דלית שטאובר:       במקביל, שר החינוך קיים ומקיים שיחות עם משפחות החטופים

דלית שטאובר:  אנחנו קשובים לצורך שלהם

דלית שטאובר:  יש משפחות שמביעות את כל טווח התחושות, מכעס ותסכול ועד אנרגיות מאוד טובות וחיוביות

דלית שטאובר:  הן מאמינות שאם יפעלו שאם הן יפעלו לטוב, זה יגיע למשפחה שלהם

דלית שטאובר:  וגם אומרים לנו

דלית שטאובר:  אם יש להם איזושהי מצוקה, אנחנו מנסים לסייע

דלית שטאובר:  אבל הכול הכול בתיאום

דלית שטאובר:  יש לנו פורומים קבועים

יוסף טייב: דלית, תחדדי את נושא הטיפול

יוסף טייב:  לצורך העניין, ניקח תלמיד שנמצא במערכת בית ספרית, שיש לו קרוב מדרגה ראשונה או שנייה, שאכן נחטף, נעדר, נפגע, נרצח

יוסף טייב:  האם האחריות על הטיפול הפסיכולוגי ניתן על ידי אנשי המשרד או שאתם מעבירים את זה הלאה למשרדים אחרים?     

דלית שטאובר: אנחנו עובדים דרך הפסיכולוגיה הציבורית, עם השירות הפסיכולוגי, עם השפ"חים

דלית שטאובר:  יש פסיכולוגית בבית הספר, או יש פסיכולוג  שמחובר דרך השירות הפסיכולוגי

דלית שטאובר:  אתם יודעים שחלק מהילדים נעקרו מהמקום בו הם גרים, ועברו למרכז מפונים בעיר אחרת, ושם יש שירות פסיכולוגי אחר

דלית שטאובר:  עובדים בתיאום על מנת לראות מי האיש המתאים ביותר לילד, ומגיע האדם הנכון מהשירות הפסיכולוגי

דלית שטאובר:  אנחנו לא העובדת הסוציאלית של משרד הרווחה שמטפלת בכל המשפחה

דלית שטאובר:  כאשר הילד או המשפחה מבקשים, יש איש קשר אחר מטעם משרד אחר שנותן טיפול לשביעות רצונם

דלית שטאובר:  זה מספק אותנו

דלית שטאובר:  חשוב לנו מאוד לדעת שלא ייפלו בין הכיסאות ושלא יהיה ילד לא מטופל, אם הוא זקוק לטיפול הזה

משה סולומון: דלית, ניקח דוגמה של משפחה או ילד שפונו למקום אחר

משה סולומון:  תני לנו סדר פעולות שהם מקבל מבחינת הטיפול

דלית שטאובר: הבנתי את הבקשה

דלית שטאובר:  יש לנו גם משפחות של ילדים שהתייתמו מהוריהם

דלית שטאובר:  ניקח לדוגמה נער כזה

דלית שטאובר:  יש לנו את כל הפרטים על המשפחה

דלית שטאובר:  יש צל"חים - צוותי חירום שעובדים מדי יום

דלית שטאובר:  אנחנו יודעים מי הגורם המטפל

דלית שטאובר:  הוא ביקש שהגורם המטפל יהיה פסיכולוג, שהוא היה בקשר איתו והוא מכיר אותו מאזור המגורים שלו

דלית שטאובר:  יש משפחות שמבקשות לא להתערב יותר, יש משפחות שמבקשות ליצור את הקשר והעזרה, יש משפחות שמעדכנות אותנו שעובדת סוציאלית עושה את העבודה

דלית שטאובר:  התפקיד שלנו הוא לראות שאכן נוצר קשר עם כל ילד כזה, או עובד שלנו שהוא איש הוראה, או עובד משרד החינוך, ושהוא אכן מקבל את הסיוע שהוא זקוק לו

יוראי להב-הרצנו: סליחה על השאלה

יוראי להב-הרצנו:  כדי לוודא שכל תלמיד וכל איש הוראה מקבל יחס, למה צריך להקים מערך חדש? למה לא פשוט לבקש מכל צוותי ההנהלה שכל התלמידים וכל באי בית הספר מקבלים טיפול על ידי גורם כלשהו? אני מנסה להבין איפה הערך התוספתי של המערך שהקמת, שאני מבין שהוא לא קיים

דלית שטאובר: אתה שואל על כלל המערכת

דלית שטאובר:  זו לא האחריות שלי, זו האחריות של שפ"י

דלית שטאובר:  את זה עושות היועצות, ויצאו נהלים

דלית שטאובר:  אני אתן נתון כדי שנבין במה הגזרה נוגעת

יוסף טייב: דלית, אני רוצה לחדד

יוסף טייב:  יש לי בידיים מסמך ממרכז המחקר והמידע

יוסף טייב:  אני בכוונה לא מתמקד בייעוץ כי אנחנו יודעים את המחסור הענק בייעוץ

יוסף טייב:  אני לא יודע איך בזמן חירום המשרד הולך להתמודד בפני עצמה

יוסף טייב:  זו שאלה בפני עצמה

דלית שטאובר: אני אסביר

יוסף טייב:  אנחנו צריכים להבין שהתקינה הקיימת בנושא הפסיכולוגי היא פסיכולוג 1 ל-1,000 תלמידים בבית ספר בחינוך רגיל, פסיכולוג 1 ל-500 תלמידים בגני ילדים ובכיתות א', ו-1 ל-300 לילדים בחינוך מיוחד

יוסף טייב:  אני רוצה להבין

יוסף טייב:  משרד החינוך מסר לאחרונה למרכז המחקר והמידע שאיוש התקנים הפסיכולוגים החינוכיים עומד על 70%

יוסף טייב:  איך אתם עכשיו, בזמן חירום, מתמודדים? האם הצלחתם לגייס או לעשות הכשרה נוספת?     

דלית שטאובר: בואו לא נבלבל בין שני דברים

דלית שטאובר:  כולם מכירים, עוד מלפני המלחמה, את הצורך ואת החסר בגורמי טיפול

דלית שטאובר:  למשרד יש רשת ייעוץ

דלית שטאובר:  התחום של מינהלת הנפגעים הוא המעגל הראשון

דלית שטאובר:  אני אתן את המספרים כדי שנדע על מה אני מוסרת דוח כאן

דלית שטאובר:  אנחנו מדברים על 34 תלמידים הרוגים, 30 חטופים, 15 פצועים

דלית שטאובר:  מהבוגרים שלנו, שני הרוגים, שלושה חטופים, ואחד נעדר

דלית שטאובר:  בעובדי הוראה - 10 הרוגים, אחד חטוף, שני נעדרים ועשרה פצועים, ובצוות חינוכי אחר, שהוא יכול להיות סייעת או אדם שהוא לא באופן רגיל משויך כעובד משרד החינוך, יש לנו שני הרוגים ופצוע, ובמעגלים של המשפחה הראשונה מדובר על 800 תלמידים ואנשי צוות שבני משפחתם במעגל הראשון נפגע

דלית שטאובר:  זו הסמכות והאחריות של מינהלת הנפגעים - המעגל של 800 האנשים במעגל הראשון

דלית שטאובר:  לצורך זה יש גם איגום משאבים עם החברה האזרחית לצורך הדרכות וסיוע, עם קרן טראמפ, יד הנדיב, עם הסתדרות המורים, וזה התחום שעליו אני אמונה כדי לוודא שכל אחד כזה קיבל את הסיוע

דלית שטאובר:  אתם שואלים שאלה רחבה יותר, שנוגעת לכלל החסרים, אבל היא לא בתחום האחריות שלי

דלית שטאובר:  אני לא אענה עליה

יוסף טייב: כמה אנשי מקצוע הוקצו בתחום האחריות שלך לצורך המענה? אם אני עושה חשבון גס, מדובר בכ-900 אנשי צוות וילדים שאתם מטפלים בהם

דלית שטאובר: לא, לא כל 800 האנשים צריכים פסיכולוג

דלית שטאובר:  יש פילוח מדויק, ויש קשר עם כל אחת מהמשפחות האלה לצרכים שלהן

דלית שטאובר:  בוודאי שמונגש לתלמידים סיוע כזה

דלית שטאובר:  נתתי נתונים על תלמידים ועל עובדי ההוראה

דלית שטאובר:  במעגל השני של המשפחה, יש קשר

דלית שטאובר:  יש קשר של איש חינוך, של מחנכת

דלית שטאובר:  גם מנהלת ומחנכת יודעות לתת תמיכה

דלית שטאובר:  יש מנהלות רבות שלקחו את האחריות הזו על עצמן

דלית שטאובר:  ואם נדרש טיפול פסיכולוגי, מחברים עם השפ"ח ועם גורם פסיכולוגי

דלית שטאובר:  אתן דוגמה אחת כדי לסבר את האוזן

דלית שטאובר:  היתה פנייה מאשכול, שזו מועצה שבית הספר התיכון שלה "נופי הבשור" נפגע באופן משמעותי, שנתגבר פסיכולוגית נוספת לטיפול בקהילה כולה

דלית שטאובר:  גייסנו את הפנסיונרית שפרשה מהמשרד שהיתה סגנית הפסיכולוגית הראשית

דלית שטאובר:  היא פסיכולוגית מומחית בטראומה, והיא חוברה לקהילה הזו כדי לתת עבודה

דלית שטאובר:  היא כבר יצרה שם קשר והיא עובדת עם הצוות של המקום

משה סולומון: האם זה רק בפנייה שלהם? האם הפעולות שאתם עושים הם ביוזמה שלכם? כרגע עשיתי בדיקה של המספרים שאמרת

משה סולומון:  מדובר על 80 נפגעים במעגל הראשון, ובמעגל השני זה כ-800

משה סולומון:  האם אותם 80 מקבלים פנייה ישירה שלכם או שאתם מחכים לפניות שלהם? לפי המספרים שזרקת, בגדול, זה 80 במעגל ראשון

משה סולומון:  77 הם אותם הרוגים, חטופים ופצועים, ועוד שלושה בקרב המורים או הסגל

משה סולומון:  בנוסף לזה, המעגל השני הוא בערך כ-800

משה סולומון:  אני שואל על שני המעגלים האלה

משה סולומון:  האם אתם באופן יזום פונים אליהם מאחר ואתם יודעים שהם במעגלים האלה או שאתם מחכים לפניות שלהם אליכם?     

דלית שטאובר: אנחנו עובדים באמצעות חלוקה מחוזית

דלית שטאובר:  יש לי פגישה יומית עם נציגי המחוזות: מחוז דרום, מחוז צפון, מחוז מרכז, מחוז חרדי

דלית שטאובר:  כל אחד אמון, יודע, מקבל פילוח מהדשבוד על הנפגעים ששייכים למחוז שלו, סמל המוסד שלהם, לאיזה מוסד חינוכי, ויוצר קשר יזום

דלית שטאובר:  יש לי את השם של מי שיצר את הקשר, מה הפרטים של המשפחה, ומה הבקשה של המשפחה

דלית שטאובר:  מעבר לפורום הקבוע הזה, מאחר והדשבורד מתעדכן מדי יום, יש - - -

דלית שטאובר:  - - - פנייה יזומה

משה סולומון: האם הפנייה היזומה שלכם היא לאחר שהיתה פנייה שלהם ויש לכם את הדשבורד, או שאתם ממש פונים אליהם עוד לפני שהם פנו?     

דלית שטאובר: אנחנו מרימים טלפון למורה כזה, להורה של ילד כזה

דלית שטאובר:  מתאמים ביקור, מגיעים באופן יזום, אלא אם כן המשפחה מבקשת מישהו אחר

דלית שטאובר:  ולפעמים המשפחה מבקשת מישהו אחר

דלית שטאובר:  לפעמים היא מבקשת את מנהלת בית הספר, לפעמים היא אומרת: נוצר קשר

דלית שטאובר:  אנחנו עובדים בשיתוף פעולה גם עם השלטון המקומי

דלית שטאובר:  אני רואה שנמצאת כאן בזום מיכל מנקס

דלית שטאובר:  מדי יום יש לי פגישת עדכון והתעדכנות לתיאום העבודה עם יו"ר האיגוד של מנהלי אגפי חינוך, עם מיכל מנקס, שמייצגת את השלטון המקומי, עם ד"ר אסנת אייל, שמייצגת את המועצות האזוריות, ועם מירום שיף, נציג ההורים

דלית שטאובר:  אני מעדכנת אותם בחידודים מדי יום של מה שאנחנו עושים ומה שלמדנו, ושואלת אותם מה הם יכולים להציף לי חזרה מהשטח, ואנחנו מדייקים, ומדי יום נפגשים כדי לוודא שהתיאום בינינו לא מפיל אף אחד בין הכיסאות

יוסף טייב: דלית, האם בסמכות המינהלת לטפל גם בתלמידים שחוו טראומה או לחימה ביישובים שנפגעו או רק בתלמידים שנפגעו פיזית? זאת אומרת, מי מטפל בתלמידים המפונים?     

דלית שטאובר: הסמכות של המינהלת היא מעגל ראשון

דלית שטאובר:  בנוסף, יש מינהלת מפונים שמטפלת בכל האוכלוסיות שפונו לריבוי מאוד גדול - - -     

סימון דוידסון: מי אחראית על מינהלת המפונים?     

דלית שטאובר: ד"ר קרן רז נצר

דלית שטאובר:  גם היא מונתה על ידי שר החינוך

דלית שטאובר:  המינהלת הזו גם עובדת בשיתוף פעולה עם אגף החינוך, עם השלטון המקומי, כדי לבנות סדר יום חינוכי בכל מקום כזה

דלית שטאובר:  לאילת, לים המלח, למקומות המרכזיים, ניתן אדם שמרכז וממש בונה שם את המערך ודואג לכל ההיבטים של המפונים

דלית שטאובר:  מעבר לזה, המשרד ממשיך לתפקד בתוקף אחריותו

דלית שטאובר:  השירות הפסיכולוגי הייעוצי מוציא הנחיות לכלל המורים לשיחות רגשיות

דלית שטאובר:  יש כל יום הדרכות בזום להורים, לצוותי חינוך, ליועצות

דלית שטאובר:  מדי ערב נכנסים 1,000 אנשים ומקבלי הדרכות ושיחות תיווך למצב - זה באחריות הכוללת של המשרד

דלית שטאובר:  אני משתפת אתכם, אבל זה לא מה שאני מטפלת בו

דלית שטאובר:  זו הפעילות השוטפת של המשרד

דלית שטאובר:  בשל האירוע הקשה שכולנו עברנו, הבקשה אליי היא להתמקד במעגל הראשון

דלית שטאובר:  ואכן, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד הרווחה, שהוא מאוד חשוב בהקשר הזה, עם משרד הבריאות, ועם המינהלות שהוקמו לצורך העניין הזה - מ

דלית שטאובר: ה

דלית שטאובר: ל

דלית שטאובר: ב והמינהלת של ההרוגים, ואנחנו מעדכנים כי הנתונים משתנים

דלית שטאובר:  לצורך זה יש כל יום ישיבה עם המחוז לוודא שנוצר הקשר הנכון

דלית שטאובר:  כאשר מבקשים מאיתנו לעבוד בשיתוף פעולה עם גורם אחר, כמו, למשל, עם ילדים שהתייתמו, אנחנו כמובן עובדים בתיאום מוחלט עם הגורם השני כדי לייצר מצב הרמוני, ולא שהמשפחות לא ימצאו את הידיים ואת הרגליים

דלית שטאובר:  הכול עובד בתיאום עם המשרדים האחרים

יוסף טייב: תודה רבה, דלית

יוסף טייב:      חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה

סימון דוידסון: הייתי מאוד שמח שקרן רז תשמע אותנו כי היא אחראית על כל המפונים

סימון דוידסון:  תודה רבה, אדוני היושב-ראש

סימון דוידסון:  טיפלנו כל כך הרבה בנושא הקורונה עם ילדים שנשארים בבתים

סימון דוידסון:  למרות הכאב הגדול והסבל של כל מדינת ישראל, ואין פה בכלל פוליטיקה, אני מהרגע הראשון חשבתי שיש לדאוג שהילדים שנמצאים במקומות בטוחים ייצאו מהבתים וילכו ללמוד

סימון דוידסון:  זה צריך להיות אחד מהדגלים הכי חשובים של מערכת החינוך

סימון דוידסון:  זה קרה לאט לאט, ואני מבין, בגלל כל הטראומה שעברה כל המדינה שלנו ומערכת החינוך

סימון דוידסון:  יש היום הרבה מאוד מקומות שבהם הילדים כן יכולים לצאת וללמוד

סימון דוידסון:  אני מסתובב המון בארץ

סימון דוידסון:  גם בבתי מלון של המפונים, ובכפרי הנופש בהם הם נמצאים

סימון דוידסון:  צריך לחלק את מערכת החינוך לשניים: האחד, בכל האזורים הירוקים, הצהובים, שבהם אפשר ללמוד, צריך לדאוג לזה שהילדים יגיעו לבית הספר שם

סימון דוידסון:  בחלק גדול מהמקומות שבהם פתחו את מערכת החינוך, ואני נמצא בעיר נתניה, האחוזים של הילדים שהולכים היום לבתי הספר הם נמוכים

סימון דוידסון:  אלו נתונים שאני מקבל

סימון דוידסון:  ההורים והילדים פוחדים

סימון דוידסון:  יש למערכת החינוך תפקיד מאוד חשוב, והוא לדאוג לזה שההורים כן ישלחו את הילדים

סימון דוידסון:  אבל בשביל זה הם צריכים להיות בטוחים

סימון דוידסון:       הנושא השני הוא אבטחת בתי הספר

סימון דוידסון:  סליחה שאני אומר את זה, אבל מאבטח בן 68, ואני לא יודע אם הוא עם נשק ואם לא, הוא לא ביטחון עבור ההורים

סימון דוידסון:  לפני שבוע אמרתי פה בוועדה שפיקוד העורף צריך להיכנס לאירוע הזה ולשים את החיילות והחיילים של פיקוד העורף בכניסה לבתי הספר וגני הילדים

סימון דוידסון:  מערכת החינוך והעיריות עצמן לא יכולים לדאוג לזה

סימון דוידסון:  גם אם תרצה לשלם כפול, אין היום אפשרות להשיג מאבטחים

סימון דוידסון:  וגם אם תשיג אותם, זה לא המענה והביטחון שההורים רוצים

סימון דוידסון:  ראשית, אני רוצה לשמוע איך אנחנו גורמים להורים להרגיש בטוחים כשהילדים שלהם הולכים לבתי הספר

סימון דוידסון:       לגבי המפונים בבתי המלון ובמרכזים השונים בהם נמצאים היום - אנחנו צריכים לעשות הכול כדי שהילדים האלה יוכלו כמה שיותר לצאת ולהיות באיזושהי מערכת

סימון דוידסון:  אני לא מדבר על לימודים אלא על מערכת עם מנחה חינוכי שיקבל וילמד אותם, וישמע גם את המצוקות שלהם

סימון דוידסון:  אני יודע שחסר הרבה מאוד כוח אדם

סימון דוידסון:  לכן, אני מעלה פה שתי נקודות, ושמעתי גם את דלית: ראשית, להחזיר כמה שיותר את הפנסיונרים שהיו עד השנים האחרונות במערכת החינוך

סימון דוידסון:  לקרוא להם לדגל בהתנדבות, או בתקציב ייעודי מיוחד עבורם, כדי שהם יחזרו ויהיו חלק מהמערכת

סימון דוידסון:  גם בבתי הספר חסרים

סימון דוידסון:  יש הרבה מאוד מורים ומורות שלא יכולים להגיע לעבוד

סימון דוידסון:  כל אחד עם הצרות שלו, ואנחנו מבינים זאת

סימון דוידסון:  שנית, סטודנטים

סימון דוידסון:  כל סטודנט בשנה ג' חייב להיות בסטאז'

סימון דוידסון:  יש לקרוא לכל המכללות ולכל מוסדות הלימוד להביא את הסטודנטים האלו לעשות סטאז' בבתי הספר

סימון דוידסון:  זה הזמן

סימון דוידסון:  צריך לתת להם נקודות זיכוי

סימון דוידסון:  צריך לקרוא למנהלים באותם מוסדות לימוד להביא את הסטודנטים

סימון דוידסון:      נקודה חשובה נוספת

סימון דוידסון:  הילדים שלנו שנשארים בבית הופכים להיות יותר ויותר ילדים מסכנים, ואנחנו עברנו את זה

סימון דוידסון:  כדי שהילדים האלה יגיעו לחוויה של חברה והכלה ומפגש עם חברים אחרים, אנחנו צריכים לצאת מהקובייה ומהאבחנה הרגילה של מערכת החינוך

סימון דוידסון:  ואתה יודע את הדעה שלי

סימון דוידסון:  אתן לך דוגמה ממה שקרה בחברה למתנ"סים

סימון דוידסון:  אני קראתי לזה, וישבת עם טל מנכ"ל החברה, ומהר מאוד יצאנו בתוכנית שהם מגיעים אל המפונים אל בתי המלון ולמרכזים השונים שבהם הם נמצאים ומפעילים אותם

סימון דוידסון:  יש לזה נושא תקציבי, וצריך לדאוג שהוא יקרה

סימון דוידסון:  אבל מגיעים יותר ויותר לילדים האלה

יוסף טייב: היתה לי שיחה בנושא הזה עם השר ביטון

יוסף טייב:  אין בעיה תקציבית

יוסף טייב:  הנושא יטופל

סימון דוידסון: גם אני דיברתי עם השר ביטון, ואני בהחלט מפרגן לו

סימון דוידסון:  בנוסף, פעילות גופנית חשובה מאוד ברגעים האלה

סימון דוידסון:  זה חלק מהנפש ומהשחרור של הילדים

סימון דוידסון:  צריכים להכניס את החברה למתנ"סים לבתי הספר

סימון דוידסון:  יש אגודות שמוכנות לתרום מאמנים וספורטאים, וראיתי את זה אתמול במלון בנתניה

סימון דוידסון:  אתם לא יודעים מה זה עושה לילדים

סימון דוידסון:  זה משחרר להם את הנפש העצורה

סימון דוידסון:  גם הם סובלים

סימון דוידסון:  אנחנו רוצים שהם לא יהיו מול הטלוויזיה ושהם לא יראו כל הזמן מה קורה במלחמה הארורה הזו כי זה יהיה ארוך

סימון דוידסון:  מדינת ישראל לא תאפשר לחמאס להרים ראש

סימון דוידסון:  אנחנו נלך עם זה עד הסוף

סימון דוידסון:  ושוב, אין בזה נושא פוליטי

סימון דוידסון:  כולנו נהיה ביחד על מנת למוטט לגמרי את החמאס

סימון דוידסון:  כולנו יד אחד

סימון דוידסון:  הייתי רוצה לקבל תשובות ממשרד החינוך לגבי מה שאמרתי, ובעיקר לגבי הצוות של פנסיונרים וסטודנטים, ואיך עושים את זה מחר בבוקר

סימון דוידסון:  שלא יהיה מצב שסתם דיברתי ואף אחד לא מתייחס לזה

סימון דוידסון:  תודה

יוסף טייב: עמיחי, מנהל אגף חינוך במועצה אזורית אשכול, בבקשה

עמיחי הס: אדוני היושב-ראש, ועדת החינוך של הכנסת, אני עמיחי ואני מנהל אגף חינוך של מועצה אזורית אשכול

עמיחי הס:  אני מגיע היום מאילת

עמיחי הס:  היה לי חשוב מאוד להגיע לכאן, לבית המחוקקים, כדי לחבר אתכם למה שקורה אצלנו, ושנהיה באותה שפה

עמיחי הס:  אנחנו כבר 18 יום בתוך המלחמה הזו

עמיחי הס:  תושבי אשכול התחילו אותה בשבת הארורה ההיא בתחושה של לבד

עמיחי הס:  אבל אחרי 18 יום, אנחנו מבינים שאנחנו לא לבד, ושאתם איתנו וגם משרד החינוך איתנו, ואנחנו עובדים ביחד

עמיחי הס:  לכן, היה לנו חשוב להגיע לכאן

עמיחי הס:       חשוב מאוד להכיר את אשכול

עמיחי הס:  למי שעדיין לא ביקר, אשכול היא מבארי ועד נצרים

עמיחי הס:  אנחנו כבר לא יכולים לבקר כי אנחנו 18 יום מחוץ לאשכול

עמיחי הס:  אשכול היא מצאלים ועד כרם שלום

עמיחי הס:  אני רוצה לשתף אתכם בתמונת המצב

עמיחי הס:  אנחנו היום עם 4,660 ילדים מלידה ועד 18 שפזורים בצורה כללית בצפון ובמרכז

עמיחי הס:  מוקד בירושלים, בים המלח, בערבה, באילת

עמיחי הס:  אין לי מילים לתאר מה שהילדים האלה עברו

עמיחי הס:  דלית תיארה, לא אחזור על המספרים

עמיחי הס:      אנחנו כאן

עמיחי הס:  אנחנו נגיע למטרה, ואנחנו יודעים שתהיו איתנו

עמיחי הס:  לא יודעים מתי

עמיחי הס:  לא יודעים אם זה ייקח שנה, שנתיים, שלוש, חמש

עמיחי הס:  כמות המכשולים והערפל בדרך היא גדולה מאוד

עמיחי הס:  אנחנו נחזור ליישובים, אנחנו נחזור לבתי הספר שלנו

עמיחי הס:  בתי הספר שלנו הם בתי ספר משותפים לקיבוצים ומושבים, והם נמצאים בקריה חינוכית, שכדאי שכולנו נכיר אותה

עמיחי הס:  היא נמצא פחות מ-3 ק"מ מהרצועה

עמיחי הס:  ואנחנו נחזור, ולשם נגיע, על אף הכול

עמיחי הס:       למה אני פונה אליכם? אני צריך אתכם, חברי הכנסת, וחברי ועדה, על מנת לעזור לגופים לשחרר חסמים

עמיחי הס:  אנחנו יודעים מה צריך בשטח

עמיחי הס:  מועצה אזורית אשכול מחוברת לילדים, לצוותים ולהנהגות

עמיחי הס:  ברור לנו שהמדינה צריכה לעבור לפאזה קצת אחרת, שהיא יותר זריזה, ובשביל זה צריך אתכם, לשחרר חסמים

עמיחי הס:  יש אנשים טובים בכל המשרדים, אבל צריך את חברי הכנסת כדי לשחרר להם ולאפשר לעבוד מהר בשביל לאפשר לילדים שלנו להתחיל להשתקם

משה סולומון: האם יש דוגמאות לדברים שהם חסומים כרגע?     

עמיחי הס: יש תשתיות שמוקמות עכשיו

עמיחי הס:  יש לנו ילדי גנים ומעונות שצריכים מקומות בשביל לשחרר את הוריהם לעשות את העבודה הקהילתית שלהם

עמיחי הס:  אנחנו בונים קהילות

עמיחי הס:  יש לנו תלמידי תיכון

עמיחי הס:  דלית נגעה בתיכון שלנו ב"נופי הבשור", שזה תיכון שגם שתסתיים המלחמה הזו השם "נופי הבשור" יישאר

עמיחי הס:  כי זה תיכון שעמד ויעמוד במבחן ששום מוסד חינוכי לא עמד בו

עמיחי הס:  אנחנו צריכים מתחמי כינוס עבור תלמידי התיכון הללו לפעילויות חברתיות, פסיכולוגיות, ובהמשך גם למידה

עמיחי הס:  אנחנו נצטרך מרחבים לתלמידי היסודי

עמיחי הס:  ילדי כיתה א', ודובר פה על הפסיכולוגים, ואנחנו שם, בסופו של דבר צריכים ללמוד לקרוא בתוך התופת הזו שהם נקלעו אליה

עמיחי הס:  יש ענייני כוח אדם, ואנחנו צריכים שהצינורות ישתחררו

עמיחי הס:  נגעתי במעונות

עמיחי הס:  לידה עד 3 - אנחנו כרגע ללא תקציבים כי זה בדרך כלל מוסדות פרטיים וההורים לא משלמים

עמיחי הס:  אין לנו תקציב

עמיחי הס:  זה צורך מיידי שיש לקיים אותו - אלה הדברים

עמיחי הס:       שוב, חשוב לי להדגיש כנציג אשכול שאשכול היא יחידה אחת

עמיחי הס:  אנחנו מועצה אחת

עמיחי הס:  המועצה עובדת ומתפקדת

עמיחי הס:  זו המועצה הכי טובה בעולם בחירום, אבל לחירום כזה לא התכוננו, וחשוב להכיר את זה

סימון דוידסון: עמיחי, יש הבדל בין החברים שהגיעו כקיבוץ שלם לבית מלון, וזה מה שאנחנו רואים בשטח, לבין אנשים שמגיעים משדרות ואשקלון והם למעשה מפוזרים

סימון דוידסון:  הייתי אתמול בבית מלון וראיתי שיש בו אנשים מאשקלון, משדרות, נתיבות

סימון דוידסון:  אצלכם מגיעים בדרך כלל כמקשה אחת, נכון? האם הרצון שלכם הוא לפתוח מרכזי לימוד בבתי המלון עצמם או להשתלב בבתי ספר שנמצאים באזור של בית המלון?     

עמיחי הס: זה יהיה מאוד מאוד קשה להשתלב

עמיחי הס:  ילדי אשכול הם ילדים פגועי חרדה

עמיחי הס:  מי שקצת מתעסק עם הגדרות שפ"י, יש לנו 4,600 ילדים שהם פגועי חרדה

עמיחי הס:  אין אנשי מקצוע

עמיחי הס:  עיריית אילת מאוד עוזרת לנו

עמיחי הס:  אבל נניח ואנחנו משלבים אותם בבית ספר באילת, אין שם אנשי מקצוע שיודעים עכשיו להתמודד עם פגועי החרדה

סימון דוידסון: באילת, עד השעה 12:30 זה ילדי אילת, ומ-12:30 הם עושים עוד משמרת

סימון דוידסון:  נכון? אני לא טועה

עמיחי הס: יש גם את הפתרונות האלה

עמיחי הס:  השילוב הוא לא פשוט בכלל

עמיחי הס:  שאלת על פתרונות בפנים ובחוץ וכל הדברים האלה

עמיחי הס:  זה שונה בין האוכלוסיות, וגם הצרכים מתעדכנים, ולכן אני מבקש גמישות

עמיחי הס:  ההורים לא היו מוכנים לשחרר אף ילד לשום מקום בשבוע-שבועיים הראשונים, וגם לא את התיכוניסטים

עמיחי הס:  עכשיו התיכון כבר מתחיל לדבר

עמיחי הס:  אנחנו צריכים מתחם בשביל להיפגש

סימון דוידסון: הרצון הוא ללמוד ולפתוח מתחם בבית המלון עצמו

עמיחי הס: כרגע הילדים הצעירים הם בבתי המלון

עמיחי הס:  הבוגרים יותר מבקשים מתחמים בחוץ, ואנחנו גם נגיע למצב שגם ילדי היסודי יצרכו מתחמים כדי להתחיל ללמוד

משה טור פז: המענה פה צריך להיות ברור

משה טור פז:  ראינו פרויקטורית רצינית מאוד לעניין ילדים ואנשי צוות שנפגעו

משה טור פז:  צריך באותה ליגה, אבל פי עשרה, לכל ילד שלא לומד עכשיו במרחב בית ספרי שלו

משה טור פז:  יש פה מספר שהוא פי עשרה יותר גדול, אולי פי מאה

משה טור פז:  אנחנו שומעים שבמועצה אחת יש בה 4,600 תלמידים

משה טור פז:  יש לנו כמה מועצות כאלה

משה סולומון: וזה רק מעגל ראשון

משה טור פז: נכון, וזה מעגל ראשון

משה טור פז:  זה כמה עשרות אלפי ילדים

משה טור פז:  בין אחוז לשניים מתלמידי מדינת ישראל נעקרו מבתיהם

משה טור פז:  צריך פרויקט של הקמת בתי ספר, גנים וכו'

משה טור פז:  אני יודע שיש עבודה כזו במשרד החינוך

משה טור פז:  צריך שתהיה פה גמישות ורצינות

יוסף טייב: יש עבודה כזו

לימור סון הר-מלך: מעבר לזה שאין יכולת לטפל בדבר הזה במקומות אחרים, צריך להבין שחלק מהחוסן זה השמירה על החבורה, על הקהילתיות, ולכן הפתרונות לנסות להשתלב הם לא נכונים, לדעתי

אסנת אייל: אסנת אייל, מנהלת אגף חינוך, רווחה וקהילה, מרכז שלטון אזורי

אסנת אייל:  ולכן, יש גם קשב לראשי הקהילה כי הקיבוצים והמושבים זה קהילה חזקה

אסנת אייל:  התפיסה הרווחת היא שהחוסן נמצא בקהילה

אסנת אייל:  אתמול בוועדת הבריאות הסבירו מאוד יפה

אסנת אייל:  זה לא שכולם יהיו עכשיו נפגעי פוסט טראומה עד עולם

אסנת אייל:  חלקם כן

אסנת אייל:  אבל נכון להיום, אנחנו שומעים מאוד את ראשי הקהילה

אסנת אייל:  יש קהילות שרוצות להישאר סגורות בתוכן מכיוון שיש להן חוסן להתגבר, ויש כאלו שרוצות להיפרד

אסנת אייל:  יש לזה קשב

אסנת אייל:  לכן, אין נכון ולא נכון

אסנת אייל:  יש את המתח הזה בין לשלב אותם, ולגרום לכאילו חשיבה שהכול רגיל, לבין העובדה שהם צריכים לרגע את השקט שלה, ואולי אחר כך בהמשך

יוסף טייב: 	תודה רבה

יוסף טייב:  חברים, הוועדה התכנסה כדי לנגוע כמובן בנקודה הזו של הנפגעים באופן ישיר, וקיבלנו את המספרים

יוסף טייב:  הרושם הראשוני שלי הוא שדלית, שמנהלת את מינהלת הנפגעים, עובדת, והצוות קיים, ולכאורה האירוע בטיפול והוא ממוסגר

יוסף טייב:  לגבי המפונים שחוו טראומות קשות - אני מציע שגם הוועדה תצא לסיור מסודר כוועדה כדי להתרשם מהשטח, וזאת מעבר לפעילות שלנו

יוסף טייב:  כולנו היינו בבתי מלון ובמקומות שבהם הם מרוכזים, אבל אני מציע לרדת לשם כוועדה

יוסף טייב:  ובמקביל, לכנס מייד לאחר מכך ועדה בנושא מינהלת מפונים כי באמת מדובר שם באירוע סופר חשוב וענק

יוסף טייב:  אלפי תלמידים נמצאים באירוע הזה

יוסף טייב:  לדעתי, האירוע האמיתי מתרכז בנושא המפונים: ילדים שנעקרו מבתיהם, הורים שכבר לא עובדים ואיבדו כרגע את מקום עבודתם

יוסף טייב:  אם אנחנו מדברים על הקיבוצים ועל המפעלים מסביב, מקום העבודה כבר איננו קיים בחלק גדול מהמקרים

יוסף טייב:  לכן, בוא ננסה להתמקד בנפגעים

יוסף טייב:  שוב, תעלו את השאלות כי הכול נרשם, ואנחנו נשאל את השאלות הרלוונטיות, ונעלה את האנשים הרלוונטיים שיוכלו לענות על הנושאים האלה

יוראי להב-הרצנו: דברי עמיחי הטרידו אותי

יוראי להב-הרצנו:  בראייתי, כל תפקידו של משרד החינוך עכשיו הוא לקחת קהילה-קהילה כמו שהיא קיימת, כמו שקינלי אמר, ולשים אחראי משרד החינוך שיבנה יחד עם אותה קהילה, רשות, בית מלון, שגרת לימודים

יוראי להב-הרצנו:  עצם העובדה שהוא נדרש להגיע

יוראי להב-הרצנו:  הוא מאוד עסוק, והוא כן מצא לנכון להגיע לשולחן הוועדה

יוראי להב-הרצנו:  אני מצטער לומר, אבל אני מוצא טעם לפגם שאין פה סביב השולחן אף נציג של משרד החינוך

יוראי להב-הרצנו:   אנחנו לא מטרד, ואנחנו לא מפריעים למאמץ המלחמתי או לגורמי המקצוע

יוראי להב-הרצנו:  אנחנו רוצים לטייב אותם כי אנחנו מייצגים את הציבור ואת התושבים שנמצאים כרגע זרוקים בבתי המלון

יוראי להב-הרצנו:  אם עמיחי צריך להגיע עד לכנסת כדי להגיד שהוא מזהה שיש חסמים שלא מקבלים מענה או שהוא צריך אותנו, את חברי הכנסת, שנפתח אותם, אז כל תפקידו של שר החינוך עכשיו, ויכול להיות שאני טועה, וכולנו מסתובבים בבתי המלון, אני לא מרגיש שיש שם נציגות, איש אחד, של משרד החינוך שאומר שהוא אחראי על האירוע בכל אחד מבתי המלון

לימור סון הר-מלך: היינו בסיור בפיקוד העורף, ושאלו בדיוק את השאלות שלך גם לגבי משרד הבריאות

לימור סון הר-מלך:  אני דווקא שמעתי דברים אחרים

לימור סון הר-מלך:  פיקוד העורף אמר שיש באמת נציגות בכל מלון של משרד החינוך שמאתרת את הצרכים, יש אנשי קשר

יוראי להב-הרצנו: אני מכיר אחרת

יוראי להב-הרצנו:  אנחנו 17 יום אחרי פרוץ המלחמה

יוראי להב-הרצנו:  לשולחן הזה צריך להגיע שר החינוך או מנכ"לו או מי שהוא יחליט

יוסף טייב: השר כן היה, והשר כן פרס בפנינו את מה שקורה בשטח

יוסף טייב:  אנשי המקצוע הגיעו

יוסף טייב:  אני מכבד מאוד את זה שאתה מגיע היום, ואני שמח לראות שאתה נמצא, יוראי

יוראי להב-הרצנו: כולנו בשטח

יוסף טייב: טוב מאוד שאתה בשטח, כולנו שם

יוסף טייב:  אבל לבוא ולהאשים כרגע את השר שהוא לא הגיע לדיון הספציפי הזה

יוסף טייב:  השר היה, טרח והגיע

יוסף טייב:  ישנם פערים, ואנחנו פה בשביל לפקח עליהם

יוסף טייב:  אני בהחלט מסכים

יוראי להב-הרצנו: אני לא מאשים

יוראי להב-הרצנו:  אין כאן פערים שהוצפו

יוראי להב-הרצנו:  אני חושב שלכאן, לשולחן הכנסת, צריכה להגיע רשימת הפערים שהשר והמשרדים במשאבים, בחקיקה, בתקנות הרלוונטיות כיום, לא יכולים לפתור

יוראי להב-הרצנו:  אני לא חושב שאנחנו בשלב הזה

יוראי להב-הרצנו:  אם נציג היישובים מגיע לפה ואומר שיש פה חסמים שהוא לא מצליח לפתור, ושאנשים שנמצאים לצידו מטעם המשרדים לא מצליחים לפתור, והוא מבקש את עזרת חברי הכנסת, אני חושב שמשהו פה לא עובד נכון מבחינת הממשלה

משה סולומון: יכול להיות שצריך ליצור מנגנון

יוראי להב-הרצנו: זה לא מהמקום של אופוזיציה-קואליציה

יוראי להב-הרצנו:  כולנו פה אחד

יוראי להב-הרצנו:  אנחנו רוצים שתהיה להם יכולת לחזור לשגרת לימודים כמה שיותר מהר

יוראי להב-הרצנו:  אני לא אומר את זה ממקום של התנגחות חלילה או ביקורת לא עניינית

יוראי להב-הרצנו:  כולנו רוצים ומבינים שהחזרה של אותם מפונים לשגרה חינוכית היא אמצעי חשוב בשיקום ובחזרה שלהם לחיים

יוראי להב-הרצנו:  לכן, אני מצפה, ויכול להיות שזה קורה, אבל מההתרשמות שלי בשטח זה לא קורה, שמשרד החינוך ישלח לכל בית מלון ולכל קהילה כזו איש חינוך של הקהילה שיבנה עם הצרכים והרצונות את מה שצריך

לימור סון הר-מלך: זה קיים

יוראי להב-הרצנו: אני מכיר אחרת

יוראי להב-הרצנו:  כמו כן, ששר החינוך ומנכ"לו יגיעו לכאן ושיגידו שהם לא מסוגלים לעמוד במשימה הזו במשאבים ובחוסרים שיש להם מול יישוב אחד, ארבעה או תשעה

יוראי להב-הרצנו:  ואנחנו נצטרך למצוא להם פתרונות או לעזור עם הכלים שיש לנו

יוראי להב-הרצנו:  אני לא מכיר שהיתה ישיבה כזו, אני לא מכיר שעשינו drill down לנירים, בארי, ויתר היישובים מה כרגע קורה אצלם, מה הפערים, ואיך אפשר לענות עליהם, ואיך עונים על מה שאי אפשר לענות

יוסף טייב: השר וצוות לשכתו ואנשי המקצוע שנכחו פה בדיון בישיבה הקודמת אמרו באופן ברור שבכל בתי המלון ובכל המקומות אליהם הגיעו במרוכז או בנפרד, נמצאים אנשי צוות של משרד החינוך

יוסף טייב:  ישנם מקומות ובתי מלון שבהם הוקמו כבר מסגרות חינוכיות בצורה כזו או אחרת

יוסף טייב:  יכול להיות שישנם פערים מסוימים, ולכן נכנס את הוועדה ונקבל את המיפוי המדויק ונראה

יוסף טייב:  אם ישנם מקומות שיש בהם חסמים, אנחנו נפתור אותם

סימון דוידסון: אפשר לפרגן למערכת החינוך, ואנחנו מפרגנים להם

סימון דוידסון:  אבל אנחנו צריכים לתת להם רעיונות ולקדם דברים

סימון דוידסון:  אנחנו מכירים את זה מהקורונה

סימון דוידסון:  אם לא היינו עושים דברים בוועדה הזו בקורונה, הילדים היו נשארים בבית ובכלל לא לומדים

סימון דוידסון:  יש הרבה דברים שצריך לעשות

סימון דוידסון:  יש אלפי מדריכים ומורים בחינוך המשלים שיושבים בבית כי אין להם עבודה

סימון דוידסון:  בואו ניקח אותם

לימור סון הר-מלך: אני מסכימה איתך, סימון

לימור סון הר-מלך:  כולם מסכימים איתך

יוסף טייב: סימון, בדיון האחרון פנית לשר ודיברנו על הבלתי פורמלי, והצעת הצעה

יוסף טייב:  השר אמר לך: אישרתי את הבלתי פורמלי

יוסף טייב:  הבלתי פורמלי יוצא לדרך

סימון דוידסון: נכון, תוך יום זה קרה

לימור סון הר-מלך: הינה, יופי

לימור סון הר-מלך:  דברים גם קורים

לימור סון הר-מלך:  אי אפשר להגיד קטסטרופה

סימון דוידסון: לימור, אין פה פוליטיקה

סימון דוידסון:  ממש לא

לימור סון הר-מלך: אני יודעת שלא

לימור סון הר-מלך:  סימון, אני מכירה אותך מספיק זמן בשביל לדעת את זה

סימון דוידסון: אנחנו באים לעזור להם, אבל אין למי לעזור

סימון דוידסון:  הם לא פה

לימור סון הר-מלך: סימון, שנייה

לימור סון הר-מלך:  עוד רגע תשמע

יוסף טייב: מיכל מנקס, מרכז השלטון המקומי, בבקשה

יוסף טייב:  תתייחסי גם לדבריו של חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, וגם לדברי חבר הכנסת דוידסון

מיכל מנקס: בוקר טוב

מיכל מנקס:  קודם כול, אני רוצה לחזק את ידי משרד החינוך

מיכל מנקס:  אנחנו רגילים להעביר ביקורת

מיכל מנקס:  אני חושבת שבעת הזו משרד החינוך היה בין המשרדים הראשונים, יחד עם משרד הרווחה, שעמדו בפרץ ושהיו לרשות התושבים והרשויות

מיכל מנקס:  רוצה לומר, אנחנו מתמקדים היום בדיון באוכלוסייה יחסית מצומצמת, והיא באמת הקו הראשון שצריך לתת לו מענה

מיכל מנקס:  אבל כל הטוב הזה קורה בגזרת השלטון המקומי

מיכל מנקס:  הפסיכולוגים ממומנים על ידי משרד החינוך, הוא הרגולטור

מיכל מנקס:  הם מועסקים על ידי הרשויות המקומיות

מיכל מנקס:  הם נותנים מענה

מיכל מנקס:  אגב, לרשויות המקומיות יש אך ורק פסיכולוגים חינוכיים

מיכל מנקס:  אנחנו צריכים להתמודד ברשויות עם קהלים הרבה יותר רחבים, ולא כולם בתוך מערכת החינוך

מיכל מנקס:  גם על זה משרד החינוך נתן פתרון יצירתי וחכם

מיכל מנקס:  דלית לא ציינה את זה, אני ארחיב

מיכל מנקס:  המשרד מאפשר לפסיכולוגים, שעובדים בחלקיות משרה, וזה מרביתם, להיות מועסקים בימים שהם לא עובדים על ידי משרד החינוך במשרה נוספת

מיכל מנקס:  כלומר, במקום לנייד פסיכולוג מעיר שלכאורה לא נפגעה, והיום אני פחות יכולה להגיד דבר כזה, במקום לנייד את החוסר שקיים למרכזים ולמקומות שצריכים אותם בקו ראשון, מוסיפים לפסיכולוגים אפשרות לעבוד בנוסף, ולא במקום עבודתם, וזה מבורך

מיכל מנקס:  זה ממומן עם אש"ל משום שיש לנו באילת אירוע שמספר התושבים הוכפל

מיכל מנקס:  עיריית אילת מתמודדת היום כעיר כפולה במספר התושבים

מיכל מנקס:  על זה אני מצדיעה למשרד החינוך ולמשרד הרווחה

מיכל מנקס:  אותו דבר אני אומרת על העובדים הסוציאליים

מיכל מנקס:  ממונים בחלקם על ידי משרד הרווחה

מיכל מנקס:  הוא הרגולטור, אבל החלק המרבי שלהם מאויש ברשויות המקומיות

מיכל מנקס:  גם שם השמיכה מאוד קצרה

מיכל מנקס:  שיתופי הפעולה בין המשרדים, שזה משהו שיכולנו לחלום עליו, בהרבה מהמצבים הדוקים היום וחשובים מתמיד, וכל זה יחד בשיתוף פעולה עם השלטון המקומי

מיכל מנקס:  לא יכולים לקבל החלטות מעל ראשי האנשים שמכירים הכי נכון את השטח

מיכל מנקס:       יש לנו מפגשים יומיים עם דלית ועם קרן רז, כמו שציינה דלית

מיכל מנקס:  אנחנו מעלים סוגיות, דילמות, יוזמות ופתרונות 

מיכל מנקס: לא להכול יש לנו תשובות, אבל במהירות הבזק אנחנו מטפלים בדברים

מיכל מנקס:  זה לא שאנחנו אומרים: טוב, לדיון הבא

מיכל מנקס:  לעיתים זה אפילו לא מחכה 24 שעות

מיכל מנקס:       אני רוצה לתת תמונה שקשורה ברשויות המקומיות, מעבר לתכלול האירועים וכו'

מיכל מנקס:  אין היום רשות מקומית שלא נפגעה

מיכל מנקס:  וכמובן' להבדיל אלפי הבדלות, אני לא משווה זו לזו

מיכל מנקס:  אני מדברת על מעורבות שיש לכל רשות מקומית כמעט בארץ, בין אם היא פונתה, קולטת, או פונתה לזמן קצר, מה שנקרא הפגה, או פונתה מעתה ועד יעבור זמן, להבדיל מרשויות ומיישובים שלמים שפונו, וכולנו נצטרך לראות איך אנחנו מחזירים אותם

מיכל מנקס:  אני מצדיעה למנהל אגף החינוך באשכול

מיכל מנקס:  הייתי שם

מיכל מנקס:  אני מכירה את קריית החינוך המדהימה שלהם

מיכל מנקס:  זו מערכת חינוך נפלאה, אנשים מדהימים

מיכל מנקס:  אם אתם שואלים אותי ברמה האישית, כולנו חייבים להם

מיכל מנקס:  אני מצדיעה לו על זה שהוא הגיע לפה ושיש לו את הכוחות

מיכל מנקס:  אני מניחה שברמה האישית הוא עבר טראומה, וזאת מעבר לרמה של התפקיד שלו

מיכל מנקס:  אנשים נשחקים ושחוקים

מיכל מנקס:  אנחנו עוסקים בהמון פעולות של הצילו את המציל

מיכל מנקס:  העובדים הסוציאליים נאלצו להתמודד עם דברים שלא חלמנו עליהם, ובמסות מאוד גדולות

מיכל מנקס:  זה לא שהם ביצעו את העבודה, עשו וי, וסיימו איתה

מיכל מנקס:  הם ממשיכים בטיפול והם ממשיכים לחבק את האנשים, וצריך גם לחזק אותם

מיכל מנקס:       מעבר לכל הטוב הזה שאני מציינת, צריך לציין שאנחנו עובדים מול המשרד בכל ההשלכות, בין אם למצב בכלל, ובין לנפגעים ולמפונים, או מתפנים בפרט

מיכל מנקס:  אני חייבת לומר שיש לזה השלכות של מוסדות חינוך, הגעה למוסדות חינוך, הסעות, שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים

מיכל מנקס:  כמו ששמעתם מדברים שנאמרו קודם לכן, לא מצאו לנכון לפרק את הקהילות שפונו

מיכל מנקס:  יש רצון מאוד גדול, וגם כבר ביצוע, של משרד החינוך לפתוח מרכזי חינוך במקומות של מרכזי הקליטה

מיכל מנקס:  משרד החינוך מייד התעשת והבין שהוא לא יכול לתת מענה רק למקומות היזומים, ושיש הרבה מאוד מקומות שהתושבים פינו את עצמם

מיכל מנקס:  יש לנו מיזוגים מאתגרים ומעניינים

מיכל מנקס:  יש לנו מלון אחד שפונו אליו אנשים עם מוגבלויות

מיכל מנקס:  לצידם יש מפונים של בסיס צבאי כזה או אחר

מיכל מנקס:  היחד עושה טוב לכולם

מיכל מנקס:  צריך לתת לכל אחד מענים שונים

מיכל מנקס:      קודם כול, הגישה היא שעוזרים לכולם

מיכל מנקס:  לא מעניין אותי אם התושב שהגיע אליי ליישוב פונה יזום על ידי המדינה או בא להתארח אצל קרובי משפחה בבית אצלי ביישוב, או התפנה לבית מלון בכוחות עצמו

מיכל מנקס:  אנחנו מחויבים לתת שירות לכולם

מיכל מנקס:  אנחנו עובדים כל יום, כל היום, מול כל אגפי המשרד: היסעים, ביטחון, חינוך מיוחד, אגפי הגיל, בכל הדרגים

מיכל מנקס:  כולם זמינים בלחיצת כפתור

מיכל מנקס:  אנחנו עושים הכול כדי להקל

מיכל מנקס:       אני מוכרחה לומר שאחד הדיונים האחרונים שהיו לפני שעליתי לוועדה היה אודות הצהרונים

מיכל מנקס:  בקשתי למשרד האוצר, ואני מניחה שהיא גם תתקבל בחום, היתה שהורים שמגיעים מיישובים שהתפנו ורוצים להצטרף לצהרונים לא ישלמו שקל

מיכל מנקס:  אני חושבת שזה המינימום שאנחנו יכולים לעשות

מיכל מנקס:  אני מניחה שזה גם יתקבל, וכך יהיה

מיכל מנקס:  זו דוגמה קטנה

סימון דוידסון: את העלית את הצהרונים

סימון דוידסון:  האם זה אותו הדבר בחינוך הבלתי פורמלי? כלומר, האם פותחים את הדלתות בפני מפונים בעיר מסוימת ונותנים לילדים להיות במערכת החינוך הבלתי פורמלי אחר הצוהריים?      

מיכל מנקס: בוודאי שכן

מיכל מנקס:  ככל שהם רוצים וככל שההנחיות ההתגוננות מאפשרות

מיכל מנקס:  זה ממש תלוי לאן התפנו

מיכל מנקס:  אני חייבת לומר, ואני לא צריכה לספר לכם, כולנו רואים את רוח ההתנדבות ואת הביחד של כולם

מיכל מנקס:  מחבקים את המשפחות

מיכל מנקס:  בכל אחת מהרשויות יש מפעלים למען אותם מרכזי פינוי

מיכל מנקס:  קשה לי לקרוא לאנשים מפונים או מתפנים

מיכל מנקס:  אני חייבת לומר לכם שהתראיינתי למקומון בעיר התאומה בגרמניה של העיר בה אני גרה, וגם ניהלתי את אגף החינוך

מיכל מנקס:  בלי בושה דיברתי שם על פליטים בארצם, על מפונים, ובמילים הכי קשות שיכולות

מיכל מנקס:  פה קשה לי לומר את זה, אבל זוהי עובדה

מיכל מנקס:  אנחנו עוטפים את כולם

מיכל מנקס:  יש דברים שצריך להסדיר

מיכל מנקס:  אני חוזרת על הבקשה לצמצם את הרגולציה ולתת יותר גמישות

מיכל מנקס:  וקודם כול למועצות שהתפנו

מיכל מנקס:  קודם כול, למועצות שהתפנו

מיכל מנקס:  כי ראש מועצת אשכול יודע הכי טוב מה כל יישוב שלו צריך

מיכל מנקס:  אם אני מכירה אותו נכון, הוא מכיר את הצרכים של עד אחרון התושבים

מיכל מנקס:  הוא יידע לתת להם מענה ברגע, ולא חשוב אם הם נמצאים כרגע בירושלים או באילת

מיכל מנקס:  זה במיידי

מיכל מנקס:  מעבר לזה, צריך גם לסייע לכל אותם מרכזים וערים קולטות להקים את אותם מוסדות, וכמו שהתבקשנו, לא לפצל את האוכלוסייה

מיכל מנקס:  באותה נשימה אני אומרת שישנם ילדים בתיכון שכן רוצים בכל זאת להשתלב בתיכונים

מיכל מנקס:  אנחנו נסיע אותם לשם ונפתח את הדלתות

מיכל מנקס:  שום דבר שקשור בנו לא יהווה חסם

סימון דוידסון: האם את יודעת לענות לי לגבי אבטחת בגני הילדים ובבתי הספר?     

מיכל מנקס: לא כל גני הילדים מקבלים אבטחה

מיכל מנקס:  לאורך השנים אנחנו ביקשנו אבטחה, ויש לנו מודל של אבטחה מדלגת

מיכל מנקס:  נכון להיום, אני מסכימה איתך לחלוטין

מיכל מנקס:  הורים חוששים

מיכל מנקס:  אני לא בטוחה שהמאבטח יעשה את העבודה

מיכל מנקס:  אבל אתה צודק שזה - - -     

סימון דוידסון: מה עם פיקוד העורף?     

מיכל מנקס: ככל שתצליח בהצעתך, אני בוודאי אקבל אותה בשמחה

מיכל מנקס:  אני רק אומר שיש הנחיה של פיקוד העורף

מיכל מנקס:  בכל המוסדות ביהודה ושומרון חייבים מאבטח - אחד לפחות, יש שם מפתח שהוא תלוי מספר תלמידים וכו'

מיכל מנקס:  גם בפעילות הבוקר וגם בפעילות הבלתי פורמלית בהמשכה

מיכל מנקס:  בשאר הארץ אין לנו יכולת, ומה ש - - -

מיכל מנקס:  אני כן רוצה לומר שיש אפשרות - - -     

לימור סון הר-מלך: חשוב לדבר על זה

יוסף טייב: מיכל, אני בדקתי

יוסף טייב:  דיברתי עם קב"טים ורבש"צים

יוסף טייב:  בהוראות חירום הסמכות לא ברורה,  והאם הסמכות של אבטחת מוסדות נמצאת בפיקוד העורף או במשטרת ישראל

יוסף טייב:  אני בודק את הנושא הזה, וכשתהיה לי תשובה אעביר לך מיידית

קריאה: אנחנו מודים לך, כי זו אחת הבקשות

מיכל מנקס: אומר לך מה ידוע לי

מיכל מנקס:  בשעה שהוכרז על מצב מלחמה, הנחיות פיקוד העורף הן הקובעות

מיכל מנקס:  זה נכון שלאחר מכן בתיאום עם משטרת ישראל

מיכל מנקס:  רק לומר שיצא נוהל של משרד החינוך שמאפשר להורים נושאי נשק להיות מחוץ למוסד החינוכי, אבל בסמוך אליו, בתיאום עם מנהל המוסד והמשטרה המקומית – דבר ש - - - עכשיו עם כל החוסר

מיכל מנקס:  היה ויש אדם נושא נשק, שלא נמצא כרגע בצו 8, ויכול להתנדב ולעשות זאת, זה בוודאי יותר טוב מכלום

יוסף טייב: מיכל, ברשותך נצא להפסקה שנייה ונפתור את הבעיה במערכת הכריזה של הכנסת

עמיחי הס: אדוני היושב-ראש, אני צריך לצאת

עמיחי הס:  תודה רבה - - -      

יוסף טייב: חבר הכנסת משה טור פז, בבקשה

משה טור פז: שמענו דברים מאוד חשובים כאן בוועדה

משה טור פז:  אני רוצה לשבח את העובדה שמונתה פרויקטורית כול כך רצינית, כמו דלית שטאובר, לנהל את הנושא הרגיש מאוד של תלמידים שנפלו, תלמידים פצועים, תלמידים במעגל הכי ראשוני

משה טור פז:  שמענו שיש גם מעגל שני של תלמידים עקורים

משה טור פז:  אני רוצה לדבר על המעגל השלישי והוא כל תלמידי ישראל

משה טור פז:  יש בישראל 2

משה טור פז: 5 מיליון תלמידים מגיל 3 עד 18, לא כולל הגיל הרך עם עוד למעלה מחצי מיליון תלמידים

משה טור פז:  המסר שצריך לצאת מהוועדה פה כמשימה למשרד החינוך הוא חד משמעי: כל מערכת החינוך צריכה ככל הניתן לחזור ללמידה פנים אל פנים

משה טור פז:  אמר נכון חברי סימון דוידסון

משה טור פז:  גם בקורונה היינו בסיטואציה דומה

משה טור פז:  לקח הרבה זמן למערכת להבין שהמשימה הראשונה היא שאין משק בלי מערכת חינוך מתפקד פנים אל פנים

משה טור פז:  ואני מדגיש, הלמידה מרחוק היא תחליף דל, שאנחנו גם לא עושים אותו טוב

משה טור פז:  כוועדת חינוך אנחנו צריכים לומר כאן: שלושה מיליון ילדים מגיל לידה עד 18 צריכים לחזור פנים אל פנים למערכת החינוך

משה טור פז:  צריך לייצר בית ספר חלופי למי שאין לו בית ספר כי הוא בקו העימות, צריך לתת גן זמני למי שהגן שלו נהרס

משה טור פז:  אבל 97% יכולים לחזור לגן ולבית הספר הרגיל שלהם וללמוד חלקית או מלא

משה טור פז:  חלק מהמורים מגויסים, לחלק מנשות הצוות קשה להגיע, אבל בלי זה אין מדינת ישראל מתפקדת

משה טור פז:  זה צריך להיות המסר המרכזי

משה טור פז:  מדובר ב-3 מיליון ילדים

משה טור פז:  מזה יהיו יוצאים מהכלל

משה טור פז:  ההתגייסות שנעשית לטיפול בעקורים היא נכונה, וההתגייסות מול הילדים שנפגעו היא הכרחית

משה טור פז:  אבל רוב הילדים, 96% - 97%, פשוט צריכים לקום בבוקר וללכת לגן ולבית הספר

משה טור פז:  מתוך זה נגזור את הבעיות

משה טור פז:  אנחנו בשבוע השלישי למלחמה הזו, וזה לא נגמר

משה טור פז:  אם משרד החינוך יפעל כך, הוועדה תדע לגבות את כל השאר

משה טור פז:  אבל המסר מאיתנו, יחד עם המערך הלא פורמלי, חייב להיות חד משמעי

משה טור פז:       אני רוצה להדגיש דבר נוסף, שאמרה מיכל

משה טור פז:  הפער שאנחנו מתמודדים איתו יום יום כאן בוועדה בין רמת תפקוד של רשויות, בולט שבעתיים בזמן חירום

משה טור פז:  רשות חזקה ומתפקדת היא רשות חזקה ומתפקדת גם בזמן חירום, ואפילו אם היא עברה טראומה כמו מועצה אזורית אשכול

משה טור פז:  לעומת זאת, התפקוד של רשויות בתפקוד נמוך, יורד עוד יותר בזמן חירום

משה טור פז:  לכאן צריכים להיכנס המשרד והמדינה, עם פרויקטורים יעילים, עם כסף זמין ונגיש

משה טור פז:  אם ימונה פרויקטור מטעם משרד החינוך לכל רשות, שצריכה את זה, הרבה לא צריכות את זה, והוא יבוא עם קופה ומענים מיידים, תהיה לנו תהיה לו מערכת חינוך מתפקדת

משה טור פז:  כרגע אנחנו רואים מערכת שפתוחה מעט, חלקית, וזה גם גודל המענה

משה טור פז:  שמעתי את ממלא מקום המנכ"ל ש-40% מהתלמידים בבתי הספר שנפתחו הגיעו

משה טור פז:  שוב, אנחנו צריכים לשאוף ל-96% - 97% פתוחים, וכל השאר עם פתרונות נקודתיים

משה טור פז:  זה מה שהוועדה צריכה לדרוש

משה טור פז:   תודה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:       נופר ממשרד הבריאות, בבקשה

נופר קין: נופר קין, אגף בריאות הנפש, משרד הבריאות

נופר קין:  דיברו על משרד החינוך ועל משרד הרווחה

נופר קין:  יש לנו פרויקט בין-משרדי שנקרא "מרכזי החוסן", והוא פועל בהרבה מאוד רשויות

נופר קין:  הוא בהובלת משרד הבריאות

נופר קין:  הוא מופעל על ידי הקואליציה באזור הדרום ויהודה ושומרון, ועל ידי משאבים בצפון

לימור סון הר-מלך: הקואליציה זה הקואליציה הישראלית לטראומה

נופר קין: כן

נופר קין:  הם כוח מאוד מאוד משמעותי בתוך המענה הנפשי והטיפולי למטופלים

נופר קין:  מתייחסים הרבה למעגל ראשון ושני, ואני מתחברת לדברי חבר הכנסת קינלי

נופר קין:  צריך לתת לרשויות החזקות את מה שהן רוצות ולחזק אותן בעזרת מרכז החוסן והגורמים המקומיים

נופר קין:  לפעמים הרשויות שהן לא תמיד חלק מקהילות, הן אלו שנמצאות במעגל השני, ושם זה מאוד מאוד מאתגר

נופר קין:  אני חושבת שאנחנו כמשרדי ממשלה צריכים גם לראות לאן אנחנו מנתבים את המשאבים שגם מגיעים מבחוץ

נופר קין:  כי מקומות כמו: אופקים, נתיבות, אשקלון, שבהם יש מרכזי חוסן, הם עדיין לא תמיד כקהילות, ואז תכלול המענים הוא יותר מרכזי וקריטי

נופר קין:       אני אומר משהו שעלה מהצפון

נופר קין:  הם נמצאים עם המפונים

נופר קין:  יש חשש מאוד מאוד גדול

נופר קין:  יש שם ניסיון רב להשתמש במשאב הקהילתי בתוך המלון

נופר קין:  לייצר את הקהילה במלון, לייצר את סדר-היום, לתת את המענה בלתי פורמלי

נופר קין:  ובשלב הנוסף גם לצאת מחוץ לבלון כי אתה לא רוצה להשאיר אותם כל הזמן כאנשים שרק דואגים להם

נופר קין:  יש לנו אחריות להיכנס ברגישות ולראות מה הכוחות המקומיים, ואיך אנחנו מחזקים אותם, וכל משרד באמת ממקומו

נופר קין:  אני אומר עוד נקודה שעלתה בצפון, ואנחנו צריכים עבודה בשיתוף משרד החינוך

נופר קין:  יש שיחות לא מעטות על יישובי הגדר בצפון שאומרים: אנחנו לא נחזור

נופר קין:  אני חושבת שאנחנו גם צריכים לעשות עבודה משותפת סביב השיח עם ההורים, ולהעלות את הדבר הזה ולדבר על החרדות האלה כי זה לא שיח של אחד, שתיים

נופר קין:  זה גל גורף

יוסף טייב: האם אתם לוקחים חלק בהערכות מצב של משרד החינוך ומול מינהלת הנפגעים, שביניהם יכולים להיות ילדים שיכול להיות שההורה שלו חטוף?     

נופר קין: היה עכשיו מתווה הרווחה, וישבו שם גם משרד החינוך ומשרד הבריאות

נופר קין:  יש את מתווה משרד הבריאות, שגם היה בשיתוף

נופר קין:  אנחנו בכלל סביב ממשקים עם החינוך, ועבדנו הרבה סביב הסיפור של מרכזי החוסן, ובדיוק שנייה לפני היינו אמורים להוציא מתווה עבודה משותפת

נופר קין:  אנחנו נמצאים כל הזמן בקשר ועובדים בצורה משותפת

נופר קין:  אני חושבת שצריך לדייק

לימור סון הר-מלך: מה עם המתווה הזה שאמרת שהוא נעשה ממש לפני?     

נופר קין: הוא עוסק בעיקר בחיבורים סביב הייעוץ החינוכי, השפ"חים, ומרכז החוסן

נופר קין:  כשיש קהילות - בשער הנגב, אשכול, זה עובד מצוין

נופר קין:  אנחנו עושים עבודה לחזק אותו במקומות אחרים

נופר קין:  אם אנחנו מחלקים את הטיפול בילדים, הממשק סביב משרד החינוך שנותן את המענה הטיפולי לילדים לעומת הורים שיפנו למרכזי החוסן, לדוגמה, הוא מאוד מאוד חשוב, ואני יודעת שעובדים עליו מאוד קשה בשטח

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:      חברת הכנסת לימור סון הר מלך, בבקשה

לימור סון הר-מלך: כולנו מדברים על החשיבות בהחזרת הילדים לבתי הספר, לגנים ולמעונות, וכולנו מבינים זאת

לימור סון הר-מלך:  יש משהו שאנחנו שואלים עליו, אבל אני לא מרגישה שאנחנו מקבלים עליו מענה

לימור סון הר-מלך:  כרגע יש משבר

לימור סון הר-מלך:  תחושת הביטחון של ההורים היא מאוד מאוד מאוד נמוכה, והמילה "נמוכה" היא מילה עדינה מאוד

לימור סון הר-מלך:  הורים פוחדים לשלוח את ילדיהם לבתי הספר ולמוסדות

לימור סון הר-מלך:  יש גם איזשהו שבר אמון במערכות הביטחון של המדינה

לימור סון הר-מלך:  אני מקבלת המון המון פניות של הורים, שהסכימו כבר לשלוח את הילד ולהתגבר על הפחד, ואז מסתבר שיש שם מישהו שעובד והוא כזה והוא הסתכל כך, ואין שומר בכניסה, ושם האירוע נגמר כי הם לא ישלחו שוב

לימור סון הר-מלך:  וזה לא משנה מה תספר להם עכשיו כי קשה לבנות את זה מחדש

לימור סון הר-מלך:  צריך לראות איך אנחנו נותנים מענה לסוגיית החזרת האמון והביטחון להורים ושהילדים הולכים למקום והם בטוחים

לימור סון הר-מלך:  באופן אישי, אני גרה בשומרון

לימור סון הר-מלך:  בבוקר שבת התופת בעלי גויס לגבול הצפון, אני מגויסת לכאן

לימור סון הר-מלך:  הילדים שלי לבד

לימור סון הר-מלך:  המורות כל הזמן מתקשרות ואומרות: למה את לא שולחת? אני אומרת להן: אם חס וחלילה יקרה משהו, לא יהיה מישהו לאסוף את הילדים שלי

לימור סון הר-מלך:  אין בבית לא אבא ולא אימא

לימור סון הר-מלך:  גייסו את הלוחמים הטובים, וגם את אלו שבכיתת הכוננות שלנו, למוקדי הלחימה היותר רציניים, וכרגע זה לא נראה טוב

לימור סון הר-מלך:  אני לא יודעת למה אני אומרת את זה עכשיו כשזה מצולם

לימור סון הר-מלך:  לא חשבתי על זה

לימור סון הר-מלך:  אבל אני חושבת שאני מעבירה איזושהי תחושה

סימון דוידסון: זה חשוב, כי מה שאת מרגישה וחווה גם חוות משפחות אחרות

סימון דוידסון:  זה משהו כללי

סימון דוידסון:  אנחנו צריכים לדעת איך אנחנו מטפלים בזה

לימור סון הר-מלך: הוא לגמרי כללי

לימור סון הר-מלך:  אני מקבלת פניות מהורים מכל הארץ, וצריך לתת לזה מענה ולבנות את תחושת הביטחון והאמון

לימור סון הר-מלך:  תכל'ס, אנחנו רואים שהורים לא שולחים את הילדים

לימור סון הר-מלך:  קודם כול, צריך לייצר את הדבר הזה

לימור סון הר-מלך:  זה השלב הראשון, בעיניי

לימור סון הר-מלך:       היו לנו הרבה דיונים בנושא יועצים חינוכיים, ואנחנו יודעים את החוסרים ואת הזילות של המקצוע הזה, ואת הצורה שבה התייחסו אליו

לימור סון הר-מלך:  עם זאת, בעת הזו גם הייעוץ החינוכי מתגלה כמקור כול כך קריטי ומשמעותי

לימור סון הר-מלך:  לצערי הרב, הוא לא קיבל מענה

לימור סון הר-מלך:  אנחנו יודעים מה המצב אצל היועצים, אבל כן הפריע לי שהתייחסו רק לפסיכולוגים החינוכיים ושלא התייחסו לנתונים שקשורים לייעוץ החינוכי

לימור סון הר-מלך:  כן, אנחנו צריכים לדעת גם את זה

לימור סון הר-מלך:  גם אם יש חוסרים, אנחנו צריכים להכיר אותם ולדעת איך זה עובד

לימור סון הר-מלך:      אנחנו שומעים על המעגלים הראשונים, ואני חושבת שיש גורמים נוספים שלא נותנים עליהם מספיק את הדעת

לימור סון הר-מלך:  הייתי רוצה לשמוע שגם הם מוגדרים כחלק מהמעגל הראשון

לימור סון הר-מלך:  אני מתייחסת לאותן משפחות של אנשי ההתנדבות והארגונים שנחשפו למראות הזוועה

לימור סון הר-מלך:  אני כבר מקבלת תגובות מהנשים ומהילדים שלהם סיפורים על מה קורה כשהם חוזרים הביתה

לימור סון הר-מלך:  הם מספרים על אבא שחזר והוא לא מתפקד ולא מתקשר, ושהוא שבר כלי

לימור סון הר-מלך:  אנחנו צריכים להסתכל גם על המשפחות והילדים האלה

לימור סון הר-מלך:  צריך להגדיר את האנשים האלה בתוך ההגדרה של מעגל הראשון

לימור סון הר-מלך:  הם ממש במעגל הראשון

לימור סון הר-מלך:  זה מעגל של חשיפה

לימור סון הר-מלך:  צריך להבין שהאנשים האלה עבדו סביב השעון

לימור סון הר-מלך:  הם ישנו אולי שעתיים מתוך 24 שעות

לימור סון הר-מלך:  הם לא מצליחים להירדם

לימור סון הר-מלך:  תופעות של הטראומה ניבטות מכל כיוון

לימור סון הר-מלך:  הפוסט טראומה יהיה בהמשך

לימור סון הר-מלך:  הם והמשפחות שלהם צריכים להיות מוגדרים במעגל הראשון

לימור סון הר-מלך:  אני רוצה שהוועדה הזו תיתן את דעתה בנושא זה

יוסף טייב: לימור, זו נקודה חשובה מאוד

יוסף טייב:  נביא זאת במסקנות

לימור סון הר-מלך: תודה רבה

לימור סון הר-מלך:  בימים אלה אנחנו מנסים להיאחז בכל מיני דברים שנותנים לנו איזשהו עידוד, וגם בחוסן המופלא שקיים

לימור סון הר-מלך:  עמיחי ישב פה ואמר בפתח דבריו: אנחנו נחזור

לימור סון הר-מלך:  אנחנו נחזור לבתי הספר ולמוסדות הלימוד שלנו ולמעונות

לימור סון הר-מלך:  לשמוע את הקול הזה עכשיו, בתוך השבר, בתוך הכאוס, בתוך האובדן הכול כך גדול - זה עם ישראל, זו העוצמה שלנו

לימור סון הר-מלך:  ואם יש לנו איזשהו אויב שחושב שהוא יכול לשבור אותנו והוא מדמיין לעצמו שיש לו איזה סיכוי, אז טוב שיש אנשים כאלה שיישבו פה ויאמרו את הדברים

לימור סון הר-מלך:  הוא אמר שצריך לטפל ולעשות הכול, אבל בפתח דבריו הוא אמר: אנחנו נחזור

לימור סון הר-מלך:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:       יוסף גמליאל, ממלא מקום יו"ר איגוד מנהלי ועובדי הנוער ברשויות המקומיות

יוסף גמליאל: שלום וברכה

יוסף גמליאל:  צוהריים טובים לכולם

יוסף גמליאל:  אנחנו שוב נקלעים למצב חירום, כפי שהיה גם בזמן הקורונה, כמו שציינתם קודם

יוסף גמליאל:  מאוד חשוב לי בזמן הזה את מנהלי מחלקת הנוער, ואת כל העבודה הבלתי פורמלית

יוסף גמליאל:  מאז השבת שבה החל האירוע פתחו חמ"ל של כל הדברים השונים שצריכים

יוסף גמליאל:  אני חושב שזהו באמת בהחלט מקום מכובד לציין לשבח את כל הפעילות הזו של מנהלי מחלקות הנוער וההתנדבויות, לצווי 8, לילדים עם צרכים מיוחדים

יוסף גמליאל:  היינו שבועיים שלמים מבלי לדעת כלום, ואז קמו חמ"לים עצומים, וכמובן עם התנדבות מצד בני נוער

לימור סון הר-מלך: נכון, עושים עבודת קודש

יוסף גמליאל: היתה הסכמה שבני הנוער יתנדבו, וזה היה גם איזשהו תהליך

יוסף גמליאל:  חברנו מאשכול יצא

יוסף גמליאל:  בנה של קולגה שלנו נרצח - עדי גבאי

יוסף גמליאל:  אנחנו מוסרים לו תנחומים, וגם הלכנו לנחם

יוסף גמליאל:  אתם רואים שבשבעה הראש שלה הוא עם בני הנוער

יוסף גמליאל:  היא שואלת: מה עם בני הנוער, ומה קורה

יוסף גמליאל:       אני מאמין שכולכם דיברתי על הכול, אבל אני רוצה להעלות נקודה על הפן בלתי פורמלי וחזרה לשגרה, שזה באמת לא פשוט

יוסף גמליאל:  דיברת על כיתות כוננות

יוסף גמליאל:  אני רואה אצלנו את זה גם ברמה עירונית

יוסף גמליאל:  פיקוד העורף מתגייס

יוסף גמליאל:  חזרה ללימודים וכיתות לא ממוגנות, ובתי ספר עובדים בוקר וצוהריים, ויש חלוקה, כדי שלכולם תהיה באמת חזרה לשגרה

יוסף גמליאל:  וגם בתחום הבלתי פורמלי

יוסף גמליאל:  הפער עליו אני רוצה לדבר הוא בין משפחות מפונים למתפנים

יוסף גמליאל:  אצלנו, בעיר בית שמש, יש מעל 200 משפחות שהגיעו בכוחות עצמן

יוסף גמליאל:  מדובר באנשים טובים

יוסף גמליאל:  כמובן שהקמנו חמ"ל מפונים ומתפנים, וסיוע בדירות ואוכל ומזון והכול, ברוך השם

יוסף גמליאל:  גם משרד החינוך התגייס והביא לנו ערכות ומחשבים ומה שצריך

יוסף גמליאל:  אבל אין יכולת, למרות כל הרצון שלנו

יוסף גמליאל:  עדיין יש פער בין מפונים למתפנים

יוסף טייב: יוסי, במה מתבטא הפער?     

יוסף גמליאל: קולגות שלי מגיעים לבית מלון בערים אחרות

יוסף גמליאל:  מנהלי מחלקות הנוער נכנסים לשם

יוסף גמליאל:  יש שם איזושהי יכולת כלכלית, הם מקבלים

יוסף טייב: המתפנים לא יכולים להיכנס למסגרות האלה?     

לימור סון הר-מלך: לא, יש הגדרות

יוסף גמליאל: משפחה שפונתה על ידי המדינה כי היא בטווח 2 - 4 ק"מ, מקבלת הכול, מבית מלון ועד הכול

יוסף גמליאל:  אני מדבר על אלה שהתפנו בכוחות עצמם כי הם גרים 2

יוסף גמליאל: 5 ק"מ

יוסף גמליאל:  לא פינו אותם, הם ברחו

יוסף גמליאל:  הם בדיוק עם אותן טראומות ועם אותו שבר וחרדות

צגה מלקו: אפילו אם הם באים מאותו אזור?     

יוסף גמליאל: תושבים מנתיבות, שדרות, אשקלון הגיעו למשפחה או לחברים בבית שמש

יוסף גמליאל:  אני בטוח שכולכם חשופים לכל אותן קבוצות של אנשים טובים

יוסף גמליאל:  ברמה העירונית אנחנו מסנכרנים

לימור סון הר-מלך: יש יישובים בעוטף עזה, כמו בני נצרים, שהם אחרי 0 - 7

לימור סון הר-מלך:  הם חלק ממועצה אזורית אשכול, הם נמצאים שם ממש על הגבול

לימור סון הר-מלך:  הם היו שם 38 שעות בעלטה, בלי חשמל

לימור סון הר-מלך:  הם עם אותן תשתיות של מועצה אזורית אשכול, והם לא זכאים

יוסף טייב: בואו נתמקד

יוסף טייב:  לגבי זה שהמדינה החליטה שלא לפנות אותם – ועדת החינוך לא יכולה לטפל בנושא כרגע

יוסף טייב:   יוסי, במענים שהמדינה נותנת, ובמקרה שלנו משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הבריאות - אם אותו מתפנה הגיע מרצונו לעיר בית שמש, והילד שלו רוצה להיכנס למערכת החינוך שהקים המשרד, האם אותו ילד יכול להיכנס למערכת הזו, כן או לא?     

יוסף גמליאל: כמובן

יוסף גמליאל:  שוב, ושזה יהיה ברור, וברוך השם, בכל אופן, אצלנו בבית שמש, אנחנו בתוך - - -     

יוסף טייב: זאת אומרת, בזה אין פערים

יוסף גמליאל: כן

יוסף גמליאל:  הם מקבלים את המענה בדבר הזה

יוסף גמליאל:  אבל כמובן שזה לא מספיק

יוסף גמליאל:  ישנו עניין של החוסן הכלכלי

יוסף גמליאל:  הכול נשען על אנשים טובים

יוסף טייב: בסדר, זה לוועדות אחרות, ואת זה אנחנו עושים עבודה הפרלמנטרית שלנו

יוסף טייב:  אני רוצה לשאול לגבי הנושא החינוכי של ועדת החינוך

יוסף גמליאל: לגבי נושא החינוך - כל בתי הספר פתחו את הדלתות

יוסף גמליאל:  תביאו אותם, נעזור להם ונסייע

סימון דוידסון: אולי בבית שמש זה כך, אבל אני מקבל פניות ממקומות אחרים שלא מקבלים אותם

סימון דוידסון:  אני טיפלתי עכשיו בזכרון יעקב כי לא קיבלו אותם

סימון דוידסון:  טיפלתי בזה, ובסוף כן קיבלו אותם

יוסף גמליאל: אני מביא דוגמה, ואני אומר מהקולגות שלי שפערים קיימים

נופר קין: זה מושפע מהרשות הקולטת

נופר קין:  יש לנו בעיה יותר גדולה

נופר קין:  הרבה מקומות נקבעו כיעדי פינוי, ואומרים לחלק מהאנשים שהתפנו עצמאית שהם צריכים לצאת

נופר קין:  זה מתחיל לייצר איזשהו מתח בתוך המלונות

נופר קין:  נכון שזה לא האחריות, אבל בסוף גם האנשים, הילדים והנוער חשופים לזה

נופר קין:  הם גם מרגישים שאולי לא יהיה לאן ללכת

נופר קין:  צריך כן להציף את זה

סימון דוידסון: גם מנהלי בתי המלון נמצאים בבעיה

יוסף טייב: אני רוצה לקבל תשובה מהשלטון המקומי בנושא זה

מיכל מנקס: הרי אנחנו מכירים את התמונה גם בשגרה, ובוודאי בחירום

מיכל מנקס:  אני לא מכירה רשות קולטת או רשות שהתפנו אלה אנשים שאמרה: לא בבית ספרי

מיכל מנקס:  אין דבר כזה

מיכל מנקס:  ואם יש, אני אשמח לקבל את השם ולטפל או לבחון מה הבעיה

יוסף טייב: היה חשוב לי לשמוע זאת ממך

מיכל מנקס: ההנחיה שלנו ברורה

מיכל מנקס:  אפילו לא ברמת הנחיה, אנחנו שומעים את זה מהשטח

מיכל מנקס:  אני אמרתי, ואני יודעת להצביע על רשויות שמתקשרות ושואלות שאלות ורוצות להקל

מיכל מנקס:  אמרתי שאנחנו עושים ככל האפשר כדי להוריד את כל החסמים ולייצר שלא תהיה בירוקרטיה

מיכל מנקס:  יש לנו פחות שליטה על מה שקורה בתוך המלונות

מיכל מנקס:  כשהבנו שיש אירוע של פינוי קריית שמונה, שזה פינוי של 27,000 איש, לא 500 או 1,000 איש, מרכז השלטון המקומי פתח מוקד לתושבי קריית שמונה כי המוקד שלהם קרס

מיכל מנקס:  נתנו מענים לשאלות התושבים

מיכל מנקס:  פיזרנו את צוות מרכז השלטון המקומי במרכזים, ברשויות ובמתקנים שידענו שהם צריכים להתפנות אליהם כדי שאם חלילה תהיה איזושהי בעיה של פרוצדורה בין המקום שצריך לקלוט את התושבים לבין ההתחייבויות שהוא כן קיבל או לא קיבל, ניתן את ההתחייבות בשם המדינה כדי שהתושבים יהיו כמה שיותר מהר במקום מבטחים

מיכל מנקס:      יתרה זאת, חיים ביבס, יו"ר השלטון המקומי, וצוות נוסף שלנו, היה אתמול בקרית שמונה

מיכל מנקס:  יש עוד אנשים שצריך לפנות

מיכל מנקס:  ראש הרשות נמצא שם עדיין פיזית, והוא סייע להם ככלל הניתן בפינוי

מיכל מנקס:  מעבר למה שכל רשות עושה, אנחנו עושים את זה ברמה הרוחבית, שיותר קשורה במדיניות

מיכל מנקס:  אבל כמובן שנמצאים בשביל כל רשות שצריכה אותנו

סימון דוידסון: אני רוצה לחבר אותך לתחושות

סימון דוידסון:  אני מסתובב המון מהשטח

סימון דוידסון:  גם אם העבודה היא באמת באמת טובה, אנחנו מכירים את הנושא של לדברר ולתקשר את הנושא הזה

סימון דוידסון:  יש משפחות מפונים שלא יודעות למה הן זכאיות כאשר הן מגיעות לעיר זו ואחרת

סימון דוידסון:  אני מציע שנציגי עיריות יגיעו לבתי המלון ולמקומות שנמצאים בהם מפונים, ולדברר להם לגבי הזכויות שלהם בחינוך הבלתי פורמלי, מה הם יכולים לקבל במערכת החינוך, ואיפה הם יכולים לקבל עזרה

סימון דוידסון:  כי לפעמים המערכת באותו מקום לא יודעת את זה

סימון דוידסון:  אני חושב שיש פה קושי

מיכל מנקס: אתה צודק, ואני מקבלת את עצתך

מיכל מנקס:  עם זאת, אין רשות שידוע לי עליה, לפחות, שאנשיה עדיין לא יצרו קשר במרכזי הפינוי בתחום השיפוט שלה עם מנהל המתקן

מיכל מנקס:  יש המון מנהלים בכל מתקן

מיכל מנקס:  יש מנהל המתקן מטעם פיקוד העורף, ויש רפרנט מטעם הרווחה, ויש רפרנט מטעם משרד החינוך

מיכל מנקס:  אנחנו מייצרים חיבור בין כולם למענה הרשותי ולצוות הרשותי

מיכל מנקס:  אתה צודק שאפשר את ההנחיות

מיכל מנקס:  אגב, את כל הדברים הללו, כולל לקצר את נוהל רישום תלמידים של משפחות שמתפנות בעצמן

מיכל מנקס:  הרישום הוא מתוקף חוק

מיכל מנקס:  מנהל אגף חינוך הוא הרשם תוקף חוק

מיכל מנקס:  יש בירוקרטיה שלמה סביב הדבר הזה

מיכל מנקס:  אנחנו נתנו הנחיה לרשויות, באישור הלשכה המשפטית שלנו ושל משרד החינוך, שכאשר מגיעה משפחה, גם ללא תעודת זהות, הם יקבלו את הילדים וירשמו אותם

מיכל מנקס:  לא מעניין אותי כרגע אם היו בבית ספר כזה או אחרת

מיכל מנקס:  מבקשים מהן לשבץ, וגם לסדר להם הסעה אם יש צורך

מיכל מנקס:  מיותר לציין, תשלומי הורים הם לא ישלמו

מיכל מנקס:  אנחנו מנסים לעוטף את כולם

מיכל מנקס:  את הנוהל וההנחיה הזו הפצנו גם לאגפי החינוך, גם לראשי הרשויות, וגם באמצעות ההורים

מיכל מנקס:  כמו שציינו קודם לכן, ההורים שותפים בכל הדיונים

מיכל מנקס:  אנחנו מקבלים מהם עצות

סימון דוידסון: אני מבקש גם לגבי החינוך הבלתי פורמלי

סימון דוידסון:  דיברתי באותה ועדה עם השר ביטון, ומייד תקשרנו

סימון דוידסון:  עשינו חיבור עם החברה למתנ"סים, וסגרנו שכל ילד מפונה שרוצה לשחק כדורגל או לרקוד ג'ז או ללכת לחוג יוכל לעשות זאת

סימון דוידסון:  זה נותן אוויר לילדים האלה

סימון דוידסון:  החברה למתנ"סים מכילה זאת ומקבלת אותם, רק חשוב שהם יידעו שהם יכולים לקבל את זה

קטי קטרין שטרית: דוידסון, הדברים האלה מדברים יותר משיעור במתמטיקה או באנגלית לילדים האלה כי אין להם כרגע ראש

סימון דוידסון: נכון

מיכל מנקס: אני מבקשת

מיכל מנקס:  לא ידעתי את מה שסיפרתי עכשיו עם החברה למתנ"סים, על אף שאנחנו בקשר הדוק איתם

מיכל מנקס:  אשמח לקבל איזשהו מסמך מהחברה למתנ"סים ולהפיץ אותו

סימון דוידסון: אני אדבר עם טל המנכ"לית

קטי קטרין שטרית: יש דוגמה טובה מבית שמש

לימור סון הר-מלך: אני לא מדברת על היוזמות של המתפנים, אני מדברת על המתפנים

לימור סון הר-מלך:  הגורם המתכלל הוא פיקוד העורף

לימור סון הר-מלך:  צריך להבין שהוא מתכלל את כל המשרדים

לימור סון הר-מלך:  כלומר, בכל מקום כזה אמור להיות משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הרווחה

לימור סון הר-מלך:  יש נציגים

לימור סון הר-מלך:  מי שצריך בסוף להגיד לאותם מפונים מה הזכויות שלהם - - -     

סימון דוידסון: זה מי שנמצא שם

סימון דוידסון:  הם לא יודעים את זה

לימור סון הר-מלך: לפחות מהדיווחים שאנחנו קיבלנו מפיקוד העורף, הם אמרו שהם כן מסבירים

קטי קטרין שטרית: כן, אבל הם לא אחראים על התכנים

קטי קטרין שטרית:  הם אחראים על האופן שבו אתה מביא את המשרדים נניח למקום הריכוז

קטי קטרין שטרית:  תכנים זה כבר ברמה - - -     

יוסף טייב: קטי, חברת הכנסת צגה מחכה פה בסבלנות

קטי קטרין שטרית: את כבר רגילה שאני תמיד מתפרצת

צגה מלקו: זה לא רק את, זה בכל מקום

צגה מלקו:  אני תמיד מחכה בסבלנות

יוסף טייב: היא יושבת פה שעה וחצי

יוסף טייב:  בדיון הקודם אני גם חידדתי לאריה מור ממשרד החינוך שישב פה, ואני מחדד את זה גם עכשיו לאור הערת חבר הכנסת דוידסון

יוסף טייב:  נעשים המון דברים

יוסף טייב:  לצערי, הציבור לא מודע אליהם - לא לזכויות ולאפשרויות, ולא למענים

יוסף טייב:  לכן, תנסו למצוא איזשהו רעיון איך להעביר לתושב המתפנה והמפונה את האפשרות לגשת לדברים האלה

יוסף טייב:      חברת הכנסת צגה, בבקשה

צגה מלקו: סוף-סוף אני מקבלת רשות דיבור

יוסף טייב: היית רשומה בתור

יוסף טייב:  מה אני אעשה?     

צגה מלקו: זה לא קורה רק אצלך, אלא בכל ועדה אליה אני הולכת, אם אתה מחכה בסבלנות ואתה מנומס, אין לך מקום

צגה מלקו:  זה לא שאני נפגעת, אבל אני באמת לא יכולה להשלים עם דבר כזה

צגה מלקו:  זה מבייש אותי

צגה מלקו:  לפעמים אני מרגישה שבן אדם שמחכה בסבלנות - אין לו מקום לדבר

קטי קטרין שטרית: זו ועדה ש - - -     

יוסף טייב: קטי, אני אגיד לך למה היא התפוצצה

יוסף טייב:  כי היא חיכתה פה בסבלנות, ובאת פה כמו בולדוזר, כי את באמת בולדוזר, והתפרצת

קטי קטרין שטרית: אתה מוציא את זה עליי? היא דיברה על ועדת כספים

צגה מלקו: זה לא רק היא

יוסף טייב: צגה, בבקשה

צגה מלקו: לפעמים אני באמת מרגישה, ואני מוציאה את זה פה, שלבן אדם מחכה בסבלנות אין לו מקום לדבר

צגה מלקו:  זה לא יכול להיות שמתפרצים באמצע

יוסף טייב: לא, יש מקום

יוסף טייב:  אני חושב שכל אחד דיבר פה לפי תורו

צגה מלקו: מהיום אני לוקחת מדיניות

צגה מלקו:  אם זה כך, אני קמה והולכת

צגה מלקו:  באמת אין מקום

צגה מלקו:  זה קורה בכל ועדה

צגה מלקו:  אם חבר כנסת בא ומדבר באמצע, אני מחכה

יוסף טייב: צגה, מיותר

יוסף טייב:  ההצגה הזו מיותרת

צגה מלקו: היא לא מיותרת

יוסף טייב: אסביר לך

יוסף טייב:  יש לי רשימה של הגעת חברי הכנסת לפי הסדר

יוסף טייב:  כל אחד דיבר לפי תורו

יוסף טייב:  בבקשה

צגה מלקו: אני רוצה לשאול שני דברים

צגה מלקו:  אין בעיה לגבי אלה שפיקוד העורף יודע עליהם

צגה מלקו:  אבל מה קורה עם אנשים שפחדו וברחו לקרוב משפחתם בבית שמש? מי נותן להם מידע איפה לרשום את הילדים ומה הם יכולים לעשות? לא לכל עם ישראל יש את המידע

צגה מלקו:  לא כולם חכמים

צגה מלקו:  יש אנשים שצריכים עזרה

צגה מלקו:  כמו כן, עד כמה עירייה יכולה לספוג? השאלה היא מי נותן את זה

צגה מלקו:  איזה מידע יש לאנשים שרוצים לצאת ולשחק ולעשות פעילות ספורט? מי נותן את המידע? איך המידע מונגש? אם ההורה הוא יותר פעיל והוא מבין את העניינים, אז הוא שואל ומתעניין

צגה מלקו:  נתקלתי בכמה יוצאי אתיופיה שברחו ובאו לסבים וסבתות שלהם בבית שמש, שאף אחד לא נתן להם את המידע הזה

צגה מלקו:  אני לא באה בטענה אליכם, אני אומרת שמידע והנגשה הם דברים מאוד בסיסיים

צגה מלקו:  יכול להיות שישנם גם עולים חדשים שהם דוברי אמהרית, צרפתית וספרדית, וצריך לא להפלות אותם

צגה מלקו:  הם פה

צגה מלקו:  אי אפשר לוותר על זה

יוסף טייב: זה חשוב מאוד, צגה

יוסף טייב:  תודה

יוסף טייב:  אני ארשום את זה

קטי קטרין שטרית: לאור ההערה שלה - היות ואנחנו מדברים בוועדת החינוך, אז שמשרד החינוך אולי גם יוציא

קטי קטרין שטרית:  בוועדת הכספים עלה נושא של בתים שנפגעו

קטי קטרין שטרית:  נציב מס הכנסה אמר שהם יידעו על הבית שנפגע, וכמובן שצריך ליידע אותם, ואז אוטומטית האזרח שמתפנה מקבל שכר דירה לכל מקום אחר

קטי קטרין שטרית:  אם הוא רוצה שכר דירה בירושלים, בבת ים או בחולון, הוא מקבל

קטי קטרין שטרית:  משרד החינוך אולי צריך להכין איזשהו נוהל לאן פונים במידה והוא מתפנה, למשל, מנתיבות ואופקים

קטי קטרין שטרית:  כי העוטף פחות או יותר מסודר כבר בבתי מלון, ומביאים לו הכול לבתי המלון

קטי קטרין שטרית:  אבל מה קורה עם כאלה שלא נמצאים במסגרת של העוטף מ-0 - 4, ואין להם יכולת? אני חושבת שכולם כבר יודעים מה צריך לעשות עם 0 - 4, אבל יש בעיה מ-0 - 4 ומ-0 - 9

קטי קטרין שטרית:  אנשים לא יודעים מה לעשות, וזה נכון

קטי קטרין שטרית:  אני במקרה נכנסתי למלונית הזו, וחשכו עיניי

קטי קטרין שטרית:  אתה רואה 120 איש ומלא ילדים, שהרשות המקומית מפעילה אותם, וזאת בלי שום עזרה מהמשרדים

קטי קטרין שטרית:  חוץ ממשרד החינוך שהגיע ועשה

קטי קטרין שטרית:  אבל אלו יוזמות מקומיות, זה לא משהו מסודר

צגה מלקו: אני חושבת שגם משרד התרבות והספורט, וחברת המתנ"סים

צגה מלקו:  כולם צריכים להיכנס

קטי קטרין שטרית: ואני בטוחה שעושים

קטי קטרין שטרית:  אני פרסמתי בפייסבוק אצלי

קטי קטרין שטרית:  היינו בסיור בחמ"ל של משרד הבריאות

קטי קטרין שטרית:  ראינו שם את הסיוע הנפשי

קטי קטרין שטרית:  יש מודעה

קטי קטרין שטרית:  ההערה שלי היתה: למה אתם לא אומרים את זה לציבור? מה הבעיה? קחו שלם בידיעות אחרונות, במעריב, בישראל היום, ותשימו מודעות

קטי קטרין שטרית:  כי הרי מה קורה? הציבור חושב שהמשרדים הממשלתיים לא עושים כלום, וזה לא נכון כי הם עושים

קטי קטרין שטרית:  יש ליקוי חמור בהסברה

צגה מלקו: לפ"מ חייב להיכנס לתמונה

קטי קטרין שטרית: יש עבודה אבל אין הסברה, וזה הדבר הכי גרוע

קטי קטרין שטרית:  אם לא הבאת את זה בפני הציבור, אז כאילו שזה לא קיים

קטי קטרין שטרית:  יכול להיות שמה שצגה העירה הוא נכון, ויש גורמי מקצוע שמפנים ומכוונים, אבל זה לא בא לידי ביטוי בקרב הציבור

קטי קטרין שטרית:  הציבור לא יודע על זה

קטי קטרין שטרית:  צריך לארגן את זה

צגה מלקו: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שצריך להכניס פה את לפ"מ

צגה מלקו:  בשביל זה לפ"מ קיים

צגה מלקו:  בדרך כלל כשמדובר בשפות זרות, לפ"מ לא נותן

צגה מלקו:  ראינו בעבר את הנתונים

צגה מלקו:  היתה לנו ישיבה בוועדת העלייה והקליטה

יוסף טייב: גם בוועדת כספים זה היה

צגה מלקו: כן

צגה מלקו:  כשמדובר באוכלוסיות לא כלליות, ויש צרכים בשפות שונות, הוא לא נותן מענה

צגה מלקו:  אנחנו צריכים לחייב

צגה מלקו:  בשביל זה יש לו תקציב

צגה מלקו:  יש לנו המון כסף

צגה מלקו:  לא חסר להם

קטי קטרין שטרית: זו הערה נכונה

קטי קטרין שטרית:  דוידסון, בכל מקום אליו אני הולכת, אני רואה משרדים ממשלתיים

קטי קטרין שטרית:  אני אומרת להם: למה אתם לא מפרסמים? האם אתם נהנים מזה שאומרים שאתם לא עושים כלום? זה לא נורמלי כי זה לא נכון כי המשרדים הממשלתיים כן עובדים

קטי קטרין שטרית:  הפקידות עובדת, כולם עובדים, אבל זה לא בא לידי ביטוי בקרב הציבור

סימון דוידסון: אני לא אכנס לזה, זה לא הזמן

סימון דוידסון:  אני לא חושב כמוך

סימון דוידסון:  אני רוצה תשובות לשלושה דברים: ראשית, איך אנחנו מכניסים את הפנסיונרים של משרד החינוך כי חסר כוח אדם

סימון דוידסון:  שנית, לגבי סטודנטים שצריכים לעשות סטאז' בשנה ג'

סימון דוידסון:  תכניסו אותם עכשיו לתוך מערכת החינוך

סימון דוידסון:  שלישית, אבטחה

סימון דוידסון:  אני רוצה לצאת מפה ולהבין שמישהו מטפל בשלושת הדברים האלה

יוסף טייב: אני כתבתי את זה במסקנות, ואנחנו נעקוב אחרי הנושא הזה

יוסף טייב:      נמצאים איתנו בזום מהמשרד הרווחה והביטחון החברתי? לא

יוסף טייב:       יעל שרביט, נציגת מועצת התלמידים, בבקשה

יוסף טייב:  בוקר טוב, יעל

יעל שרביט: בוקר טוב

יעל שרביט:  אני יעל שרביט, ואני יו"ר ועדת נוער וקהילה במועצת התלמידים והנוער הארצית

יעל שרביט:  אני בת 16, ואני מחיפה

יעל שרביט:  אני אתייחס לדברים שנאמרו פה, וגם לדברים אחרים

יעל שרביט:  סליחה אם אני חוזרת על דברים

יעל שרביט:  ראשית, מן הסתם, זה ברור הלב שלנו עם הדרום ועם מי שנפגע בצורה ישירה

יעל שרביט:  הוא עם המשפחות והחברים שאיבדו את היקרים שלהם שנפצעו ונחטפו

יעל שרביט:  בסופו של דבר, כל הנוער בתוך הדבר הזה

יעל שרביט:  כל הנוער נפגע

יעל שרביט:  אם לא פיזית, נפשית

יעל שרביט:  כולם מכירים מישהו שנרצח, נפצע, נחטף, או חבר של חבר, או יושבים ורואים כל היום חדשות, או יותר גרוע מזה, נכנסים לטלגרם ולרשתות שונות ונחשפים לתכנים ששורטים מאוד את נפשם של בני הנוער, ואין להם כלים

יעל שרביט:  המון בני נוער יוצאים להתנדב ומתגייסים

יעל שרביט:  גם אנחנו במועצה הארצית, ולא רק אנחנו, כל היום חושבים איך אפשר לעשות ולסייע

יעל שרביט:  גם כשמתנדבים הרבה נחשפים לדברים הלא פשוטים

יעל שרביט:  לבני נוער אין מספיק מענה

יעל שרביט:  השגרה חשובה, והשגרה הלימודים חשובה, וזה ברור לכולם

יעל שרביט:  ברור שלהיות בבית ולטפס על הקירות זה לא פתרון

יעל שרביט:  אבל אין לנו מספיק משאבים וכלים להתמודד באמת כרגע עם למידה

יעל שרביט:  לחזור לבית ספר, כמו שנאמר פה, בצורה מלאה, מרגיש מנותק

יעל שרביט:  אנחנו מקבלים כל יום אלפי פניות מבני נוער שקשה להם להתרכז בזום, שפוחדים ללכת לבית ספר שנמצאים גם במקומות מוגנים

יעל שרביט:  אני גרה בחיפה

יעל שרביט:  היתה פה אזעקה אחת, וגם היא היתה בטעות

יעל שרביט:  עדיין אני לא מרגישה בטוחה ללכת לבית ספר שלי שהוא אומנם בתוך העיר שלי, אבל הוא רחוק ממני, ולהשתמש כרגע בתחבורה ציבורית, ולדעת שבמידה ויש אזעקה אז אולי נסתדר

יעל שרביט:  גם אם יהיו מרחבים מוגנים, כל הילדים ירוצו האחד על השני במסדרונות וייפלו אחד על השני ויהיה אסון, גם אם אפילו לא יקרה מבחינת האזעקה

יעל שרביט:  כלומר, העשייה החינוכית עם התלמידים צריכה להתמקד הרבה יותר בפן הרגשי, נפשי

יעל שרביט:  אפשר להוציא את התלמידים להתנדבות עם המחנך

יעל שרביט:  אפשר להשתמש בבני הנוער שרוצים לעזור

יעל שרביט:       בנוסף, אם יש משהו שמאוד מחזק את בני הנוער, ונותן להם מסגרת חיובית, שהם רוצים להשתייך אליה, שלא כמו בית ספר שמרגיש הרבה פעמים כמו עול בתקופה הזו, ומרגיש מנותק, לא הנחיות המשרד שהן טובות ובסדר, אלא בגלל ה - - -

יעל שרביט:  אני מדברת פה על החינוך בלתי פורמלי, שהוא גם מגויס כרגע

יעל שרביט:  כל התנועות וכל ארגוני הנוער הם סופר בתוך העשייה, אם זה בהתנדבות עם המפונים ואריזת חבילות

סימון דוידסון: סליחה שאני קוטע אותך

סימון דוידסון:  אני אחד מהאנשים שחושבים שחייבים להחזיר את הילדים לבתי הספר

סימון דוידסון:  יש לי ילדה בגיל שלך

סימון דוידסון:  האם זה שהיא הולכת להתנדב במקום פתוח, ואורזת דברים, ובאמת פועלת למען המפונים, זה פחות מסוכן מללכת ללמוד בבית הספר?      

יעל שרביט: כן

סימון דוידסון: למה? היא הולכת למגרש פתוח ללא ממ"ד

יעל שרביט: אחדד את דבריי

יעל שרביט:  יש הבדל בין 30 ילדים שהולכים להתנדב, ואני רוצה להאמין שאם מתנדבים אז עושים את זה בצורה בטוחה, ואם לא, אז זה משהו שצריך לטפל בו ולתת יכולת לבני נוער לתרום בצורה שלא תסכן אותם, וזה גם לא פחות, לבין 1,200 תלמידים עם מסדרון צר שצריכים עכשיו לרוץ האחד על השני

יעל שרביט:  גם אם כולם יגיעו לממ"ד, מי ייקח אחריות על כל הילדים שלא יודעים לאן להתפנות, על זה שאין מספיק מרחבים מוגנים, על התאונות שיקרו בדרך כשהם רצים?  נוצר לילדים עכשיו פער לימודי מאוד גדול גם כשהם לומדים

יעל שרביט:  גם אם אני יושבת בזום, אני לא מצליחה להתרכז כמו שהייתי מצליחה להתרכז בדרך כלל

סימון דוידסון: הזום הוא לא פתרון, אני מסכים איתך

יעל שרביט: אני בכיתה י"א, הלימודים חשובים, והם חשובים לי מאוד באופן אישי

יעל שרביט:  גם אם הייתי הולכת לבית הספר, הסבלנות שלי יותר ורמת הריכוז היא לא אותו דבר כמו שהיא בשגרה רגילה

יעל שרביט:  היא גם לא כפי שהיתה בתקופת הקורונה, למרות שמקבילים אליה עכשיו הרבה מההתנהגות שלנו

יעל שרביט:  למשל, למידה דרך הזום

קטי קטרין שטרית: פה זה עניין של ביטחון, זה אחרת לגמרי

קטי קטרין שטרית:  ביטחון שונה מבריאות

יעל שרביט: נכון

יעל שרביט:  צריך יותר משאבים לחיזוק המצב הרגשי

יעל שרביט:  זו הזדמנות מצוינת

יעל שרביט:  אם אנחנו כבר רוצים לתת לבני הנוער מסגרת, בואו ניקח את התקופה הזו, שאי אפשר באמת ללמוד בה, וזה מנותק לצפות מבני הנוער ללמוד בימים שמכבידים עליהם, ולהוסיף תכנים של העשרה כמו חינוך פיננסי, הכנה לחיים בוגרים, וכלים להתמודדות רגשית-נפשית

יעל שרביט:  אין יותר חשוב מזה עכשיו

יעל שרביט:  איך אני פונה לחבר שלי שנמצא במצוקה ומסייע לו? למי אני פונה במצב הזה? אנחנו לא מרגישים שיש לנו מענה מספק

יעל שרביט:  גם בתי הספר צריכים לתמוך בנו יותר

יעל שרביט:  יש הנחיות טובות שיורדות ממשרד החינוך

יעל שרביט:  אנחנו בקשר עם משרד החינוך כל הזמן, אבל יש פער בין ההנחיות לבין מה שקורה בבתי הספר

יעל שרביט:  חייב שיהיו הנחיות והוראות ברורות שמחייבות את בתי הספר לפעול בצורה שלא תפגע בתלמידים

יעל שרביט:  ברור לנו שכוונת בתי הספר טובה, אבל בסופו של דבר תלמידים כרגע נפגעים

יעל שרביט:  אי אפשר לאפשר את המצב הזה כמו שהוא

יוסף טייב: תודה רבה

קטי קטרין שטרית: לפני שמשרד החינוך ייתן את התשובה, אני רוצה להעלות כמה דברים

קטי קטרין שטרית:  חבר הכנסת דוידסון אמר דבר מאוד נכון

קטי קטרין שטרית:  יש הרבה פנסיונרים

קטי קטרין שטרית:  אדוני היושב-ראש, את חוקי הפנסיה קבע אדם בשם ביסמרק

קטי קטרין שטרית:  אנחנו מדברים על מישהו שחי לפני 300 שנה

קטי קטרין שטרית:  אנשים בני 60 נמצאים היום בתחילת החיים שלהם, אבל מוציאים אותם לפנסיה

קטי קטרין שטרית:  אני לא מתווכחת עכשיו אם לצאת לפנסיה מוקדמת או לא לצאת, ואני לא מדברת על מי שמבחינה בריאותית לא יכול

קטי קטרין שטרית:  אני באה מתחום החינוך ואני יודעת עד כמה זה קשה ושוחק

קטי קטרין שטרית:  אבל יש אנשים שעדיין נמצאים בשיא שלהם, שמאלצים אותם לצאת לפנסיה

קטי קטרין שטרית:  אפשר "לנצל" את הרצון העז של אותם אנשים לסייע, ולמלא פערים במקומות בהם נמצאים מפונים

קטי קטרין שטרית:       כשהייתי במערכת החינוך הצדעתי לפרויקט אדיר שנקרא "מחויבות אישית", שבו נערים בכיתות י', י"א, י"ב מרגישים צורך לתרום לחברה

קטי קטרין שטרית:  בחופשות שבין כיתה י' לכיתה י"א, יצאתי במסגרת "מחויבות אישית" לקטוף תפוזים בפרדסים בנווה אור שבצפון

קטי קטרין שטרית:  זו היתה חוויה הכי יפה בחיים שלי

קטי קטרין שטרית:  גם את, יהודית? היינו שם שבועיים, גרנו בקיבוץ

קטי קטרין שטרית:  והמחנכות שלנו נתנו לנו בערב כל מיני תזכורות וקצת ערכים

קטי קטרין שטרית:  קמנו בבוקר וקטפנו, וחווינו את החוויה

קטי קטרין שטרית:  למה לא לעשות את זה כמחויבות אישית?      באחת הוועדות נתתי דוגמה מתנועת נוער שהגיעה לבית חולים וניקתה אותו כי אין צוות מנקה

קטי קטרין שטרית:  מנהל בית החולים אמר: מעולם בית החולים שלי לא היה נקי כמו בימים שבהם באו תנועות הנוער

קטי קטרין שטרית:  אתה חייב לחבר

קטי קטרין שטרית:  תרומה מבחינת ההלכה נחשבת לצדקה

קטי קטרין שטרית:  כשאדם נותן צדקה, הוא מרגיש שיש לו חלק במאמץ

קטי קטרין שטרית:  קחו את התרומה הזו ותהפכו אותה, לא רק למשהו הלכתי אלא לכך שאדם ירגיש שיש לו קשר למאמץ המלחמתי

קטי קטרין שטרית:  לא כולם נמצאים עכשיו בחזית עם האפודים והקסדה, ולא כולם עומדים בהיכון ומגינים על גבולות מדינת ישראל

קטי קטרין שטרית:  יש אנשים שרוצים לעשות את המאמץ הזה בתחום של המדינה ובדברים שזקוקים להם

קטי קטרין שטרית:  אתה רואה ילדים חסרי אונים שלא יודעים מה לעשות עם עצמם

קטי קטרין שטרית:  איפה כל המדריכים הנהדרים והטובים שעובדים בכל מיני עמותות ונותנים שירות בחיי היום יום בחינוך הבלתי פורמלי? הם יושבים עכשיו בבית

קטי קטרין שטרית:  המדינה הרי תשלם להם עבור החל"ת הזה

קטי קטרין שטרית:  יש עמותות נהדרות ומקסימות

קטי קטרין שטרית:  אני זוכרת את צמרת אביבי, עוד מתקופת הקורונה

קטי קטרין שטרית:  יש לה עמותה לקידום החינוך המשלים ויש לה אלפי מדריכים שיושבים בבית היום

קטי קטרין שטרית:  למה לא לקחת אותם? תאמין לי, אני יכולה לשים מדריך על כל ילד מפונה

קטי קטרין שטרית:  אפשר להשתמש בכלים האלה

קטי קטרין שטרית:       אדוני היושב-ראש, יש המון פתרונות

קטי קטרין שטרית:  משרד החינוך לא צריך למצוא את הפתרונות על העצים

קטי קטרין שטרית:  הם קיימים מתחת לאף שלו

קטי קטרין שטרית:  הוא רואה אותם והוא לא יודע שהם נוכחים

קטי קטרין שטרית:  קדימה - רק תקטוף את הפרי

קטי קטרין שטרית:  יש לך תנועות נוער, בוגרי י', י"א, י"ב

קטי קטרין שטרית:  אני שומעת אותם מסתובבים בלילות בפארקים כי היום הרי מתחלף להם עם הלילה

קטי קטרין שטרית:  תן להם את משמעות לחיים ומעורבות ערכית בכל המאמץ הזה

קטי קטרין שטרית:  אתה גם מציל אותם מחיי הלילה ומהשוטטות, ואתה גם נותן להם להבין שהם תורמים, למרות שהם לא נמצאים עדיין בשירות

קטי קטרין שטרית:       תכניסו את המדריכים שנמצאים בבית לבתי המלון, למרכזי המפונים

קטי קטרין שטרית:  תנו להם לסייע בתוך החברות למתנ"סים

קטי קטרין שטרית:  נמצא פה נציג בית שמש, ואני יודעת שיש מתנ"ס מאירהוף שמתקיימת בו פעילות

קטי קטרין שטרית:  חבר הכנסת דוידסון, לא רק חבילות

קטי קטרין שטרית:  החיילים מוצפים היום בחבילות ובאריזות, וזה דבר מדהים ונהדר, ואני מגיעה ממקום שבו נשים שואלות במה הן יכולות לעזור

קטי קטרין שטרית:  אמרתי להן שאין צורך להכין עוגיות וסנדוויצ'ים

קטי קטרין שטרית:  אתם לא יודעים איזה סיפוק אדיר יש לאנשים כשהם יוצאים ועושים מעשה, במקום להיות צמודים כל היום לפלאפון או לטלוויזיה ולראות כל הזמן את כל הדיווחים הבלתי פוסקים האלה

קטי קטרין שטרית:  זה גורם לסיפוק גם בקרב אלו שמקבלים את מעשי ההתנדבות

קטי קטרין שטרית:  יש לנו מדריכים, תנועות נוער, ונוער שאפשר להפעיל אותו

קטי קטרין שטרית:  קדימה, הכול מצוי

קטי קטרין שטרית:  רק תקטוף, תנהל, תסדר את זה ותשדר את זה

יוסף טייב: תודה רבה

נופר קין: אדוני היושב-ראש, אני חייבת לצאת

נופר קין:  אני מתנצלת

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:       דלית, בבקשה

דלית שטאובר: אומנם אני כאן הצגתי את מה שבתחומי אחריותי

דלית שטאובר:  כבוד היושב-ראש, לרבים מהדברים המאוד חשובים שעלו כאן, יש תשובות מאוד ברורות

דלית שטאובר:  תנועות הנוער פועלות, מתנדבות

דלית שטאובר:  אני ממש מבקשת

דלית שטאובר:  גם הורחבה האפשרות להעסיק פנסיונרים, גם הרבה מאוד דברים אחרים שעלו כאן

דלית שטאובר:  יש נציג בכל מרכז מפונים, והוא עובד בשיתוף פעולה עם מנהל אגף החינוך

דלית שטאובר:  ביחד עובדים על הנגשת המידע

דלית שטאובר:  יש הרבה מאוד דברים שקורים, שיש להם תשובות, וזה מאוד מאוד מאוד חשוב

דלית שטאובר:       אני רוצה לציין רק דבר אחד לתשומת הלב של כולנו

דלית שטאובר:  למשל, לגבי מרכזי המפונים - התחלנו את המלחמה עם 60

דלית שטאובר:  היום יש קרוב ל-200, אם לא יותר

דלית שטאובר:  דברים מתנהלים תוך כדי תנועה

דלית שטאובר:  ותוך כדי תנועה משכללים ונותנים מענים ועוקבים גם אחרי המשפחה של יוצאי אתיופיה שהתפנתה לבית של משפחה אחרת כדי לתת לה מענה

דלית שטאובר:  הרבה מאוד דברים משתכללים וקורים תוך כדי תנועה, וצריך להבין את זה

דלית שטאובר:  אנחנו רואים מה קורה עם הצפון, מה קרה קודם בדרום

דלית שטאובר:  ככל שכבוד היושב-ראש רוצה לקבל תשובות מסודרות, אני חושבת שצריך להזמין לכאן את המינהל הפדגוגי, את כוח אדם, את מינהל חברה ונוער

דלית שטאובר:  יש תשובות לדברים

דלית שטאובר:  בכל מקום כזה של מרכז מפונים, מעבר לשיתוף פעולה בין משרדי, יש את ארגוני החברה האזרחית שמנגישים את המתנדבים

דלית שטאובר:  יש מקומות שבהם הדברים עובדים כבר מצוין כי המרכז כבר עובד כך וכך ימים, ויש דברים שמתגבשים עכשיו

דלית שטאובר:  יש אוזן קשובה לכל הרעיונות הטובים האלה, ויש מי שמרים אותם מהרצפה

סימון דוידסון: דלית, אני חייב לעצור אותך לרגע

סימון דוידסון:  את היית כול כך הרבה שנים מנכ"לית

סימון דוידסון:  אנחנו מגיעים לישיבה בוועדת חינוך

סימון דוידסון:  היו פה עשרה חברי כנסת

סימון דוידסון:  אנחנו נמצאים בשולחן ריק

סימון דוידסון:  את היחידה בזום ממשרד החינוך

דלית שטאובר: לא

דלית שטאובר:  אני הגעתי לכאן כי הזמינו אותי

דלית שטאובר:  אין לי מידע שהזמינו עוד

דלית שטאובר:  היו"ר יכול לענות

סימון דוידסון:  אני מפרגן לך, דלית

סימון דוידסון:  את היחידה ממשרד החינוך שנמצאת בזום

סימון דוידסון:  לגבי כל הדברים שאמרת עכשיו בדקה האחרונה - אם היו פה נציגי ממשרד החינוך והיו יושבים איתנו ומסבירים לנו, היינו יוצאים עם חיוך גדול, והיינו גם יודעים ליחצן את זה החוצה

סימון דוידסון:  מאוד חבל שמשרד החינוך לא יודע להעביר את הדברים שהוא עושה

סימון דוידסון:  זה נו"ן גדול לדוברות

סימון דוידסון:  אם השר היה פה עכשיו, היינו נותנים לו בראש ונכנסים בו על סתם

סימון דוידסון:  אני לא מבין אותם

קטי קטרין שטרית: נכון

קטי קטרין שטרית:  דלית, אני מכירה את היכולות שלך, ואני יודעת מי את, ואני יודעת כמה את מקסימה, מדהימה, ובעיקר מבינה גדולה מאוד בתחום החינוך

קטי קטרין שטרית:  את אמרת עכשיו כמה דברים

קטי קטרין שטרית:  ושימי לב, כולנו דיברנו על צרכים, ואת אומרת שהם קיימים

קטי קטרין שטרית:  תראי את הפערים בין המצוי והרצוי

קטי קטרין שטרית:  חבל מאוד, יש מערך הסברה נהדר במשרד החינוך

קטי קטרין שטרית:  אין לי שום בעיה לפנות לשר ולבקש זאת ממנו

קטי קטרין שטרית:  אבל אני חושבת שאת, כמי שמכירה את המערכת יותר טוב מכל אחד מהיושבים פה, יכולה להגיד להם: זה לא הגיוני שהדברים האלה לא מפורסמים

קטי קטרין שטרית:  יש תקציב למשרד בנושא פרסום

קטי קטרין שטרית:  עמוד שלם

דלית שטאובר: קטי יקרה, גם היו"ר הנכבד אמר שהוא יוציא פרוטוקול

דלית שטאובר:  בתוקף היותי כאן, גם אני רשמתי לפניי את כל הנקודות

דלית שטאובר:  אני רואה בתוקף אחריותי להיות שופר ולהביא את הדברים שעלו כאן לתשומת לב

דלית שטאובר:  אני בטוחה, ואני גם יודעת עד כמה יש רצון טוב ועבודה מסביב לשעון, ומהירות תגובה יחסית למשרדי ממשלה

דלית שטאובר:  ואמרה כאן מיכל מנקס בהתחלה

דלית שטאובר:  מהרגע הראשון המשרד עובד בשיתוף פעולה לתת את המענים

דלית שטאובר:  ואכן, אני חושבת שמין הראוי שתוקדש ישיבה לכל הדברים המגוונים שעלו כאן

דלית שטאובר:  אני בטוחה, אין לי שום ספק, שאנשים יגיעו ברצון לספר על מה שנעשה, וגם יציגו בצורה גלויה את הפערים ואיך מתמודדים איתם

דלית שטאובר:  המצב מורכב וכל הזמן צריך להמשיך ולשפר

דלית שטאובר:  אני בטוחה שזה בראש מעייני כולנו, כי לכולנו יש מטרה אחת והיא שנצא מהמשבר הזה בצורה הכי טובה

קטי קטרין שטרית: נכון מאוד

יוסף טייב: תודה, דלית

יוסף טייב:  שוב, גם בדיון הקודם פניתי לאריה מור

יוסף טייב:  לצערי, הרבה דברים נעשים, דלית, והציבור לא יודע

יוסף טייב:  לא רק הציבור

יוסף טייב:  אנחנו כחברי כנסת לא יודעים מה קורה ומה נעשה על ידי המשרד, וחבל

יוסף טייב:       ברשותכם, הוועדה מודה לכל המשתתפים בדיון

יוסף טייב:       הוועדה שולחת את תנחומיה למשפחות הנופלים והנרצחים, ומתפללת לשלום החטופים והשבתם הביתה בבריאות, ולרפואת הפצועים

יוסף טייב:      הוועדה מתכנסת מדי שבוע כדי לעקוב ולפקח על תפקוד הממשלה ומשרד החינוך בתקופה קשה זו, שהמדינה טרם ידעה כמותה

יוסף טייב:      הוועדה מביעה את דעתה כי התלמידים צריכים לחזור ללימודים, כמובן בהתאם להוראות פיקוד העורף, באופן פרונטלי כמה שיותר מהר

יוסף טייב:      הוועדה מציעה לקבל פילוח של מתחמי לימוד ייעודיים לתלמידים מפונים שלא יכולים להשתלב בחינוך הרגיל

יוסף טייב:      הוועדה מביעה דאגה על המחסור החמור של פסיכולוגים במערכת החינוך באופן רחב, אבל אני חושב שבזמן חירום הספציפי הזה הדבר גם מקבל ממד אחר לגמר

יוסף טייב:      הוועדה מציעה להשתמש בסטודנטים לחינוך, ושהם יקיימו במוסדות החינוך את הסטאז' שלהם, ובפנסיונרים

יוסף טייב:  הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לבדוק שימוש במורים פנסיונרים כדי לענות על מחסור בכוח אדם

יוסף טייב:      הוועדה מתרשמת שמשרד החינוך נותן מענה הולם למשפחות התלמידים ההרוגים והפצועים, ואני מברך על הקמתה של מינהלת הנפגעים כבר ביום השני, ועל מינוי המנכ"לית לשעבר דלית שטאובר

יוסף טייב:  דלית, אני מעלה המון אנשים פה בוועדה, והמקצועיות שלך וההכרה של המשרד והצרכים באמת ניכרת

יוסף טייב:  תודה רבה שהסכמת לקחת על כתפייך את הפעולה הזו

יוסף טייב:      הוועדה מסבה את תשומת הלב לכך שיש לטפל בתלמידים ובמשפחותיהם ובטראומה שהם עברו ובפוסט טראומה

יוסף טייב:       הוועדה מציינת לטובה את טיפול מערכת החינוך עם המערך הבלתי פורמלי

יוסף טייב:  ושוב, אם אכן נעשים דברים, תפרסמו אותם

יוסף טייב:       הוועדה מציינת שעל אף שהמשרדים מציעים שירותים, המידע לא מגיע לזכאים

יוסף טייב:  הוועדה מבקשת מהמשרדים להגיע ולהגביר את פרסום המידע לציבור הזכאים גם בשפות שונות

יוסף טייב:  אנחנו קוראים ללפ"מ גם לתת פה מענה כדי שיוכלו למצות את מלוא זכויותיהם

יוסף טייב:       הוועדה מבקשת לתת למשפחות המתפנות מרצונן את אותו הטיפול שניתן למפונים על ידי המדינה

יוסף טייב:       הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לבדוק גם את נושא האבטחה במוסדות החינוך

יוסף טייב:       כפי שאמרתי, הוועדה תצא לסיור על מנת לבדוק את חינוך התלמידים המפונים במסגרות המפונות ובמסגרות אחרות, ולוודא שהם אכן השתלבו בתוך מוסדות קיימות

יוסף טייב:  הוועדה תתכנס לדיון רחב סביב נושא זה לאחר הסיור

יוסף טייב:      ברשותכם, הוועדה נעולה