הוועדה לביטחון לאומי, כנסת 25, פרוטוקול מספר 89, 2023-12-10 00:00

צביקה פוגל: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה

צביקה פוגל:  כמו ברוב הדיונים בהם נוכחות משפחות החטופים, נפתח את הבוקר עם האפשרות לומר לכם לתת את דברכם

צביקה פוגל:  אני רק מזכיר לכולנו – התכנסנו פה לדיון על מעורבות משרד הרווחה בחלוקת נשקים

צביקה פוגל:  שנית, אני מזכיר, כדי שבאמת נדע באיזו קונוטציה אנו מקיימים את הדיון – מצב חירום בעוטף עדיין בתוקף ואנו במצב של מלחמה

צביקה פוגל:  נכון להיום בשלוש גזירות שבהן יש לחימה - בעזה, ביהודה ושומרון ובלבנון וסוריה שזו זירה אחת, הזירה הצפונית, ובסך הכול צה"ל וזרועות הביטחון כולן מתוחות על כל גזרות מדינת ישראל

צביקה פוגל:  בנוסף, אנו כמובן מתמודדים בזירות נוספות כמו זירת התודעה, הזירה הבין-לאומית להמשך קבלת לגיטימציה למלחמה שלנו

צביקה פוגל:  אנו לפעמים שוכחים את הזירות האלה אבל הן קיימות

צביקה פוגל:  יש לנו עדיין 137 חטופים

צביקה פוגל:  כל אחד מאתנו היה רוצה לראות אותם כבר חוזרים הביתה

צביקה פוגל:  ליבנו אתכם, וזכות הדיבור שלכם

צביקה פוגל:  בבקשה

יזהר שי: בוקר טוב לכולם

יזהר שי:  אני הבן של עודד ליפשיץ ויוכי ליפשיץ שכבר חזרה מהשבי, אחד ממשפחת החטופים

יזהר שי:  קודם כל, תודה על זה שכולם פה מאזינים ומקבלים אותנו כל פעם שאנו רוצים לדבר ולא משנה מה אנו אומרים, תמיד מתקבלים בברכה

יזהר שי:  תודה רבה

יזהר שי:      קודם כל, לגבי המצוקה של משפחת החטופים

יזהר שי:  אנו מרגישים כרגע שנוצרים שני גושים

יזהר שי:  גוש אחד שחזק, ומרגיש שהוא צריך את הלחימה החזקה על מנת לשחרר חטופים, וכולנו חלק מהצבא, גם אצל החטופים יש הרבה בנים שמשרתים בצבא, ויש גוש שאומר: בכל מחיר נפדה את השבויים, נפסיק הכול עכשיו ונוצרת פה התנגשות

יזהר שי:  בוצעה עסקת חטופים אחת, ואנו כבר שכחנו אותה

יזהר שי:  אלה שחזרו ואלה שחזרו למשפחותיהם הם מאושרים באדם, אבל 137 כפי שאמרת, נוספים לפעמים עוד חטופים ונגרעים כתוצאה מזה שהם מתים

יזהר שי:  המספר כל הזמן נע ונד ואנו חרדים לזה שהמספר האמיתי כבר הרבה יותר גרוע בשל העובדה שחזרו חטופים מהשבי, סיפרו על המצב, סיפרו על ההתעללויות, סיפרו על המצב של הנשים, הגברים

יזהר שי:  אנו אישית, אנשים מקיבוץ ניר עוז, יש לנו הרבה חטופים שהם זקנים וחולים, שאנו שומעים שגם הם מתים, ובחלקם מגיעים לארץ ומסתבר שמצבם הבריאותי כזה שהם גם בסכנת חיים

יזהר שי:      אנו פה – אולי לא קשור למה שעוסקים פה כרגע

יזהר שי:  אנו יותר בקטע של תגיע עסקה, ויהיה קשה לבלוע אותה, וכולנו יודעים זאת

יזהר שי:  ואנו פונים לאלה שיחשבו על אותם אבות ואימהות לילדות שנמצאות, והגיעו עדויות על מה שעובר על הילדות האלה וילדים שנחטפו וחיילים בני 18 הם ילדים כמו ילדים בני 17 מהמסיבה, לא חושב שיש הבדל

יזהר שי:  אבל אנו התרגלנו אחרי 65 יום

יזהר שי:  משהו קורה לנו

יזהר שי:  אנו כבר מקבלים פחת של חטוף או שניים ושלושה חיילים בשוויון נפש

יזהר שי:  זה משהו שהתרגלנו אליו לצערי ואנו לא מדברים על הפצועים קשה

יזהר שי:  אנו באים לייצג פה את המחנה שאומר שמישהו פה צריך להתחיל לחשוב מחוץ לקופסה

יזהר שי:  לעשות אותו דבר שוב ושוב ולצפות לתוצאה - זה קצת בעייתי

יזהר שי:      תזכרו אותנו, ברגע שתגיע עסקה תצטרכו לבלוע דברים שמנוגדים גם לערכים, כל לוחם פה או כל מי שניהל אי פעם משא ומתן יודע שזה מנוגד להמון דברים אבל כרגע גם בלחימה אנו רואים שהחטופים מדווחים שהם נפצעים בתוך המקום שהם נמצאים, בדירות נהרגים, מחליפים להם מקומות וזהויות, אין להם אוכל, יש להם תנאים קשים, עינויים

יזהר שי:  אנו בפחת ונגמר לנו הזמן

יזהר שי:  אנו צריכים את העסקה, שתלחצו להגיע לעסקה, ליזום עסקה

יזהר שי:  אנו צריכים שכל חברי הכנסת ברגע שתגיע, קצת ישכחו מהקטע הפוליטי, יתחברו יותר לאימהות ולאבות ולמצוות פדיון שבועיים ופשוט יעזרו לנו להעביר את זה בכנסת

יזהר שי:  יהיה קשה להעביר – בעסקה הקודמת המחיר היה פשוט וברור לכולם

יזהר שי:  להעביר את זה גם אם זה אומר שחלק מהמטרות הראשויות של המיגור יכול להיות שלא יגיעו למיצוי מלא

יזהר שי:  ברור שזה יהיה גם מחבלים עם דם על הידיים וגם איזה מוצא, כי כל ה-137 נמצאים שם לא מאהבת ישראל

יזהר שי:  הם פשוט מגן אנושי ליחיא סינוואר ולהקתו

יזהר שי:  אנו לא יכולים להמשיך לחשוב שאפשר כמה שיותר כוח להפעיל

יזהר שי:  אנו נלחמים עם יד מאחורי הגב

יזהר שי:  אני בטוח שגם לנו המלחמה פחות טובה – אולי יש לנו יותר נפגעים מכך

יזהר שי:  יש לנו מגן אנושי שמחזיק אותו והוא לא ישחרר אף אחד מרצונו החופשי – אחרת זה התאבדות מבחינתו

יזהר שי:  אנו עומדים פה במצב מאוד קשה ממשפט שלמה, והחטופים זועקים את יקיריהם, וכל יום שעובר, היקרים האלה, נפשם נשחטת

יזהר שי:  יכול להיות שיקבלו פה גופות חיות אבל כבר לא יישאר מה להחזיר

יזהר שי:  שכל אחד יזכור את זה – אין לנו זמן

יזהר שי:  לנו נגמר הזמן, וברגע ההצבעה שיתחבר לילדים שלו, ידמיין אותם שם

יזהר שי:  תודה רבה

צביקה פוגל: בבקשה

נדב רודאיף: בוקר טוב

נדב רודאיף:  אני נדב רודאיף, הבן של ליאור רודאיף שחטוף כבר 65 ימים בשבי חמאס

נדב רודאיף:  אמשיך את הקו שזוהר התחיל

נדב רודאיף:  אנו מדינה חפצת חיים

נדב רודאיף:  לנו, לכל המשפחות, אני מקווה שלכל העם בישראל, נמאס ממוות

נדב רודאיף:  גם החיילים שנמצאים כרגע ונהרגים, קשה לנו לשמוע

נדב רודאיף:  קשה לנו להכיל את זה

נדב רודאיף:  הלבבות שלנו, המוחות שלנו כבר לא מסוגלים להכיל את המוות ואת השכול והאבל, והבקשה שלנו, של כל המשפחות ושלי אישית שאבא שלי גם כשיחזור לפה, וכל שאר החטופים והחטופות, יחזור לפה חי

נדב רודאיף:  וכשתגיע ההצעה, וכמו שיזהר אמר, תגיע הצעה שתהיה לא קלה לעיכול, וזה ברור לכולנו שלא תהיה קלה לעיכול אבל אנחנו צריכים שאתם תעזרו לנו לבחור בחיים

נדב רודאיף:  כי אין לנו יותר זמן ולהם בטוח אין יותר זמן, להישאר שם

נדב רודאיף:  העדויות שחוזרות הן קורעות את כולנו מבפנים

נדב רודאיף:  אני בטוח שאתם מודעים לזה אולי קצת יותר ממני

נדב רודאיף:  אנו באמת רק מבקשים שכשיגיע הרגע, תזכרו שאנחנו צריכים אותם חיים

נדב רודאיף:  על מנת-מנת להתחיל להחלים ולבסס פה ביטחון לאומי מחדש אנו נהיה חייבים שהם יהיו פה

נדב רודאיף:  נהיה חייבים לקבור את מי ששם וכבר לא בין החיים

נדב רודאיף:  נהיה חייבים לטפל במי שיחזור אולי חצי חיים, כי גם מי שכבר חזר עדיין חטוף

נדב רודאיף:  עדיין מתמודד, עדיין נאבק, עדיין סובל והם יסבלו לעוד הרבה מאוד זמן

נדב רודאיף:       אישית לאבא שלי יש נשק

נדב רודאיף:  הוא הרבה מאוד שנים מתנדב בהרבה מאוד ארגונים, מחזיק נשק אישי

נדב רודאיף:  זה לא הציל אותו

נדב רודאיף:  וגם בדיונים על אישורים לנשקים ולנשיאת נשקים אישיים יש לקחת בחשבון - לא אקרא לזה יותר עוטף עזה כי אנחנו עוטפים את ישראל, וכבר הרבה מאוד שנים

נדב רודאיף:  נשק הוא פתרון של מוות

נדב רודאיף:  לא של חיים

נדב רודאיף:  אנחנו צריכים להתחיל ליזום פתרונות שמדברים על חיים

נדב רודאיף:  מדינת ישראל קמה כדי לאפשר את זה

נדב רודאיף:  וזה כל מה שאנו מבקשים, שתזכרו שהם לא עוד מגנים חיים

נדב רודאיף:  הם לא עוד חלק סתמי במלחמה שאין בה חוקים

נדב רודאיף:  והחוק היחיד שצריך להתוות את כולם בהחלטות לכשהן יגיעו זה החוק שהם צריכים לחזור לפה חיים

נדב רודאיף:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה לכם

יזהר שי: חשוב לי להוסיף, חלקכם – לא אנקוב בשמות – לפני כמה שבועות לחצו לי את היד ואמרו לי שאתם מאחוריי לא משנה מה

יזהר שי:  אני מחזק את מה שנאמר פה לגבי העסקה

יזהר שי:  רוצה להזכיר שביטחון לא יהיה פה

יזהר שי:  ביטחון לאומי לא יכול להיות פה

יזהר שי:  אף אחד לא יחיה בביטחון במדינה שהפקירה מאחורה אנשים בעזה, שהייתה אמורה להגן עליהם בהפקרה ראשונה וגם לא החזיר אותם בהפקרה שנייה

יזהר שי:  אני מבקש שלא תשכחו את זה כי כשאתם יושבים במועצה הזאת יש לכם אחריות על כל תושבי המדינה ועל כל אזרחיה גם בארץ וגם בחו"ל וגם מעבר לקו האדום

יזהר שי:  תודה רבה

צביקה פוגל: תודה רבה לכם

צביקה פוגל:  אין לכם מושג כמה הנוכחות שלכם פה חשובה והדברים שלכם לא נפלו על אוזניים ערלות, תאמינו לי

צביקה פוגל:  חשוב לנו לשמוע אתכם

צביקה פוגל:  גם מחזיר אותנו מדי פעם למציאות שטופחת על פנינו כל בוקר מחדש

צביקה פוגל:  תודה שאמרתם את הדברים

צביקה פוגל:      אנו חוזרים לדיון שלנו

צביקה פוגל:  אני מזכיר – התכנסנו כאן כדי לדון על פי בקשה של חברת הכנסת מירב בן ארי על נושא מעורבות משרד הרווחה וחלוקת נשקים

צביקה פוגל:  פתחתי ואמרתי בתחילת הדיון שאנו במצב מלחמה במספר זירות, חלקן זירות מלחמה ישירות וחלקן עקיפות

צביקה פוגל:  אף אחד מאתנו לא יודע כמה זמן תימשך המלחמה הזאת, איך היא תתפתח, אבל לכולנו ברור היום שאין כבר כמעט דבר כזה שנקרא עורף

צביקה פוגל:  כל המדינה, כמעט ללא יוצא מן הכלל, היא חזית, ורוב תושבי המדינה מרגישים שהם בחזית וחלק מהם רוצים להגן על עצמם ולהגן על משפחתם, מי שלא נמצא בצבא וגם כאלה שכן נמצא בצבא

צביקה פוגל:  אנו כל מי שהיה מעורב בתהליך אישור התבחינים והתקנות וחלוקת נשקים, פעלנו כל הזמן מתוך ראייה על דבר אחד בלבד – שמי שמקבל רשיון לנשק ראוי לקבל רשיון ולשאת נשק

צביקה פוגל:  זה מה שהוביל אותנו בכל אחת מהפעולות שאותן ביצענו

צביקה פוגל:  התכנסנו כאן לדיון שוב לפי בקשת חברת הכנסת מירב בן ארי שהמטרה שלנו לצאת מפה בסופו של דבר עם המלצה לגורמים הרלוונטיים אילו פעולות או צעדים יש לנקוט כדי שהאנשים הראויים יישאו נשק או יקבלו רשיון לנשק

צביקה פוגל:      אני מיום רביעי או חמישי שעבר מוצף בקשות להשתתף בדיון ולשאת פה דברים

צביקה פוגל:  אני מבין שהדיון הזה מעורר הרבה מאוד עניין

צביקה פוגל:  הוא דיון מקצועי, ומי שינסה לקחת אותו לכיוון שאינו מקצועי, לא אתן לו

צביקה פוגל:  אני רוצה שהדיון הזה יהיה מקצועי כדי שנוכל להוציא ממנו מסקנות מקצועיות ולהורות את הגורמים הרלוונטיים בדברים המקצועיים הרלוונטיים לעניין

צביקה פוגל:  הדיון הזה יסתיים עד השעה 13:00

צביקה פוגל:  נתנו לזה שעתיים

צביקה פוגל:  סדר הדוברים – אאפשר קודם למירב לשאת את דברי הפתיחה שלה להצעה, אחרי זה אתן לכל חבר כנסת שתי דקות לעמדת פתיחה

צביקה פוגל:  מייד אחרי זה הממ"מ יציג את הנתונים שאסף עבורנו ונתקדם בגורמים שאספו נתונים וניתן לכולם להתייחס

צביקה פוגל:  הזמנים יהיו מוקצבים, בין שתיים לשלוש דקות לכל דובר

צביקה פוגל:  נצלו את הזמן כי ב-13:00 אנו חייבים לסיים

צביקה פוגל:  יש לנו המשך יום ולוח זמנים שקבענו

צביקה פוגל:  תודה רבה לכל מי שהגיע וטרח להגיע לכאן

צביקה פוגל:  חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לחברי הכנסת שהצטרפו להצעה הזו

מירב בן ארי:  יש הרבה חברי כנסת שהצטרפו, יושבים פה ויציגו את הדברים מצוין

מירב בן ארי:      אני רוצה לישר קו, ולמען הסר ספק

מירב בן ארי:  אני נמצאת בדיוני הוועדה, אני חברה בה, ונמצאת בדיונים בכל הקשור לחלוקת הנשק

מירב בן ארי:  אני חושבת שאדם שראוי לשאת נשק צריך לשאת נשק

מירב בן ארי:  המדינה צריכה לאפשר, כי אנו במצב כפי שהיושב-ראש אמר, חירום לאומי, מלחמה, ובכלל מאז מבצע שומר חומות הביטחון האישי פה די ברצפה

מירב בן ארי:  גם לא ממש התרומם

מירב בן ארי:  להפך, התרסק בתקופה האחרונה

מירב בן ארי:  לכן נשיאת הנשק – אני רואה כל מיני אנשים שמגיבים לי – היא בעיניי ראויה אבל לאותם אנשים שמותר ועומדים בתבחינים

מירב בן ארי:  בדיון האחרון שהתקיים נודע לנו שהוגשו 261,000 בקשות רק בחודשים האלה מפרוץ השבת ועד 3

מירב בן ארי: 12

מירב בן ארי:  לנתונים שאני קיבלתי ואני מניחה שעידו יעשה סדר, הבנתי שרק 4 נדחו בשל נושאים של רווחה

מירב בן ארי:      יש לכך הרבה סיבות

מירב בן ארי:  אחת, משרד הרווחה אינו חלק מהאירוע

מירב בן ארי:  מרגע שניתן תבחין, יש אישור של משרד הבריאות

מירב בן ארי:  מי שמכיר את נושא התבחינים מודע

מירב בן ארי:  רק בגלל שהמשטרה יודעת שאם על אותו אדם שמבקש נשק יש תיק במשטרה היא מודיעה

מירב בן ארי:  אם יש לו גם תיק של אלמ"ב זה כמובן נושא לפסילה, אני מניחה שהמשטרה תציג את זה, אבל גם אם יש לו תיק פלילי אחר – אני מניחה שהוא פסול

מירב בן ארי:  עם זאת יש לזכור שהנושא של אלימות במשפחה הוא הרבה פעמים כלל לא מגיעה

מירב בן ארי:  היא לא מתלוננת, לא מגיעה לנושא והרבה פעמים הולכת למקומות של משרד הרווחה ולאו דווקא למשטרה

מירב בן ארי:  הרבה פעמים – מהנתונים פה, יש פה ארגונים חברתיים שמכירים את הנתונים הרבה יותר טוב ממני ויעידו בפניכם כמה פעמים היא הולכת למקום שהוא לא המשטרה כדי שתוכל לקבל טיפול

מירב בן ארי:  הארגונים המצוינים שנמצאים פה יעבירו את הנתונים בצורה הרבה יותר טובה ממני

מירב בן ארי:      עוד נתון לסבר את האוזן – ביטוח לאומי לא מאפשר בדיקה, מה שאומר שאם יש למבקש הרשיון נכות נפשית גם פה יש בעיה עם נושא פיקוח המשטרה

מירב בן ארי:  גם פה, אדם שמתמודד נפש, יש לזכור האם הוא מוכר ומטופל ואז כן נפסל מלקבל נשק אבל יש לזכור שיש מתמודדי נפש שאינם מוכרים

מירב בן ארי:  לכן גם כאן הייתי רוצה לדעת כיצד מתנהלת במשטרה בבדיקה מול אותו אדם שאמור לקבל את הנשק

מירב בן ארי:      הנוכחות של נשק בבית – ואני יכולה להגיד לכם שהרבה מהנשקים לא נמצאים בכספת, מעדות אישית של אדם שאני מכירה שאמור לדחוף את זה עמוק בארון, וזה לא עובד ככה

מירב בן ארי:  נשק הוא נשק

מירב בן ארי:  מיועד להרוג קודם כל

מירב בן ארי:  ודאי גם לתת ביטחון עצמי, אמרתי זאת בתחילת דבריי למען הסר ספק, אבל נשק מטרתו בסופו של דבר להרוג ואם אין האחריות של נושא הנשק לשים אותו בכספת או לאבטח אותו – יש מקרים שהובאו לידיעתי של איומים בנשק בתוך הבית על נשים

מירב בן ארי:  לכאן אני מאוד מבקשת, ובזה אסיים כי יש פה הרבה חברי כנסת – הנשק הזה יכול להתפוצץ לנו בפרצוף

מירב בן ארי:  הוא עניין של זמן

מירב בן ארי:  לא אכנס לאירוע של יובל בירושלים, שם כבר אירוע מתגלגל וטוב שהייתה ביקורת ציבורית כי כל הנושא נפתח מחדש אבל אין קשר בין הדברים

מירב בן ארי:  אני רוצה להבין, וטוב אדוני היושב-ראש – דיברת על עניין מקצועי ואני סומכת עליך בעניין הזה - כיצד משפחות שהן לאו דווקא מוכרות במשטרה אבל כן מוכרות ברווחה וזו בעיניי הנקודה

מירב בן ארי:  אם אני מזקקת הכול, כיצד אנו נותנים להם פתרון, ולא מגיעים למצב, שהנשק הזה בסוף יתפוצץ לנו בפנים, בעיקר בתוך הבתים בנושא של אלימות בתוך המשפחה

מירב בן ארי:  תודה ותודה על הדיון

צביקה פוגל: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי

צביקה פוגל:  חברת הכנסת לימור סון הר מלך, בבקשה

צביקה פוגל:  אין בעיה, נשמור לך את הזכות לאחר כך

צביקה פוגל:  חבר הכנסת משה סעדה

משה סעדה: אין ספק שתחושת הביטחון של כולנו נסדקה, ויש חשיבות, שאנשים יישאו נשק ולו בשביל תחושת הביטחון שלהם ושל בני המשפחה

משה סעדה:  מעבר לתחושת הביטחון, אנשים עם נשק משרים ביטחון בציבור ויש מצבים שגם מונעים פיגועים וראינו זאת

משה סעדה:  נכון שהייתה תקלה חמורה ויש לחקור אותה וראוי, אבל במקרית המקרים וגם יובל עצמו שנשא נשק, הציל בזכות האקדח שנשא - את כל האזרחים שהיו במקום

משה סעדה:  לכן יש לזה חשיבות

משה סעדה:      אני מסכים שמהצד השני יש לחשוב מתי נכון להעביר נשק ועל המצבים של אירועי אלימות במשפחה

משה סעדה:  באופן אישי בפרקליטות, במח"ש כל הזמן טיפלנו בזה כי שוטרים יש להם אקדחים וטיפלנו בלא מעט מקרי רצח כתוצאה מאקדח שהיה בסביבה כי הוא שוטר, זה תפקידו, הוא חייב להיות עם אקדח וגם תמיד הדילמה מתי אתה לוקח לו את האקדח

משה סעדה:  אשתו טוענת שהוא איים עליה

משה סעדה:  אתה תופס את האקדח שלו, לא תופס? כי מצד אחד תתפוס – מה שבטוח

משה סעדה:  מצד שני, אם אני לא תופס לו את האקדח – הוא לא שוטר

משה סעדה:  הוא לא יכול לאבטח, לא יכול לחזור לעבודה יום למחרת

משה סעדה:  תמיד הדילמות האלה

משה סעדה:  כמובן יש לשמוע את כל המומחים אבל על סמך הניסיון שלי, יש לחלק זאת לשני חלקים: ראשית, להיזהר בשלב מתן ההיתר - לתת במקומות הראויים, ורוב האנשים ראויים

משה סעדה:  ואם יש מידע למשטרה – כי לא חייב להיות תיק

משה סעדה:  גם מידע

משה סעדה:  אם יש מידע כלשהו על אלמ"ב בבית – נכון שלא יהיה נשק בסביבה

משה סעדה:  מידע פוסל

משה סעדה:  אולי צריך להסדיר בנוהל – זה לא קיים – פנייה לרווחה, כי מסכים שאם הבית יש לו רקע של אלימות במשפחה, לא ראוי שיהיה אקדח

משה סעדה:  שנית, להסדיר מה קורה אחרי שיש אקדח

משה סעדה:  נתת אקדח ויש איום – האשה מתלוננת שבעלה איים עליה

משה סעדה:  גם להסדיר, שלנו במח"ש היה נוהל מסודר מתי תופסים נשק, איך תופסים, וזה על סמך ניסיון של מקרים שלא תפסו ונגרם רצח

משה סעדה:  הכללים הללו נכתבו בדם

משה סעדה:  לכן גם פה, יש להגדיר את הדברים בצורה מסודרת בשלב שלפני ואחרי, אבל אחרי שאומר את כל זה, חשוב מאוד שלאזרחים יהיו אקדחים ויהיה ביטחון – כמובן למי שראוי ויודע לתפעל את הנשק כפי שצריך

צביקה פוגל: תודה

צביקה פוגל:  מבקש מחבריי חברי הכנסת, משפטי פתיחה

צביקה פוגל:  יהיה לכת זמן אחרי זה לשאת דברים נוספים

צביקה פוגל:  חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה

עופר כסיף: תודה רבה

עופר כסיף:  מברך על הדיון

עופר כסיף:  חייב לומר למשפחות החטופים שדיברו קודם ולאחרים שליבי איתם וחבריי ואני נמשיך לעשות כל מה שאפשר כדי שיוחזרו לשלום מיידית לביתם

עופר כסיף:  כולי תקווה שזה יקרה

עופר כסיף:      אני אישית ברמה העקרונית נגד חלוקת נשק בכלל

עופר כסיף:  לא מדבר על ישראל אלא באופן כללי

עופר כסיף:  יש בזה היבט של הפרטה של חובת המדינה

עופר כסיף:  חובת המדינה ותפקידה בין השאר להגן על האזרחים ולכן אני נגד חלוקה, ודאי חלוקת תעשייתית לאזרחים

עופר כסיף:  רק אומר כדרך אגב כי זה לא הנושא אבל בתוך המסגרת שבה אנו דנים יש בעיה שהוזכרה לא פעם, בעיקר בתקופה האחרונה, שכרגע מי שנותן את הרישויים – נתחיל בזה – הוא ללא הסמכה ראויה וגם ללא סמכות חוקית

עופר כסיף:  עלה הנושא של החמ"ל שהיה פה בכנסת למתן רישויים, מי נמצא בו

עופר כסיף:  יש פה בעיה רצינית בעיקר סביב שני דברים – הקלות ותבחינים וקיצור תהליך הרישוי

עופר כסיף:  אני רוצה להביא לכם ציטוט מאוד מעניין של מישהו שפנה לקבלת נשק, ופרסם את התהליך שעבר לפני שבוע - אסף דניאלי בעיתון הארץ

עופר כסיף:  כותב כך – אני מצטט אותו – איך נראה תהליך הצטיידות בנשק בישראל בימים אלה – כמו מספר עצום ובלתי ידוע של ישראליים, גם אני עומד בקריטריונים

עופר כסיף:  הגשתי טפסים שמוכיחים זאת לצד אישור רפואי וחיכיתי לראיון ש-50% מהזכאים אמורים לעבור בטלפון, ושעל רקע המצב 505 האחרים קיבלו ממנו פטור

עופר כסיף:  השיחה המיוחלת התקבלה כשקמתי מהמשרד בדרכי לשירותים

עופר כסיף:  אמנם אלא ציפיתי שאאלץ לשנות מהיסוד את לוח הזמנים לאותו יום אבל המראיינת הצעירה בהחלט הפתיעה אותי כששתי דקות לתוך השיחה ועוד בטרם הספקתי להדיח את המים הודיעה לי שעברתי בהצלחה ושהרשיון המותנה ימתין לי בדואר האלקטרוני, סוף ציטוט

עופר כסיף:      אם כך מחלקים רישויים, הסכנה היא איומה

עופר כסיף:  הסכנה היא איומה להרבה מאוד קבוצות, ואחת הראשיות בהן היא כמובן הנשים

עופר כסיף:  הדבר הזה עלה עוד בינואר בוועדה לקידום מעמד האשה

עופר כסיף:  כבר שם נאמר והוזכר – גם יושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת תמנו שאטה וגם למשל טל משדולת הנשים - דיברה על סכנת ההרחבה של החימוש האזרחי

עופר כסיף:  יש לי עוד מה להוסיף, אעשה זאת בזמן הבא שיהיה לי לדבר, אבל הסכנה המוחשית לנשים שזה הנושא היא סכנה אחת מהגדולות שקיימות בגלל האופן הכאוטי ואולי כאוטי מתוכנן של מתן הרישויים

צביקה פוגל: תודה רבה לחבר הנסת עופר כסיף

צביקה פוגל:  חבר הכנסת יצחק קרויזר, בבקשה

יצחק קרויזר: קודם כל, תודה רבה לך אדוני היושב-ראש

יצחק קרויזר:  אדבר בקצרה כי יש פה לא מעט אנשים ויש הרבה מאוד שאלות

יצחק קרויזר:  חשוב לי להדגיש שכולנו שותפים לרצון לדעת, לשאול, לברר ולקבל תשובות ואני בכלל לא רוצה לדבר על הפן של נשיאת נשק בנושאים ביטחוניים

יצחק קרויזר:  רק בנושאים פליליים של אלימות במשפחה ותחושות ביטחון, לשם אנו מכוונים

יצחק קרויזר:  לכן מאוד אשמח ואני מצטרף לבקשתך, מאחר שאני רואה פה לא מעט גופי מקצוע – משטרה, רווחה, גופים אזרחיים שכולם רוצים לראות איפה עובר הקו המאוד דק בין הצורך לחמש ולהקנות תחושת ביטחון ולהגן גם על גברים וגם על נשים לבין תהליך הבקרה ואיך מתקבלות ההחלטות

יצחק קרויזר:  אשמח מאוד שהדיון הזה יישאר בקו המקצועי והענייני ולא יגלוש לנושאים פוליטיים שאני יודע שמגרד פה לכמה אנשים לקחת את זה לכיוון הפוליטי

יצחק קרויזר:  כדאי להשאיר את זה כדי שכפי שציינת, שנצא מכאן מסוף היום עם מסקנות ותובנות כדי שאזרחי מדינת ישראל יידעו שיש פה תהליך מבוקר, ומי שמחזיק בסופו של יום ברשיון להוציא את אותו כלי ירייה, עומד בתבחינים ועבר את הבדיקות הראויות

יצחק קרויזר:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק קרויזר

צביקה פוגל:  חברת הכנסת שרון ניר, בבקשה

שרון ניר: תודה, אדוני

שרון ניר:  אני מתחברת לסיפא של דבריו של חבר הכנסת קרויזר ואומרת שהשיקולים שצריכים להוביל אותנו הם שיקולים ביטחוניים בלבד באופן מלא

שרון ניר:  המציאות של מדינת ישראל מ-7

שרון ניר: 10 ואילך היא מציאות ביטחונית לא דומה למציאות הביטחונית מ-6

שרון ניר: 10, לכן עלינו להבין שהחימוש של אזרחי מדינת ישראל זה קודם כל צורך חיוני שמביא לידי ביטוי את היכולת שלנו לאפשר לאזרחינו להגן על עצמם, ובאותה נשימה אומר, שהצטרפתי להצעה הזו כי אני חושבת שעלינו כחברי כנסת לוודא שאנו עושים את המהלך הזה בצורה רצינית ומבוקרת, שלא משתמעת לשני פנים שהיא באמת מאפשרת לנו ולמדינה עצמה להגן על תושביה

שרון ניר:  לכן המיקוד בעיניי בדיון הזה צריך להיות בתהליך ולא במה ולא באיך

שרון ניר:  באיך יש להביא לידי ביטוי שלושה ענפים מרכזיים: קודם כל, איך אנו עושים את זה עכשיו בזמן לחימה כשאנו לוקחים בחשבון את כל הסעיפים והקריטריונים שדרכם מאשרים לאזרח להתחמש

שרון ניר:  אפשר להסתכל על פרויקט פני המקום כדוגמה, שאנשים מחוילים ויכולים להגן על עצמם ועל בני ביתם והישוב והקהילה

שרון ניר:  יש לומר שיש פה שלושה קריטריונים שצריכים לבוא לידי ביטוי בשולחן עגול

שרון ניר:  מפריע לי מאוד שמשרד הרווחה אינו חלק בסיפור הזה כי זו היכולת שלנו להרים דגל כל הנוגע להגנה על נשים בתוך הבית שלהן

שרון ניר:  לכן יש לקחת פה בחשבון גם קריטריונים של כשירות נפשית שזה משרד הבריאות, גם קריטריונים של כשירות פלילית ומסוכנות שזה משטרה וגם קריטריונים של פוטנציאל נזק שנאספים ממשרד הרווחה

שרון ניר:  יש לעשות זאת באמצעות ועדה מתכללת, שולחן עגול, שולחן לחימה, כל מה שאתה חושב לנכון אדוני שזה אופרציה שמביאה לידי ביטוי בסוף את התכלית

שרון ניר:  תודה

צביקה פוגל: תודה לך, חברת הכנסת שרון ניר

צביקה פוגל:  הזכרת את אחת המשימות החשובות שלנו כחברי כנסת – אנו מפקחים על פעולות הממשלה

צביקה פוגל:  זה חלק מהעניין וזה בסדר גמור

צביקה פוגל:  חבר הכנסת שמחה רוטמן, בבקשה

שמחה רוטמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש

שמחה רוטמן:  אני רוצה לפתוח במשהו שהוא כמעט טריוויאלי

שמחה רוטמן:  נשקים לא הורגים אנשים

שמחה רוטמן:  אנשים הורגים אנשים

שמחה רוטמן:  יש נטייה להתבלבל, ולחשוב שנשק זה דבר שהורג

שמחה רוטמן:  מה שהורג זה האדם האוחז בנשק

שמחה רוטמן:  כששמעתי את עופר כסיף אומר שמתנגד למתן נשקים, אמרתי: אני זוכר שאני כנער הפגנתי: אל תיתנו להם רובים

שמחה רוטמן:  דווקא למתן הרובים לאנשים שהשתמשו בנשקים האלה נגדנו היינו קולות בודדים

שמחה רוטמן:  בסופו של דבר השאלה היא לא האם לתת נשקים אלא למי נותנים נשקים, כי לתת נשקים חייבים וכל אקדח וכל רובה שהיה ב-7

שמחה רוטמן: 10 בידיים של אזרח שומר חוק, הוא יותר טוב מאשר בידיים של חייל או שומר מאומן בדימוס או בהווה, הציל לא אדם אחד או שניים

שמחה רוטמן:  הרבה פעמים הרבה מאוד אנשים

שמחה רוטמן:  כמות האנשים שמסתובבים בינינו היום שחייבים את חייהם לעובדה שנשק הוחזק בידיים של אזרח שומר חוק היא אדירה, בלתי נתפסת

שמחה רוטמן:       כמובן כל מוות הוא טרגי, ודאי באלימות במשפחה, הוא טרגי

שמחה רוטמן:  אבל אסור בשום פנים ואופן שנהפוך את החריג של החריגים – במדינת ישראל – תלוי בנתונים שאוספים - יש 140,000, 180,000, 200,000 אוחזים בנשק חוקי

שמחה רוטמן:  אנו מדברים על פרומיל של פרומיל של פרומיל, צריך לטפל בהם, למנוע אותם, צריך לעשות הכול כדי שמשרד הרווחה ישפר את המהלכים והמשטרה ברגע שיש תלונה או חשש יבדקו אותה כמו שצריך

שמחה רוטמן:  הכול נכון

שמחה רוטמן:  אבל אסור שנהפוך את הפרומיל של הפרומיל של הפרומיל הזה למציאות, שעליה אנו מסתכלים ושוכחים הכול

שמחה רוטמן:  זו אותה תפיסה

שמחה רוטמן:  פה אני מתחבר לדברים שאמרה חברת הכנסת שרון ניר אבל דבר אחד אני רוצה לתקן אותה – אנו לא במציאות ביטחונית שונה מאז 7

שמחה רוטמן: 10

שמחה רוטמן:  אנחנ יודעים שאנו במציאות ביטחונית שונה מ-7

שמחה רוטמן: 10, ואותה תפיסה לקויה ושגויה שרבים – בלי להפנות אצבעות לאיש – כולנו כמדינה אשמים בה שלפני 7

שמחה רוטמן: 10 מדינת ישראל לקחה נשקים מכיתות כוננות כי פחדה שיגנבו אותם, צמצמה, הובילו מדיניות לצמצום הנשקים המוחזקים בידי האזרחים מחשש לגניבות ומחשש לזה, ואני זוכר את הדיונים שהיו בוועדה כשמירב הייתה יושבת-ראש הוועדה

שמחה רוטמן:  ניסינו להבין כמה נשקים בלתי חוקיים יש במדינת ישראל

שמחה רוטמן:  עד היום לא יצאנו ראש עם המספרים

מירב בן ארי: גם לא תדע

מירב בן ארי:  זה הקטע של נשק בלתי חוקי

שמחה רוטמן: נכון, אבל בסופו של דבר נשק בלתי חוקי הורג, במאות ובאלפים

שמחה רוטמן:  נשק שניתן לאויבים שלנו הורג במאות ובאלפים

שמחה רוטמן:  נשק שניתן בידיים של אזרחי שומרי חוק הוא מציל חיים

שמחה רוטמן:  כל זה אני אומר יש לזכור בסופו של דבר ובמיוחד עכשיו, ובמיוחד לאור הדברים שפתחו את הישיבה – נכון, מדינת ישראל כשלה בהגנה על אזרחיה, יש לומר זאת בצער רב

שמחה רוטמן:  כולנו אחראים, כולנו אשמים

שמחה רוטמן:  מדינת ישראל כשלה, שמענו את משפחות החטופים אומרים את זה

שמחה רוטמן:  כאשר מדינה ובמציאות במדינת ישראל מדינה לא מתפקדת במאת האחוזים לשמור על חיי אזרחיה, אין לה שום זכות מוסרית למנוע מאדם את הזכות הבסיסית שלו להגנה על עצמו, להגנה על משפחתו

שמחה רוטמן:  תפיסת העולם צריכה להיות – קודם כל, יש לי זכות להגן על חיי ועל חיי משפחתי

שמחה רוטמן:  אם יש סיבה טובה – תיק פלילי, רקע נפשי, יש לשלול אותו ממני

שמחה רוטמן:  אבל הבסיס הוא שיש לי זכות להגן על המשפחה שלי

צביקה פוגל: תודה רבה, חברת הכנסת שמחה רוטמן

מירב בן ארי: גם נשק חוקי הורג

מירב בן ארי:  לא רק בלתי חוקי

עופר כסיף: גם לומר שנשק לא הורג אלא בני אדם זה גם התעלמות מהמציאות

צביקה פוגל: זה בדיוק מה שרציתי למנוע

צביקה פוגל:  בואו נקשיב אחד לשני

צביקה פוגל:  יש לכל אחד מה לומר ואין מונופול על השכל לאף אחד

צביקה פוגל:  חברת הכנסת פנינה תמנו, בבקשה

פנינה תמנו: תודה, אדוני היושב-ראש

פנינה תמנו:  קודם כל אני מודה לך על הדיון הזה ולחברי הכנסת שיזמו ובראשם חברת הכנסת מירב בן ארי ואנו שהצטרפנו אליה

פנינה תמנו:  קראתי את הדוח של הממ"מ

פנינה תמנו:  נכון לנו כשאנו ניגשים לדיון כזה דווקא בגלל האמירה של חבר הכנסת קרויזר – זה לא דיון פוליטי

פנינה תמנו:  זה דיון על החיים ועל המוות

פנינה תמנו:  אוי לו לאדם או לאשה שייקחו את זה למקום פוליטי

פנינה תמנו:  חושבת שסביב השולחן הזה תהיה הסכמה רחבה שכולנו מצד אחד רוצים ביטחון ומצד שני לא רוצים שהנשקים יגיעו לידיים הלא נכונות

פנינה תמנו:  אני חושבת שעל זה יש הסכמה, ומי שאין הסכמה על זה, כדאי שעכשיו יקום וייצא כי לא נראה לי שצריך הרבה שום שכל כדי להבין את זה

פנינה תמנו:      לצד זאת, בסופו של דבר משלמי המיסים, הציבור הישראלי משלמים הרבה מאוד כסף לעובדי הציבור, לנבחרי הציבור, למבקר המדינה, לממ"מ

פנינה תמנו:  בתחום הזה יש לנו כל כך הרבה כלים לדעת מה תמונת המצב, גם מבחינה אמפירית וגם כל כך הרבה כלים ודוחות ומסקנות, איפה ומה יש לתקן

פנינה תמנו:      גם דיון אצלי בוועדה היה סביב הנושא הזה

פנינה תמנו:  התחושה שלי שאנו לא מתקדמים מפעם לפעם בעניין של היישום של המסקנות

פנינה תמנו:  היו דוחות מבקר המדינה

פנינה תמנו:  הייתה ועדת רונן

פנינה תמנו:  אני חושבת שהגיע הזמן להתחיל ליישם את זה

פנינה תמנו:  לא מספיק שזה יהיה רק בפועל

פנינה תמנו:  למשל עניין הממשק בין משרד הרווחה והאגף לרישום כלי ירייה

פנינה תמנו:  אנו מבינים – המציאות היא דבר חשוב ביותר

פנינה תמנו:  יש קשר שוטף אבל זה לא מספק ואסור שיספק ויניח את הדעת של נבחרי הציבור

פנינה תמנו:  אנו מצפים שנהלי העבודה שביקשו בוועדת רונן – ייושמו; הדברים שעליהם הצביע מבקר המדינה יתקיימו כי אנו לא יכולים להסתפק על טוב ליבם או הכושר המקצועי של אדם כזה או אחר כי בסוף אנשים מתחלפים

פנינה תמנו:  ראינו שלאחרונה מנהל האגף התפטר

פנינה תמנו:      אני באמת מצפה שקודם כל, כל מה שקשור לבריאות הנפש – זה חייב לקבל מענה

פנינה תמנו:  אין דבר כזה שנותנים אישור בלי שקיבלנו, בין אם זה רופא משפחה וגורמים אחרים וביטוח לאומי שיכולים להצביע, אם יש לאדם התמודדות נפשית - חלילה אנו לא רוצים להכתים אותם, אבל זה דבר אחד

פנינה תמנו:  דבר נוסף, יש כמה ליקויים כשאנו למשל – הוצא צו הגנה

פנינה תמנו:  אתה יודע ששולחים סמ"ס לאותו גבר אלים שלוקחים לו את הנשק - עד שהיא מגיעה הביתה, היא בפחדים – הוא מקבל את הסמ"ס עוד לפני שלקחו לו

קריאה: כבר לא

פנינה תמנו: עד לפני חודשיים שלושה זה מה שהיה

פנינה תמנו:  תקנו אותי אם לא – מאוד אשמח

פנינה תמנו:  בנוסף, אדוני היושב-ראש, כולנו כרוצים שיהיה ביטחון, אבל לא במחיר שחלילה בתוכנו האלימות תלך ותגבר, ואני מצפה שבמסקנות שלך ניקח את הדוח של הממ"מ שעבדו עליו מאוד קשה ונתחיל ליישם את זה, ותתחום את זה בזמן

פנינה תמנו:  תודה רבה

צביקה פוגל: תודה רבה, חברת הכנסת פנינה תמנו שאטה

צביקה פוגל:  חברת הכנסת טלי גוטליב, בבקשה

טלי גוטליב: ב-7

טלי גוטליב: 10 נכנסו גם עזתיים עם רשיון עבודה לישראל, וכבשו בין השאר 22 קיבוצים בדרום

טלי גוטליב:  נכנסו לבתים, ערפו ראשים, שרפו ילדים

טלי גוטליב:  רצחו והתעללו

טלי גוטליב:  אף אחד לא דמיין בעולם שדבר כזה יקרה בתוך שטח מדינת ישראל

טלי גוטליב:  אף אחד לא דמיין שהדרום יעבור כיבוש

טלי גוטליב:  אף אחד לא דמיין שאנשים באומץ ובעוז רוח ייצאו מהבתים שלהם, ייקחו נשק שיש להם במקרה ויילחמו בלחימת גרילה ברחובות בקיבוץ, ברחובות שדרות, ברחובות אופקים

טלי גוטליב:  ממש כך

טלי גוטליב:  והגענו למסקנה כואבת, שאנו נמצאים במדינת ישראל בסכנה קיומית של להיות או לחדול

טלי גוטליב:  זה המצב שאנו עדיין נמצאים בו

טלי גוטליב:  אנו במלחמה מול שלל אויבים שהאתוס שלהם רוצה בחידלוננו ממש

טלי גוטליב:  לכן בנקודת הזמן הזו טוב עשה השר לביטחון לאומי שהתעשת והבין שכשיש לנו צו 8, אנחנו אישרנו 360,000 חיילי מילואים לוחמים ולוחמות שמגויסים בצו 8 ללא הגבלת זמן כרגע

טלי גוטליב:  יותר מזה, בקרוב בגלל שיהיו חילופים ושחרורים, נצטרך להעלות את המכסה בעוד כמות מאוד ניכרת

טלי גוטליב:  כלומר מדובר ביהודה ושומרון – רוב הנשים נמצאות שם במקום המורכב הזה שגם משם עלולה להיפתח עלינו רעה גדולה – נמצאות שם בלי הבעלים שלהן, בלי בני הזוג שלהן, להגן עליהן, נשים שנאלצו להוציא רשיון לנשק

טלי גוטליב:  גם אני הוצאתי רשיון לנשק, כי אני מבינה לגמרי שאנו נמצאים כרגע בזמן הנתון הזה בפחד אמיתי, אימתני מפני פלסטינים ביהודה ושומרון, פעילי טרור ביהודה ושומרון

טלי גוטליב:  אנו רואים פיגועים, יציאה לפיגועים מיהודה ושומרון בלי לעבור מחסומים

טלי גוטליב:  ראינו את זה בכמה וכמה פעמים, ומה שמציל חיים בסופו של דבר – לצערי, הייתי מעדיפה להבין שיש לי מספיק גדודים לפרוש אותם בכל רחבי הארץ, לרבות גדודי מג"ב ושהם ישמרו על מדינת ישראל מכל משמר, בכל רחוב, בכל עיר, כי כרגע הזכות שלי להגן על עצמי גוברת על הכול

טלי גוטליב:  כי אין לי ברירה

טלי גוטליב:  כרגע הסד"כ שלי מחולק באופן מאוד גדול בדרום, באופן מאוד גדול בצפון, באופן מועט ביהודה ושומרון

טלי גוטליב:  לכן בזמן הזה באיזון האינטרסים הגדול ואל מול הצורך להגן על עצמנו השר לביטחון לאומי הקל על התבחינים אבל תוך אחריות, כי קבלו את הדבר הבא- -      

מירב בן ארי: הוא לא הקל בתבחינים

טלי גוטליב: זכותך לומר

טלי גוטליב:  אני אומר את תפיסת העולם שלי

טלי גוטליב:  אני מבהירה את עמדתי

טלי גוטליב:  לעמדתי שלי, לפני שאדם בישראל מקבל רשיון נשק, צריך אישור משטרה שכולל – העובדה שאין לו עבר פלילי

טלי גוטליב:  גם אם איש ג'וינט – לא יקבל

טלי גוטליב:  גם אם עישן ג'וינט לפני חמש שנים, לא יקבל

טלי גוטליב:  אם יש מידע מודיעיני על אלמ"ב לא יקבל

טלי גוטליב:  אם יש צו הגנה או היה צו הגנה שכבר לא בתוקף, לא יקבל רשיון נשק

טלי גוטליב:  שיהיה ברור שזה חלק מהתבחינים

טלי גוטליב:  לכן אני מבהירה ואומרת – ודאי שיש לבדוק, ובוודאי שאם מידע, מידע עובר

טלי גוטליב:  אבל בזמן לחימה ובזמן שטובי בנינו בעוז הרוח נמצאים בלחימה בחזיתות , הזמן כעת קודם כל לחזק אותם ואת משפחותיהם שהם שומרים עלינו מכל משמר אבל אנו כאן גם בעורף צריכים להגן עלינו

טלי גוטליב:  זו זכות בסיסית

טלי גוטליב:  חלוקת הנשקים היא קריטית, היא הכרח בעת הזו

טלי גוטליב:  שלא יהיה לכם ספק

טלי גוטליב:  היא הכרח

טלי גוטליב:  אנו תחת חשש אמתי ביותר משלל זירות

טלי גוטליב:  יהודה ושומרון, בקעת הירדן, רמת הגולן

טלי גוטליב:  חס וחלילה גם ערבי ישראל

טלי גוטליב:  חס וחלילה

צביקה פוגל: תודה רבה, חבר הכנסת טלי גוטליב

צביקה פוגל:  חבר הכנסת נאור שירי, בבקשה

נאור שירי: בוקר טוב, תודה על הדיון

נאור שירי:  לשם שינוי, אני רוצה לומר שאהיה קצר ואהיה קצר

נאור שירי:  בתפיסה הכללית אני לא נגד חלוקת נשק

נאור שירי:  אני למעלה מ-17 שנים- - -  עם אקדח אבל קרויזר, דיברת על לנתק את הפוליטיקה

נאור שירי:  אני שומע את זה בהמון מושגים

נאור שירי:  אי אפשר לנתק את הפוליטיקה כי אזרחי ואזרחיות ישראל מקבלים היתרים לנשק תחת הקמפיין: ישראל מתחמשת

נאור שירי:  אי אפשר להתעלם מזה

יצחק קרויזר: אין קריטריון פוליטי

נאור שירי: יש

עופר כסיף: בפועל יש בעיקר קריטריון פוליטי

צביקה פוגל: הבאנו כל כך הרבה אנשים שגם יקשיבו לנו וגם נשמע אותם אז בואו נאפשר להם

צביקה פוגל:  בבקשה

נאור שירי: לדעתי זה כן תחת קמפיין

נאור שירי:  חושב שעושים את זה בצורה מהירה ופזיזה, אני גם לפני חצי שנה, עוד לפני האירוע הזה, ביקשתי שנערוך דיון עם מספרים – דו"צים, כמה מסרבים, כמה נופלים ומקבלים סירוב במבחנים המעשיים

נאור שירי:  זה עדיין לא קורה

נאור שירי:  במדינת ישראל להוציא רשיון נהיגה לוקח סביב חצי שנה אם אתה ממש על הזמנים

נאור שירי:  במדינת ישראל להוציא רשיון לאקדח – שבוע

מיכל מרים וולדיגר: ממש לא

מיכל מרים וולדיגר:  בעלי מנסה חצי שנה ולא מצליח

נאור שירי: אני אשמח להתווכח עם מי שרוצה

נאור שירי:  אני עושה את זה כבר 17 שנים, גם רענונים

נאור שירי:  אני רואה מי יורה באקדחים

נאור שירי:  מכיר סיטואציות קרביות

נאור שירי:  הנזק בטווח הארוך שאנו מחוקקים חוקים ומסתכלים על הטווח הארוך, כי אנו לא נהיה במלחמה – הנזק יעלה על התועלת

נאור שירי:      אני רוצה להזכיר עוד משהו בסיסי

נאור שירי:  במדינה המונופול על אלימות נמצא אך ורק על ידי המדינה

נאור שירי:  המשטרה במדינת ישראל היא שאמורה לשמור על הביטחון שלנו

נאור שירי:  אני מבין את הרצון ואת ההרגשה הפנימית של כולם, לשאת אקדח - נותן הרגשה בטוחה יותר

נאור שירי:  אפשר לחלוק על זה

נאור שירי:  בעתיד הנשקים האלה יגיעו בסכסוכים שכנים, הם יגיעו על שוטרים

נאור שירי:  נחווה ירידה בביטחון האישי וננסה לאסוף את הנשים האלה ולראות את התוצאות האלה בעתיד

נאור שירי:  הדברים האלה צריכים להיות הרבה יותר מסודרים, ומבקש לעשות את זה על נתונים

נאור שירי:  דיבר רוטמן על כמה ניצלו

נאור שירי:  כמה נפגעו מירי מנשק? לא יודע

נאור שירי:  אני רוצה לקבל את הנתונים, רציתי לקבל את הנתונים לפני חצי שנה, ואשמח להבין ממשטרת ישראל מה דעתה על חלוקת הנשק בכלל באופן כזה רחב

נאור שירי:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה לחבר הכנסת נאור שירי

צביקה פוגל:  חבר הכנסת עמית הלוי, בבקשה

עמית הלוי: תודה, אדוני היושב-ראש

עמית הלוי:  דיון חשוב, כפי שאמרו

עמית הלוי:  אני רוצה לומר בפתיחה את העקרונות שבעיניי מנחים דיון מסוג זה גם נוכח דברים לדעתי לא מדויקים שנאמרו פה קודם

עמית הלוי:  הגנה עצמית כפי שאמר הנשיא רייגן פעם – זו לא זכות אלא חובה

עמית הלוי:  משטר ליברלי זה נכון

עמית הלוי:  בצדק אמר חבר הכנסת כסיף שהחובה העליונה והראשונה של המדינה היא להגן על אזרחיה

עמית הלוי:  באותה מידה, החובה של המדינה היא לאפשר לכל אדם להגן על עצמו, הגנה עצמית זה לא אלימות, לכן לא קשור להגדרה של גבר שהזכרת

עמית הלוי:  תנאי אחד – שמדינה לא צריכה להתערב אלא אם כן האדם מסוכן לעצמו או לאחרים

עמית הלוי:  את הרגולציה הזו אנו עושים בשני מרכיבים בהליך הרישוי שהייתי גם שותף לתבחינים שאדוני והשר הובילו, המשטרה ומשרד הבריאות

עמית הלוי:  יש ראיון, הכשרה של כמה שעות במטווח

עמית הלוי:  בסופו של דבר הצד הרגולטורי החשוב הוא בבדיקת הרישום הפלילי ובמשרד הבריאות

עמית הלוי:  כיוון שטיפלתי בהרבה מאוד מקרים בחודשים האחרונים אני יודע ששני המוקדים האלה קשוחים למדי

עמית הלוי:  גם אותם 6,000 תיקים שנמצאים היום ולא מאושרים על ידי המשטרה, כאלה שיש להם רישום פלילי ולא מאפשרים להם, וגם במשרד הבריאות ובמוקד החירום – מי שנמצא פה מטעם משרד הבריאות – אנשים שהיו כולל לוחמים גיבורים שקיבלו טראומות כאלה ואחרות, שהיה מקום לשקול, כך או כך, משרד הבריאות מאוד קשיח בעניין הזה

עמית הלוי:  לכן אני אומר – לא היה קיצור בהקשר התבחינים

עמית הלוי:  בשני הדברים העיקריים - משרד הרווחה – לא חוזר על הדברים שנאמרו ונחקרו

עמית הלוי:  לדעתי העיקרון השלישי צריך להיות לנגד עינינו – שכיחות ההיזק

עמית הלוי:  בסופו של דבר תמיד יש אפשרות לנזק

עמית הלוי:  גם הולך במעבר חצייה יכול ליפול

עמית הלוי:  אנו צריכים לשקול את שאלת שכיות הנזק

עמית הלוי:  אם הנזק הוא שכיח, במובן הזה דוח רונן – אפרופו השאלה של חבר הכנסת שירי – מנשק כזה – לא מנשק בלתי חוקי שמקורותיו ידועים, לייצור עצמי ביהודה ושומרון, בעזה, הברחות מירדן או גניבות מצה"ל, אלא נשק חוקי שמגיע דרך המנגנון הזה שעליו אנו עוסקים הוא אחוז קטן ביותר באופן כללי

נאור שירי: כמה נשקים כאלה נגנבים בשנה?     

יצחק קרויזר: מה שנגנב היום זה תחמושת

פנינה תמנו: השאלה כמה נגנבים

פנינה תמנו:  מישהו פה יכול לתת תשובה?     

צביקה פוגל: יש פה משטרה, ייתנו את הנתונים, תמתינו

עמית הלוי: חבר הכנסת שירי, ממליץ לקרוא את דוח רונן

עמית הלוי:  הוא דוח מפורט מאוד

עמית הלוי:  בסוף נשק מסוג זה – האחוזים הם זניחים מאוד

עמית הלוי:  לכן אני חוזר – העיקרון שצריך להיות גם לא למדינת ישראל – לכל מדינה; ודאי למדינת ישראל שהמסקנה העולה מ-7

עמית הלוי: 10 ומתרפ"ט ומכל מה שהיה פה במאה השנים האחרונות, שחשוב שיהיו ממלאי מקום למשטרה, שלא יכולה בהיקף כזה של פריסה, של אירועים – אנו רואים זאת על בסיס יום-יומי, מחויבת לאפשר לאזרח להגן על עצמו ובנתונים האלה, נדמה לי שגם במתכונת היום, גם אם יהיה שיפור כזה או אחר - עקבתי בדקדוק רב אחרי כל תבחין

עמית הלוי:  אגב, אני חושב שאנו צריכים להרחיב עוד את התבחינים

עמית הלוי:  זו עמדתי

עמית הלוי:  מבחינת הרגולציה, כלומר המניעה מאדם שמסוכן לעצמו או לאחרים לשאת נשק היא מניעה קיימת ומספקת

צביקה פוגל: תודה רבה, חבר הכנסת עמית הלוי

צביקה פוגל:  חברת הכנסת דבי ביטון, בבקשה

דבורה ביטון: תודה, כבוד היושב-ראש, על דיון חשוב מאוד

דבורה ביטון:  באופן עקרוני, נושא של נשקים, לפחות כמי שחוותה ב-7

דבורה ביטון: 10 את מה שקרה, אני אישית הרגשתי מאוד בטוחה שהיה לבעלי נשק

דבורה ביטון:  עמדנו בממ"ד וחשבנו לתומנו, שאם חלילה מחבלים ייכנסו, כנראה שזה יועיל לנו

דבורה ביטון:  עם זאת, כמי שהייתה עורכת דין 14 שנים וייצגה נשים, לצערי היו לא מעט מקרי אלימות במשפחה, שחלקם לא היו גם עם נשק

דבורה ביטון:  זה משהו שבהחלט מעורר דאגה

דבורה ביטון:  לכן אני חושבת שיש צורך כשנותנים את רשיונות הנשק לעשות זאת במסורה, בבדיקה

דבורה ביטון:  גם שוטרים – הסיפור של דיאנה רז – בעלה היה שוטר, אז האדם שקיבל עם האישור הכי נכון לצערי השתמש בו לרעה

דבורה ביטון:  לכן אנו חייבים לגלות רגישות ומקצועיות בנושא הזה

דבורה ביטון:  יש חובה לכל אזרח במציאות היום להגן על עצמו, זה בהחלט משרה ביטחון

דבורה ביטון:  אתמול נקלעתי לסיטואציה בצריפין, לא יודעת אם אתם יודעים מה היה שם אבל עצם העובדה שצריך לרוץ עם נשק - בהתחלה חשבו שזה ביטחוני, הז נתן ביטחון שאתה יכול לבלום אבל זה לא היה ביטחוני אלא משהו פלילי

דבורה ביטון:  יש צורך אבל בהחלט חייב לבדוק לאן הנשק מגיע וחלילה אם נגנב לנסות לפחות לזהות כי זה עלול להיות בעוכרינו

דבורה ביטון:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה לחברת הכנסת ביטון על הדברים החשובים

צביקה פוגל:  חברת הכנסת לימור סון הר מלך ואחריה מיכל וולדיגר ונעבור למומחים

צביקה פוגל:  בבקשה

לימור סון הר-מלך: אני חושבת שבשבת שמחת תורה חטאנו לציבור בישראל בחטא כפול

לימור סון הר-מלך:  החטא הראשון היה ששללנו מאזרחי מדינת ישראל ואזרחי העוטף את היכולת להגן על חייהם, להגן על חיי המשפחות שלהם, להגן על חיי הבנות, הבנים, הילדים

לימור סון הר-מלך:  זה החטא הראשון, כשלקחנו את הנשקים מתושבי העוטף וסיפרנו להם על הגנה מרחבית מופקרת שפשוט הפקירה את החיים שלהם

לימור סון הר-מלך:  החטא השני קורה עכשיו והוא חמור בעיניי פי כמה וכמה וזה הניסיון למנוע מתושבי ואזרחי מדינת ישראל את האפשרות להגן על חייהם

לימור סון הר-מלך:       אני תושבת יהודה ושומרון

לימור סון הר-מלך:  בעלי בשבת בבוקר, שבת שמחת תורה, גויס

לימור סון הר-מלך:  משך חודשיים הייתי לבד

לימור סון הר-מלך:  לבד

לימור סון הר-מלך:  כשהאיום מסביב זועק לשמים, כשכולם מדברים על התרחישים הכי מפחידים שיכולים להוית, כשאנו יודעים שזה דבר שכבר קרה

לימור סון הר-מלך:  ודאגתי

לימור סון הר-מלך:  הדבר הראשון שדאגתי זה לעשות נשק לעצמי כדי שאוכל להגן על ילדיי

לימור סון הר-מלך:  זו זכות וחובה של מדינת ישראל לאפשר לתושבי ואזרחי מדינת ישראל להגן על חייהם

לימור סון הר-מלך:  אני רואה נשים ביהודה ושומרון ובכל הארץ, שכשהבעלים שלהן שם, הן עצמן דואגות שיהיה להן נשק, שלבעל שלהן יהיה נשק, כי יש להן אמון באיש שלהן

לימור סון הר-מלך:  כי הן יודעות שהמצב הלכתחילה הוא שהאיש מגונן על ביתו

לימור סון הר-מלך:  זה המצב הראשוני, שהאיש מגונן על הבית שלו

לימור סון הר-מלך:  אנו במציאות של בדיעבד גמור

לימור סון הר-מלך:  אנו במציאות שלצערנו הרב חטאנו פעם אחת

לימור סון הר-מלך:  אסור לנו לחטוא פעם שנייה

לימור סון הר-מלך:  אנו סומכות על הבעלים שלנו

לימור סון הר-מלך:  אנו מאמינות להם

לימור סון הר-מלך:  זה שאני רוצה שיהיה לי נשק בעיניי זה מציאות של בדיעבד גמור

לימור סון הר-מלך:       ואני רוצה לתת נתונים כי פה מדברים – זה נתונים שהם חשובים

לימור סון הר-מלך:  אביא נתון אחד, כי תמיד אפשר להפוך את החריג לתופעה אבל החריג הוא לא תופעה ולא המציאות

לימור סון הר-מלך:  שלא ישתמע מדבריי – כל אירוע הוא נורא ואיום, וכשאנו שומעים, אנו צריכים ככל יכולתנו, זה המובן מאליו – שאנו צריכים לעשות ככל יכולתנו כדי למנוע את האירועים האיומים האלה, אלת האיומים האלה, אבל אנו צריכים להיזהר מלהפוך את החריג לתופעה

לימור סון הר-מלך:  בעשור האחרון מתוך 251 נשים שנרצחו- -     

פנינה תמנו: את לא יכולה לומר שאלימות כלפי נשים זה חריג

לימור סון הר-מלך: - - -זה חריג כי הרוב

לימור סון הר-מלך:  למה את לא מוכנה לשמוע- - -     

פנינה תמנו: לא אשב פה ואשמע שזה חריג

צביקה פוגל: את יכולה לא לשבת פה אם את לא רוצה

צביקה פוגל:  אף אחד לא הפריע לך

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, נראה לי חוצפה לומר לי: אם את לא רוצה – אל תשבי פה

פנינה תמנו:  אני מעולם לא אומרת את זה לחברי כנסת שיושבים אצלי

צביקה פוגל: את אמרת את זה וציטטתי אותך

צביקה פוגל:  לא שום דבר אחד

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, יש פה גברת, שצועקת לי מאחורי האוזן

פנינה תמנו:  הייתי מצפה ממך, אם יש אורחים שצועקים על חברי הכנסת, תעשה סדר

פנינה תמנו:  יש פה מישהי שצועקת

צביקה פוגל: בינתיים את הדוגמה הלא טובה

צביקה פוגל:  את מפריעה לחברת כנסת אחרת לדבר

פנינה תמנו: תמשיכי בבקשה

צביקה פוגל: תודה רבה, חברת הכנסת תמנו שאטה

צביקה פוגל:  חברת הכנסת לימור, תמשיכי בבקשה

מירב בן ארי: מה הקטע – אורחים מגיעים וצועקים על חברי כנסת מאחורה? מה זה הדבר הזה? בחיים לא ראיתי דבר כזה

מירב בן ארי:  את לא מדברת איתה בכלל

פנינה תמנו: אני לא הייתי נותנת שמישהו יעשה לך את זה פה

צביקה פוגל: בדיונים שלך תעשי מה שאת רוצה

צביקה פוגל:  בדיונים שלי אני עושה

צביקה פוגל:  אל תפריעי לי

צביקה פוגל:  תודה

פנינה תמנו: צריך לשמור על חברי הכנסת

פנינה תמנו:  בינתיים נראה לי ישיבה על עוצמה יהודית

צביקה פוגל: בבקשה, לימור

לימור סון הר-מלך: אני רוצה רק את הנתון הזה להביא בפני הציבור, שמתוך 251 מקרי רצח של נשים בחברה היהודית ובחברה הלא יהודית, רק 11 מהמקרים האלה היו על ידי נשק ברישוי, בעשור האחרון

לימור סון הר-מלך:  אנו מדברים על עשור

לימור סון הר-מלך:  ועוד 7 ארגונים

לימור סון הר-מלך:  להפוך את זה - יש לנו פה מנשקים בלי רשיון 70, ומדברים אחרים – סכין או כלי חד אחר – 77 כאלה

לימור סון הר-מלך:  כשאני אמרתי חריג – לא אומר שלא צריך לתת את הדעת ולא אומר שלא צריך לראות איך אנחנו ומשרד הרווחה עובדים וכן פועלים יחד ומשלבים ידיים, אבל אי אפשר להפוך ציבור ולעשות בעיניי שיימינג לציבור שלהם, לציבור הגברים במדינת ישראל שברובו המוחלט שומר חוק

פנינה תמנו: לא מדברים על גברים נורמטיביים

פנינה תמנו:  מדברים על גברים אלימים

פנינה תמנו:  מה זה הדמוניזציה הזאת לנשים? מה קורה עם הדיון הזה? אני לא מבינה את זה

פנינה תמנו:  נשים שנמצאות במצוקה, שחיות באלימות, אנו דורשים שנשק לא יגיעו לגברים אלימים

צביקה פוגל: חברת הכנסת פנינה תמנו, אני קורא לך לסדר

פנינה תמנו: הן חוות אלימות

צביקה פוגל: חברת הכנסת תמנו, אל תובילי אותי לשנייה ושלישית

פנינה תמנו: אני אגיד את הקול שלי בקול ברור ונהיר

פנינה תמנו:  זה לא חריג שנשים חוות אלימות

פנינה תמנו:  היינו צריכים לשתף פעולה כדי שלא יגיעו נשקים ואקדחים לגברים אלימים

פנינה תמנו:  זו הייתה אמורה להיות אמירה שלכם בלי היסוס, אדוני היושב-ראש

מירב בן ארי: אני נגד גברים אלימים

פנינה תמנו: אנחנו עושים דמוניזציה? אין לי אבא? אין לי אח? אין לנו גברים במשפחה? מה זה הדבר הזה? מה זה קשור?     

לימור סון הר-מלך: לא דיברתי עליך

מירב בן ארי: - - -     

צביקה פוגל: מירב, קריאה ראשונה

מירב בן ארי: על מה?         

צביקה פוגל: אתם מפריעים

פנינה תמנו: אלימות כלפי נשים זה לא חריג

צביקה פוגל: מירב, קריאה שנייה

לימור סון הר-מלך: דיברתי על הדיון הזה

פנינה תמנו: אז אולי תבהירי את הדברים שלך

צביקה פוגל: חברת הכנסת פנינה תמנו שאטה, קריאה שלישית

צביקה פוגל:  תוציאו אותה החוצה בבקשה, תודה

צביקה פוגל:  כנראה שרק ככה נצליח להשיג פה סדר

צביקה פוגל:  חברת הכנסת לימור, בבקשה לסיים

צביקה פוגל:      (חברת הכנסת פנינה תמנו יוצאת מאולם הוועדה)

שרון ניר: אני יכולה להעיר הערה אחת? סליחה שנאי מפריעה לחברת הכנסת לימור

שרון ניר:  אני רוצה רק לעזור לך – אולי תבהירי את דבריך, שלא תפחיתי מתופעה- - -     

לימור סון הר-מלך: לא הפחתי והדגשתי, ואני חושבת שצריך לייצר איזון פה ולהגיע לנקודת איזון שמצד אחד לשמור- - -     

צביקה פוגל: חברת הכנסת סון הר מלך, תודה

צביקה פוגל:  סיימנו

לימור סון הר-מלך: הכללים מאוד מוקפדים

צביקה פוגל: סדרנים, תוציאו בבקשה את הגברת שם שהפריעה

מירב בן ארי: היא מפריעה כל הדיון

מירב בן ארי:  מזעזע ועל הגזענות שלך

צביקה פוגל: מירב, קריאה שנייה

צביקה פוגל:  אל תובילי אותי לקריאה שלישית

צביקה פוגל:  אני מוציא אותה החוצה

צביקה פוגל:  אל תנהלי לי את הישיבה בבקשה

מירב בן ארי: על לבנים ושחורים

מירב בן ארי:  שתצא מפה

מירב בן ארי:  שתצא מהכנסת גם

מירב בן ארי:  אני רוצה לדעת איך קוראים לה

מירב בן ארי:  היא תדבר פה לסדרנים בכבוד

צביקה פוגל: תודה רבה

צביקה פוגל:  חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה

מיכל מרים וולדיגר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש

מיכל מרים וולדיגר:  אמר קודם חברי לסיעה, חבר הכנסת שמחה רוטמן, שנשקים לא הורגים

מיכל מרים וולדיגר:  אז אני חולקת עליו, נשקים הורגים

מיכל מרים וולדיגר:  נכון שזה שמשתמש בהם הוא זה שלוחץ על ההדק אבל בסופו של דבר הכלי הזה הוא כלי הרג, כלי מסוכן, אין ספק בכלל

מיכל מרים וולדיגר:  לכן כלי נשק זה דבר נוראי, מפחיד ובדיעבד לחלוטין

מיכל מרים וולדיגר:  מכאן ואילך אני מסכימה עם מה שאמר ורבים עם מה שאמרו פה חברי כנסת לפניי

מיכל מרים וולדיגר:  בעולם שכזה גם לפני 7

מיכל מרים וולדיגר: 10 ובוודאי גם אחריו כלי נשק הוא דבר הכרחי- -      

פנינה תמנו: עובדות המשמר יוצאות אתיופיה? בוא תראה איך הן מתוסכלות בגלל השטויות שלך

צביקה פוגל: אני יכול להבין מה את עושה פה? הוצאתי אותך החוצה

פנינה תמנו: אתה לא יכול להוציא אותי

צביקה פוגל: אל תיתני לי להפסיק את הדיון בגללך

צביקה פוגל:  צאי החוצה בבקשה

צביקה פוגל:  אתה לא תיתן לאורחים שלך לדבר איך שהם רוצים

צביקה פוגל:  חוצפה שכזאת

צביקה פוגל:  תגידי לו שיעצור את הדיון

צביקה פוגל:  לא תהיה גזענות בכנסת ישראל

טלי גוטליב: מה אמרה? תגידי

צביקה פוגל: בבקשה, מיכל, תמשיכי

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו לא שמענו את ההערה ולכן לא יודעים מה נאמר

טלי גוטליב: כולנו מגנים אמירות גזעניות

טלי גוטליב:  אם מישהו מאתנו היה שומע נראה לכם שהיה עובר? לא יהיו פה אמירות גזעניות, נקודה

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה להמשיך ולומר שלמרות הכול ועל אף שמדובר בכלי מסוכן, כן היום אנו צריכים את הדבר הזה

מיכל מרים וולדיגר:  אין ברירה

מיכל מרים וולדיגר:  זה משהו הכרחי וקריטי

מיכל מרים וולדיגר:  לכן אני חושבת שצריך להרחיב את התבחינים, צריך לחלק כלי נשק אבל כמובן, כפי שנאמר לפניי, לעשות את זה בשום שכל ולבדוק היטב חזור ובדוק כדי שהנשק יגיע בסופו של דבר לאדם שיידע מתי ואיך להשתמש בו

מיכל מרים וולדיגר:       חבר הכנסת שירי יוצא ואני רוצה לומר לו – הוא דיבר על שבוע ימים שמקבלים נשק

מיכל מרים וולדיגר:  אני רוצה לשתף את הנוכחים – במקרה שלי בעלי, אדם בן 54, אין לנו בעיות במשפחה ב"ה, עשה שירות צבאי בשריון והוא לא נכנס לתבחינים

מיכל מרים וולדיגר:  מנסה חצי שנה לקבל נשק כי לי אין מאבטח – אני כבר לא סגנית שר אוצר וגם כשהייתי לא היה מגיע לי מאבטח ב"ה, והוא לא יכול להוציא נשק, ולא משנה כמה ניסינו ופנינו ועדיין התשובה שלילית

מיכל מרים וולדיגר:  אני חושבת שהמצב הזה, שבעלי לא יכול לקבל נשק, לא טוב ולא נכון

מיכל מרים וולדיגר:  אני סומכת על כושר ההבחנה שלו ועל היכולת והזהירות שלו להשתמש בכלי נשק

מיכל מרים וולדיגר:  אני מקווה אכן שיחולקו נשקים לכל מי שרוצה, כמובן בכפוף לכך שנעשות הבדיקות הכי חשובות והכי נכונות ואחרי שנעשו וניתן הנשק, כמובן לעבור הכשרות והתאמות ולהכשיר את האנשים שנושאים בנשק מתי ואיך להשתמש בהם

מיכל מרים וולדיגר:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל וולדיגר ועכשיו אפשר סוף-סוף להתחיל בדיון המקצועי

צביקה פוגל:  עידו מהממ"מ, בבקשה

עידו אבגר: תודה, אדוני

עידו אבגר:  לפני שנגיע למעורבות הרווחה, כתבנו לבקשת היושב-ראש מסמך ביולי השנה שנוגע לשימוש לרעה בנשק שזה נושא שעלה פה

עידו אבגר:  לעשות סדר: המשטרה לא אוגרת נתונים על סוג רשיון הנשק שאיתו בוצעו העבירות

עידו אבגר:  לכן אין להם אפשרות לשלוף מידע לא על עבירות ולא על התאבדויות שנעשו בנשק ברשיון לעומת נשק אחר

עידו אבגר:  בקשה שלנו לניתוח פרטני של תיקי רצח לא נענתה

עידו אבגר:  יש לנו נתונים על רצח נשים, הם נאספים במדור נפגעי עבירה

עידו אבגר:  לא אמרתי שאין נתון – אמרתי שהם לא אוגרים אותו במטא דאטא בצורה- - -     

נאור שירי: לא צריך מטא דאטא

נאור שירי:  מספיק דאטא

עידו אבגר: הם יכולים להיכנס לכל תיק ולשלוף פרטנית את המידע, אני מניח

עידו אבגר:  הם לא יכולים לשלוף את זה מהמערכת הממוחשבת

נאור שירי: כלומר רצח במרחב הציבורי, כולל גברים, נשים, כולם – אין איסוף?     

עידו אבגר: אנחנו לא קיבלנו נתונים

לימור סון הר-מלך: זה רק רצח נשים

דנה בן צבי: יש נתון על רצח בכלל

דנה בן צבי:  רצח נשים שהזכירה זה הנתונים שאנחנו העברנו

דנה בן צבי:  רצח נשים בכלל, גם יש איסוף- - -     

נאור שירי: גם לגבי כלל האוכלוסייה?     

דנה בן צבי: גם לגבי כלל האוכלוסייה

דנה בן צבי:  לא התבקשנו לתת את זה כרגע

נאור שירי: אז יש דאטא על זה?     

לימור סון הר-מלך: הדיון הוא על אלימות במשפחה, לכן הנתונים רק של רצח נשים

עידו אבגר: אנחנו ביקשנו מהמשטרה נתונים על רצח בכלל, ולא קיבלנו נתונים

עידו אבגר:  ביקשנו על 50 תיקי רצח בנשק חם שיש בהם חשוד, ולכן אפשר לדעת האם הוא בעל הרשיון או לא

עידו אבגר:  לא קיבלנו את הנתונים

עידו אבגר:  אני מניח שהם ברי שקיפה

קריאה: למען ההגינות - תאריך היעד היה 28 בדצמבר

צביקה פוגל: אשמח מאוד שהגורמים הרשמיים ירשמו את ההערות מהדברים של עידו

שרון ניר: אדוני, זה נתון קריטי

שרון ניר:  זה בדיוק היכולת לתת פוקס על הנושא

צביקה פוגל: ואו

צביקה פוגל:  אם לא היית אומרת לא הייתי יודע

צביקה פוגל:  בואו ניתן לגורמים לדבר

עידו אבגר: מבחינת המעורבות של הרווחה, התמקדנו ברווחה ולא בכלל מנגנוני בדיקת המסוכנות

עידו אבגר:  הוזכר פה משרד הבריאות שבודק כשירות רפואית עם דגש על כשירות נפשית

עידו אבגר:  הוזכרה משטרת ישראל שבודקת מסוכנות פלילית לרבות מידע מודיעיני

עידו אבגר:  כפי שנאמר פה, גם חברת הכנסת בן ארי אמרה – המשטרה נסמכת על מידע שיש בידיה

עידו אבגר:  המידע הזה ידוע לנו בתחום האלימות במשפחה, הוא מוגבל

עידו אבגר:  שוב, הוזכר פה גם שעובדי אגף רישוי כלי ירייה עורכים ראיונות עם המבקשים

עידו אבגר:  בעבר הראיונות האלה נערכו פנים אל פנים

עידו אבגר:  להבנתו, קיימים אלמנטים מסוימים של בדיקת מסוכנות- -      

עמית הלוי: מי אמר לך כחוקר שאלימות במשפחה זה מידע מוגבל מאשר אלימות אחרת?     

עידו אבגר: המידע שבידי המשטר הוא כמובן מידע קצה

עידו אבגר:  רק מה שמדווח

עמית הלוי: לא קשור לאלימות במשפחה

עמית הלוי:  אלימות בפארקים הסגורים, באזורים אחרים

עמית הלוי:  יש מידע מוגבל למשטרה, יש לי מידע מוגבל

עידו אבגר: היות שזה תחום שמתרחש בתוך הבתים אנו יודעים שיש בו תת דיווח לרשויות ובעיקר למשטרה

עידו אבגר:  למשרד הרווחה שעשוי להיות לו מידע על רקע של אלימות במשפחה- -      

צביקה פוגל: אבקש ממשמר הכנסת חבריי שם, את הפרטים של הגברת ההיא, נא לוודא שהיא מנועה מלהיכנס למשכן הכנסת

צביקה פוגל:  תודה

טלי גוטליב: אנו כמובן מודות למאבטחות המהממות שלנו ששומרות עלינו תמיד

טלי גוטליב:  סליחה על העלבון הזה

טלי גוטליב:  מגנים את זה כולנו בכל תוקף

טלי גוטליב:  כל אדם באשר הוא אדם, וסליחה שחוויתם את הצער הזה

טלי גוטליב:  סליחה ממש

צביקה פוגל: נמשיך, בבקשה

עידו אבגר: לענייננו בשלב אישור הבקשות משרד הרווחה באופן פורמלי לא מעורב

עידו אבגר:  הבקשות לא מועברות למשרד

עידו אבגר:  לגבי מי שמחזיק כבר נשק ברשיון, עובדים סוציאליים מחויבים לפי חוק לדווח, אם הם חושבים שהמטופל שלהם, ומדובר במגוון הרחב - גם על בני המשפחה של מטופלים, מחזיקים נשק וחושבים שיש בכך סכנה

עידו אבגר:  הם מדווחים על זה לגורמי המסוכנות במשרד הרווחה, שיושב פה ואני בטוחה שידבר, ולאחר שמברר את הפרטים, אם השתכנע שאכן יש סיכון, מעביר את המידע לאגף לרישוי כלי ירייה ויכול להמליץ להם לבטל את הרשיון

עידו אבגר:  לפי המשרד ברוב המקרים ההמלצה הזו מתקבלת, אבל מספר המקרים שדווח לנו ממשרד הרווחה בשנים האחרונות, מספר המקרים שזה קורה קטן מאוד – בין 2 ל-4 מקרים בשנה

עידו אבגר:  יש לזכור את זה

עידו אבגר:      בעשור האחרון נכתבו שני דוחות שעסקו בין השאר בנושא הקשר בין משרד הרווחה לרישוי כלי ירייה

עמית הלוי: בשנה האחרונה זה 25 ולא 2 עד 4

עידו אבגר: כבר אגיע לשנה האחרונה

עידו אבגר:  מבטיח שלא אתעלם מהנתון הזה

עידו אבגר:  כבר אגיע לזה

עידו אבגר:  דוח מבקר המדינה ב-2014, דוח ועדך רונן שהיא ועדה של המשרד לביטחון פנים- - - מ-2019, שניהם התייחסו לפערים בעבודה גם של משרד הרווחה עצמו וגם בממשקים עם אגף רישוי כלי ירייה

עידו אבגר:  ממשרד הרווחה נמסר לנו בהקשר הזה שאמנם אין נוהל עבודה משותף עם האגף לרישוי כלי ירייה אבל יש נוהל פנימי, תע"ס – תקנון עבודה סוציאלית, שגובש בשיתוף האגף ושהעבודה בפועל מתבצעת בשיתוף פעולה, ושכמובן הוראות חובת הדיווח מתבצעים

עידו אבגר:  אבל כאמור כפי שציינו בפועל הדיווחים מעטים

עידו אבגר:  איננו יודעים לומר אם המיעוט הזה נובע כי יש מעט מקרי סיכון או מסיבה אחרת והדוחות העלו חשש לחוסר מודעות בקרב העו"סים בשטח שלא מכירים מספיק טוב את הנהלים, או אין להם מספיק מידע האם למטופל שלהם יש נשק או לא כי כאמור אין ממשקים בין המשרדים

עידו אבגר:      שני הדוחות כן המליצו לערב את שירותי הרווחה כבר בשלב הערכת הסיכון המקדמית לפני קבלת הרשיון ובהקשר הזה נציין שמשרד הרווחה השיב לנו, שמתחילת השנה כפי שציין חבר הכנסת הלוי, ובעיקר מאז פרוץ המלחמה באוקטובר, הממונה החל לקבל יותר פניות, התקבלו 25 פניות מעובדים סוציאליים כאמור לעומת 2 עד 4 פניות בשנה, ומעלות חשש לסיכון שעשוי להישקף ממחזיקי נשק, ולראשונה לא מדובר רק במחזיקי נשק אלא גם מאנשים שביקשו רשיון לנשק

עידו אבגר:  כאמור רוב הפניות נגעו לאוכלוסייה הזו

עידו אבגר:  האוכלוסייה הזו נכון להיום לא נכללת בתוך חובת הדיווח

עידו אבגר:  הבנו שמנכ"ל משרד הרווחה פנה למשרד הבט"פ בבקשה להקים צוות משותף שיבדוק סוגיות שונות ובין השאר את הסוגיה של האם לערב את הרווחה כבר בשלב המבקשים

עידו אבגר:  בהקשר הזה אולי נציגי משרד הרווחה יוכלו להסביר לנו במה זה כרוך אבל לדעתי יש היזקקות מוגדרת של אלימות במשפחה במערכות הממוחשבות

עידו אבגר:  אני מניח שברמה של מיפוי ראשוני ברגע שיש ממשק ממוחשב, הדבר אפשרי

נאור שירי: כמה מה-25 מקרים נדחו? כמה הובאו? כמה לא ניתן רשיון?     

צביקה פוגל: לדעתי כולם אבל תכף נשמע

סאיד תלי: קודם כל, אנו במצב חדש, גם המצב של המלחמה וגם העלייה בהיקף הבקשות

סאיד תלי:  יש פה דברים שקשורים אחד בשני אבל ברור שזה לגמרי מצב חדש שמשליך גם על המספרים וההיקף ומחייב אותנו להתארגן מחדש

סאיד תלי:  יש משמעויות גם תקציביות וגם משפטיות – אנחנו בתוך האירוע, ובוודאי שתוך כדי תנועה ננסה להתארגן

סאיד תלי:      הנושא של מתן נשק לאנשים מסוכנים הוא לא רק עלול להביא לרצח, אלא גם לדינמיקה של אלימות וכוחניות או שליטה בתוך הבית כך שאנו תמיד מנסים למנוע רצח אבל נשק בתוך הבית לאנשים – אני מדגיש – מסוכנים עם רקע של אלימות יכול לפגוע בתחושת מוגנות ולהכתיב יחסים מאוד כוחניים בתוך הבית וגם את זה יש לצמצם

סאיד תלי:      אני מתייחס למעורבות שלנו, היא כרגע ברשיונות שכבר קיימים ויש להסדיר את המעורבות שלנו בבקשות

סאיד תלי:  אנו לא חלק מהתהליך של מעורבות

סאיד תלי:  בחוק אנו מתערבים, אנשי הטיפול בגורמי הרווחה מדווחים על אנשים, על מטופלים שיש להם כבר רשיון ורואים גם אינדיקציות לסיכון ומעבירים אליי

סאיד תלי:  כל ה-25, 20 שכמובן זה מתחילת המלחמה זה לא רק 1 או 2 שיש להם הרשיונות

סאיד תלי:  הרבה דיווחים על כאלה שיש להם תהליך בקשה

סאיד תלי:  אגב, חלק מהבדיקות הראו שאפילו לא הגישו בקשה בפועל אבל כנראה יש לחץ וחרדה

סאיד תלי:  אני לא מזלזל בזה – בחלק מהמקרים התברר שכן יש בקשה, ואנו מנסים לארגן את הדברים האלה מחדש, אבל מרבית המקרים הם על בקשות חדשות ולא על רשיונות שכבר קיימים

סאיד תלי:      לגבי סיכון, אנו הרי על מנת לדווח על סיכון של מטופל, נדרשת הערכת מסוכנות עדכנית

סאיד תלי:  לא מספיק לי שהיה לפני חודש אלים ונעשתה לו הערכת מסוכנות, או לפני שנה היה מטופל

סאיד תלי:  כי הערכת מסוכנות יכולה להשתנות – יש הרבה פרמטרים ויש לבדוק אותם, כמובן גם הפרמטר של נשק

סאיד תלי:  כל הערכת המסוכנות מתייחסת לסוגיית הזמינות של נשק - כמובן חוקי, וגם לא חוקי אבל אנו יכולים להתערב רק בחוקי

סאיד תלי:  אם הוא מוכר אצלי, מופיע לי כאלמ"ב מלפני חודש ועכשיו יש לו בקשה לרשיון, להחזיק נשק פרטי, אני צריך להזמין אותו ולבצע הערכת מסוכנות עדכנית כי אולי בינתיים עבר טיפול, אולי בינתיים חזר לעבוד, אולי בינתיים הכיר מישהי חדש

סאיד תלי:  יש הרבה דברים שאני לא יכול להקיש ולהמליץ על סמך רקע על מה לפני חודש, חודשיים, שנה ולהמליץ לאגף כלי ירייה

סאיד תלי:  לכן כדי להיות מעורבים בתהליך כמו המשטרה או הבריאות אנו צריכים מעבר לאזהרה המשפטית, לפחות לקלוט עשרות או מאות עובדים כדי לבצע הערכת מסוכנות על כל אחד שמגיש בקשה

סאיד תלי:      אנו חושבים שנכון יותר להשקיע כפי שאנו עכשיו, בדיווח על המקרים שאנו רואים את הסיכון מהמטופלים שלנו, לשפר את הממשק הזה, להרחיב אותו, שתהיה לנו מעורבות

צביקה פוגל: במה זה תלוי? למה זה לא מתקיים כיום?     

סאיד תלי: זה מתקיים

סאיד תלי:  כרגע הנושא של המעורבות שלנו לבקשות – לא על כאלה שכבר מחזיקים רשיון – זה משהו שיש להסדיר אותו משפטית

סאיד תלי:  כי כרגע אנחנו מדווחים- - -     

מירב בן ארי: אז ממתי אתם מעורבים? אמרת שמי שקיבל- -     

סאיד תלי: יש לי כמעט כל יום מקרה כזה

סאיד תלי:  מי שקיבל ויש לו כבר רשיון הוא מטופל למשל בהתמכרות

סאיד תלי:  אגב זה לא רק באלמ"ב

סאיד תלי:  הוא מכור שנגמל ונמצא בתהליך טיפול, ומחזיק ברשיון או הגיש בקשה

סאיד תלי:  אם המטפל שלו מתרשם – זה ההנחיות של הננ"ו וככה אנו יותר ויותר- - -     

טלי גוטליב: ואין לו תיק פתוח במשטרה?     

סאיד תלי: אשלים

סאיד תלי:  אם גורם הטיפול מתרשם שהאיש הזה יכול להיות מסוכן, שיש לו נשק - חזר להשתמש בעקבות לחצים של המלחמה, הוא מעביר לי את הדיווח

סאיד תלי:  אני כמובן בודק את השאלות ששלח

סאיד תלי:  אם יש תיק, יכול להיות שאין בסיס, אין מה להגיש נגדו תלונה במשטרה

סאיד תלי:  יכול להיות שאשתו – אגב במקרה הזה אשתו לא ידעה

סאיד תלי:  הוא בעצמו דיווח, שאני חושש לעשות שימוש לרעה בנשק, אני יותר מתוח, יותר עצבני, חזרתי להשתמש

לימור סון הר-מלך: ה-25 פניות שדווח לנו עליהן על ידי מחלקת המחקר והמידע של הכנסת, זה לאו דווקא באלימות במשפחה

לימור סון הר-מלך:  זה כלל הפניות

סאיד תלי: מרביתן על רקע אלימות במשפחה

סאיד תלי:  אבל יש פניות על רקע התמכרות או בעיות במשפחה

סאיד תלי:  הרוב כן אלימות במשפחה

לימור סון הר-מלך: אם יש ערר או עתירות – נאמר שהבאתם נתונים לביטחון לאומי, הם לוקחים את הנשק, או מזהירים אותו, והאדם מחליט להגיש ערר

לימור סון הר-מלך:  מי מטפל בזה?     

סאיד תלי: זה אגף לירייה – לא שלנו

סאיד תלי:  אשלים מה אנו כן ממליצים ואז אולי תהיינה עוד התייחסויות

סאיד תלי:  מה שאנו מבקשים, להסדיר את הדיווח שלנו, את המעורבות שלנו בתהליך, כשיש בקשה ואין רשיון, כלומר צריך להסדיר את המעורבות והדיווח שלנו לאגף כלי ירייה כשיש בקשה ואין עדיין רשיון ואז את הדיווח ואת המעורבות שלנו, שאנו רואים את האינדיקציות לסיכון בקרב מטופלים שלנו

סאיד תלי:  לא על כלל הבקשות – אנו לא שם

סאיד תלי:  וכן הקמת ממשק מקוון כי כשהיו לנו שניים, שלושה מקרים בשנה זה עניין אחד, וכשאנו צופים שתהיה הצפה, לימור והצוות שלה עובדים מאוד קשה בשנה האחרונה

סאיד תלי:  אנו צריכים שזה יהיה יותר מקוון

סאיד תלי:       הזכרת את הפנייה למנכ"ל – גם הוא מעורב

סאיד תלי:  הוא פנה

סאיד תלי:  אנו רוצים לייעל ולשפר ולהרחיב את שיתוף הפעולה ואת הדיווחים

סאיד תלי:      בנוסף, גישה למאגר מחזיקי רשיונות

סאיד תלי:  למשל, מגיעות אליי פניות, ויש בקשה, אין בקשה ואני מתחיל, לא בטוח אם יש או אין בקשה, אני פונה לאגף כלי ירייה

סאיד תלי:  ככל שתהיה גישה למאגר זה, יכול להיות שימנע התערבויות שיכולות להגדיל סיכון כי יש נשים שחוששות מהתגובה של בני הזוג שלהן

סאיד תלי:      לסיום, מפרוץ המלחמה עד כה למרות שיש לנו המון דברים שאנו מעורבים בטיפול בהם בהשלכות המלחמה, גם הוצאנו רענון לכל גורמי הטיפול ברווחה, גם מקיימים כינוסים, גם מדברים על המפקחים שלנו שיותר ידווחו ויותר יאתרו

סאיד תלי:  לגבי מה שאמר עידו, לגבי למה לא פונים אלינו מספיק, האם זה אומר שלא יודעים – יש לזכור – אנו רשת ביטחון שלישית

סאיד תלי:  מרבית המקרים שמטופלים ברווחה ויש סיכון גבוה, מטופלים רובם במשטרה

סאיד תלי:  לא רק זה, יש נוהל שמסדיר את המעורבות של המשטרה במעורבות בנשים בסיכון גבוה

סאיד תלי:  על כל מקרה כזה יושבים יחד

סאיד תלי:  נכון שיש מקרים שהאשה לא רוצה לדווח למשטרה, לא רוצה להגיש צו הגנה - אגב גם במסגרת צו הגנה ניתן לקחת רשיון, ואז זה משאיר רק אותנו כמי שיכולים לדווח או להגן עליה ולמנוע את המצב הזה

סאיד תלי:  אגב יש מקרים שנשים לא רוצות שאף אחד יידע, רוצות שזה יישאר אנונימי

סאיד תלי:  זה סוגיות שצריך לראות איך אנו מתמודדים איתן, אבל כשהמשטרה לא בתמונה לא כי היא לא רוצה אלא כי האשה לא רוצה או צו הגנה האשה גם לא רוצה ויש סיכון, אנו רשת הביטחון האחרונה שנשארת כדי למנוע או לקחת את הנשק

מירב בן ארי: מה שדיברתי בהתחלה וחשוב לי שתזקק לי את זה - המשטרה לצורך העניין מכירה אלמ"ב, זה האירוע הקל

מירב בן ארי:  איך בעצם אתה מכיר אותה? כי היא לא רוצה

מירב בן ארי:  אתה אומר שחשוב לה שהמוסדות, המדינה

מירב בן ארי:  איך אתה מכיר אותה?     

צביקה פוגל: לפני שאתה עונה – התהליך מאוד חשוב אבל לי חשוב, כי הייתה פה התייחסות שלמה של חברי כנסת, מההערות ששמעת, מה היית ממליץ לנו לעשות מחר בבוקר? יודע מה - היום בבוקר?      

סאיד תלי: אמרתי חלק מהדברים – שיהיה לנו גם הסדרת המעורבות שלנו בבקשות של רשיונות נשק, כלומר שאדווח, כפי שאני עכשיו מדווח, אבל לא רק על כאלה שיש להם רשיון אלא כאלה שהם בתהליך של בקשה

סאיד תלי:  אם תהיה לי גישה למאגר כפי שיש למשרד הבריאות, ואני יודע אם לאיש הזה יש בקשה, אין בקשה, יש או אין רשיון - זה יקצר את התהליך וכמובן לשפר את הממשק שיהיה מקוון

סאיד תלי:  זה דברים שכפי שאמרתי בראשית דבריי – אנו באירוע חדש

לימור סון הר-מלך: זה דבר שצריך להשתנות בחקיקה, כי החוק מתיר רק על כאלה שנושאים נשק

לימור סון הר-מלך:  לא על בקשות- - -     

צביקה פוגל: בואו ניתן למומחים להשיב לנו

צביקה פוגל:  מלי, בבקשה

מלי אורגד: תודה

מלי אורגד:  חשוב לי לומר, שהמשרד נכנס לתמונה לא רק כשמגיעות לסאיד הבקשות

מלי אורגד:  הרענון והרענון של התע"ס והנהלים שהוצאנו מפרוץ המלחמה זה הרבה מעבר לזה

מלי אורגד:  ברגע שמגיע מטופל או מטופלת למרכזים שלנו, לרכזים למניעת אלימות במשפחה במסגרת התשאול הראשון וההיכרות שלנו עם המשפחה – לפעמים זה אשה בלבד, לפעמים זה גבר, לפעמים זה עם הילדים – זה אחת השאלות שנשאלות

מלי אורגד:  חשוב שתדעו

מלי אורגד:  מתוך אלפי המטופלים שיש לנו זו שאלה שנשאלת במיידית, וברגע שיש נשק, יש גם הערכת מסוכנות

מלי אורגד:  אם הערכת המסוכנות בינונית או גבוהה, יש ממש סדרת התייחסות של העובד הסוציאלי לפי החוק, לגשת לממונה על כלי ירייה, לגבש תוכנית עבודה

מלי אורגד:  יש ממש סטינג מאוד ברור, איך אנו מתנהלים

מלי אורגד:  חשוב לומר שאוכלוסייה של כ-13,000, 14,000 מטופלים ומטופלות, שמגיעים אלינו – אנו בגדול, יכול להיות שנפספס פה או שם, אבל זה חלק מהשאלות שאנו שואלים בהערכת מסוכנות ובכלל כלי להערכת מסוכנות שפיתחנו אותו לאחרונה

מלי אורגד:  אנו עושים בו שימוש מאוד גדול

מלי אורגד:  הוא נכנס, מוטמע בכל משרדי הממשלה ובכלל זה משרד הרווחה

מלי אורגד:      מעבר לכך, אנו עושים הרבה פעולות נוספות, גם המוקד שלנו

מלי אורגד:  מרגע שמגיעה פנייה למוקד זו גם שאלה שנשאלת

מלי אורגד:  מרכזי אלומה, אותם מרכזים שאפשר להגיע אליהם 24/7, שאינם מתויגים רווחה

מלי אורגד:  אנו יודעים שאלה שמגיעים למרכזים הם מתויגים רווחה אבל יש לנו היום שני מרכזים - אחד בצפון ואחד באזור ירושלים, אנו מקימים עוד שני מרכזים

מלי אורגד:  זה מרכזים שכל אחד יכול להגיע, להתקשר, להתייעץ ואפילו לשהות – אשה יכולה לשהות בין יום למספר ימים ולא להגיע למקלט, כי היא לא מעוניינת כרגע

פנינה תמנו: לא הבנתי מה קורה עם הערכת המסוכנות העצמאית של- - -     

מלי אורגד: ברגע שיש הערכת מסוכנות בינונית או גבוהה זה מגיע מייד לממונה באיזושהי צורה כי אותה עובדת סוציאלית תפנה תשומת ליבנו למקרה הזה ברגע שיש כלי ירייה בתוך הבית, ואנו נבחן את הנושא ואז נפנה לאגף

צביקה פוגל: תודה רבה

צביקה פוגל:  המשרד לקידום מעמד האשה, בבקשה

שמחה פרידמן: קודם כל, חשוב לי לומר שאני מצטרפת לחשיבות הדיון והמשמעות לזה

שמחה פרידמן:  סוגית האלימות המגדרית היא סוגיה שהיא בעוכרינו בשגרה

שמחה פרידמן:  כל יום בכל יום שלנו בשגרה אנו מכירות ומודעות לאלימות כלפי נשים בכל סוגי האלימות שיש

שמחה פרידמן:  אם הסוגיה לא מטופלת בשגרה, היא מתפרצת באופן משמעותי בחירום על כמה וכמה

שמחה פרידמן:       המשרד שלנו בטרפת החירום שאנו נמצאים בה מכירים במעגלי פגיעה שגדלים בעקבות המלחמה, פגיעות קשות מנשוא, ולאחרונה התבקשנו לתת דעתנו להתייחסות לאור החששות שיש בקרב הנשים לעניין נושא הנשקים בציבור הרחב

שמחה פרידמן:  בדיון שערכנו בנושא כלי ירייה ב-8

שמחה פרידמן: 11 הוצפו מספר צרכים שעוסקים בתחום של ביטחון אישי של נשים בכלל ושל נשים שחוות אלימות בפרט

שמחה פרידמן:  לדיון הזה היו שותפים גם נציגים של משרדי המשלה וארגוני חברה אזרחית ואני רוצה למנות ארבעה צרכים עיקריים שעלו ויש לתת עליהם את הדעת

שמחה פרידמן:  חלקם עלו כאן

שמחה פרידמן:  אחד זה הנושא של יצירת מנגנוני ופיקוח ובקרה על הנשקים, היכן מאוחסנים, למי יש הגישה אליו

שמחה פרידמן:  כשאשה מאוימת, היא מאוימת בכל צורה

שמחה פרידמן:  זה בכלל לא משנה

שמחה פרידמן:  אגב, גם בגברים

שמחה פרידמן:  אלימות באשר היא, צריכה להיות באופן כללי בצורה רחבה יותר והמנדט שלי כרגע הוא נשים וזו הסוגיה שאליה אני יכולה להתייחס

שמחה פרידמן:  בהקשר הזה, ברגע שמנגנון האיום קיים בחדר בצורה כזו או אחרת, האיום שלה עולה פי כמה וכמה בסף שלו

שמחה פרידמן:      הצורך השני הוא ממשקים של עבודה בין מגזרית – בין ביטחון לאומי, הרווחה, ביטוח לאומי, ואוסיף לנדבך הזה גם את ארגוני החברה האזרחית

שמחה פרידמן:  מי שלא מגיעה להתלונן בקרב המשרדים או חוששת להיות מתויגת תחת הרווחה מסיבה כזו או אחרת, בין אם מוצדקת או לא מוצדקת, מוצאת עצמה פונה לארגוני חברה אזרחית כדי לקבל את המעטפת, הייעוץ וההכוונה ויש לייצר איזו דרך שתאפשר לקבל את המידע הזה כי היא זו שבסכנה שתעיד על רמת המסוכנות שיכולה להיתוסף לכך

שמחה פרידמן:      בחינה של ההשלכות של נשק בציבור בכל טווחי הזמנים

שמחה פרידמן:  נכון, אנו בחירום, וחשוב להגן על עצמנו ועל המדינה

שמחה פרידמן:  השאלה האם יש לזה פרק זמן קצוב, האם זה לאורך זמן

שמחה פרידמן:  אנו מכירות בעולם בנץ'- - - שנעשה בכל מיני היבטים, שנקבעה מדיניות של חלוקת נשקים אבל גם נקבעה מדיניות של איסוף הנשקים בשלב מאוחר יותר

שמחה פרידמן:  הצורך הזה כרגע לא מוגדר - לי לפחות, לנו כמשרד זה לא ידוע

לימור סון הר-מלך: בעולם זה פי כמה וכמה נשקים

נאור שירי: מאוד בטוח בארצות הברית

נאור שירי:  הכי בטוח בארצות הברית

עופר כסיף: בדיוק

עופר כסיף:  איך נשק מעודד שימוש

נאור שירי: זה המדינה שהכי מקפיצה

לימור סון הר-מלך: לא מדברת על זה

לימור סון הר-מלך:  מדברת על מדינות באירופה

לימור סון הר-מלך:  תבדוק

שמחה פרידמן: אוסיף לחלק הזה את המנגנון, השיח, הידברות, העלאה למודעות

שמחה פרידמן:  הדיס אינפורמציה בקרב הציבור שהגיע אלינו לפחות בדיונים, של אילו תבחינים יש, מה קיים ומה לא – בהקשר הזה המשרד פרסם בכל צורה כזו או אחרת את כל המנגנונים הקיימים

שמחה פרידמן:  אני מסבה תשומת ליבנו שבסוף האזרחית והאזרח קוראים את זה בשפה פשוטה

שמחה פרידמן:  כרגע המוצר הזה לא מונגש מספיק טוב, כדי לאפשר לנו לתווך את זה בצורה מסודרת

שמחה פרידמן:      סוגית האלימות שפוגעת בנשים, פוגעת גם בנשים בקבוצות ייצוג הולם פי שלושה

שמחה פרידמן:  אז לא מספיק שאת גם מוחלשת וגם מהפריפריה ונאמר שאת גם מהחברה הערבית או מהחברה האתיופית או כזו שסובלת בצורה כזו או אחרת – אם יש המנגנון הזה שעוד יותר מאיים – את מאוימת פי כמה וכמה וההנגשה גם בהיבט הרב תרבותי הוא סופר קריטי

שמחה פרידמן:      לסיום, סוגית הנתונים

שמחה פרידמן:  כולם פה זורקים המון מספרים לכאן ולכאן, לאף אחד אין מידע כזה מבוסס שאפשר להישען עליו ולומר כמה נשים באמת סובלות מאלימות, אילו סוגי אלימות, באילו היבטים, לאורך שנים, מה תופעת הנשק עושה לטובת העניין בהיבט הזה

שמחה פרידמן:  זה נתון שבעיניי חשוב יהיה לכולנו, שיהיה לנו חשוב לקבלו בכל אספקט, על כמה וכמה באספקט של אלימות מגדרית על כל גוניה

שמחה פרידמן:  הוא נתון קריטי כדי להתוות, האם אנו פועלות נכון

שמחה פרידמן:  האם המדיניות שאנו מייצרות משרתת את ציבור הנשים או לא

שמחה פרידמן:  מבחינת המשרד לקידום מעמד האשה, ביטחונן של הנשים באשר הן נשים קריטי ונמצא על סדר-היום, על כמה וכמה נשים שסובלות מאלימות

שמחה פרידמן:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה

צביקה פוגל:  המשרד לביטחון לאומי, בבקשה

אליעזר רונן: צהריים טובים

אליעזר רונן:  אליעזר רוזנבאום, המשנה למנכ"ל במשרד לביטחון לאומי

נאור שירי: מי המנכ"ל?     

אליעזר רונן: אגע בכמה דברים

אליעזר רונן:  לאחר מכן חבריי פה – אנו בהרכב מלא פה - יכולים להשיב על הכול

אליעזר רונן:  ראשית אני מזכיר את הוועדה הבין משרדית של אלימות במשפחה בהובלת משרד הרווחה

אליעזר רונן:  תמיד אנו יכולים להקים צוות משנה ולעסוק בסוגיה כזו או אחרת

אליעזר רונן:  הנושא הזה לא עלה, אבל אנו במסגרת העבודה והדיונים, עסקנו בנושא של הסכנות והנושא של כלי ירייה

אליעזר רונן:       הורחבו התבחינים

אליעזר רונן:  הרחבת התבחינים – אין שום זילות ולא הייתה שום עשייה כהרף עין

אליעזר רונן:  עשינו עבודת מטה ארוכה, מקצועית, מקיפה

אליעזר רונן:  יושב-ראש הוועדה מכיר היטב

אליעזר רונן:  באנו אליו דיונים על גבי דונוים עד שכל נושא התבחינים אושרו, מספר רב של דיונים אצל השר

אליעזר רונן:  הדברים נעשו אחרי מחשבה ואחרי בחינת כל הנתונים

אליעזר רונן:  היו דברים שרצינו ולא אושרו

אליעזר רונן:  אני חושב שמה שאושר, הוא באמת ישים

אליעזר רונן:      תהליך הרישוי – אני מדבר על הפרטי כי בארגוני זה תהליך אחר – כשמדברים על 260,000 בקשות שהוגשו- - -     

צביקה פוגל: כמה מתוך ה-290,000 נענו וקיבלו רשיון מותנה?     

ליאור אדרי: התקבלו 265,000 בקשות לנשק, נכון ל-8

ליאור אדרי: 12

מירב בן ארי: אמרתם לפני שבוע 261,000

מירב בן ארי:  כל שבוע זה גדל ב-5,000?      

ליאור אדרי: 265,000 נכון ל-8

ליאור אדרי: 12

ליאור אדרי:  אושרו 63,000 בקשות, נדחו 20,000

ליאור אדרי:  ניתנו אישורים מותנים 53,000

ליאור אדרי:  זה אומר שהאדם עדיין צריך לעבור הכשרה, לשלם אגרה ולרכוש את הנשק ורק אז- - -     

צביקה פוגל: אנו בפוטנציאל של 86,000 רשיונות

פנינה תמנו: אפשר לשאול על מה נדחו? זה הכי חשוב, הפילוח הזה

נאור שירי: בפילוח של כמה נדחו – במעשי כמה נדחו? זה הפער בין המותנה, שעובר את המבחין המעשי- - -     

צביקה פוגל: מה שחבר הכנסת נאור שירי מבקש – מרגע שנתנו לו אישור מותנה, מחויב לעשות 4 שעות במטווח ובקבלת הנשק

צביקה פוגל:  כמה שם נדחו?     

ליאור אדרי: כרגע אין לנו הנתון הזה

ליאור אדרי:  אבל נדחו בגלל סירוב המשטרה- -      

מירב בן ארי: זה הדיון שהיה פה בשבוע שעבר ואמרתי שחייב להיות פתוח, הנתונים שנתנה

מירב בן ארי:  אין סיבה שלא יידעו

ליאור אדרי: מתוך הבקשות שנדחו 8,500 בקשות נדחו בגלל קביעת המשטרה שהאדם מסוכן פלילית

ליאור אדרי:  2,129 כי יש לו בעיה בכשירות הרפואית שלו

ליאור אדרי:  צווי בתי משפט זה 57 ויש עוד תבחינים

ליאור אדרי:  28,000 כי לא עמדו בתבחין

צביקה פוגל: הגישו בקשה עם תבחין לא נכון

צביקה פוגל:  עדיין נדחו

נאור שירי: זה סף

ליאור אדרי: 28,000 מתוך 260,000

פנינה תמנו: כמה נדחו בממשק עם הרווחה?     

ליאור אדרי: אין לנו נתון כזה

ליאור אדרי:  אין ממשק עם רווחה

פנינה תמנו: אין ממשק מסודר אבל אמרתם שאתם בקשר ישיר

פנינה תמנו:  אני שואלת על הקשר הישיר הזה

פנינה תמנו:  זה לא מה שנאמר גם לממ"מ

עופר כסיף: הרווחה לא מעורבת

עמית הלוי: רק בדיעבד

עמית הלוי:  המספרים לא מסתדרים

עמית הלוי:  28,000 ו-20,000 לא הולך יחד

ליאור אדרי: בתוך הבקשות יש כאלה שלא מגיעות לטיפול של סירוב של משטרה ובריאות

ליאור אדרי:  הן נדחות על הסף בגלל תנאי סף

ליאור אדרי:  יותר מ-20,000

עמית הלוי: 28 ועוד 8 ועוד 2,000? סך הכול נדחו כ-39,000 איש

צביקה פוגל: עזוב את הבדיקות האלה

ליאור אדרי: נכון

ליאור אדרי:  ה-20,000 מתייחס יותר- - -     

עמית הלוי: זה לא 20,000

עמית הלוי:  זה 9,000

עמית הלוי:  אי אפשר לבין מה הנתונים

צביקה פוגל: אני הבנתי את הנתונים

עמית הלוי: אני מתקן אותך שזה לא 20,000

צביקה פוגל: זה 40,000

פנינה תמנו: כמה מהמבקשים היו על תבחין של משרתים בכוחות הביטחון ולכן לא עברו את הראיון?     

ליאור אדרי: אין לנו הנתון הזה

פנינה תמנו: זה גם נתון חשוב

צביקה פוגל: בבקשה

אליעזר רונן: התהליך של הרישוי  הפרטי הוא תהליך ארוך ויסודי

אליעזר רונן:  החל ממגיש הבקשה זה מגיע למוקד מחשוב בנתניה, שם או יש מענה – יש גם מענה טלפוני, גם מענה אנושי אבל יש קו 2 שבו בודקים באופן פרטני כל בקשה ובקשה, שהמסמכים נכונים והגישו, ותבחין, וכל מה שקשור בזה, בקרה מס' 1

אליעזר רונן:  לאחר מכן אם הדברים תקינים משם הולך למשטרה ולמשרד הבריאות לבחינה שלהם

אליעזר רונן:  אם זה נפסל, נדחה

אליעזר רונן:  אם עובר את שניהם, מגיע לפקיד הרישוי ושם מתבצעת בדיקה

אליעזר רונן:  חוזר על כל הטפסים שהצהרת הבריאות תקינה והתבחין וכל הדברים שצריכים להיות תקינים ואז יש הראיון הטלפוני

אליעזר רונן:  אם הכול תקין ב"ה אז מקבל אישור מותנה ויש לעשות את הדברים המשלימים

עמית הלוי: כרגע יש 150,000 מחכים במוקד?     

אליעזר רונן: שבוע שעבר היה 171,000

אליעזר רונן:  אולי הצטמצם בנושא הזה

אליעזר רונן:  לא חושב שיש פה תהליך של חוסר מקצועיות או של- -     

נאור שירי: זה לא חוסר מקצועיות

נאור שירי:  אמרתי שתהליך מהיר

נאור שירי:  אתה רק מוכיח

אליעזר רונן: לא מהיר

נאור שירי: הכי מהיר

נאור שירי:  הפכתם את זה לאגף טלפוני

נאור שירי:  לא אומר שזה לא מקצועי

מירב בן ארי: קצת יותר אחראי

מירב בן ארי:  יעיל, שבת שירות לאומי עושה לו שיחה?      

לימור סון הר-מלך: אל תזלזלי בבנות שירות לאומי

מירב בן ארי: אני לא מזלזלת בבנות שירות לאומי

מירב בן ארי:  אני מזלזלת בכל הדברים שאת אומרת מתחילת הדיון

מירב בן ארי:  אמרת שיש רק 251 נרצחות, מזה שאת נותנת יד כאן

מירב בן ארי:  את אומרת דברים מזעזעים

מירב בן ארי:  פשוט מזעזעים

מירב בן ארי:  אמרת: רק 251 נפגעות

טלי גוטליב: ממש לא

טלי גוטליב:  להפך, אמרה שכל מקרה הוא עולם ומלואו

צביקה פוגל: חבריי היקרים, מירב, את זימנת את הדיון

מירב בן ארי: ואני לא מצליחה לקבל תשובה

לימור סון הר-מלך: אמרתי רק?     

מירב בן ארי: אני רוצה- -      

צביקה פוגל: את לא מפסיקה להתווכח

מירב בן ארי: שאלתי שאלה אחת: איך יודעים על נשים שלא מוכרות במשטרה?     

צביקה פוגל: מספיק

מירב בן ארי: זה מה ששאלתי

מירב בן ארי:  תשובה אחת לא קיבלתי

מירב בן ארי:  היא כל הזמן מדברת

מירב בן ארי:  תענה לי על שאלה אחת – איך נשים שלא מוכרות במשטרה אלא מוכרות ברווחה, אפשר לשמור עליהן? זה כל מה ששאלתי

מירב בן ארי:  זהו

מירב בן ארי:  אי אפשר לקבל תשובה פה

מירב בן ארי:  אני רוצה תשובה על אשה שלא מוכרת במשטרה

מירב בן ארי:  איך שומרים על החיים שלה? סיימתי

צביקה פוגל: תודה רבה לך באמת

צביקה פוגל:  בבקשה

אליעזר רונן: לפני הפיגועים ולפני הרחבת התבחינים – ה-SLA שקבענו במשרד – אגף כלי ירייה – 10 ימים לקבלת רשיון

צביקה פוגל: אתה לא חייב לתת תשובה לכל הערה פה

אליעזר רונן: לגבי נוהל טיוב, בעקבות האירועים שהיו, אלימות במשפחה, משטרת ישראל עם הרווחה ניסחו נוהל טיוב עם שולחנות עגולים

אליעזר רונן:  אנו מקפידים ויתייחסו אנשי המשטרה

אליעזר רונן:  ברמת התחנה, מפקד התחנה- -     

צביקה פוגל: שאלה אחת, הכי פשוטה: מה צריך לעשות כדי שהעסק הזה יעבוד יותר טוב? שמעת את ההערות

צביקה פוגל:  האם יש משהו שאנו יכולים לעשות יותר טוב?     

אליעזר רונן: קודם כל יש לרענן את נוהל הטיוב, גם ברווחה וגם במשטרה כדי לוודא שעובדים במעגל הקצר בנוהל טיוב בשולחן עגול

אליעזר רונן:  שתיים, אנו כל הזמן אמרנו לרווחה: תעבירו את הנתונים ואת הדיווחים – נטפל בם

אליעזר רונן:  כל מידע שיגיע – נצטרך לקחת את הנשק, ניקח את הנשק

צביקה פוגל: יש פה דאגה מוצדקת

צביקה פוגל:  אנשים מודאגים באופן מוצדק

אליעזר רונן: אנו מסכימים

צביקה פוגל: אני רוצה לדעת שעשינו הכול כדי לסגור את הפרצה הזו

אליעזר רונן: לגבי הממשק, כמו שעשינו ממשק עם המשטרה ועם הבריאות, ואנחנו כרגע בתהליך ממשק עם הצבא – אגב, עם הביטוח הלאומי אני אישית לפני כמה שנים ניסיתי לעשות ממשק

אליעזר רונן:  נאדה

פנינה תמנו: לגבי מתמודדי נפש?     

אליעזר רונן: כן

אליעזר רונן:  לא צלח

אליעזר רונן:  לגבי הממשק עם הרווחה, נעשה

אליעזר רונן:  צריך לעשות את זה

צביקה פוגל: נעשה על זה דיון בקרב

עמית הלוי: מירב בן ארי טענה – לא בצדק לדעתי, אבל אשמח לשמוע את הנתונים – אולי היא צודקת

עמית הלוי:  אני חושב שאת לא צודקת, הטילה בוץ בקיצור התהליכים שהשר עשה

עמית הלוי:  בעיניי זה היה ראוי לעבור מראיון פרונטלי לראיון טלפוני

מירב בן ארי: לא רלוונטי

עמית הלוי: כמה אנשים את חושבת שנדחו בראיון פרונטלי בעבר? האם את יודעת כמה נדחו?     

מירב בן ארי: בניגוד אליך הייתי בדיון הסגור ולא אתעסק בזה כי זה לא רלוונטי לדיון, והיושב-ראש מסכים

צביקה פוגל: לימור, בבקשה

ליאור אדרי: אני רוצה להבהיר כמה דברים

ליאור אדרי:  ראשית לגבי התהליך הקצר

ליאור אדרי:  כל מבקש רשיון נבדק על ידי משטרת ישראל לגבי המסוכנות הפלילית, במשרד הבריאות לגבי כשירות הנפשית שלו, כלומר כשהוא מגיע אלינו יש רקע מקדים

ליאור אדרי:  אני רוצה להבהיר – הבדיקה הזאת אינה חד פעמית

ליאור אדרי:  היא נעשית אחת לחודש, ובתוך החודש הזה עולה כל מידע שהוא לגבי המסוכנות הפלילית שלו או הכשירות שלו – זה מועבר במיידית בממשקים, והרשיון מבוטל באותו רגע

ליאור אדרי:  זה לא בדיקה חד פעמית

טלי גוטליב: אי אפשר שמקבלי קצבה נפשית מביטוח לאומי לא יקבלו?     

ליאור אדרי: מאוד רצינו, חברת הכנסת גוטליב

טלי גוטליב: אני חלילה לא פוגעת במתמודדי נפש

טלי גוטליב:  רק אומרת שכיוון שאין התאמה בממשקים, אולי צריך להעביר את ההעברה למקום הזה, מי שמקבל קצבה

ליאור אדרי: אני רוצה להרחיב

ליאור אדרי:  ב-2019 מינה השר ארדן את ועדת- - - שתיים, המסקנות שלה נגעו גם לרווחה וגם לביטוח לאומי

ליאור אדרי:  אמר פה המשנה למנכ"ל – ביטוח לאומי - ניסינו – סירב

מירב בן ארי: הם מקבלים קצבה?     

ליאור אדרי: כן

טלי גוטליב: אפשר להוסיף בבקשה לרשיון נשק לסמן הסכמה לקבל מידע מהביטוח הלאומי

ליאור אדרי: הביטוח הלאומי סירב

ליאור אדרי:  זה לא המבקש

פנינה תמנו: אם זה לא הבעיה ההגנה הפרטית אז שהביטוח הלאומי יואיל בטובו

ליאור אדרי: לגבי משרד הרווחה, פנה המנכ"ל דאז ופנה השר דאז ארדן

ליאור אדרי:  מספר פעמים ממשרד הרווחה ביקשנו להקים ממשק מקוון

ליאור אדרי:  הבקשות שלנו לא נענו מסיבות כאלה ואחרות

ליאור אדרי:  יש תשובות פה של משרד הרווחה לגבי זה

ליאור אדרי:  אנו ביקשנו ואנו שמחים על הקמת ממשק מקוון

ליאור אדרי:  אני רק רוצה להבהיר שהוא צריך להיות כזה שבו משרד הרווחה ממליץ בפנינו לבטל רשיון, ואחרי זה ככל שיוגש ערר משרד הרווחה יצטרך לבחון את המלצתו שוב

פנינה תמנו: למה הרווחה סירבו להקים ממשק כזה?     

מירב בן ארי: אין תשובה

מירב בן ארי:  ניסינו כבר כמה פעמים

מירב בן ארי:  זה מהתקופה של ארדן

מירב בן ארי:  מהכנסת ה-20 כשארדן היה השר לביטחון לאומי, ניסינו להקים דאטא בייס שבו המתמודד מוכר, מקבל קצבת ביטוח לאומי כמתמודד נפש והיא לא יודעת

מירב בן ארי:  והדיון פה לא על ציפרלקס

מירב בן ארי:  על אדם שמקבל קצבה כמתמודד

לימור סון הר-מלך: אבל למה?     

מירב בן ארי: אני לא השר לביטחון לאומי

צביקה פוגל: אתם מונעים ממני ומעצמכם לשמוע אנשים נוספים

צביקה פוגל:  אני חייב להעיר לכם הערה

צביקה פוגל:  אנחנו כבר שנה ביחד, חבריי חברי הכנסת

צביקה פוגל:  מישהו ראה אותי אי פעם מתפרץ בדיון למישהו? מעולם לא

נאור שירי: רק כשיצאתי על השר

צביקה פוגל: כשאני מנהל את הדיון זה משהו אחר

צביקה פוגל:  בדיון של מישהו אחר, מישהו שמע אותי אי פעם מתפרץ? קופץ? וואלה, אני מקשיב, רוצה ללמוד מכולם

צביקה פוגל:  אז בואו נקשיב גם לאחרים

צביקה פוגל:  המונופול על השכל לא נמצא אצל אף אחד

פנינה תמנו: אדוני היושב-ראש, למה אתה לא מגיע לוועדה לקידום מעמד האשה? שנדע אם זה נכון או לא

צביקה פוגל: לא הזמנת אותי

צביקה פוגל:  אני מבטיח לבוא

צביקה פוגל:  אני גם חייב התנצלות - לא שמעתי קודם את ההערה הגזענית

פנינה תמנו: אומר בקצרה

פנינה תמנו:  אני רוצה להתנצל בפני עובדות משמר, שתי נשים מסורות

פנינה תמנו:  בכלל לא רלוונטי שהן יוצאות אתיופיה

פנינה תמנו:  ההיא אמרה להם בגלל שאני לבנה ואתן שחורות אתן מוציאות אותי

פנינה תמנו:  אין לזה מקום, בטח לא בכנסת ישראל

צביקה פוגל: נכון מאוד

פנינה תמנו: שמע את זה קצין משמר אחראי, מאוד התרגז

פנינה תמנו:  אחר כך היא אמרה אמירה מאוד קשה בחוץ למירב

מירב בן ארי: עדכון: קצין הכנסת לא ייתן לה להיכנס יותר

פנינה תמנו: גם למירב אמרה אמירה מאוד קשה

פנינה תמנו:  זה התחיל מזה שהיא דיברה לא יפה

פנינה תמנו:  זה כל הסיפור

מירב בן ארי: קוראים לה תמר חיה פז

סאיד תלי: כפי שאמרתי, אנחנו באירוע אחר, במסגרת אחרת, התארגנות מחדש, להקים מערכת ממשק על שני מקרים בשנה, מה שהיה לפני כל הקטסטרופה שאנו חיים בה

סאיד תלי:  היום גם המנכ"ל וגם השר מעורבים ולגמרי פתוחים ונכונים לקדם את הממשק

שרון ניר: מתי זה יקרה?     

צביקה פוגל: חבריי, נשארו לנו 3 דקות

צביקה פוגל:  שמענו הרבה מאוד הערות ונושאים

צביקה פוגל:  הנושא הזה חשוב מכדי שנוותר עליו

צביקה פוגל:  בתוך שבוע או שבועיים אקיים על זה דיון נוסף ובו אבקש את ההתייחסות של הגורמים המקצועיים להערות שהוערו פה, גם על הפיקוח על התהליך, גם על צוות משותף רווחה ובל"מ

צביקה פוגל:  הנתונים שעלו פה כבקשה נסכם אותם ונעביר אליכם כדי שיעבירו אותם הבא

נאור שירי: רק לא בוועדה חסויה

צביקה פוגל: לא חסויה

צביקה פוגל:  מה שמותר יהיה פתוחה

צביקה פוגל:  נדבר גם על נושא מתמודדי נפש, זה גם חשוב כדי לראות איך זה עולה בדיון הבא

צביקה פוגל:  חצי דקה לכל אחד

צביקה פוגל:  חבריי חברי הכנסת, הדיון הזה חשוב

צביקה פוגל:  בזבזנו המון זמן, לא לחינם

צביקה פוגל:  אני חושב שהיה חשוב לשמוע את חברי הכנסת

צביקה פוגל:  יכול להיות שמראש היינו צריכים להקצות לדיון הזה יותר זמן מאשר שעתיים, אבל אני חייב להתכונן לדיון הבא ואני לא רוצה לאחר אותו

צביקה פוגל:  תכף נסיים

צביקה פוגל:  חצי דקה לכל חבר כנסת, בבקשה

לילי בן עמי: כל הנושא של כיתות כוננות וצו 8, שלא עוברים את אותו תהליך של האגף לרישוי כלי ירייה

טלי גוטליב: כיתת כוננות זה דרך פיקוד העורף

עמית הלוי: עוברים בדיקה מול המשטרה

טלי גוטליב: זה על חשבון ימ"מים

טלי גוטליב:  ממש

לילי בן עמי: אנחנו באותו צד, טלי

צביקה פוגל: ההערה נרשמה

צביקה פוגל:  מבטיח שנתייחס לזה בדיון הבא

צביקה פוגל:  בבקשה, חבר הכנסת כסיף

עופר כסיף: ראשית, זה לא הוזכר מספיק – מבקש שיידון בדיון הבא – הנושא של זמן ההכשרה

עופר כסיף:  זמן ההכשרה שיש לשוטר ולוחם חי"ר הוא הרבה יותר גדול

עופר כסיף:  זה דבר אחד

צביקה פוגל: מספיק שאמרת זמן הכשרה

עופר כסיף: שנית, חשוב לומר זאת כתשובה למה שאמר חבר הכנסת רוטמן שבני אדם הורגים ולא כלי נשק

עופר כסיף:  אין טעות גדולה מזו כי כפי שאמר צ'כוב – אקדח שמרעים במערכה הראשונה יורה בשלישית

עופר כסיף:  כשיש נשק משתמשים בו, ויש לתת על זה את הדעת

צביקה פוגל: תודה רבה

צביקה פוגל:  בבקשה

דיקלה טוטיאן: תודה שהזמנתם אותנו לפה, עו"ד דיקלה טוטיאל מטעם מרכז רקמן וארגוני חברה אזרחית

דיקלה טוטיאן:  אנו תחת הכותבת האקדח על שולחן המטבח, ולא בכדי

דיקלה טוטיאן:  אנו עוסקים בנושא הזה כבר הרבה מאוד שנים

דיקלה טוטיאן:  אני מבקשת להדגיש שנדרש פה תיקון חקיקה כדי לעגן את מעמד משרד הרווחה והמוסד לביטוח לאומי כגורמים ממליצים

דיקלה טוטיאן:  לא די בנהלים פנימיים

דיקלה טוטיאן:  היום הנטל הפוך ולא ניתן לקבל המלצות רציניות

דיקלה טוטיאן:  מדובר פה בהצלת חיים גם של מתמודדי נפש, גם של תא משפחתי שחי תחת אלימות במשפחה

דיקלה טוטיאן:  המספרים לצערי הם אסטרונומיים

דיקלה טוטיאן:  קשה לי לשמוע שמנסים לעשות פה אפיון של מגזר אוכלוסייה כזו או אחר

דיקלה טוטיאן:  תשכחו מזה, זה קיים בכל מקום בחברה הישראלית

דיקלה טוטיאן:      דגש לסיום – אני מזכירה לכולנו שמדובר בתקנות קבע שהיו אמורות לעבור כהוראת שעה, ולהחזיר את הגלגל אחורה יהיה מאוד קשה אם לא בלתי אפשרי, כך שהנושא של אחזור נשקים חייב להיות גם הוא על השולחן

צביקה פוגל: תודה רבה

צביקה פוגל:  בבקשה

צפנת נורדמן: שלום, אני מנכ"ל פורום חירות וכבוד האדם

צפנת נורדמן:  אני רוצה להתייחס למסגור – כאילו אנחנו בדיון בין מי שאכפת לו מנשים לבין מי שלא אכפת לו מנשים, מי שפחות אכפת להם מנשים – זה מופרך לחלוטין

צפנת נורדמן:  למיטב נשים היו נשים ב-7

צפנת נורדמן: 10 בקיבוצי עוטף עזה

צפנת נורדמן:  היו נשים בכל הפיגועים הנוראיים

צפנת נורדמן:  היו נשים במשפחת פוגל

צפנת נורדמן:  בלתי נתפס המסגור הזה

צפנת נורדמן:  אין פה אחד בחדר הזה שלא אכפת לו מטובתן של נשים

צפנת נורדמן:  נשים נתונות גם לאיום הטרור, למה שראינו ב-7

צפנת נורדמן: 10

צפנת נורדמן:  לא היינו צריכים להגיע עד שם כדי להבינו אבל מי שלא הבין עד אז, מבין עכשיו

צפנת נורדמן:  כשאנו מדברים על סכנה לנשים אני רוצה שנזכור את כל הנשים, ויש הרבה יותר נשים שנתונות לאיומים מצד הטרור הערבי לעומת נשים שנתונות לאיום מצד בני זוגן

צפנת נורדמן:  רוב בני הזוג שלנו הם אוהבים, טובים

פנינה תמנו: זה לא זה על חשבון זה

צפנת נורדמן: ודאי שלא

צפנת נורדמן:  כשבן הזוג שלי נושא נשק, זה נותן לי ביטחון

צפנת נורדמן:  כשהוא לא בבית עם נשק, אני רצה להוציא נשק

פנינה תמנו: את

פנינה תמנו:  יש נשים שמרגישות לא ביטחון

צפנת נורדמן: נכון, וצריך לדאוג גם להן, חד משמעית, רק אני אומרת – לראות את התמונה הכוללת

צפנת נורדמן:  אין פה נשים מול גברים

שרון ניר: וגם לא נשים מול נשים

פנינה תמנו: זה מה שאמרנו

פנינה תמנו:  כולנו מסכימים על זה, אבל הוויכוח קלוקל וחוטא לסוגיה

צפנת נורדמן: מסכימה לגמרי

צפנת נורדמן:  זה מה שהיה חשוב לי לומר בחצי הדקה שיש לי

צפנת נורדמן:  כשאני רואה ששורת ארגוני נשים מכובדים נמצאת כאן כדי לחסום, כדי לעכב את הזכות לנשק, מה עם כל הנשים שמחכות לנשק שהבעלים שלהן במילואים? ביהודה ושומרון, ברחבי הארץ שכולה חזית, למי נחכה? מדברים פה על זה שצריך לעכב

פנינה תמנו: לא

פנינה תמנו:  את לא רוצה שיגיע למתמודד נפש נשק

צפנת נורדמן: אני מייצגת גם ארגון זכויות אדם, והזכויות של נשים להיות מוגנות מפני טרור הן לא פחות חשובות מהזכות להיות מוגנות מפני בעל אלים או בן זוג אלים

עופר כסיף: זה תפקיד המדינה

צפנת נורדמן: אם המדינה יכולה לספק לי חייל בבית, אני מוותרת על הרשיון לנשק

צפנת נורדמן:  עד שהיא יכולה – זה אינטרס של נשים לא פחות מאשר של גברים

צפנת נורדמן:  הרעים משיגים נשקים גם ככה

צביקה פוגל: תודה רבה

צביקה פוגל:  אנו חייבים לסיים, אני גם ככה חורג

צביקה פוגל:  כמה מילים לסיכום שאיתן נלך לקראת הפעם הבאה

צביקה פוגל:  אני מניח שלרוב הדברים האלה המציעה הראשית מירב תסכים איתי כי הייתה יושבת-ראש הוועדה פעם, ועשתה מה שאני עשיתי במהלך החודשים האחרונים וביקרה בכל המקומות האלה שבהם מאשרים כלי ירייה

צביקה פוגל:  אני אומר לכם - נעשית שם עבודה מדויקת וסיזיפית

צביקה פוגל:  אף אחד שם לא מחפף

צביקה פוגל:  הייתי אצלם, ראיתי איך הם מראיינים בטלפון, איך הם עוברים על כל טופס ובודקים כל מילה כדי שחלילה לא יקבל את הרשיון הזה מישהו שלא צריך

צביקה פוגל:  האם כולנו מושלמים, האם כולנו חפים מטעויות? כנראה שלא

צביקה פוגל:  אבל כשאני מסתכל על האנשים שעושים את העבודה הזאת, אני יצאתי משם – וביקרתי בלא מעט מקומות כאלה – בתחושת ביטחון שהעסק הזה קורה

צביקה פוגל:  אני גם בטוח שהמשרד לביטחון לאומי עושה כל מה שצריך כדי לקיים את השיח הזה עם משרד הרווחה ועם משרדים אחרים כדי לראות שזה קורה

צביקה פוגל:  האם זה מושלם? כנראה שלא

צביקה פוגל:  נשלים את מה שצריך

צביקה פוגל:      נעביר לכל הגורמים את הנושאים שעלו פה כדי שיגיעו לדיון הבא עם הנתונים, עם ההתייחסויות לאירועים שהיו פה

צביקה פוגל:  נקיים את זה לכל המאוחר עוד שבועיים

צביקה פוגל:  תודה רבה לכל מי שהגיע

צביקה פוגל:  מתנצל בפני כל מי שלא הספיק לומר את מה שרצה

צביקה פוגל:  תודה רבה לחבריי חברי הכנסת

צביקה פוגל:      הישיבה נעולה