הוועדה המיוחדת לטיפול בשורדי השואה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 27, 2023-11-21 00:00

מירב כהן: כחברת כנסת, יש לי את הזכות לעמוד בראשות הוועדה למען שורדי השואה

מירב כהן:  ובגלל המצב החלטנו היום לקיים את הדיון של הוועדה בשטח כדי להבין את הצרכים שלכם, וזו לא הפעם הראשונה שאנחנו עושים את זה

מירב כהן:      אנחנו נבקר היום במספר מלונות כמו שעשינו בירושלים, והחלק הזה של הדיון מטרתו היא לשמוע אתכם, להבין את הצרכים שלכם, אילו מענים אתם מקבלים כאן ולמקד היכן ישנן בעיות

מירב כהן:  ביניכם יושבות נציגות של משרדי ממשלה שונים שישמעו את הצרכים, ואחרי שנשמע אתכם נקיים ישיבה מקצועית ונראה איך אנחנו פותרים בעיות שאתם תציפו

מירב כהן:       סדר היום שלנו הולך להיות כזה, אנחנו נשמע את הצרכים שעולים כאן, לאחר מכן אנחנו עוברים למלון "הרברט סמואל" ולאחר מכן אנחנו נערוך דיון עם כל אנשי המקצוע, ושם אנחנו נציף את הבעיות ששמענו מכם וננסה לייצר פתרונות

מירב כהן:  אתם כמובן מוזמנים להיות בכל חלק מהדיון שתרצו

מירב כהן:  נמצא פה איתי חבר הכנסת סימון דוידסון שהצטרף, ועד כאן ההקדמה

מירב כהן:      אנחנו נמצאים כאן כדי לזהות מה חסר לכם, ולכן אני פותחת את הדיון

מירב כהן:  כל אחד בתורו יגיד את מה שחשוב לו, אנחנו נרשום את הדברים ואחר כך נדרוש תשובות ונגבש פתרונות עם נציגי משרדי הממשלה, ואני אפתח להתייחסויות

מירב כהן:  מי הראשון שירצה להתייחס?     

ציפי אלון: אימא שלי קשישה, היא מתקרבת לגיל 100

ציפי אלון:  כל פעם המטפלות הסיעודיות שמטפלות, 30-15 דקות והם הולכים

ציפי אלון:  הם מבקשים ממנה לחתום בסוף החודש או ביום על השעות

ציפי אלון:  אני רואה שהחברה עושה קופונים על הקשישים

מירב כהן: אימא שלך מוגדרת כניצולת שואה?     

ציפי אלון: כן, היא צריכה לקבל 1,800 ומשהו, היא מקבלת 1,200, זה כבר קופון

מירב כהן: זו בעיה שהייתה בשגרה או רק עכשיו?     

ציפי אלון: כל הזמן

ציפי אלון:  אני מעדיפה היום שאני אטפל באימא ואני אקח את כל הכסף הזה ואני אטפל כמו שצריך

מירב כהן: יש לך אפשרות?     

ציפי אלון: יש אפשרות עם ביטוח לאומי

מירב כהן: את עושה את זה?     

ציפי אלון: היום התחלתי לעשות את זה, ואני רוצה להגיד לכם שלא כל הכסף מהחברה, כי משכתי רק חלק מהשעות

מירב כהן: קונקרטית, כרגע את יכולה לקבל את הכסף ולטפל באימא שלך?     

ציפי אלון: בינתיים משכתי רק חלק מהשעות

מירב כהן: אבל את יכולה למשוך את הכול?     

ציפי אלון: אני יכולה כי אף אחד לא מטפל באימא, זו רק אני

ציפי אלון:  שמתי את זה על שם הילדה שלי כסטודנטית

מירב כהן: חשוב מאוד, הבנתי, תודה רבה

מירב כהן:  יש פה את מנהלת מחלקת ציוד מביטוח לאומי

מירב כהן:  הנקודה שציפי מעלה היא נקודה חשובה שעולה בשגרה, זה לא קשור רק למלחמה

מירב כהן:  יש הרבה מאוד מטפלים סיעודיים שמגיעים לבתים וקשה לאכוף את מתן השעות בפועל, ולא תמיד הדברים מסופקים

מירב כהן:  אני יודעת שזה היה אמור לקבל מענה במכרז החדש של הביטוח הלאומי, אבל המכרז החדש לא יצא

מירב כהן:  אני כותבת את זה ואנחנו נדבר על זה גם בחלק השני של הדיון, תודה שהצפת את זה

מירב כהן:  עוד שאלות והתייחסויות, בבקשה

פולינה בובר: הבעיה הראשונה היא בענייני בריכה

פולינה בובר:  הייתה בריכה וג'קוזי, גם בריכה של מים מתוקים שנסגרה ואנשים אין להם תעסוקה

פולינה בובר:  אנשים מבוגרים וקשה להם להגיע לים, הם מחפשים מקום פה במלון רויאל, הבריכה נסגרה והם מבקשים לפתוח אותה

פולינה בובר:  הבעיה השנייה היא של קופות חולים שנמצאות במקומות מסוימים ולא בכל בית מלון, ואנחנו מבקשים לשים נציג בכל בית מלון, שלוחה של קופת חולים שתהיה בכל מלון כי לאנשים קשה להגיע פיזית כי המרחקים הם גדולים

פולינה בובר:  אנחנו מבקשים נציגות של כל קופות החולים בכל בית מלון

ילנה ביריוקוב:  הספא פתוח פה פולינה, עם הבריכות, הכול פתוח

ילנה ביריוקוב:  יש פה שני חלקים של הספא, ספא אחד סגור כי יש שם נזילה בבריכה

ילנה ביריוקוב:  החלק השני פתוח לכולם, אפשר להגיע

מירב כהן: 	לגבי קופות החולים, טוב שאתם מעלים את זה ואנחנו נפגוש פה היום את נציגי כל קופות החולים ונציף את זה

מירב כהן:  מה המרחק מכאן לקופת חולים שאתם יכולים לקבל בה שירות? אמרו לי שיש כל חצי שעה שאטל שלוקח אתכם למרפאה של קופת החולים, זה נכון או לא נכון?     

פולינה בובר: פעם בשעה, לא חצי שעה

מירב כהן: פעם בשעה שאטל לקופת חולים, נשמע לי הגיוני

מירב כהן:  מה הבעיה בזה? זה מספיק או לא מספיק? יש פה פער

פולינה בובר: חסר מידע

מירב כהן: אני רואה שיש פה בעיה של מידע ולא בעיה של שירות, כי אם יש פה כל שעה שאטל ואנשים לא יודעים, זו בעיה

מיכאל ספיבקו: אנחנו מבקשים לארגן נסיעה לשדרות הלוך וחזור

מירב כהן: הטענה פה היא שאתם רוצים ביקור חזרה בשדרות, בבית? הם נמצאים פה כבר חודש וחצי והם צריכים ביקור

מיכאל ספיבקו: רק לראות

מירב כהן: כמה אנשים?     

ילנה ביריוקוב: לשדרות וחזרה

ילנה ביריוקוב:  אנחנו רושמים מה הם רוצים

מירב כהן: ניקח אחריות כשהמצב יירגע

מרי: פעם שלישית מגיעים לכאן נציגים של ביטוח לאומי ואנחנו לא מצליחים לדבר איתם

מרי:  הבעיה היא שאני לא מדברת עברית ואין שם מתורגמן, וצריך למלא טופס שאני לא יכולה למלא

מירב כהן: למלא איזה טופס באיזה הקשר?     

מרי: אני לא מבינה כל כך

מרי:  משהו ששייך לביטוח לאומי למפונים תושבי שדרות, אני לא מצליחה למלא את זה כי אין לי מי שיתרגם

מרי:  אני עברתי ילדות מאוד קשה

מירב כהן: מרי בעצם אומרת שיש פה נציגים של ביטוח לאומי אבל הם לא דוברי רוסית והיא לא מצליחה למלא טופס ולקבל את הזכויות שלה

מירב כהן:  הם כבר היו פה כמה פעמים אבל הם לא מדברים רוסית

מירב כהן:      מרי, זו נקודה מאוד חשובה

מירב כהן:  אנחנו נעלה את זה מול ביטוח לאומי ונדאג שזה יתוקן

מירב כהן:  במלון הזה יש מאות זקנים דוברי רוסית

מירב כהן:  להביא לכאן נציג של ביטוח לאומי שלא מדבר רוסית זה תלוש מהמציאות

ראיסה מטטובה: תודה רבה לישראל שלא משאירה אזרחים ותיקים לבד

ראיסה מטטובה:  אני שמחה מאוד, שיהיה שלום בעולם

בוריס רבזין: לפני שלושה שבועות הזמנתי משקפיים, שמו בתוך מעטפה, שלחו ולא קיבלתי כלום, אני לא מבין איפה זה נמצא, זה הלך לאיבוד בדרך

מירב כהן: הבנתי

מירב כהן:  כאן יש בעיה שקנית משקפיים והם לא הגיעו

מירב כהן:  אנחנו ניקח את הפרטים שלו ונעזור לו נקודתית, כי זו בעיה נקודתית

ילנה ביריוקוב: תוך כדי זמן מסוים על פי ההזמנות הם שולחים את זה למלון ומחלקים לפי השם של מי שמזמין

ילנה ביריוקוב:  יש תהליך, זה לוקח זמן

לודמילה: אני גרה בשדרות, אני בארץ 31 שנה

לודמילה:  נפלו על הבית והגינה שלי קסאמים, 30 שנה עבדתי ולא לקחתי חופשת מחלה ובגיל 64 יצאתי לפנסיה

לודמילה:  עכשיו אחרי הקסאמים אני חלשה

לודמילה:  יש לי משכנתה והרבה צרות

לודמילה:  הבן שלי נמצא בקבע, ושני הנכדים גם כן, לא הייתי חודש וחצי בבית

לודמילה:  בעלי בבית ואני פה

לודמילה:  אני לא יכולה ללכת הביתה, אני חוששת ומחכה שזה ייגמר

לודמילה:  אני מתקשרת לילדים, הבת שלי נסעה לחו"ל אבל אני מרגישה לא טוב

לודמילה:  אני מקבלת 10%

מירב כהן:  תמקדי אותי איפה את צריכה עזרה

לודמילה: עבדתי כל החיים ואני מקבלת 2,000 שקל פנסיה

לודמילה:  נתנו לי 20,000 מתוכם, לקחו 7,000 שקל ויש לי משכנתה לשלם, אני לא רוצה להיכנס למינוס

לודמילה:  אמרו לי שאקבל עוד 6,000 שקל אבל לא קיבלתי את הכסף

מירב כהן: מביטוח לאומי?     

לודמילה: מס הכנסה, ביטוח לאומי

מירב כהן: לודמילה, בגלל שיש פה עניין שלך, אנחנו ניקח את הפרטים שלך ונבדוק מול ביטוח לאומי ומס הכנסה

לודמילה: אני לא הלכתי לביטוח לאומי, אני לא כל כך יודעת להתמצא בישראל

לודמילה: הבת שלי עשתה בשבילי הכול

לודמילה:  אני קיבלתי מכתב שאני מקבלת 6,000 שקל לחשבון ולא קיבלתי

מירב כהן: הבנתי, אנחנו צריכים לבדוק את הפרטים שלך, רק תיתני לי את מספר הטלפון

לודמילה: אנשים לא עובדים ומקבלים 3,700, אני עובדת ומקבלת 2,000 מה זה?     

מירב כהן: אנחנו נבדוק את הזכויות שלך, תודה לודמילה

סימה לבוד: עבדתי 11 שנים בשדרות עם ניצולי שואה, בקהילה תומכת

סימה לבוד:  אני היום כבר בת 70

סימה לבוד:  בקשר להבטחת הכנסה, עבדנו כל החיים, אני 32 שנה בארץ, 30 שנה בשדרות

סימה לבוד:  אנחנו לא מקבלים הבטחת הכנסה, כל החיים עבדנו, מקבלים 4,600 שקל פנסיה יחד עם בעלי והוא מקבל מהעבודה עוד 600, סך הכול 5,000 שקל

סימה לבוד:  אנשים שלא עבדו כל החיים פה באותו הגיל מקבלים יותר כסף הבטחת הכנסה, לא משלמים על התרופות, וזה עניין של כנסת, זה לא עניין של המלחמה

ילנה ביריוקוב: היא טוענת שיש פה אנשים שלא עבדו והם מקבלים הבטחת הכנסה לפי החוק יותר מאשר אנשים ש-30 שנה עבדו

סימה לבוד: יש לנו כסף מהעבודה בחשבון סגור שהוא יותר ממה שביטוח לאומי מרשה, בגלל זה אנחנו מקבלים פנסיה קטנה כי הבטחת הכנסה לא מגיעה לנו

סימה לבוד:  אנחנו צריכים לשלם חשמל,     

מירב כהן: את אומרת זה לא משתלם לחסוך לפנסיה אם בסוף מי שלא עשה מקבל

סימה לבוד: זאת הבעיה ואני חושבת שהאישה שדיברה לפניי התכוונה לאותו הדבר, היא פשוט היא לא יכלה להסביר את זה

מירב כהן: אני קידמתי הצעה שבלי שום קשר למי חסך ומי שלא חסך, נותנת רף מינימלי לכולם של 5,000 שקלים כדי לא להעניש את אלו שעבדו ועשו

מירב כהן:  אם תרצי אני אשלח לך את החומר של ההצעה, היא לא קודמה לצערי ואני מקווה שכשנהיה בקואליציה נוכל להמשיך לקדם את זה

סימה לבוד: אנחנו מקבלים 4,500 פלוס 600 שקל פנסיה מהעבודה

מירב כהן:  אני יודעת

מירב כהן:  זה יוצא אותו הדבר, וזה הופך את הכדאיות של לצאת ולעבוד ולחסוך לפחותה

מירב כהן:  אני מסכימה איתך ויש לי הצעה כזו

מירב כהן:  אני מבקשת רגע להבין האם יש עוד מצוקות שקשורות לכך שאתם נמצאים כאן כבר חודש וחצי בכל מה שקשור לשהות במלונות ולמחיה בעקבות המלחמה

מירב כהן:  יש לנו זמן לעוד מספר פניות אחרונות

לודמילה:  לבעלי היה התקף לב פה במלון כתוצאה מההתרגשות והכול

לודמילה:  הם לקחו אותו עם אמבולנס לבאר שבע

לודמילה:  היינו בלי כסף ובלי בגדים ונסענו לבאר שבע

לודמילה:  אשפזו אותו והייתי צריכה לחזור, לא היה לי כסף או איך לחזור

לודמילה:  התקשרתי לילנה והיא לא יכלה לעשות כלום

ילנה ביריוקוב: יש הסעות שמביאות את האנשים מבתי חולים, היא הייתה אמורה לחכות עד שיגיעו וייקחו אותה, כי זה לא כל דקה

לודמילה: התקשרתי לפיקוד העורף, הבטיחו שיתקשרו חזרה ולא חזרו

לודמילה:  התקשרתי למישהי בשם אירה, והיא עזרה לי, היא שלחה איזשהו גבר דובר עברית

לודמילה:  הוא הגיע מאוחר מאוד, ב-21:00

לודמילה:  החזירו את בעלי לכאן והוא צריך חמצן, וכל יומיים אנחנו הולכים ל"לוט", הירידה מאוד קשה והוא זקוק לחמצן וקשה לו מאוד להגיע לשם, לפעמים פעמיים ביום הוא צריך ללכת לשם

לודמילה:  אולי אפשר לעבור למלון אחר?     

מירב כהן: השאטל לא עוזר לו?     

לודמילה: לא מצאתי, כמה פעמים חיפשנו והוא לא היה

לודמילה:  אנחנו הולכים ברגל

לודמילה:  תודה רבה

מירב כהן: אני רוצה לחדד את הדברים

מירב כהן:  אני רוצה לחזור למה שלודמילה אמרה, אני חושבת שיש מה ללמוד

מירב כהן:  לבעלה היה התקף לב וכתוצאה מזה הוא פונה לבית חולים, כשהיא הייתה צריכה לחזור מבית חולים לא היה לה איך

מירב כהן:  אומרים פה שיש הסעות של פיקוד העורף, היא לא יודעת מי אמור לסדר את העניין הזה

מירב כהן:  כשבעלה נמצא כאן הוא צריך פעמיים ביום ללכת לרופא, הוא לוקח חמצן

מירב כהן:  אין לה איך להגיע למרפאה

מירב כהן:  אומרים כאן שיש שאטל למרפאה של קופת חולים, אבל היא לא מכירה את השאטל הזה

מירב כהן:       אני חושבת שהמקרה הזה מלמד שיש שירותים אבל אף אחד לא יודע עליהם, ושוב פעם אנחנו חוזרים לאותה נקודה שאין פה גורם אחד מתכלל שמנהל את כל העסק

מירב כהן:  אם היה גורם אחד, היא הייתה יודעת מי הוא והיא הייתה מתקשרת אליו, והוא היה מסנכרן בינה לבין ההסעות של פיקוד העורף או בינה לבין השאטל לקופת חולים

ילנה ביריוקוב: מירב, זה לא בדיוק כמו שאת אומרת

ילנה ביריוקוב:  יש לנו שתי קבוצות במלון, ויש קבוצות שמתכללות את כל התושבים שנמצאים פה בים המלח

ילנה ביריוקוב:  המידע פה מפורסם בכל הקבוצות גם בשפה העברית וגם בשפה הרוסית

ילנה ביריוקוב: חוץ מזה, בכל מלון יש נציגים של פיקוד העורף, פיקוד העורף רושם כל פנייה

ילנה ביריוקוב:  מה שצריך לעשות זה רק להגיע אליהם, להגיע בכניסה של המלון, להגיד מה הם צריכים, יש גם הסעות לבתי החולים, יש אוטו כמעט בכל מלון שהוא בשמירה ואם יש צורך מסוים ואין אמבולנס, לוקחים פיזית עם הרכב לבית החולים ומחזירים מבית החולים

ילנה ביריוקוב:  הכל קיים פה, זה שאנשים אבודים, ולא תמיד הם פתוחים כדי למצוא את המידע, זה נכון

ילנה ביריוקוב:       אבל אי אפשר לדפוק בדלת לכל אחד ולהגיד שזה קיים, וגם את זה אנחנו עושים

ילנה ביריוקוב:  עוברים פה מתנדבים מחדר לחדר, מסבירים מה יש, מה אין, למי צריך לפנות ואיך צריך לעשות את זה, המידע קיים

ילנה ביריוקוב:  זה שאנשים אבודים והם חסרי ביטחון ומבולבלים זו פשוט עובדה, זה מה שקרה במדינה הזאת

ילנה ביריוקוב:  ברגע הנכון המדינה לא הייתה פה, והצבא לא היה

ילנה ביריוקוב:  כולם שואלים איפה הייתה המדינה? איפה היו חברי הכנסת שהגיעו אחר כך? סליחה שאני אומרת

ילנה ביריוקוב:  שהגיעו ואומרים "זה לא בסדר, זה לא קרה"

ילנה ביריוקוב:  איפה אתם הייתם?      

מירב כהן: פה

מירב כהן:  הייתי פה שבוע אחרי, סליחה

ילנה ביריוקוב: אני לא אומרת לך את זה אישית

מירב כהן: סליחה, את אומרת לי את זה אישית וזו חוצפה כי אני הייתי פה

מירב כהן:  ואם יש פה אישה שהיא אומרת שהיא לא יודעת, אז היא לא יודעת, זה לא בסדר, זה הכול חוץ מבסדר

מירב כהן:  אני פה לא פעם ראשונה וגם לא ביום הראשון, וגם מיד אחרי

ילנה ביריוקוב: אל תיקחי את זה אישית

מירב כהן: אני כן לוקחת את זה אישית, אם את שואלת "איפה הייתי" אני אומרת לך, הייתי פה

מירב כהן:  הייתי פה מיד אחרי ואני לא רואה שום התקדמות בטיפול שאנשים מקבלים, כלום

מירב כהן:  אז אם את כל כך בטוחה בעצמך - - -     

ילנה ביריוקוב: לא, אני חושבת שהרווחה אמורה להיות פה אישית עם כל אחד

מירב כהן: נכון, אין לך איתי ויכוח

מירב כהן:  זה לא עוזר לי שאומרים "יש ויש, ויש" ובן אדם אומר "אין לי מושג" והוא גר פה חודש וחצי, והוא לא יודע

ילנה ביריוקוב: אני אישית דיברתי, הסברתי, אפילו כתבתי

ילנה ביריוקוב:  איך אני יכולה לוודא שהיא יודעת?      

מירב כהן: מאוד פשוט, כל אחד מהאנשים האלה צריך מנהל קהילה שיש לו את הנייד וכל בעיה שיש לו הוא יודע להתקשר אליו, בן אדם שיודעים שחי פה, הוא נמצא פה מהבוקר עד הערב, והוא אחראי על המלון הזה בלבד

ילנה ביריוקוב: איך כולם יודעים והיא אישית לא יודעת?      

מירב כהן: אבל זה לא רק היא

ילנה ביריוקוב: כולם יודעים והיא אישית לא יודעת, ויש להם את הטלפון שלי, ויש להם קבוצה, יש להם הכול

ילנה ביריוקוב:  איך היא ספציפית לא יודעת?     

מירב כהן: היו פה עוד פניות של אנשים שאמרו שהם לא יודעים איך להגיע לקופת חולים

מירב כהן:  האם היו פה עוד אנשים שלא יודעים איך להגיע לקופות חולים?     

ילנה ביריוקוב: קופות חולים היו פה במלון הזה ספציפית בקומה 14 במשך חודש

מירב כהן: להתכחש לבעיות לא יעזור לפתור אותן

אירנה:  אני מבקשת להודות לממשלה על הטיפול בנו

אירנה:  עושים לנו הופעות, מביאים לנו בגדים ודברים

אירנה:  אני רוצה להגיד תודה גדולה לממשלה

מירב כהן: תודה, טוב לשמוע גם דברים כאלה

ולרי: בשדרות, אם בן אדם רוצה לפנות לרופא מומחה זה לוקח שלושה חודשים לפעמים

ולרי:  בלי קשר למלחמה, זו בעיה כללית

מירב כהן: תודה רבה למי שמתייחס

מירב כהן:  אני מתנצלת על התנאים הלא פשוטים פה, גם קשה לשמוע, גם אין הגברה, התנאים פה מאוד מסובכים כדי לנהל ישיבה עם כל כך הרבה משתתפים

מירב כהן:  יכול להיות שיש מה להפיק מזה

לריסה בורודיסקי: אנחנו כבר חודש וחצי כאן

לריסה בורודיסקי:  האם יורידו לנו את התשלומים השותפים על תקשורת? אנחנו לא מקבלים שירות ואנחנו משלמים

מירב כהן: תודה לריסה, צריך לדבר מול חברות התקשורת, אנחנו נפנה אליהן

מירב כהן:  ניקח את הפרטים שלה

מירב כהן:  אני נועלת את החלק הזה, אנחנו עוברים לעוד מלון, צריך להפיק לקחים על הדיון במלון הבא כי אי אפשר לנהל ככה שיחה, זה מקום מאוד גדול, יש פה המון אנשים, זה רועש, אי אפשר לנהל ככה שיחה

מירב כהן:  המקרים הפרטניים, אנחנו לקחנו טלפונים ואנחנו ניצור קשר

מירב כהן:  את המקריים העקרוניים נציף מול משרדי הממשלה, זהו

מירב כהן:  תודה

מירב כהן: אני יושבת-ראש הוועדה למען שורדי השואה

מירב כהן:  גם אם יש פה אנשים שהם לא שורדי שואה, זה בסדר גמור

מירב כהן:  אני רק משתמשת בפלטפורמה שיש לי כדי להגיע אליכם, פה בדיון יש נציגים, בעיקר נציגות של משרדי ממשלה שונים, משרד הרווחה, משרד הבריאות, ביטוח לאומי, המשרדים שהכי רלוונטיים ליום- יום

מירב כהן:  לבעיות הכלכליות והחברתיות

מירב כהן:      המטרה בחלק הזה של הדיון היא לשמוע בעיקר צרכים של אנשים שחיים פה כבר חודש וחצי בעקבות המלחמה, למה הם מקבלים מענה, למה הם לא מקבלים מענה, מה טוב, מה לא עובד, ואחר כך להציף את זה ולייצר פתרונות יחד עם משרדי הממשלה

מירב כהן:  כשעושים את הדיונים בכנסת, מציגים דברים, אבל זה לא בהכרח מה שקורה במציאות

קריאה: זה רק לכאן מה שקורה או בכלל?      

מירב כהן: אנחנו עברנו בין כמה מלונות

מירב כהן:  היינו במלונות בירושלים, היינו בעוד מלונות פה בים המלח, אנחנו רוצים לקבל פידבק מהשטח

קריאה: לצרכים שעולים מכאן או בכלל מהחיים? כי הם יחזרו לשדרות מתישהו

מירב כהן: עדיף מכאן

מירב כהן:  תפעילי שיקול דעת, מה נראה לך רלוונטי ומה לא

מירב כהן:  אחרי שאנחנו נסיים פה, נערוך עוד ישיבה מקצועית כדי לייצר פתרונות, אבל כרגע המטרה היא לשמוע צרכים ולמפות את הבעיות

מירב כהן:  נשמח לשמוע כל אחד שידבר

מירב כהן:  תציגו את עצמכם ותשתדלו להסביר את הבעיות

מירב כהן:  אם יש משהו טוב, זה גם טוב להגיד דברים טובים, באמת מה החוויה שלכם

מירב כהן:  בגלל שאנחנו הרבה אנשים, תשתדלו להיות ממוקדים, ומי שלא מדבר שישמור על השקט

סעדיה: הבעיה היא ביטוח לאומי

סעדיה:  הבעיה שלי היא סיעוד, יש לי הרבה בעיות וכל פעם אני מדווח להם על החמרה והם לא רוצים לתת לי 22 שעות של סיעוד

סעדיה:  ככה ביטוח לאומי לא יכול לתת לניצול שואה משהו, המשכורת שלי נמוכה

מירב כהן: תגיד לי אם הבנתי נכון

מירב כהן:  סעדיה מקבל סיעוד

נינט: סעדיה מקבל רמה 2 מביטוח לאומי, הוא שולח תמיד החמרת מצב כדי שיהיה לו שעות גם לקבל, את התשע שעות של קרן ניצולי שואה ודוחים אותו והוא באמת לא מרגיש טוב, ותמיד דוחים אותו, לזה הוא מתכוון

נינט:  הוא בגיל מתאים

נינט:  תגיד להם בן כמה אתה

סעדיה: 87

קריאה: מירב, מי שיש לו עשר שעות לא יכול לקבל תשע שעות, זה רק מעל 18 שעות סיעוד

סעדיה: מ-18 נכון

קריאה: שימי לב, רמה 3, ואז הוא יקבל את ה-1,200 שקל חודשיות

מירב כהן:  הבעיה היא איך אתה מקבל הכרה כך שרמת הסיעוד שלך תעלה

מירב כהן:  המצב שלך התדרדר? התפקוד שלך התדרדר עם הזמן?         

סעדיה: כן, הבריאות שלי התדרדרה, ואני מתמודד לבד

סעדיה:  עד שהמטפלת באה, זה לוקח הרבה זמן, מה זה שעתיים בשבוע? זה כלום

מירב כהן: הבנתי, יש לך רק שעתיים בשבוע

סעדיה: תראי, זה לא נעים פה לדבר, יש עוד דברים אחרים, אני בן 87, יש לי עוד דברים

סעדיה:  תדעי לך, עד גיל 86 בכדי שאני לא אצטרך ביטוח לאומי אני עבדתי עד גיל 86, כי אין לי פנסיה מלאה בשביל להתקיים, עבדתי עד גיל 86

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  אני אקח גם את הטלפון שלך כדי שנטפל בזה אחר כך

ליעד סטרולוב: הנושא שסעדיה מעלה מתעסק בהתאמה של תשע שעות הסיעוד מהקרן לרווחה לדעתי

ליעד סטרולוב:  כבר הרבה שנים אנחנו מתעסקות בזה ותוהות אם אפשר לייצר מצב ולקדם חקיקה כדי שזה לא יהיה בינארי, זאת אומרת שזה לא רק החל מדרגה 4 שהביטוח הלאומי - - -      

מירב כהן: אבל הוא באופן כללי אומר ששעתיים לא מספיקות לו

ליעד סטרולוב: אבל אם הוא היה יכול לקבל חלק מסוים עד תשע שעות גם על דרגה 2

קריאה: הוא יכול לקבל חלק שעות סיעוד, אבל הוא לא יקבל את התשע שעות

ליעד סטרולוב: אני מבינה

קריאה: אבל זה מניקוד מסוים

ליעד סטרולוב: זה לא מה שאני אומרת

קריאה: אבל זה לא מדרגה מסוימת, זה מניקוד מסוים

ליעד סטרולוב: החל מרמה 4 אפשר לקבל את התשע שעות

מירב כהן: נמשיך בחלק המקצועי, אני רוצה לשמוע אנשים

מירב כהן:  תודה סעדיה, אנחנו גם ניקח את הטלפון וגם נחשוב מה עושים עם זה

מירב כהן:  את רוצה להתייחס?      

אינס: רשמתי את כל הבעיות שלי 30 פעם וזה לא עזר, זה לא הזמן

מירב כהן: אם תרצי להתייחס, את מוזמנת

ישי יגודייב: בבית שלי פגע קסאם

ישי יגודייב:  מה אני עושה עכשיו?     

מירב כהן: בבית שלך פגע קסאם ואתה לא יודע מה לעשות?         

ישי יגודייב: כן

מירב כהן: יש פה נציג משרד ממשלתי שרוצה לענות לו? מישהו פנה אליך? מישהו הדריך אותך? מישהו אמר לך מה הזכויות שלך? מס רכוש?     

ישי יגודייב: את רוצה לראות?     

מירב כהן: לא, אני מאמינה לך, אני לא רוצה לראות

מירב כהן:  אבל האם מישהו דיבר איתך? הדריך אותך? אמר לך מה הזכויות שלך? ממי אתה אמור לקבל כסף? מי יטפל בבית?     

ישי יגודייב: הגיעו לבית שלי לבדוק

קריאה: הם לא נמצאים שם, יהיה מישהו

קריאה:  אנחנו ניקח את הפרטים שלו

מירב כהן: לא, אבל זו שאלה עקרונית, מישהו יצר איתך קשר? אמר לך משהו?     

ישי יגודייב: לא

ישי יגודייב:  אף אחד מהם

חנה: שלום, לי קוראים חנה, אני נציגה של המלון

חנה:  כל המשרדים מגיעים לפה ומתיישבים פה והם עוזרים לכולם

חנה:  יכול להיות שהוא נפל בין הכיסאות ויכול להיות שמחסום השפה שלו בעייתי, אנחנו נטפל בו ברמה האישית

קריאה: גם מס רכוש מגיע לכאן?          

חנה: כולם הגיעו לפה

קריאה: אז אולי תחברו אותו?         

נינט: הבית שלי נפגע, גם הבית של אימא שלי

נינט:  העניין הוא שאנשי מקצוע לא מוכנים להיכנס לשדרות כרגע

נינט:  מס רכוש פעם, כשהבתים שלנו נפגעו הם גם אמרו לנו לבחור את האופציה, אם הם יתקנו או אנחנו

נינט:  כרגע אין את האופציה הזאת, הם אומרים, "אתם תתקנו"

נינט:  אנחנו צריכים לחכות שיפתחו את שדרות ואנשי המקצוע יגיעו, גם הבתים שלנו נפגעו

נינט:  הוא במיוחד כי יש לו נזק מאוד רציני בבית, הוא הראה לי את התמונה של הבית

יסמין פרידמן: מה זאת אומרת "אתם תתקנו?" אתם תממנו את זה והמדינה תכיר?          

נינט: אנחנו נתקן והם יעבירו לנו את הכספים

יסמין פרידמן: ומי שלא יכול לממן?         

נינט: לא יודעים

נינט:  זו השאלה, שאלתי את מס רכוש כי בעבר הבית שלי נפגע והם תיקנו

יסמין פרידמן: מירב, צריך להעלות את זה

יסמין פרידמן:  מה זאת אומרת אין להם אופציה? הרי יש כאלה שלא יכולים לממן את הדבר הזה

נינט: נכון, הוא למשל אשתו לא נמצאת פה, העובדת הזרה איתו, והבניין שלהם נפגע והם לא יודעים לאן לחזור כי המהנדס שם אמר שהבית שם נפגע מאוד אני לא יודעת מה הם יעשו

נינט:  כאן במלון מנסים לעטוף אותנו אנשים טובים

נינט:  ענת עזרה לי מאוד לשנע את אימא שלי כי אף אחד לא מוכן לעזור, הם העבירו אותה משדרות לבאר שבע, ומבאר שבע לגני תקווה, הם סייעו לנו, ורק אחר כך הבאתי אותה לכאן

נינט:       היא גרה ליד תחנת המשטרה ובאותו הבוקר היא הייתה לבד עם העובדת הזרה, הן עברו שם תופת

נינט:  אי אפשר היה להתקרב אליהן

נינט:  אנחנו פינינו אותן באופן פרטי תחת אש

נינט:  היא גרה בקומה שלישית ללא מעלית, אין לנו מי שיעזור, אנחנו תמיד מממנים מכספנו את הכל

נינט:  לכן שאלתי אם העניין הוא רק לחודש וחצי

נינט:  כולם מנסים לעטוף, כולם באמת דואגים כאן, מה יהיה כשחוזרים?     

מירב כהן: את שואלת על היום שאחרי?     

נינט: כן

נינט:  מה יהיה היום שאחרי?     

מירב כהן: זה רלוונטי מאוד

נינט: ירו שם, המטפלת עברה תופת שם והם נלחמו מהגגות שלהם, החלונות נפגעו מהירי של הצלפים, הבית שלה גם נפגע, ועכשיו להחזיר אותה לשם כשתחנת המשטרה כבר לא קיימת, לאימא שלי כל השנים היה ביטחון לא לעבור משם כי יש לה את תחנת המשטרה ואז היא רגועה כל השנים

נינט:  היא גרה שם מעל 60 שנה

נינט:  לצרכים האלה אין מענה, אף אחד לא פונה אלינו לשאול, מה איתה? מה קרה איתה? אף אחד לא התקשר

נינט:  מה עושים ביום שאחרי? לה, לו, לסעדיה, לכולם

מירב כהן: הדברים שמטרידים כרגע זה העניין פיזי? הבית שנהרס? מס רכוש, מי מתקן את זה?         

נינט: הפיזי, הנפשי, גם מענה לעובדים הזרים, אף אחד לא נותן מענה לעובדים הזרים

נינט:  אבא שלי היה עובד עירייה

נינט:  אף אחד לא פונה לעובדות הזרות לראות מה איתן

נינט:  מה קורה איתן? יש פיצוי, כסף פה וכסף שם, אבל מה עם הנפש?         

קריאה: נינט, זה לא רק פה במלון, זה בכל הארץ

קריאה:  גם בירושלים, חמי ניצול שואה והוציאו אותו מהמלון, אמרו לו, "נגמרו התרומות, תעבירו אותו"

קריאה:  אמרתי, "לאיפה אני אעביר אותו? הוא נכה עם עובד זר"

קריאה:  הוציאו אותו מהמלון, שמו אותו בכניסה למלון עד שעיריית שדרות סידרה לו מלון אחר

מירב כהן: יסמין, איך את חושבת שנכון לגשת לזה? ליום שאחרי? אני אשמח לשמוע התייחסות של משרדי ממשלה, אבל יש פה מכלול של צרכים, נפשיים, פיזיים וכלכליים שאנשים לא יודעים לאן הם חוזרים

נינט: חוץ מזה שהיא גם אחות שכולה, ואין מענה מאף גורם

נינט:  הם מתקשרים, שואלים מה קורה? וכשאני מבקשת הם אומרים "לא"

נינט:  מתקשרים מ"יד לבנים" לשאול מה נשמע

מירב כהן: תראי, אף אחד לא יודע גם מתי יחזרו

נינט: חלק אמרו לנו שמחר אמורים לחזור, חלק אומרים לנו בסוף החודש, גם אנחנו באי-ודאות

מירב כהן: אני רוצה שנחליף טלפונים ונחשוב, ננסה

מירב כהן:  זה פידבק חשוב, מה עוד?     

רוזה שוצקי: אני שורדת שואה בת 87 מאוקראינה

רוזה שוצקי:  הגעתי לכאן לפני חודש וחצי, הייתה לי מטפלת בשדרות, רציתי להביא אותה לכאן ולא אפשרו לי, אני בלי מטפלת

מירב כהן: כמה זמן הייתה המטפלת? כמה שעות זה היה?     

רוזה שוצקי: הייתה מגיעה מטפלת ב-16:00 לארבע שעות וזה לא מתאים כי לאורך היום היא לא מגיעה, והיא מגיעה כשכבר אין צורך

רוזה שוצקי:  אני צריכה אותה בבוקר

מירב כהן: אם אין עוד התייחסויות של אנשים פרטניים, אני אשמח לתת למשרדי ממשלה להתייחס לדברים שעלו כאן, בואו רגע נמפה כדוגמה

מירב כהן:  סעדיה דיבר על מצבו שהתדרדר והוא לא מצליח לקבל הכרה לעוד שעות סיעוד

מירב כהן:  ישי דיבר על זה שהבית שלו נפגע והוא לא יודע מי מטפל בזה

מירב כהן:  נינט דיברה על זה שאין שיח על מה שקורה ביום שאחרי והבית שלה נפגע, המטפלת אני מבינה שזה מטופל, אני שמה את זה רגע בצד

רותי טואטי: טיפול פסיכולוגי או טיפול פסיכיאטרי, כי הם רוצים לדבר ולהוציא מה שיש להם

מירב כהן: נציגי משרד הרווחה ונציגת ביטוח לאומי, אתן יכולות להתייחס לדברים רלוונטיים?     

נטלי גבאי: אני מנהלת אגף סיעוד בביטוח לאומי

נטלי גבאי:  לעניין של ההחמרה, אנחנו לקחנו תעודת זהות ואנחנו נבדוק מה חסר בשביל כן לעלות רמה

נטלי גבאי:  לעניין של טיפול בעובדים הזרים

נטלי גבאי:  העובדים הזרים בביטוח הלאומי מקבלים זכויות כמו האזרחים

נטלי גבאי:  כולם זכאים לפנות למרכזי החוסן, גם אם אין עדיין הכרה של פעולות איבה, כך שאין מניעה לבדוק, ואם יש איזושהי בעיה שנתקלת בה ורציתם לפנות, תיתנו לנו פרטים ואנחנו נסייע בעניין הזה

יסמין פרידמן: לגבי מרכזי החוסן, הרי יש מרכז חוסן בשדרות שמן הסתם כרגע סגור

יסמין פרידמן:  אם היא תושבת שדרות ומרכז החוסן בשדרות סגור, לאן היא יכולה לפנות?     

נטלי גבאי: לכל מרכזי החוסן, כולם היו במלונות

נטלי גבאי:  ואנחנו נותנים גם מענים טלפוניים בכל הארץ, זה לא משויך היום לאזור גיאוגרפי עד שתהיה חזרה הביתה

יסמין פרידמן: זאת אומרת, כל מה שאזרח ישראלי מקבל, גם העובדים הזרים יכולים לקבל?         

נטלי גבאי: כן, כל עובד זר שנכנס כחוק למדינת ישראל זכאי בדיוק לאותן ההטבות והזכויות

יסמין פרידמן: הם יודעים? מישהו דואג לעדכן אותם?     

נטלי גבאי: קודם כל, אנחנו ערכנו מפגשים עם כל הקונסולים והעברנו את כל הזכויות

נטלי גבאי:  כמובן שכל הטפסים שלנו מתורגמים

נטלי גבאי:  גם באתר העלינו פרק לעובדים זרים שמתורגם לצרפתית, אנגלית וערבית, שאנשים כן יוכלו לדעת

נטלי גבאי:  אנחנו מפרסמים על אף שהעובדים הזרים  - - -     

קריאה: אין עובדים זרים צרפתיים

נטלי גבאי: לא משנה, אבל יש לא רק בסיעוד, יש בנתניה חלק שהביאו, בכל מקרה תרגמנו כדי שיהיה נוח, וגם למשפחות שמעסיקות

נטלי גבאי:  צריך לקחת בחשבון, הביטוח הלאומי לא אמון על הנושא של עובדים זרים, אבל אנחנו מסייעים בכל מה שקשור גם לפרסום

נטלי גבאי:  יש פגישות זום שנערכות על זכויות שחברות סיעוד עושות, לשכות פרטיות, רשות האוכלוסין וההגירה עשו תוכנית סדורה בעניין הזה, איך כן לתת טיפול של מעטפת

נטלי גבאי:  אנחנו שותפים עם רשות האוכלוסין והג'וינט לתוכנית ליום שאחרי, איך לדאוג בחזרה לשגרה ולוודא לצורך העניין שהעובדים הזרים כן מקבלים מעטפת ותמיכה

נטלי גבאי:       ככלל, אני יכולה להגיד על שירותי הסיעוד שכל המפונים בכל המלונות מקבלים שירותי סיעוד בשגרה

נטלי גבאי:  אנחנו דואגים שיגיעו מטפלות לכל המלונות, מוצרי ספיגה, ואיפה שניתן לשלב את האזרחים הוותיקים במרכזי היום אנחנו עושים את זה

נטלי גבאי:  אנחנו נמצאים בקשר רציף עם הרווחה, עם אנשים שנמצאים בשטח

נטלי גבאי:  העובדים הסוציאליים שלנו מגיעים למלונות

נטלי גבאי:  אני גם לא זיהיתי שעולות פה בעיות שהן מאוד חריגות ברמת השירות שניתן, אבל כמובן שאם יש, אנחנו יכולים לתת פתרונות

מירב כהן: אם יש לכם שאלות, תנצלו את ההזדמנות

נינט: אני עובדת בחברת דנאל

נינט:  יש לי קשר רציף עם הסניף באשקלון והם נותנים שירות מצוין

נינט:  יש את אורית ואת גפנית ואת אלירן, אנחנו מדברים כל היום, גם ב-21:00, גם ב-22:00, הם נותנים מענה מצוין

מירב כהן: יש פה את הרשות לזכויות ניצולי שואה, את משרד הרווחה, את משרד הבריאות, את הביטוח הלאומי, את ועידת התביעות שזה קשור ספציפית לניצולי שואה

מירב כהן:  יש פה הרבה מאוד משרדי ממשלה, אם יש לכם שאלות שאולי גם הם יוכלו לקבל מהן פידבק, תנצלו את זה

מירב כהן:  אם לא, אני אתן התייחסות של משרד הרווחה

מירב כהן:  תרגישו בנוח להשתתף בשיח

ציפי אמבר: אני מפקחת אזרחים ותיקים ממחוז דרום במשרד הרווחה

ציפי אמבר:  אני רוצה להתייחס לכמה דברים

ציפי אמבר:  קודם כל, העניין של הבריאות הנפשית, זה משהו שאנחנו שמים דגש עליו מתחילת המלחמה, מתחילת ההימצאות של האנשים פה

ציפי אמבר:  בהתחלה המענה היה על ידי מתנדבים,  ומשרד הבריאות נכנס לתוך המקום הזה והציב באמצעות מרכזים לבריאות הנפש פסיכולוגים בכל מיני מלונות

ציפי אמבר:  יש מרכז חוסן, אני מבינה שרובם פה משדרות

ציפי אמבר:  גם מרכז החוסן של שדרות נותן מענה לדבר הזה

ציפי אמבר:       יש הרבה עובדים סוציאליים של הרשות עצמה שמסיירים בכל המלונות ונמצאים, וגם סוזן הייתה פה

ציפי אמבר:  סוזן היא נציגת הרשות, היא יודעת מי העובדת הסוציאלית והיא יכולה לקשר במקרה הצורך

ציפי אמבר:  מעבר לזה, אני רוצה להתייחס גם לפן החברתי שדיברנו עליו

ציפי אמבר:  אני חושבת שאת ואני נפגשנו באחת ההזדמנויות

ציפי אמבר:  הקמנו במלון "רויאל" מענה חברתי לאזרחים הוותיקים, וגם שירות להסעה ממלונות אחרים

ציפי אמבר:  אני מבינה שהאזרחים הוותיקים לא כל כך מעוניינים להגיע למלון אחר ואנחנו מקבלים את זה

ציפי אמבר:  עכשיו אנחנו עובדים על מענה גם למלונות נוספים פה באזור, וחשוב לדעת את זה

ציפי אמבר:  האפשרות עדיין פתוחה להגיע למלון "רויאל"

קריאה: אבל מה המענה למרותקים? הייתי צריכה לקחת אותה לבדיקות, והיה פה שירות הסעות מונגש וחיכיתי יום שלם, אף אחד לא הגיע

קריאה:  אנחנו לקחנו אותה ברגל וזה 20 דקות הליכה

קריאה:  הם הבטיחו

ציפי אמבר: נכון, אני יודעת שגם משרד הבריאות ומשרד התחבורה הציבו פה רכבים מונגשים עם מעלונים במיוחד לכיסאות גלגלים

קריאה: הם לא מגיעים

ציפי אמבר:  זה אולי משהו נקודתי שצריך להעלות מול המלון, או שיעבירו את זה לנו, לעובדים הסוציאליים

קריאה: זה לא קשור למלון

קריאה:  היה הסדר עם פיקוד העורף והם לא הגיעו

ציפי אמבר: אוקיי

ציפי אמבר:  זה משהו שאני אוכל - - -     

מירב כהן: זה מאוד דומה לתלונה שקיבלנו עכשיו עם ההסעה במלון הקודם

ציפי אמבר: כן, אני מבינה, אבל זה משהו שיכול להיות שדווקא עובדת סוציאלית תוכל לתת עליו מענה, לפחות בנושא של התיווך, בשביל זה הם פה, בשביל זה אנחנו פה

ציפי אמבר:  שמו גם רשות וגם אותנו כמשרד הרווחה היה פה עד לא מזמן, אנחנו עכשיו מרווחים קצת, וזו בדיוק המטרה

ציפי אמבר:  אם משהו שם נופל בין הכיסאות, אנחנו פה כדי לתת את המענה הזה, ונוכל לתת

ציפי אמבר:  אני אקח ממך פרטים אחר כך, לגבי יום אחרי זה לא משהו שאני יכולה לתת כרגע מענה מהשרוול, זה משהו שצריך להיבדק יותר לעומק, אני אקח ממך את הפרטים ואני אדאג שהרשות תחזור אלייך

מירב כהן: תודה

מירב כהן:  סעדיה, רצית לשאול משהו?     

סעדיה: יש לי גם שאלה וגם בקשה

סעדיה:  יש לי זכות לקבל הבטחת הכנסה לבן אדם שיוכל לחיות

סעדיה:  הבטחת הכנסה היא 7,000, 7,500

סעדיה:  מביטוח לאומי אני מקבל 2,500 שקל, הפנסיה שלי נמוכה, 3,100

סעדיה:  עם 5,000 שקל אני לא יכול לחיות, למה לא משלימים לנו הבטחת הכנסה? אני בן 86, עבדתי כל החיים, תרמתי ותרמתי, למה אני צריך לדאוג? זה מה שאני מבקש, למה לא משלמים לנו הבטחת הכנסה? זה נטו ביטוח לאומי, כל פעם אני מבקש ולא מקבל

יסמין פרידמן: זה האוצר שמחליט על קצבה

יסמין פרידמן:  חשוב לי לומר שהמצב היה יותר גרוע לפני שנה ומשהו

יסמין פרידמן:  הבטחת הכנסה הייתה הרבה יותר נמוכה והיא עלתה

יסמין פרידמן:  מי שאין לו פנסיה בכלל, מגיע כבר ל-4,000

יסמין פרידמן:  המצב השתפר, אבל אתה צודק, אנחנו מבינים בהחלט

מירב כהן: זה פשוט עניין של מדיניות

קריאה: צריך לשנות את מבחן ההכנסות

מירב כהן: אני אשיב לך, כי זה דווקא בגזרה שלי

מירב כהן:   כשלי הייתה שנה אחת כשרה שהתעסקתי בנושא הגמלאים, באמת העלינו את קצבת הבטחת הכנסה ב-580 שקל בחודש, והשלב הבא היה לתקן את מבחן ההכנסות

מירב כהן:  זה קשור אם זה מעבודה או מפנסיה, זה יותר מסובך, יש מבחן לא טוב, עשיתי על זה עבודה והבאנו הצעה ואפילו הגענו להסכמות עם האוצר ואז הממשלה נפלה

מירב כהן:  אני מקווה מאוד שתהיה לנו הזכות לחזור ולקדם את זה, כי בעיניי זה הכי חשוב

מירב כהן:  אני נותנת לך את המילה שלי שאם אני חוזרת למשרד, זו המשימה הראשונה שאני מתעסקת איתה

מירב כהן:       אנחנו נעבור לשלב הבא של דיון מקצועי

מירב כהן:  היו תנאים קצת קשים לשמוע את כולם אבל ננסה להפיק מזה את המקסימום, הדיון הוא פה? נעבור דרך המרפאה ונחזור למלון רויאל לדיון מסכם מקצועי

מירב כהן:  זה יהיה בחדר אחר

מירב כהן:  נראה את המרפאה ונלך לדיון מסכם

מירב כהן:  תודה

רונן ארליך: צוהריים טובים לכולם

רונן ארליך:  אני אציג את עצמי בקצרה ואתן לכם סקירה על הפעילות של המועצה בעולמות הרווחה ועולמות הבריאות

רונן ארליך:  בשגרה, אני מנהל את אגף יישובים במועצה

רונן ארליך:  בעיתות חירום תחתיי יש גם את תיק הרווחה והשירותים החברתיים ואת תיק הבריאות

רונן ארליך:  נעשה את זה ממש קצר כי אני רוצה שתתרשמו

רונן ארליך:  אנחנו כבר ב-7 באוקטובר בשעות הצוהריים הבנו שאנחנו הולכים לקראת מגה-אירוע שאנחנו לא מכירים

רונן ארליך:  ראש המועצה כינס את כל מנהל האגפים וכל אחד החל לפעול בתחומו

רונן ארליך:  בתחום הבריאות, היה ברור שאנחנו לא יודעים לקראת איזה אירוע אנחנו הולכים, אבל אני חייב להגיד שמהר מאוד הבנו, ובסיוע בהתחלה של קופות חולים מכבי וכללית שהגיעו לפה מהיום הראשון, עשינו פריסה ראשונית של מרפאות שמקבלות את כלל מבוטחי הקופות

רונן ארליך:       בהמשך משרד הבריאות הצטרף, אנחנו עובדים איתם כתף אל כתף

רונן ארליך:  יש להם נציג שטח שחבל שהוא לא פה, בחור בשם חופני דנין שהוא משכמו ומעלה, הוא מלווה אותנו בכל התהליך

רונן ארליך:  עיקר השירות בימים הראשונים היה בכאוס טוטאלי, של המועצה יחד עם קופות החולים, לנסות לעשות פה סדר בכלל השירותים שניתנו

רונן ארליך:  זה לקח זמן, אבל המועצה באמת הייתה הגוף המתכלל העיקרי בימים הראשונים

רונן ארליך:       המתחם הזה שתכף תיכנסו אליו בימי שגרה הוא מקום שנותן מענה לחולי פסוריאזיס עד לפני כמה שנים והוא היה עתיד להפוך למיזם עסקי

רונן ארליך:  מכיוון שהחלל הזה היה ריק, כיום הוא משמש את שירותי בריאות כללית שזו קופה אחודה, נותנת מענה לכלל הקופות

רונן ארליך:  יש פה סניף של "יד שרה" שגם הקמנו, בית מרקחת וחדר תרופות

רונן ארליך:  בצד השני הפכנו את החוף לבית הספר של אשכול, וכל תלמידי אשכול לומדים פה

מירב כהן: איך הם מגיעים לכאן?     

רונן ארליך: יש להם הסעות, אפילו הקמנו גדר בטיחותית, סידרנו מסלול והתלמידים מגיעים בדרך הזאת

רונן ארליך:  מבחינת רווחה, יש פה את ציפי, היא תוכל להעיד על זה בעצמה בהמשך

רונן ארליך:  הרווחה היו איתנו מהדקה הראשונה, באופן מדהים

רונן ארליך:  היו פה נציגים של משרד הרווחה שהתייצבו, בהתחלה זה באמת היה ברמת גרילה

רונן ארליך:  נטע ריכזה את כל הפונים שרוצים להתנדב בעולמות הרווחה, והמספר שלה הגיע לכל מיני מקומות, מאות טלפונים ביום במטרה לתכלל את כמות המטפלים

רונן ארליך:  בעזרת ציפי ויוני שלא נמצא פה, בנינו מערך טיפול מדהים בימים הראשונים

רונן ארליך:  לראיה, זה גם המשרד הראשון שאמר לנו "זוזו הצידה, זה שלנו, אנחנו יודעים מה אנחנו עושים"

רונן ארליך:  אנחנו רואים את זה בשטח

רונן ארליך:      כיום, מבחינת שירותי בריאות יש לנו כשש מרפאות פעילות שמקבלות את כלל המפונים מכלל הקופות, אם זה לאומית, מאוחדת, מכבי וכללית, ארגון נתן שעשה פה עבודה מאוד יפה בימים הראשונים

קריאה: כמה מפונים יש פה בסך הכול?     

רונן ארליך: זו שאלה מעולה

רונן ארליך:  זה נתון שמשתנה, אחת הסוגיות הקשות

קריאה: יש כ-8,000 באופן רשמי

רונן ארליך: אבל באופן לא רשמי, בין 8,000 ל-11,000

רונן ארליך:  זה משתנה על בסיס יום-יומי

רונן ארליך:  אחת הפעולות הקשות היא פעולת המיפוי וזיהוי האנשים

רונן ארליך:  יש פה מלונות שהבינו בעת המצוקה ופתחו את שעריהם ואנשים נכנסו, לפעמים בלי רישום מדויק

רונן ארליך:  היום עוסקים גם במיפוי של הדברים האלה, כשאנחנו כמועצה נותנים את המעטפת הגדולה

רונן ארליך:  אפילו ברמה של כלל שירותי הבריאות בשלבים הראשונים וכל מה שניתן פה, האבן השואבת לכל המידע, לכל המשרדים הייתה אתר המועצה

רונן ארליך:       הקמנו גם אפליקציה ייעודית שהמפונים יכולים להוריד ושם יש "פושים" של כל השירותים הבריאותיים, הרגשיים ואפילו התרבותיים

רונן ארליך:  לי יש קבוצת WhatsApp עם כלל מנהלי הקהילות, שמעבר למידע שעובר באתר המועצה ובאפליקציה, אני נמצא איתם בקשר ישיר

רונן ארליך:  חיים איתם במציאות חדשה

רונן ארליך:      לדוגמה, אנחנו אזור שידוע שיש בו שיטפונות, ושיטפונות סוגרים את הכבישים

רונן ארליך:  אנחנו כתושבי האזור מורגלים בכך, המפונים פחות מכירים את האירוע הזה, ולפעמים זה יוצר בהלה ואי-ודאות

רונן ארליך:  אנחנו שם כדי לתת את המענים במקומות האלה

רונן ארליך:  בימים הראשונים נתנו מענים מרמת הפרט, החל באופן נקודתי למשפחה שצריכה אוזניות מבודדות רעש לילד שנמצא מתחת למיטה ולא יכול לצאת ללובי כי הוא חושש

רונן ארליך:  הלכנו לאגף תפעול, לקחנו אוזניות של אחד העובדים שלנו והעברנו לילד, וכלה במתן מענה רחב יותר

מירב כהן: האם אתם כמועצה קולטת קיבלתם משאבים כדי לתת את השירותים האלה?     

רונן ארליך: בסוגיה הזאת קיבלנו את כל המשאבים ואנחנו עדיין עובדים על זה

רונן ארליך:  גזבר המועצה, בחור שעשוי ללא חת, נמצא מול כל משרדי הממשלה בהיבט הזה

רונן ארליך:  ברמה האישית, אני לא הרגשתי שיש לי מהמורות בדרך, ככל שאני צריך

רונן ארליך:       ד"ר אסי, שהקים כאן את המרפאה עם בית מרקחת פעיל, חדר תרופות שנמצא עדיין פה, בקצה השני יש לנו סניף של "יד שרה", שאפשר בהרמת טלפון לבוא ולשאול ציוד, וגם בימים הראשונים היינו אחראים על הכול

רונן ארליך:  העמדתי שני נהגים סביב השעון שהיו עושים שינויים רפואיים למרפאות, לאנשים, כי המרחב הוא רחב

רונן ארליך:  עד שהצלחנו למצב מרפאות שיפעלו בכל אזור גיאוגרפי על מנת שיכולו לתת מענה לכולם

רונן ארליך:  זהו בגדול

רונן ארליך:  אנחנו מברכים על זה שאנחנו בעשייה ולא מול הטלוויזיה

קריאה: אתם מזהים איזשהו חוסר? אני מבינה שיש פה פריסה מאוד גדולה, גם אנחנו בקשר עם קופות החולים - - - אתה מהשטח מזהה איזשהו פער? איזה שירותים מסוימים שלא ניתנים?      

רונן ארליך: אני חושב שמבחינת שירותים רפואיים, הכי טוב לשאול את משרד הבריאות שהוא עכשיו ממפה והמטרייה שלו התרחבה והוא יכול לזהות את הצרכים

רונן ארליך:  ברמה האישית, מהרגע שמשרד הבריאות לקח יותר אחריות על הסיפור הזה, אני עובד מולם

רונן ארליך:  אני לא יכול להצביע על חוסר משמעותי בעולם הבריאות

רונן ארליך:  אני יודע שיש דברים שנמצאים בתכנון, אבל חוסר במענה רפואי אין

רונן ארליך:       מד"א התגייסו מיד והביאו לפה עוד חמש ניידות

רונן ארליך:  למזלי, יש לנו פה קהילות חזקות מאוד במועצה

רונן ארליך:  עין גדי, שבעצמה קלטה כ-600 איש, נותנת להם את כל המענה מ-א' ועד ת', החל מהצטיידות, וגם המרפאה שם הרחיבה את הפעילות שלה

רונן ארליך:  כל הזמן יש פה סירקולציה, גם של ניידות רפואיות שמגיעות בשלל התחומים

רונן ארליך:  הכל מועבר אלינו בזמן אמת ואנחנו מעדכנים את המפונים

מירב כהן: יש למרפאות גישה לתיקים הרפואיים של כולם?     

רונן ארליך: זו מערכת המחשוב שלהם

רונן ארליך:  עשינו להם חיבור

ענת טנגר אברמוביץ: יש פערים

ענת טנגר אברמוביץ:  אנחנו שומעים מהשטח בנושא של תרופות ואספקה, וגם מטופלים אונקולוגיים, דיאליזות, דברים כאלה שמתמשכים, וזה מאוד בעייתי, כי הם כרגע לא ליד המוקד הטיפולי

רונן ארליך: יש מרכז רפואי בערד - - - מיון קדמי, שם כן נותנים שירותי דיאליזה

רונן ארליך:  מעבר לכך, צריך להבין שבית החולים הכי קרוב לפה הוא כמעט שעה וחצי נסיעה

מירב כהן:  מה באמת עושים כשצריכים רפואה מקצועית?     

רונן ארליך: אני בתור תושב האזור, נוסע למעלה אדומים לערד, אבל עכשיו יש לנו הכול פה

מירב כהן: יש פה את כל הרופאים? גינקולוג, רופא עור - - -     

רונן ארליך: כמעט הכול

רונן ארליך:  הצוותים הרפואיים נמצאים בערך פעם בשבוע, גניקולוג, רופא עור, רופא עיניים

רונן ארליך:  הנה, עכשיו תצאו החוצה ותראו רופא עיניים עובד בשיטת גרילה

רונן ארליך:  אבל בימים הראשונים אנשים הגיעו לפה בלי תעודת זהות, בלי מסמכים מזהים

רונן ארליך:  לי היו נציגים שישבו עם טבלה, רושמים ועוברים על כל הכללים הרפואיים רק כדי שאנשים יקבלו את התרופות

רונן ארליך:       שלחנו נציג מועצה שהיה נוסע לבית מרקחת הקרוב, עם רשימות שנרשמו ביד, עם מספרי תעודת זהות ומקבל משם את המרשמים, חוזר למלון, מוצא את נציג היישוב ומתחיל לחלק את התרופות בחזרה, וכך זה היה בימים הראשונים

מירב כהן: יישר כוח, בהצלחה

מירב כהן:  נעבור לשיחה המסכמת

אריאל שרון: השיחה המסכמת ב"רויאל"

מירב כהן: תודה רבה

מירב כהן:  היה קצת מבולגן היום כי התנאים בשטח קשים

מירב כהן:  גם קשה לשמוע, גם הרבה אנשים וגם לא מדברים עברית

מירב כהן:  לא היה פשוט, אבל אני חושבת שבכל זאת זה היה מלמד

מירב כהן:  תודה, אריאלה, על הארגון של כל הדברים

מירב כהן:  אני אעשה רשימה של הדברים שעלו

מירב כהן:  באופן גס, אפשר לחלק את זה לדברים נקודתיים שקשורים לשהות במלונות

מירב כהן:  ראיתם שאנשים גם מעלים דברים שלא קשורים למלונות, כי זו אוכלוסייה מוחלשת מלכתחילה שבאה לסיטואציה הזו שנפלה עליהם, וזו בעיה על בעיה

מירב כהן:       אני אתמצת את מה שהיה

מירב כהן:  הייתה תלונה על שעות סיעוד שלא מסופקות בפועל, והייתה תלונה על בעיה להגיע לקופות החולים, נכון שיש שאטל, אבל אנשים בשטח לא ידעו על השאטל הזה והייתה בעיה של העברת אינפורמציה

מירב כהן:  יש חוסר בנוכחות של אנשים דוברי רוסית

מירב כהן:  יש פה הרבה מאוד דוברי רוסית, ואבל זה לא עוזר שיש מישהו שכביכול יכול לעזור להם, אבל לא מדבר בשפתם

מירב כהן:  יש שם בעיה של מיצוי זכויות של אנשים שלא יודעים מה מגיע להם

מירב כהן:  ראינו את כל עניין ההסעות כנקודה מאוד רגישה

מירב כהן:       מישהי הייתה צריכה להגיע לבית חולים ולא היה לה איך לחזור משם

מירב כהן:  על הנייר, פיקוד העורף אמור להחזיר אותה, אבל הוא לא מגיע

מירב כהן:  שמענו את זה גם במלון השני

מירב כהן:  כל העניין של ההסעות והסנכרון סביב ההסעות הוא נקודת תורפה

מירב כהן:  איך אנשים שמצבם הבריאותי התדרדר תוך כדי המעבר והם צריכים יותר שעות סיעוד מביטוח לאומי, עושים את התהליך הזה כשהם נמצאים כאן? זה תהליך בירוקרטי מורכב

מירב כהן:  אנשים בכלל לא יודעים

מירב כהן:  הם מוטרדים ממה שיהיה כשהם יחזרו, כל סוגיית מס רכוש

מירב כהן:  "ירד לי טיל על הבית, מי מפצה?"? הם בעלטה

מירב כהן:  נראה שלא ברור להם מה המסלול שהם צריכים לעבור

מירב כהן:  אנחנו כמובן נטפל סוגיה-סוגיה

קריאה: אנחנו נעשה עם לידר מסגרות דווקא שאנשים שיצאו עם מעט בגדים ודברים אחרים, ביקשו עכשיו אם אפשר - - -     

מירב כהן: אנחנו נעשה את התהליך בצורה מסודרת, כל אחד יגיד את הדברים שלו

מירב כהן:  יש סוגיות פרטניות שנטפל בהן

מירב כהן:  תכף נציג משרד ראש הממשלה גם ייתן את העדכונים שלו

מירב כהן:  אני חושבת ש-90% מהבעיות היו נמנעות אם היה פה גורם אחד שמתכלל את העסק, בן אדם אחד, שנמצא פה מהבוקר עד הערב ויודע לדבר עם כל משרדי הממשלה הרלוונטיים

מירב כהן:       לצורך העניין, מה שציפי נציגת הרווחה עשתה, ניגשה אלינו אישה שצריכה להגיע לבית חולים, לא הצליחה למצוא הסעה, דוברת רוסית בלבד, כבר הזמינה מונית ב-350 שקל שאין לה לבית חולים, וציפי תוך פרק זמן קצר פתרה לה את זה והמונית בוטלה

מירב כהן:  יש לה מונית, אבל היא דוברת רוסית, היא לא ידעה למי לפנות, ואם במקרה ציפי ואני לא היינו פוגשות אותה, היא הייתה משלמת על מונית 350 שקלים

מירב כהן:       אם בתחילת התהליך כשבאנו למלונות היו פה רק מתנדבים, זה לא המצב עכשיו

מירב כהן:  יש פה משרדי ממשלה, אבל עדיין אין ניהול ותכנון של זה, ככה שחלק גדול מהמאמצים והמשאבים יורדים לטמיון, כי אם יש הסעה בתיאוריה אבל אותה דוברת רוסית לא יודעת להגיע אליה ובסוף היא תשלם 350 שקל לא עשינו פה כלום

מירב כהן:  לדעתי זו הנקודה שהייתה ונותרה הכי אקוטית, מישהו שמנהל את צורכי הקהילה

מירב כהן:       אלה דברי הפתיחה שלי, אני אתן למשרד ראש הממשלה להתייחס ראשון

מירב כהן:  אני מבקשת התייחסויות קצרות וממוקדות, כי אנחנו צריכים כמובן לסיים את החלק הזה תוך פרק זמן קצר

אמיר וייס: אני ממשרד ראש הממשלה

אמיר וייס:  מאחר שיש 8-7 אזורים בארץ שמפונים אליהם אנשים, משרד ראש הממשלה לקח מנהלים בכירים שנמצאים בשירות הציבורי, והציב אותם בתור מנהלי אזורים

אמיר וייס:  אני מנהל את אזור ים המלח

אמיר וייס:  האזור הזה הוא מעין גדי בצפון, דרך מלונות ים המלח ועד הערבה התיכונה

מירב כהן: מתי התחילה הפרוצדורה הזו?     

אמיר וייס: נכנסנו יחד לכל האזורים, אבל נכנסנו למעשה ביום שני, שהוא תחילת השבוע השלישי

מירב כהן: תאריך? אנחנו שישה שבועות בפנים נגיד אחרי שלושה שבועות?     

אמיר וייס: אנחנו מעל חודש פה

אמיר וייס:  אחרי שבועיים המערכת החלה לפעול

מירב כהן: ציפי, את עובדת עם אמיר?     

ציפי אמבר: לא

ציפי אמבר:  עבדה מולו רותם דיין, נכון?      

אמיר וייס: אני אסביר

אמיר וייס:  הייתם ב"רויאל", נתייחס גם אליו

אמיר וייס:  יש התייחסות ספציפית

אמיר וייס:  אנחנו מטעם משרד ראש הממשלה, מתכללים את כל מה שקורה מבחינת כלל משרדי הממשלה שנמצאים פה, פיקוד העורף, הצבא, הרשות המקומית הקולטת, "תמר", כל הרשויות הנקלטות וכל המועצות האזוריות

אמיר וייס:  בתקופה האחרונה החלה להיכנס גם קריית שמונה

אמיר וייס:  בעצם אנחנו לא עוסקים ברמת המטרנה, נקרא לזה, של צורך כזה או אחר בבית המלון, אלא נותנים מענה לכלל מה שקורה פה

אמיר וייס:  המטרה שלנו היא לתת מענה שווה לכלל האוכלוסיות שגרות פה, יש קהילות חזקות יותר וקהילות חזקות פחות

אמיר וייס:  שלא יקרה מצב שקהילות מסוימות שהן פחות מאורגנות ויותר חלשות נשארות מאחור

אמיר וייס:       חשוב שתבינו שים המלח מבחינת האזור שבו אנחנו נמצאים, הוא הכי מורכב מבחינת המפונים, ולמה? קודם כל הגיעו לפה הקהילות שנפגעו בצורה הכי משמעותית, זה דבר אחד

אמיר וייס:  דבר שני, המועצה האזורית תמר, שהיא מועצה אזורית נפלאה ואנחנו עובדים איתה בשיתוף פעולה מלא, היא בסך הכול 1,600 תושבים, אבל בשיא היו פה 15,000-14,000 מפונים, אתם מבינים את הפרופורציה?     דבר שלישי, כל מי שמגיע לים המלח עם המשפחה שלו, בא לנופש ואין פה כלום

אמיר וייס:  אני זוכר שבאתי עם המשפחה שלי והבת הגדולה שלי הייתה צריכה תחבושות הגייניות, וזה עלה פה פי עשרה מאשר במקום אחר

אמיר וייס:  אנחנו מקימים עיר תמר בים המלח, עם כל המשמעויות

אמיר וייס:  אנחנו בונים פה בתי ספר לכל הקהילות, למשל במלון "רויאל" נמצא בית הספר היסודי של שדרות, ולפני שבוע וחצי פתחנו את בית הספר של חבל אשכול

אמיר וייס:  אפשר להרחיב, אבל אנחנו נותנים מענים לכלל הקהילות ודואגים שלא יישארו קהילות מאחור

אמיר וייס:      אנחנו עושים את זה בשתי רמות: יש לנו מדי יום מה שנקרא "רציפות תפקודית"

אמיר וייס:  הפכנו את זה ל-"יום כן-יום לא"

אמיר וייס:  עד השבוע זה היה כל יום

אמיר וייס:  שם מתכנסים כל משרדי הממשלה, פיקוד העורף, נציגים של המועצה האזורית "תמר" והמועצות הנקלטות, מעלים את הצרכים ונותנים להם מענה

אמיר וייס:  הנציגים של כל הקהילות שיושבים פה ויושבים שם, זה כיוון אחד

מירב כהן: שזה פעם ב-?     

אמיר וייס: עד יום ראשון האחרון זה היה על בסיס יומי, כל יום בשעה 10:30 עם כל הגורמים

אמיר וייס:  מהשבוע הזה אנחנו עושים את זה בימי ראשון, שלישי וחמישי

אמיר וייס:  דבר שני, יש צוות אסטרטגיה אזרחי בראשותנו עם כלל משרדי הממשלה במועצה האזורית התמר, שבו אנחנו נותנים מענה לכל מיני סוגיות וצרכים שעולים שם

אמיר וייס:  הם עולים גם דרך המשל"ט וגם דרך האנשים

אמיר וייס:  עוד נקודה לפני שאני אעבור למיקרו

אמיר וייס:  חשוב לי שתבינו, אנחנו עוסקים גם בכל הנושא של "ללמוד תוך כדי תנועה", כי יש דברים שהיו פחות טובים בהתחלה

אמיר וייס:       אני אתן שתי דוגמאות

אמיר וייס:  דוגמה ראשונה זה כל ההסכמים עם בתי המלון, שבהתחלה עסקו בנושא החדרים והאוכל בלבד

אמיר וייס:  יש פה חסמים שונים, אבל אחד החסמים המרכזיים הוא שיש פה צרכים רבים, אבל יש מחסור בשטחים ציבוריים, זה מצד אחד

אמיר וייס:  מצד שני, גם מקומות שיש בהם בעיות של קרקע שאי אפשר לבנות בה ועוד כל מיני דברים

אמיר וייס:  אנחנו צריכים לתת מענה ולפעול גם בעניין הזה

מירב כהן: ברמת המאקרו, אני מבינה שאתם עושים איזשהו סנכרון

מירב כהן:  הפוקוס שלנו הוא להבין מי עושה סנכרון ברמת הצרכים של הקהילה, זאת אומרת מישהו שנמצא במלון ויודע ברמת הפרט לבוא ולחבר את ההסעה או לדאוג שיהיה משלוח של תרופות, או לדאוג שהמשקפיים הגיעו, או נגישות, כן ברמת המטרנה

מירב כהן:  אתה יכול להתייחס לרמת הצרכים?     

אמיר וייס: אני יורד ממעוף הציפור

אמיר וייס:  ברמת הפרט יש מה שנקרא חש"לים יש פה גדוד קבוע של פיקוד העורף שנמצא

אמיר וייס:  בכל מלון ומלון יש נציגים שלו, בהתאם לצרכים

אמיר וייס:  אני מניח שראיתם את זה בכל המלונות

מירב כהן: כן, ניהלתי איתם שיחה

מירב כהן:  הם אמרו לי שאין להם כלים לפתור בעיות

אמיר וייס: הם נותנים מענה לדברים לוגיסטיים וכדומה

אמיר וייס:  ברמה יותר מערכתית, לאותם גורמים במלון יש גם נציגים של בתי המלון, והם מציפים את זה לנציגים

אמיר וייס:  לשדרות יש כאן נציגה שמתכללת את האזור, יש גם למועצה האזורית, הם מעלים, זה מגיע אלינו ואנחנו נותנים מענה מערכתי

מירב כהן: אני רוצה להתעכב על זה כי לדעתי זו נקודת הכשל הגדולה

מירב כהן:  אתה אומר שפיקוד העורף לא נותן מענה לתכלול, אני דיברתי עם האנשים שם

אמיר וייס: לא אמרתי לתכלול

מירב כהן: אז מי כן? נציגת בתי המלון לא יודעת לעבוד מהר מול משרדי ממשלה, וגם לא ראיתי שהם מוכנים לקחת על עצמם את התפקיד הגדול הזה, ולפעמים יש נציגות עירייה שהן מאוד דומיננטיות והן נכנסות לוואקום הזה, ולפעמים לא

מירב כהן:  ואם כן, לדעתי הם גם לא יודעים שזה התפקיד שמוטל עליהם, לא נראה לי שיש שם תיאום ציפיות כזה

אמיר וייס: זה לא מדויק

מירב כהן: נכחת בחלק הראשון היום עם התלונות של דוברי הרוסית פה באולם?      

אמיר וייס: בואי נתייחס ל"מלון רויאל"

אמיר וייס:  אני יכול להגיד לכם שזה מלון שהיה איתנו במיקוד מאמץ

אמיר וייס:  כשהחליטו לפנות את שדרות, האוכלוסייה הראשונה שפינו זו האוכלוסייה המבוגרת, הקשישה ואלו שמתקשים בניידות, לקחו ושמו אותם במלון "רויאל"

אמיר וייס:  נגיד זאת כך, זה המלון הכי לא מתאים לאוכלוסייה הזאת

אמיר וייס:  גם מבחינה פיזית, הוא נמצא על צלע הר, ואוטובוס למשל לא יכול לבוא ולהסתובב פה

אמיר וייס:  מלון "רויאל" הוא גם לא חלק מהתאחדות בתי המלון, הוא מלון פרטי

אמיר וייס:  הוא מאוד בעייתי

אמיר וייס:       ההנהלה פה יום אחד קמה על צד ימין ויום אחד קמה על צד שמאל, היו פה הרבה מאוד תלונות, המלון הזה לא מתאים לאוכלוסייה שנמצאת פה

אמיר וייס:  הנושא הזה היה על שולחננו מדי יום, זה עלה משדרות ועלה מכל הגורמים האחרים, וקיבלנו החלטה משותפת שלנו של פיקוד העורף ושל שדרות שאנחנו מעבירים את כל מי שנמצא פה

אמיר וייס:  גיבשנו כבר פתרון

אמיר וייס:  הפתרון היה כזה שכל האנשים המוגבלים בתנועה והקשישים יותר, יעבירו אותם למלון "יד שרה" בירושלים

אמיר וייס:  זה מלון חדש שיכול לתת פתרון לכל הבעיות שהעלו פה, של נגישות, של הסעות ושל כל הדברים האלה

אמיר וייס:  האנשים האחרים שהם יותר צעירים, נתנו להם פתרון במלון "ליאונרדו פלאז'ה"

אמיר וייס:       סגרנו את הפתרון הזה עם כל משרדי הממשלה, עם כל גורמי הרווחה ועם כל מי שצריך, ועם פיקוד העורף

אמיר וייס:  קבענו שעת שין לדבר הזה עם אוטובוסים וכו'

אמיר וייס:  זה היה צריך לקרות לפני מספר שבועות, סגרנו את זה עם עיריית שדרות וברגע האחרון האנשים מטעמה אמרו לנו " האנשים לא מוכנים לעזוב, והם יישארו פה"

אמיר וייס:  הם לא צריכים להיות פה, זו טעות

אמיר וייס:  הבאנו פתרונות, הם אמרו "יטופל" ולא טופל

אמיר וייס:  יש כאן גם בעיה עם שטחים ציבוריים, למשל, רצו להקים מרפאה שתהיה ייחודית למקום, בגלל האוכלוסייה שנמצאת פה

מירב כהן: אנחנו צריכים לחתור לסיום החלק שלך כי יש עוד אנשים שצריכים לדבר

מירב כהן:  הבנתי שניסיתם לפתור את זה באמצעות העברה ולא רצו

אמיר וייס: נתנו פתרון ולא רצו וזו טעות

מירב כהן: עדיין, למי שנמצא כאן וגם במלונות אחרים, האם ישנה איזושהי חשיבה או עבודה כדי למנות מנהל קהילה? לדעתי לעשות זאת לכל הגילים, אבל בטח אצל המבוגרים, מישהו שהוא הכתובת שלהם לכל הבעיות הבירוקרטיות האלה

אמיר וייס: יש עבודה שלנו יחד עם אנשי שדרות שדרות והחברה למתנ"סים, שבכל מלון יהיה נציג מהקהילה שירכז את כל הבעיות והצרכים

רותי טואטי: שהוא מכיר את האוכלוסייה של המלון?     

אמיר וייס: בוודאי, זה מה שחשוב

אמיר וייס:  שהוא מתוך האוכלוסייה של המלון, הוא מכיר את המלון והוא נציג

רותי טואטי: הוא מכיר את האנשים שנמצאים כאן

אמיר וייס: בוודאי, אחרת זה לא רלוונטי

רותי טואטי: אני באתי לכאן בשבוע הראשון אחרי המלחמה, ואמרתי לכולם, "אני רותי מהרשות לניצולי שואה"

רותי טואטי:  אף אחד לא ידע להגיד לי כלום, עברתי חדר-חדר כדי לשאול מי מהם ניצולי שואה שזקוקים לעזרה

אמיר וייס: בואו נעזוב את השבוע הראשון והשני

אמיר וייס:  מה שהיה בשבוע הראשון זה שונה

מירב כהן: בואו נשאל עכשיו, בשבוע השישי

מירב כהן:  מי כאן ניצול שואה? מי מבוגר סיעודי? מי צריך תרופות? אנחנו יודעים להגיד את זה?     

אמיר וייס: הבעיה המרכזית במלון "רויאל" היא שיש פה חוסר שיתוף פעולה מלא

מירב כהן: עזוב את בעלי המלון, עם כל הכבוד, האחריות שלהם היא לא הקהילה, הם רק נותנים חדר

אמיר וייס: לא

אמיר וייס:  האחריות שלהם היא גם לתת אינפורמציות כאלה ואחרות

אמיר וייס:  אני יכול להגיד לך במאמר מוסגר שהמלון הזה דיווח על כמות מפונים שנמצאים פה, ובפועל היו פחות

אמיר וייס:  אני לא מדבר על אחד-שניים, אני מדבר על מאות, ובסופו של דבר זה משהו שהמדינה צריכה לשלם

אמיר וייס:  אני לא רוצה להרחיב בנושא הזה

אמיר וייס:  האנשים פה הם אוכלוסייה ייחודית ויש גם ניצולי שואה, גם אנשים מבוגרים, שלא צריכים להיות פה

אמיר וייס:  חבל שהפתרון שהצענו לא יצא לפועל

אמיר וייס:  נציגי המשרדים כאן עושים עבודת קודש ונרתמים למשימה

אמיר וייס:      עלה פה הנושא של הסעות

אמיר וייס:  דבר ראשון, מי שאחראי על ההסעות, על כל השאטלים גם באזור המלונות וגם מאזור המלונות החוצה זה משרד התחבורה, שמעמיד אמצעים, והשימוש הולך וגדל

אמיר וייס:  יש כאן גם רכב נגיש של משרד הבריאות שהוא מעמיד לטובת הדברים, ודבר אחרון לגבי הסעות, יש מקרים שצריך הסעות לבתי חולים בזמנים לא שגרתיים, נגיד לילה, או שבתות וכו'

אמיר וייס:  אם זה מקרה חירום כמובן יש אמבולנס

אמיר וייס:  אבל כשזה לא מקרה חירום או שלמשל יש מישהו שנסע לסורוקה לקבל טיפול ונתקע בחדר מיון ב-03:00 או 04:00 דרך משרד התחבורה יש כונן שבעצם דואג לזה

מירב כהן: בזאת נסכם את החלק הזה, כנראה באמת עם הזמן משרדי הממשלה ייצרו פה יותר ויותר פתרונות

מירב כהן:  עדיין יש כשל גדול ברמת העברת המידע, מה הם יודעים שזמין ומה לא

מירב כהן:  אני חושבת שזה היה יכול להיפתר באמצעות מנהל קהילה

מירב כהן:  משפט אחרון ואני חייבת לתת לעוד אנשים, כן?     

אמיר וייס: בכל בית מלון יש מסך שבו יש אינפורמציה על כל הדברים, צרכים, פעילויות וכו'

אמיר וייס:  יש נציגים של הקהילות, וכל דבר פה נעשה יחד איתם

אמיר וייס:  אני מסכים שתמיד אפשר לשפר

מירב כהן: כן, אבל בשונה מהקיבוצים, שם באמת יש מנהל קהילה בשגרה, זה ב-DNA שלהם והם מאוד מלוכדים גם ככה, לפה באו אנשים שאין ביניהם שום קשר

מירב כהן:  אין אחד שהוא המנהיג או שיש להם קבוצת WhatsApp ותוך רגע המידע מגיע לכולם

מירב כהן:  הם לא קהילה מלכתחילה

מירב כהן:  זה עוד יותר מקשה, ולכן צריך מישהו שזו העבודה שלו, שדופק בדלתות ואומר "זה המספר שלי, אני פה כל יום, זה החדר שלי, תבואו" שמציג את עצמו

מירב כהן:  בקיבוצים זה דבר הרבה יותר קל

אמיר וייס: אני מסכים עם מה שאת אומרת

אמיר וייס:  עיריית שדרות לא רק פרוסה על ידי 5-4 מתחמים שונים ברחבי המדינה, אלא שפה בים המלח היא פרוסה על שמונה בתי מלון

אמיר וייס:  מהסיבה שאת מעלה וכדי לטייב את מתן השירות להם, גם אמרנו עם הנציגים שלהם " במקום שתהיו בשמונה בתי מלון, עכשיו יש אפשרות כי יש יותר חדרים פנויים", במקום שיהיו שמונה בתי מלון, יהיו פחות בתי מלון

אמיר וייס:  ברגע שיהיו פחות בתי מלון יהיה אפשר לתת שירותים יותר טובים

אמיר וייס:  מול הנציגים של עיריית שדרות, המהלך הזה לא יצא לפועל

אמיר וייס:  אני מניח שאתם מבינים

אמיר וייס:  גם אם אנשים נמצאים במלון שהוא פחות טוב, ברגע שהם התרגלו למלון, גם אם רע להם שם הם לא רוצים לעזוב

מירב כהן: החל מהשבוע הבא אם אני לא טועה, אפשר לקבל כסף וללכת לשכור איתו דירה איפה שרוצים, אתם מזהים עזיבה מהמלונות?     

אמיר וייס: זה עוד קודם היה

מירב כהן: ממה שאני יודעת, הכסף עוד לא נכנס לאף אחד לבנק, אפילו לא לבן אדם אחד

מירב כהן:  מפניות הציבור שאני מטפלת בהן, אף אחד לא קיבל עדיין שקל, אבל כנראה בתיאוריה הם כבר יכולים

מירב כהן:  האם אתם יודעים על אנשים שעוזבים את בתי המלון עכשיו? יש איזו יציאה החוצה?     

אמיר וייס: ברמת קהילות את מתכוונת?     

מירב כהן: לא, ברמת אנשים שעוזבים את בית המלון

אמיר וייס: יש פה את אשקלון, המצב קצת שונה, כי הם באו לזמן מסוים והיו צריכים לעזוב

אמיר וייס:  ברמת בודדים, זה קורה כי עדיין מדובר בתי מלון

מירב כהן: אבל הם לא יתרוקנו

אמיר וייס: לא, הם יתרוקנו

אמיר וייס:  נכנסות לפה משפחות מהצפון עכשיו

מירב כהן: רונן ממועצה אזורית "תמר", אתה רוצה להתייחס?     

רונן ארליך: אני אתן את הפרספקטיבה שלי בהיבט הזה

רונן ארליך:  אני אמשיך בדיוק מהמקום שאמיר סיים בו

רונן ארליך:  אני אחבר אתכם לשבועיים הראשונים למענים שהוא נתן ואולי צריך לחדד

רונן ארליך:  ככל שפיקוד העורף אמון על העברת מידע במסגרת הדיילים או הנציגים שלו במלונות, ככל הנראה הוא לא מצליח בכל המידע הרלוונטי

רונן ארליך:  אם יש אפשרות, צריך לצייד את כל החיילים, וגם פה צריך - - -     

מירב כהן: אספר על השיחה שלי עם נציגות פיקוד העורף

מירב כהן:  ניגשתי אליהן והצגתי את עצמי, אני שואלת אותן מה הן עושות, הן אומרות לי, "אני אגיד לך את האמת, לא נעים לי, אנשים באים אלינו עם בעיות, אנחנו חסרות אונים, אנחנו לא יודעות מה להגיד להם כי אנחנו לא מחוברות לשום מערכת"

מירב כהן:  אני מתארת לך בדיוק את הסיטואציה

רונן ארליך: אפשר להרחיב על עניין פיקוד העורף

רונן ארליך:  זה לא הפורום ולא המקום, זה דיון נפרד וארוך ומצריך משתתפים נוספים לדעתי

רונן ארליך:  במודל שהמועצה הפעילה בהתחלה, תוך יומיים היו נציגים למועצה בכל לובי של מלון שהיו מצוידים בכל המידע הרלוונטי, ולכן התחילו לתת את המענה כמעט בכל תחום חיים, החל מהבאת תרופות וכלה בהזמנת הסעה ייעודית למלון וקביעת הסעה בחזרה

רונן ארליך:       לפי מה שאמיר מתאר, החיילים לא מצוידים במידע הזה

רונן ארליך:  המידע קיים, השירותים נמצאים, אפשר למצוא פתרון לכל בעיה וכנראה יש משהו בפער שנוצר בין ההדרכה או ההכוונה של החיילים, או אפילו המיתוג שלהם בתוך הלובי כמאגר מידע עבור המפונים

רונן ארליך:  אולי כאן צריך לחדד את הנושא הזה ולצייד את הנציגים הרשמיים ממוסדות המדינה או מפיקוד העורף על מנת שיהיה להם סל שירותים

רונן ארליך:  אני מאמין ש- - - יש מספר של התחבורה, וזו בשורה משמחת ומצוינת אבל צריך למצוא את הדרך להנגיש את המידע הזה בצורה יותר רחבה

מירב כהן: לכן צריך מנהל קהילה

רונן ארליך: אני לא בטוח בפונקציה הזאת

רונן ארליך:  צריך מנהל קהילה, אבל צריך להבין שמנהלי הקהילה פה מחזיקים את הקהילות על הכתפיים שלהם

מירב כהן: לא, זה בן אדם שלא היה שם קודם, נותנים לו תשלום עבור זה שהוא יישב פה 24/7, וכל מי שצריך יגיע אליו ויקבל פתרונות, זה מנהל קהילה

רונן ארליך: זה יכול להיות מצד אחד מנהל קהילה או חיילים שעברו את ההדרכה הנדרשת, ויש להם את כל סל השירותים לתת להם

מירב כהן: אין בעיה, תגיד שהוא מנהל הקהילה, אבל צריך בן אדם אחד שכולם מכירים

מירב כהן:  תודה רבה רונן

מירב כהן:  ועידת התביעות, כן?     

ירון מרקוס: אני רוצה להתחבר למה שאמרו אמיר ורונן

ירון מרקוס:  בעקבות שיחות שהיו לנו עם חברת הכנסת ויושבת ראש הוועדה מירב כהן, ועם הנהלת ועידת התביעות שביקרה פה בארץ

ירון מרקוס:  ועידת התביעות מרימה את הכפפה הזו, וקיבלנו אישור להעסקה של חמישה מנהלי קהילה

ירון מרקוס:  הם רוצים לעשות את זה לפי מתחמים באזור ים המלח, אילת, ירושלים, נתניה ותל אביב

ירון מרקוס:  מבחינת הדאגה שלנו, אני מבין שיש פה דאגה לקהל הקשישים, אנחנו נתמקד רק בנושא ניצולי השואה

ירון מרקוס:       דיברתי גם עם נטע שהיא הנציגה של המועצה שלכם כאן

ירון מרקוס:  אם יש אפשרות ואם יש אנשים מהמפונים שמסוגלים לתפעל דבר כזה בשכר, אנחנו לא מחפשים מתנדבים, אנחנו מוכנים לשלם שכר לרכז כזה שירכז את כל המענים של ניצולי השואה, יעביר אותם אלינו ואנחנו נדאג לתת מענים כאלו או אחרים עם כל הגופים שאנחנו עובדים איתם, או לחבר אותם לאנשים הנכונים, אם זה לביטוח הלאומי, ואם זה למשרד הפנים והרווחה

ירון מרקוס:       היום בבוקר הייתה לי שיחה גם עם גליה מהרשות, כדי לנסות לקבל את הנתונים מניצולי השואה, שנוכל לזרז ולקדם את התהליכים

ירון מרקוס:  אם נעסיק פה רכז, הוא יצטרך להתחיל ולחפש ולזהות את ניצולי השואה

ירון מרקוס:  יהיה לנו את המידע, ואנחנו צריכים לעבור את הפן המשפטי ולראות איך אנחנו מקבלים את השמות והכול

ירון מרקוס:  ביקשנו, לא רק כנושא, מי שמוגדר כניצול שואה, אלא גם החלטה מנהלית

ירון מרקוס:  דיברנו על יוצאי מרוקו שלא נכנסו בהגדרה של המיפוי הראשונה

ירון מרקוס:  זו המטרה

אמיר וייס: רק חשוב שתדע, יש כבר נציגי קהילות בבתי מלון

אמיר וייס:  לא כדאי ליצור עוד פונקציה שקיימת - - - ?     

מירב כהן: יש פה רכז קהילה? זו נקודה חשובה, מי רכז הקהילה פה? שנבין אם זה קיים

קריאה: הם לקחו מישהו מהחברה למתנ"סים, למשל מי שפה היא לא מתאימה

מירב כהן: רכז קהילה זה אדם שכשאתה מרכז את הקהילה, אני אמחיש לכם רגע, מי היה איתי במלון בירושלים? לודמילה היא רכזת קהילה

קריאה: מירב את צודקת, אבל גם לודמילה צריכה לקבל מידע מאיפשהו

מירב כהן: אבל לודמילה היא רכזת קהילה, כשיש רכזת קהילה ואתה בא ושואל אותה "מה שלומם?", הם מטופלים, הם אסירי תודה, יש להם כתובת, זה משהו

מירב כהן:  אני לא יכולה להסביר לכם את ההבדל באיכות החיים בין מישהו שיש לו רכז קהילה לבין מי שאין לו

מירב כהן:  לודמילה היא רכזת קהילה

קריאה: זה לא מופיע שהיא מנהלת

מירב כהן: אני יודעת, נכון

מירב כהן:  בפועל היא הפכה להיות מנהלת הקהילה שלהם

קריאה: אבל של הקהילה שלה, יש שם במלון - - -     

מירב כהן: מאה אחוז

מירב כהן:  תעתיקו את המודל הזה, תעשו אותו הדבר

ירון מרקוס: על מנת שנוכל להתחיל לפעול באופן מיידי, כבר יש לנו תקציבים להעסקה ואנחנו מחפשים אנשים

ירון מרקוס:  דיברנו עם הרשות על מנת למצוא את הפתרון, לקבל את הרשומות כדי שלא יהיה צורך להתחיל עכשיו לחפש מי ניצולי השואה בכל המלונות, אלא שיהיו לנו פרטי התקשרות איתם, וליצור אדם שיהיה בכל אזור אדם המפתח לסייע לנו

רותי טואטי: אני מהרשות לניצולי שואה

רותי טואטי:  בשבוע הראשון של המלחמה, לקחנו את כל הטלפונים של ניצולי שואה בעוטף עזה, עשינו רשימה בדיוק באיזה מלונות הם נמצאים, ירדנו לשטח, ירדנו למלונות כולל "פרימה" - - - שהייתה שם והיו נציגים אמנם, אבל לא כולם ידעו

רותי טואטי:  אנחנו נתנו את הרשימה

רותי טואטי:  הם גם מתניידים ממקום למקום בגלל המצב שלהם, בגלל הנגישות

רותי טואטי:  הם לא תמיד באותו מלון

רותי טואטי:  אם הם היו במלון מסוים, בשבוע הבא הם לא יהיו שם כבר

מירב כהן: אני לא רואה שניצולי שואה זזים מקום למקום במהירות כזו

רותי טואטי: הם זזים, אני הייתי - - -     

מירב כהן: לא, אולי יש פה ושם מקרים, אבל אנשים לא ממהרים

ירון מרקוס: אבל ברגע שיהיה להם מנהל קהילה או איש קשר שיודע שהבן אדם היה ב"רויאל" ועבר למלון אחר, או עבר לאילת, הוא יכול לחבר אותו עם אותו מנהל קהילה שאנחנו מעסיקים באילת או עם מנהל הקהילה שהעסקנו בנתניה, ויהיה סנכרון

ירון מרקוס:  שלא פתאום אדם שהיה בים המלח ועזב לתל אביב, ונעלם כי הוא צריך לחפש עכשיו מנהל קהילה חדש

ציפי אמבר: אני נמצאת פה מהיום הראשון

ציפי אמבר:  בשבוע הראשון הייתי במועצה, ואחר כך עברתי ל"רויאל" מתוקף התפקיד שלי כמפקחת על אזרחים ותיקים, זה כבר נהיה חלק ממני

ציפי אמבר:  אני חושבת שמה שאתם רואים היום זה לא מה שהיה ביום הראשון או ביום השני של הקליטה פה

ציפי אמבר:  היו כמויות מאסיביות, והמלון גם דיווח על איזשהו פער, כמו שאמיר אמר

ציפי אמבר:       מתוך ההבנה הזאת, מתוך הקושי מול ההתנהלות בעבודה וההבנה שיש פה צורך אחר, משרד הרווחה הביא מפקחת נוספת, רותם דיין, שאחראית על התכלול של המלון, על הקשר עם כולם, על הקשר עם המלון, על הקשר עם משרדי הממשלה, על העדכון של הדברים וזה בעצם תפקידה

ציפי אמבר:  אנחנו בשבוע האחרון מתחילים לצמצם

ציפי אמבר:  זה מה שהרשות ביקשה ואנחנו רוצים להעביר אליה את האחריות לרשות כי זה מה שהיא אמורה לעשות

מירב כהן: הרשות המקומית

ציפי אמבר: כן, לא מועצה אזורית "תמר", אלא עיריית שדרות

ציפי אמבר:  אני רוצה להתייחס לנושא הספציפי לגבי "רויאל", שמשליך גם על המלונות האחרים של תושבי שדרות

ציפי אמבר:  אני בכוונה מפרידה בין תושבי אשכול לתושבי שדרות, כי תושבי אשכול כמו שאמרת הגיעו עם רכזי קהילה וראינו את הפער שאת מדברת עליו

ציפי אמבר:  הם הגיעו כבודדים לתוך מקום של קהילה

ציפי אמבר:   	 הדבר הראשון שעשינו בעזרתה של נטלי הוא שעבדנו צמוד אחד עם השני גם באמצע הלילה

ציפי אמבר:  זה לנסות להבין מי האוכלוסייה פה, כי אנחנו מדברים על סיכון וסכנה

ציפי אמבר:  כשהגענו לפה, האוכלוסייה הייתה בסכנה

ציפי אמבר:  כשהתחלנו לאתר אותם יחד עם נטלי, בעצם מי שלא יכל להיות פה ולא הייתה לו משפחה שתקלוט אותו, הוצאנו למסגרות

ציפי אמבר:  יצאו למסגרות פה לא מעט אנשים שלצערי סיעודיים או דמנטיים ללא השגחה, שבאמת נמצאים בסכנה פה לבד בלי בן משפחה מטפל

ציפי אמבר:  חשוב לשים לב לדבר הזה

ציפי אמבר:       הדבר השני שעשינו יחד עם נטלי אחרי שקיבלנו את גובה קצבאות הסיעוד הוא גיוס צוות של עובדים סוציאליים ממועצות אזוריות שנתנו את תמיכתן, אם זה "גזר" וירוחם, ואנחנו אומרים להן תודה

ציפי אמבר:  הלכנו לביקורי בית

ציפי אמבר:  במלון "רויאל" יש קצת יותר מ-150 איש, ועובדות סוציאליות דפקו להם בדלת

ציפי אמבר:  הכנו שאלון לגבי המצב, גם התפקודי, למשל הליכונים, מוצרי ספיגה, כל מה שצריך, וגם המצב הרגשי שהוא לא פחות משמעותי

מירב כהן: ומה גיליתם?     

ציפי אמבר: עלו כל מיני צרכים

ציפי אמבר:  כל צורך שעלה, טופל נקודתית באותו הרגע

ציפי אמבר:  אני ועובדת סוציאלית נוספת מהרשות ישבנו וטיפלנו נקודתית

קריאה: יש מענה לדוברי רוסית?      

ציפי אמבר: יש לנו ב-99% מהמקרים מישהו שמתרגם לשפה הרוסית

ציפי אמבר:  גם בביקורי הבית היו לנו עובדות סוציאליות דוברות רוסית, ואם לא, היה מישהו שהתלווה אליהן שהוא דובר רוסית

מירב כהן: כי הם התלוננו על זה, שאין להם דוברי רוסית

ציפי אמבר: אני יודעת שהם התלוננו על זה, אני לא נתקלתי

ציפי אמבר:  אני פה מהשבוע השני, לא נתקלתי במצב של דובר רוסית בלי מענה שאין לנו יכולת לתקשר איתו

מירב כהן: אני הייתי פה שלוש פעמים ובכל שלוש הפעמים לא היה נותן שירותים במשרד

קריאה: זו כנראה הנגשת מידע

ציפי אמבר: בנוגע לעבודה מול ביטוח לאומי, הבנו שאנחנו צריכים מענה אחר כאן מעבר לגמלאות הסיעוד שהן באופן פרטני פר בן אדם, כי אם מישהו צריך מקלחת  באמצע הלילה למשל, אני לא יכולה לחכות למטפלת שתגיע בעוד יומיים

ציפי אמבר:  בעזרתו של ביטוח לאומי, של נטלי בעצם, השגנו שתי מטפלות של חברת מט"ב

ציפי אמבר:  הן מסתובבות פה בחלוקים לבנים, אני לא יודעת אם ראיתן אותן או לא, נמצאות פה בארוחות הבוקר ועוזרות

מירב כהן: כן, הציגו לנו את זה בוועדה

ציפי אמבר: בדיוק, וזה מה שהן עושות, מקרי החירום האלה

ציפי אמבר:  זה לא קשור לגמלאות הסיעוד, אולי תספרי קצת יותר מאיפה המימון, כי זה נותן מענה

ציפי אמבר:  חלק חוזרים למשפחה שלהם

ציפי אמבר:  אם היא נמצאת במלונות אחרים, הרשות מאחדת אותם עם בני המשפחה וחלק חוזרים לצערי לשדרות וזה נותן מעט מרווח, וגם אם הם יוצאים למלונות אחרים של תושבי שדרות, מנסים לסייע להם במידת הצורך

ציפי אמבר:  מעבר לכך, זה המענה החברתי המאוד חשוב שהקמנו פה, ועל זה דיברתי קודם

ציפי אמבר:      אני עונה לרותי לגבי הנגישות

ציפי אמבר:  יצרנו קשר עם מרפאות בעיסוק של קופת חולים כללית

ציפי אמבר:  הן הגיעו לפה, ערכו ביקורי הנגשת חדרים ועשו התאמה של מוצרים

ציפי אמבר:   מאחורי הפרגוד פה יש מוצרי הנגשה מעכשיו לעכשיו אם צריך

ציפי אמבר:  זה משהו שקיים

לילה אולידורט: אני עובדת סוציאלית מחוזית במשרד העלייה והקליטה

לילה אולידורט:  הגענו לכאן ול"נוגה", ממש בשבוע הראשון עם מנהלת המרחב ומנהלת המחוז

לילה אולידורט:  למדנו את הצרכים ובאמת ראינו שאין מענה לדוברי רוסית

לילה אולידורט:  הייתה כאן נוכחת עובדת שלנו, מנהלת סניף ערד, נשארה כאן כמה שצריך

לילה אולידורט:  היא נמצאת גם עכשיו, אבל היום כבר יש פחות צרכים

לילה אולידורט:  אני גם התרשמתי שהעבודה שנעשתה כאן הייתה מאוד מעמיקה ויסודית

לילה אולידורט:  בסופו של דבר, שמעתי צרכים שהם מאוד נקודתיים

מירב כהן: הכל נקודתי

מירב כהן:  בסוף החיים זה לא תכנון בין המשרדים, בסוף הכול נקודתי, אם אין לה איך להגיע לקופת החולים שלה - - -     

קריאה: אנחנו צריכים הסעה, איך להגיע לקופת חולים ממלון אחד לשני

קריאה:  הם לא יודעים את השעות של היציאה ואין להם מידע נגיש

לילה אולידורט: או להביא תרופות

קריאה: נכון, או תרופות

קריאה:  הולכים לבית חולים, לא יודעים איך לחזור

לילה אולידורט: יש לנו סיוע רגשי בחמש שפות, מ-10:00 עד 22:00 חמישה ימים בשבוע מטעם עמותת "ערן"

לילה אולידורט:  אנחנו מממנים את זה, לכל אחד שפונה

לילה אולידורט:  שום דבר לא שואלים, זה יכול להיות עובד זר, לא שואלים כמה זמן אתה בארץ או מבקשים תעודת זהות

לילה אולידורט:  אפשר בלי להזדהות אפילו, בחינם

לילה אולידורט:  המשרד שלנו מממן את זה

יהודה דוידוב: בנושא הנגשת מידע לדוברי השפה הרוסית, הייתי גם בשפיים, גם בטבריה ובמקומות אחרים

יהודה דוידוב:  כאן יש לי עכשיו ראש סניף וקבוצות, ויוצרים קשר בנושא של הנגשת מידע בשפה הרוסית

יהודה דוידוב:  ברגע שאמרתי, "תחפשו נציגים של פיקוד העורף ושל משרד הרווחה", הכול הלך הרבה יותר טוב, כי פתאום הם ידעו שיש להם למי לפנות והדברים התחילו להתקדם

יהודה דוידוב:  זה פלוס-מינוס חוסר תקשורת

מירב כהן: אתה רוצה להוסיף משהו?     

אמיר וייס: לשאלתך, המערך של מנהלי האזורים התגבש בסוף השבוע של 20 באוקטובר, ואנחנו פה מ-22

אמיר וייס:  באוקטובר

אמיר וייס:  אפשר על כל דבר לדבר פה שעות ולהסביר, אבל אני רק רוצה שתביני, יש פה גדוד של פיקוד העורף שכל הזמן מתחלף

אמיר וייס:  בהתחלה הצרכים היו של כלל האוכלוסייה, וגם של ניצולי השואה היו רבים יותר

אמיר וייס:  נתנו מענה, ולאט-לאט זה יורד

אמיר וייס:  הגדוד הספציפי שאת מדברת עליו התחלף אתמול

מירב כהן: זה לא מעניין

קריאה: זאת הפעם השלישית שמתחלף פה גדוד של פיקוד העורף

מירב כהן: זה לא מעניין את האזרח הקטן

קריאה: זה הרבה יותר מורכב מאיך שזה נראה

מירב כהן: אני מבינה שזה מורכב, מלחמה זה דבר מורכב

מירב כהן:  בואו נסכם, אלא אם יש עוד מישהו שאמר משהו שחשוב לו

יהודה דוידוב: היו הרבה פניות לגבי הנושא של תרבות פנאי

יהודה דוידוב:  איפה שיש דוברי שפה, זה אחד המאמצים לראות איפה יש מקומות למסגרות ולפעילות תרבות

קריאה: המועצה מוציאה שלוש פעמים בשבוע פעילות הפוגה ופנאי למבוגרים מעל גיל 55, החל מנסיעות לקניונים בדימונה כדי לבצע פעילויות וכלה בסיורים בגן הבוטני בעין גדי ובנחלים

קריאה:  צריך לעקוב אחרי הפרסומים וניתן להירשם מראש לכל הפעילויות האלה ללא עלות

קריאה:  כרגע הפרסומים בעברית

יהודה דוידוב:  כנראה זאת הבעיה

קריאה: הפרסומים למענה החברתי יוצאים בוודאות ברוסית

קריאה:  יש להם קבוצה חברתית ברוסית

קריאה: הצוות שלי במועצה של שני אנשים יכול לייצר פעילות מוגבלת לכמות אנשים

מירב כהן: לאורך הזמן, רואים שיש יותר עשייה של משרדי הממשלה ממה שהיה בהתחלה ויש פה עושר מסוים של שירותים

מירב כהן:  אני חושבת שאם היה גורם מתכלל זה היה מונגש טוב יותר ויותר אנשים היו מנצלים את זה ונהנים מזה

מירב כהן:  אני חושבת שזה כבר צורך דחוף, ואולי בקרוב אנשים יחזרו הביתה וכבר לא יהיה צורך בכך

מירב כהן:  בעיניי זה דבר שהוא חיוני גם בשגרה

מירב כהן:  גם כשאנשים מבוגרים חיים בבית שלהם זה יכול מאוד לעזור

מירב כהן:  בעיניי זה קריטי

קריאה: בשגרה יש מענים של קהילה תומכת וכל מיני מענים של אזרחים ותיקים

קריאה: יש להם מסגרות משלהם והם יכולים להיפגש

מירב כהן: לא כולם יכולים ללכת

קריאה: למה? גם הרווחה נותנת וגם הביטוח הלאומי

מירב כהן: את צריכה קצבת סיעוד, נכון?     

קריאה: לא, אפשר להצטרף ברווחה בלי להיות מוכר

מירב כהן: כל שורד שואה במדינת ישראל יכול להיות חלק מקהילה תומכת

מירב כהן:  כמה אנשים זקנים נמצאים היום בקהילות תומכות בכל מדינת ישראל?     

קריאה: זה מידע שאני לא יודעת

קריאה:  אפשר לשאול את ורד אחר כך, אולי היא יודעת

ורד רוקח: בקהילה תומכת אני לא יודעת להגיד כמה יש בהיקף רחב, אבל יש 450 קהילות תומכות, וכל קהילה היא בסביבות 200-180 בתי אב

ורד רוקח:  קשה מאוד להגיד כמה אנשים יש, כי בית אב יכול להיות גם זוגות בפריסה ארצית

קריאה:  יש 400 נקודות

קריאה:  4,000 איש מתוך 1

קריאה: 2 מיליון פנסיונרים

קריאה: לא, יש יותר

קריאה: אולי צריך לשווק את זה, אבל אין הרבה

קריאה: אני חושב שבין 60 ל-70 אלף

מירב כהן: אם זה פתרון טוב בואו נשווק את זה

מירב כהן:  נשקיע בזה, שכל קשיש יהיה חלק מקהילה תומכת

מירב כהן:  אני מאמינה בזה, רק בואו נכניס  את זה פנימה

ורד רוקח: הרעיון של קהילה תומכת תמיד נמצא על השולחן

ורד רוקח:  הוא עבר שדרוג לא לפני הרבה זמן, וביטוח לאומי כמובן הצטרף

ורד רוקח:  זה בתהליכים של פיתוח

מירב כהן: אני מייחלת לזה שכל קשיש בישראל יהיה חלק מקהילה

מירב כהן:  אנחנו רחוקים משם, זה חזון יפה, אבל הוא עוד לא בר-ביצוע

מירב כהן:  נעבוד מולכם על המקרים הפרטניים, אני לא אעבור עכשיו מקרה-מקרה

מירב כהן:  נעבוד מול כל משרדי הממשלה הרלוונטיים כדי לראות שאנשים שהציפו פה את הבעיות יקבלו מענה

מירב כהן:  בשורה התחתונה, בעיניי הכי חשוב שיהיה גורם שמנהל את כל הדברים האלה ביחד

מירב כהן:  צריך גורם מתכלל שיסנכרן בין כל משרדי הממשלה, וזה עדיין לא קיים

מירב כהן:       נעבוד מול כל אחד מכם לגבי הבעיות הפרטניות, ואני אשמח שתכתבו לנו ותציעו לנו אם אתם מזהים עוד נושאים שהוועדה צריכה לדון בהם בעת הזו

מירב כהן:  אני לא רוצה לכנס המון דיונים, כי כולם עמוסים בהרבה מאוד משימות בזמן הזה, אבל אם יש נקודות שאתם מרגישים שהוועדה יכולה לעזור לכם לקדם אותן, אתם מוזמנים לכתוב

ליעד סטרולוב: כתבתי לנטלי

ליעד סטרולוב:  הקליניקה שלנו שותפה במיזם של מיצוי זכויות חירום, ואחת הפניות שהגיעו אלינו היא שהמטפלים הסיעודיים והמפונים לא זכאים למענקי אכלוס אם הם לא מפונים למלונות

ליעד סטרולוב:  זאת אומרת, הם לא זכאים להגיש בקשה

נטלי גבאי: ביום חמישי זה כבר ייפתר

נטלי גבאי:  יש הצעת חוק, והיא תעבור בוועדת העבודה והרווחה

נטלי גבאי:  המפונים יהיו זכאים למענק אכלוס כמו אזרחים

נטלי גבאי:  חשוב לציין שזה התעכב כי התשלומים של המענקים הם מכוח סעיף 9, שבאמצעותו אפשר לשלם רק לאזרחים

נטלי גבאי:  גם את המענק נשלם לאזרח הוותיק לצורך העניין עבור העובד הזר

נטלי גבאי:  עשינו שליפות

נטלי גבאי:  החקיקה אמורה לעבור ביום חמישי, ובשבוע הבא נתחיל במיצוי זכויות

מירב כהן: לסיום, אני חייבת להעיד ברמה האישית עליי ועל הצוות שלי, שאנחנו קורסים מרוב פניות ציבור

מירב כהן:  יש לנו בכל רגע נתון לפחות 70 איש שפונים אליי, וני והלשכה מטפלים בהם,

מירב כהן:  אני לא מרגישה ירידה במספר פניות הציבור, בחומרה או בדחיפות שלהן אני מרגישה שהדברים עדיין בכאוס גדול מאוד

מירב כהן:  הסיסמוגרף שלי הוא פניות ציבור, כמה אנשים פונים וכמה זה חמור, וזה עדיין קיים ברמות גבוהות מאוד

מירב כהן:   יש המון תלונות שבביטוח לאומי למשל, הסניפים עדיין סגורים ולא עונים לטלפון

נטלי גבאי: אני חייבת להתייחס לעניין הזה, כי אם זה עולה בהקשר של אזרחים ותיקים, הם לא מגיעים כמעט לסניפים של ביטוח לאומי בשגרה

נטלי גבאי:  המענים שניתנים היום, יכול להיות שזה לא הובהר מספיק לציבור, זה לא שהמוקד חוזר לאנשים, אלא אלה העובדים המקצועיים שמטפלים בתיקים

מירב כהן: הם אומרים שלא עונים להם לטלפון

נטלי גבאי: בלי קשר לזה, האגף המקצועי שלי והאגף של הייעוץ לקשיש יצר קשר עם כל המפונים בטלפון

נטלי גבאי:  אנחנו נמצאים בקשר מאוד צמוד

מירב כהן: אני אומרת לך שיש לי רשימה של אנשים שאומרים שלא עונים להם והם לא מצליחים לדבר עם ביטוח לאומי

נטלי גבאי: אני חושבת שאת יודעת איך להגיע אלינו

נטלי גבאי:  תעבירי לנו ואנחנו נחזור

מירב כהן: אני אגיע, אבל אני מציפה את זה כי יש שם בעיה מסוימת של נגישות

נטלי גבאי: נכון, אבל מבינים גם למה לא פתחנו את הסניפים, יש בעיה של מאבטחים, כולם במילואים, העדפנו לאבטח את הוועדות בשביל לא לעכב טיפול בהליכים

מירב כהן: זה לא יכול להימשך לאורך זמן

נטלי גבאי: זה לא לאורך זמן, הסניפים שלנו בקרוב ייפתחו

נטלי גבאי:  אנחנו מכשירים מאבטחים

מירב כהן: לדעתי עובדי ביטוח לאומי הם עובדים חיוניים בזמן כזה, וצריך שהמקומות יהיו פתוחים, וגם המוקד הטלפוני

יהודה דוידוב: העובדים נמצאים בפנים אפילו באותם הימים

יהודה דוידוב:  אף אחד לא פותח דלת ואנשים לא מקבלים מענה

נטלי גבאי: כי אנחנו לא יכולים לפתוח דלת כשאין לנו - - - אני מבינה

יהודה דוידוב: אזרחים ותיקים דוברי השפה הרוסית לא יכולים להסתדר עם הטפסים, לא יכולים למלא את כל הפרטים, אין להם סבלנות

נטלי גבאי: לכן אני אומרת, יכול להיות שצריך לתקשר את זה

נטלי גבאי:  אנחנו פה בשביל לסייע, הטפסים שלנו מתורגמים, האתר מתורגם, ובסוף חשוב לי לציין, העובדים של ביטוח לאומי הוגדרו כחיוניים וכולם נמצאים בעבודה מלבד אלו שגויסו למילואים בצו 8, שזה צו השעה

מירב כהן: זה בסדר גמור, אנחנו מאחלים להם לחזור, אבל יש 4,000 עובדים בביטוח הלאומי

מירב כהן:  אני חושבת שחלק מהסניפים יכולים להיות פתוחים ובטח אפשר לתגבר את המוקד הטלפוני כדי שלא יהיו כל כך הרבה תלונות של אנשים שלא עונים להם, ויש הרבה תלונות

יהודה דוידוב: דווקא ברגע שהפנייה מגיעה לביטוח לאומי, הם מטפלים מיד

יהודה דוידוב:  הבעיה היא שאנשים לא יכולים להגיע

אמיר וייס: אני חושב שכדאי שתהיו יותר מתואמים ביניכם עם הוועדות השונות של הכנסת

מירב כהן: כל דיון כזה שנקבע, מתקיים אחרי שמזכירות הכנסת בדקה שלא היה דיון זהה

אמיר וייס:  ביום חמישי הייתה פה ועדה לפניות הציבור

אמיר וייס:  חבל, עשיתם את זה גם בירושלים

מירב כהן: כל ועדה מקבלת רישום מיוחד

אמיר וייס: אני מציע שתהיו יותר מתואמים

מירב כהן: אני אמסור למזכירת הכנסת את פנייתך

מירב כהן:  תודה רבה ונמשיך להיות בקשר

מירב כהן:  תודה לכל מי שהגיע