ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 108, 2023-11-05 00:00

יוסף טייב: דבר אחד שכן חשוב לנו, אנחנו באים לא ליח"צ ולא לקחת תמונות

יוסף טייב:  תציף את האתגרים, גם אם הם קשים וגם אם יש ביקורת, גם עלינו, אנחנו פה בשביל זה

יוסף טייב:  בסדר? אל תוותר לנו

דובר: אנחנו נעשה את זה

שלומי מרמורשטיין: ברוכים הבאים ל-"עלה"

שלומי מרמורשטיין:  זה הסניף הראשון של רשת "עלה" בארץ, הוקם לפני 40 שנה

שלומי מרמורשטיין:  אני חושב שהוא היה בית ספר חינוך מיוחד הראשון בארץ, שתבינו שאם יש היום בארץ מאות בתי ספר לחינוך מיוחד, הגרעין, הניצן נולד פה ואנחנו נראה את בית הספר הזה שלצערי הוא ריק, כואב הלב לראות מקום שהוא לא מתפקד היום כבית ספר, אבל אנחנו נראה בעיניים, נציף את הדברים ולא נעשה לכם הנחה

שלומי מרמורשטיין:       בבניין הזה יש כ-90 דיירים, חוסים של ילדי "עלה" רובם הם קשים מאוד, הם ילדים שלנו 24/7 בכל ימות השנה

שלומי מרמורשטיין:  הם מאוד מאתגרים, לצורך העניין, יש פה ילדים שהם "סיטואציה 70", זה אומר שמקומם בבתי החולים

שלומי מרמורשטיין:  אך מאחר שהם נמצאים פה יש להם איכות חיים וטוב להם כמו שלא יהיה להם טוב בשום מקום אחר

שלומי מרמורשטיין:  זה אתגר מאוד יצירתי

שלומי מרמורשטיין:  יש לנו פה בית ספר, יש לנו פה בריכה טיפולית - הראשונה בארץ לטיפול בחינוך מיוחד

שלומי מרמורשטיין:       ואני רוצה להגיד לכם בהזדמנות זו, יש לנו פה את המשאב הכי יקר בארץ

שלומי מרמורשטיין:  יש לנו צוות מטפלים ומטפלות, מורות וצוות פרא-רפואי הכי טוב שיש, הולכים איתנו באש ובמים

שלומי מרמורשטיין:  וגם במערכה הזאת כשבתי הספר בארץ עוד היו סגורים, הן באו לפה כמתנדבות לעשות טיפול נשימתי ולתת את החיים לילדים כי בלעדיהן אנחנו לא מסוגלים, לא יכולים

שלומי מרמורשטיין:  וזו הזדמנות להגיד תודה רבה למפקחת הנדירה שלנו, אילנית אמרגי, אישה נפלאה שמלווה אותנו בכל התהליך, אנחנו אומרים לה תודה

שימי סגל: אני דובר רשת "עלה"

שימי סגל:  כמו שאמר שלומי, בית הספר סגור אבל צריך להבין, הילדים נשארו פה, הבית שלהם זה פה

שימי סגל:  בגלל הוראות פיקוד העורף ובגלל החוסר במיגון וביכולת שלנו לשמור על הילדים בצורה המיטבית, הפעילות של בית הספר כרגע סגורה ועובדת בהיקף ממש זעיר

שימי סגל:  חשוב לדעת שהילדים נמצאים פה, נוכל לפגוש ולראות אותם

שימי סגל:  כמו ששלומי אמר, הסיבה שבחרנו דווקא במקום הזה בגלל שזה בית הספר הראשון בישראל והמרכז הראשון של "עלה" שנבנה לפני כמעט 40 שנה

שימי סגל:  יש ל-"עלה" מספר מרכזים ברחבי הארץ

שימי סגל:  יש בבני ברק, בצד השני, קמפוס גדול מאוד של יותר מ-250 ילדים – הפעילות היא על בסיס אקסטרני, הם מגיעים בבוקר וחוזרים בשעות הערב הביתה

שימי סגל:       כל מה שנדבר ונציף בפגישה יש לזה השלכה רוחבית גם על "עלה" אבל גם על כל החינוך המיוחד בישראל

שימי סגל:  אנחנו נפתח קודם בקומה מספר שתיים, נעלה יחד במדרגות יש מרחב מוגן יחסית קרוב לבניין וגם נוכל לראות קודם את הילדים

שימי סגל:  נרד לקומת בית הספר, משם נרד למטה לקומה -1 כשבסוף ירידה לצורך עלייה נעלה לקומה 1 שוב להתכנסות

שימי סגל:       אנחנו מכירים את המשפט "טוב מראה עיניים"

שימי סגל:  אז אלה הילדים "עלה", ילדי בית הספר

שימי סגל:  כמו שאמר הרב יהודה וגם שלומי אני חושב שהסיבה שהחליט יושב-ראש הוועדה לבוא לכאן, היא כי כשרוצים לקבל החלטה מסוימת צריך ללכת למקום המאותגר ביותר ולהבין את הצרכים ואז ממילא ייהנו מהתוצאה גם הפחות מאותגרים

שימי סגל:       הילדים שלנו כמו שאתם רואים ילדים מאותגרים מאוד, מוגדרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, עם מורכבות רפואית

שימי סגל:  יש לנו פה ילדים שנמצאים בחדרים שמוגדרים כיתות אבל זה כיתות בית חולים

שימי סגל:  הילדים מונשמים, הם מחוברים כל הזמן למכשירים

שימי סגל:       העניין הספציפי שמונע את הפעלת בית הספר כמו שצריך, ונמצאת אתנו פה המנהלת פריידי ומנהלת הבניין בית יהלום- דבורה

שימי סגל:  מה שמונע זה כמו שאמרנו המיגון

שימי סגל:       הילדים כמו שאתם רואים אותם עכשיו, תבינו מה קורה כאן בדקה וחצי

שימי סגל:  אנחנו לא מדברים על זה שאין פה מיגון, המיגון היחיד עוד מעט נרד לראות אותו במקלט, בקומה -1 אבל תבינו שאין שום דרך אמיתית לשמור על הבטיחות של הילדים האלו, פשוט אין דרך אמיתית כרגע במצב הנוכחי

שימי סגל:  המקסימום הנדרש זה לפי הוראות פיקוד העורף לכנס אותם

שימי סגל:  נשמע מדבורה וגם מפריידי - איך הן מתמודדות ברגע שיש אזעקה

דבורה גלאובר: כשיש אזעקה, אם הצליח לנו ואנחנו כולנו במרחב, המרחב המוגן הוא בערך מהדגלים, טיפה אחורה

דבורה גלאובר:  זה המרחב הכי מוגן שיש לנו

דבורה גלאובר:  מגלגלים את הילדים, הצוות מתורגל באמת ברמות לא הגיוניות, אתה עוד לא מספיק לעלות וכולם עומדים כמו חיילים אחד אחרי השני, ממתינים עשר דקות לפי הפרוטוקול, חלקם שרים, אומרים פרקי תהילים וחוזרים למרחב

דבורה גלאובר:       מה קורה אם האזעקה היא ב-20:00 ו-21:00 או 2:00? חמאס לצערנו לא מתאם איתנו

דבורה גלאובר:  הילדים ישנים בחדרים והצוות לוקח את עצמו, מגן על עצמו ועומד במרחב הכי מוגן שיש, זו ההגנה המקסימלית שאנחנו כפנימייה וגם כבית ספר יכולים לתת לילדים שלנו

דבורה גלאובר:  יש מרחב שתראו אותו בקומה מינוס

דבורה גלאובר:  הצוות, יכול לרדת במדרגות אם הוא רוצה

דבורה גלאובר:  גם אתם, שמנו שלטים

דבורה גלאובר:  אם יש אזעקה אפשר לרדת

דבורה גלאובר:  אבל את הדיירים אני לא משאירה לבד, זה המרחב הכי מוגן שיש בכל אחת משלוש קומות הפנימייה

דובר: איך הילדים עצמם מגיבים בזמן ה-?     

שימי סגל: התגובות שלהם הם בערך כמו שאתה שומע עכשיו, הילדים מאוד שקטים, מאוד טובים, לא מפריעים

שימי סגל:  והרבה מהילדים גם תוך כדי שעות החינוך, שעות פעילות בית הספר הם במצב שכיבה

שימי סגל:  אנחנו כל הזמן מעבירים אותם במסגרת הטיפול שהם עוברים במשך היום שזה בעיקר בשעות בית הספר, הם עוברים גם טיפולים הידרותרפיים ופיזיותרפייים, והם עוברים ממצב של ישיבה לשכיבה, עמידה בעמידונים כדי לטפל בהם כראוי, לזרימת הדם וכל מיני בעיות רפואיות נלוות

שימי סגל:  זאת אומרת צריך להבין שההתמודדות במשך היום - שדבורה הציגה - היא רלוונטית בשעות הלימודים עוד יותר

שימי סגל:       צריך גם להבין שהילדים האלו מחוברים למכשירים, למשל ילד פה ששוכב כרגע במיטה, צריך בדקות האלה להרים אותו מהמיטה, פשוט לקחת אותו בידיים, אי אפשר להוציא את המיטה למרחב הזה

שימי סגל:  צריך אם הוא מחובר למכשיר, לנתק מיד את המכשירים ואם חס ושלום השהייה במרחב מוגן היא יותר מהזמן הנדרש צריך שיהיה מכשיר גם שם, זאת אומרת שאנחנו צריכים במרחבים המוגנים ארסנל של ציוד רפואי

שימי סגל:      השורה התחתונה היא שאנחנו מבינים שאנחנו כחברי ועדת חינוך רוצים שלילדים האלו השגרה של בית הספר תמשיך לפעול ובהחלט ישנם כמה אתגרים ואפשר לעמוד בהם

שימי סגל:  ודאי כמדינה, כוועדת חינוך, שאפשר לפתור אותם

שימי סגל:  אנחנו נתכנס בישיבה ואנחנו נשתף אתכם בכמה מהדברים שאנחנו חושבים לנכון

שימי סגל:  האם שלומי רוצה להוסיף משהו?     

שלומי מרמורשטיין: אומר לכם מדוע חייבים לפתור דברים מהשורש

שלומי מרמורשטיין:  בלחץ הורים אנחנו לאט, לאט פותחים מסגרות שלא עומדות בשום תקן

שלומי מרמורשטיין:  בשום רף, ויש לנו מבנים יבילים שאני לא האמנתי שאני פותח אותם

שלומי מרמורשטיין:  וממחר בבוקר עוד כ-20 מתבגרים הולכים להיום שם

שלומי מרמורשטיין:  ההורים לא יכולים, זה כבר מעל חודש

שלומי מרמורשטיין:       תתארו לכם מורת בית ספר עם שישה נערים גדולים, יש אזעקה, היא לא יודעת על מה לחשוב קודם, מה היא עושה עם האירוע הזה? אני מאבדת את הצוות שלי ככה, אבל מה? אתה נקרע, אתה לא יכול להמשיך ככה

שלומי מרמורשטיין:  ואומרים לנו "שגרת מלחמה" היא לא שגרת מלחמה, היא מלחמה בפועל

שלומי מרמורשטיין:       אנחנו חייבים למצוא לנו, לצוות, וגם להורים ולכל הסביבה, פתרונות אמתיים, כדי שנמשיך לתפקד

שלומי מרמורשטיין:  אם החינוך המיוחד יהיה בטוב זה ישליך על הכול, על כל המדינה שלנו

שימי סגל: בפן האנושי אני רוצה לבקש משהו, הילדים האלו גרים פה

שימי סגל:  יש פה ילדים שמגיל לידה ועד גיל - - הכי גדולה פה בת 51 נמצאת פה כבר 38 שנה

שימי סגל:  הם לא רואים הרבה אנשים חוץ מהצוות והם מאוד, מאוד שמחים שאנשים מגיעים

שימי סגל:  אז אתם יכולים לגשת אליהם, ללטף, לחבק, להגיד שלום גם מרחוק ומקרוב, זה עושה להם טוב

שימי סגל:  זה ילדים שזקוקים, הם ילדים שמרגישים את החום, את האהבה, ויודעים לחייך בחזרה ולהגיב, אז תרגישו בנוח, זה עושה להם טוב

שימי סגל:      לא נעלה לכל הקומות, נחסוך מכם

שימי סגל:  אנחנו נתכנס בעוד כמה דקות יחד ונדון ביחד

שימי סגל:  אז כדאי שנמצה כרגע את הסיור

שימי סגל:  אני רק רוצה לומר, כמו שראיתם, וכמו שאמרתי אני אחסוך מכם את המעבר לקומות הבאות, כי יש מקומות שהמראות קשים יותר

שימי סגל:  אבל כמו שאתם רואים, האוכלוסייה הזאת היא אוכלוסייה הכי מאותגרת שנמצאת בפינה, בקצה, שלא יודעת לבקש אפילו

שימי סגל:  לפני תקופה עשינו פה תרגיל מיוחד לפינוי בשעת שריפה חס ושלום

שימי סגל:  תבינו שזה ילדים שלא יכולים לצעוק "אני פה, אני שם בואו תצילו אותי" או לצאת בכוח עצמם

שימי סגל:  כל אחד יש לו מטלה, הוא יודע מי הילד שלו ובאיזה חדר הוא נמצא והוא צריך לבוא ולקחת אותו ולהציל אותו ואותו כנ"ל לגבי אזעקה

שימי סגל:  אנחנו צריכים להבין שהאתגר הוא גדול

שימי סגל:       נרד עכשיו לכיתות בית הספר, כואב לראות שהן ריקות כי אין לנו את המיגון הנדרש, בואו נרד עכשיו קומה אחת

שימי סגל: "לא נעים לראות גן סגור" אז לא נעים לראות כיתה ריקה

שימי סגל:  עד לאזעקה הראשונה הכיתה הזאת הייתה מלאה בשעות הלימוד כמו שצריך עם תכנית לימודית מסודרת

שימי סגל:  הכיתה הזאת התרוקנה כי כאמור אסור לנו להפעיל את בית הספר במתכונת הזאת

שימי סגל:  פריידי תספרי לנו מה כן יש כרגע, איזו פעילות את כן יכולה להפעיל

שימי סגל:      זו כיתה לדוגמה המחנכת פה היא חני וליס, כיתה פעילה

שימי סגל:  מהאזעקה הראשונה הכיתה הזאת התרוקנה, היא לא יכולה לחזור לפעילות כמו כיתות נוספות בגלל החוסר במיגון, נשמע מפריידי מרמורשטיין שהיא מנהלת בית הספר פה - בית יהלום

שימי סגל:  על המצב כרגע, איזה כיתות כן בפעולה ומה האתגרים שעומדים בפניהם

דובר: אגב, יש פה ותיקי "עלה"? אני לא חושב שאי פעם הכיתה הזאת הייתה ריקה מיום היווסדה, כולל קורונה אני חושב, לא מאמין

פריידי מרמורשטיין: אני מנהלת גנים, בית ספר, וכיתות חולים כאן בבית יהלום

פריידי מרמורשטיין:  יש לנו כיתת גן אחת עם שישה תלמידים, שבע כיתות בית ספר ושתי כיתות חולים לילדים מגילאי 3 ועד 21 במערכת החינוך של החינוך המיוחד

פריידי מרמורשטיין:  זו כיתה של שישה עד שבעה תלמידים, יש לנו מחנכת, בדרך כלל סייעת שיקומית ושתי סייעות ואחות

פריידי מרמורשטיין:  בהתחלה, כשפרצה המלחמה, לא הייתה פעילות חינוכית בכל הארץ, לא עבדנו

פריידי מרמורשטיין:  כשיכולנו לחזור, חזרנו במתכונת מצומצמת, מוגבלת שאנחנו צריכים להביא את התלמידים ב-90 שניות למרחב המוגן

פריידי מרמורשטיין:       כמו שראיתם בקומה השנייה אין אפשרות להביא כיתה של שבעה תלמידים לתוך המרחב המוגן

פריידי מרמורשטיין:  המרחב המוגן אצלנו הוא הכי מוגן שיש, כי אין פה ממ"ד

פריידי מרמורשטיין:  יש לנו את המסדרון פה שאין בו חלונות, מה שבן אדם יכול לעשות בבית אנחנו לפי ההוראות של פיקוד העורף בפעילויות חינוכיות לא יכולים לעשות

פריידי מרמורשטיין:       אנחנו חייבים להפעיל אותם או בתוך מרחב מוגן, או שנוכל להכניס אותם למרחב המוגן בתוך 90 שניות

פריידי מרמורשטיין:  זה אומר שאנחנו יכולים להפעיל רק למטה

פריידי מרמורשטיין:  יש לנו למטה מקלט שאנחנו יכולים להכניס שם שתי כיתות, אז אנחנו עובדים ברוטציה כאשר כל יום יורדות למטה שתי כיתות אחרות

פריידי מרמורשטיין:       יש לנו גם חללים קטנים של כל הצוות הפרא-רפואי או כיתות של פעילות פרטנית כמו מוזיקה, אומנות

פריידי מרמורשטיין:  המורות לוקחות את התלמידים גם כשיורדים למטה לתוך המקלט וגם תלמידים שלא יכולים לקבל היום את כל הפעילות, מורידים אותם מכל הקומות

פריידי מרמורשטיין:       יש לנו רשימה מסודרת שאנחנו רואים שכל התלמידים מקבלים לפחות 2-3 פעילויות ביום, יש לנו את הצוות הפרא-רפואי שמגיע - פיזיותרפיסטיות, קלינאיות תקשורת, מרפאות בעיסוק

פריידי מרמורשטיין:  כולם עובדים בצורה פרטנית יותר

פריידי מרמורשטיין:  כל אחת עושה לפחות פעילות אחת בתוך הקבוצה וכל שאר היום שלה- פעילות פרטנית למטה

פריידי מרמורשטיין:      יוצא שאנחנו יכולים להעסיק בפעילות מלאה אולי שליש תלמידים מבית הספר ביום

פריידי מרמורשטיין:  יותר משני שליש צריכים להישאר בבית שלהם

פריידי מרמורשטיין:  אמנם המקום הזה הוא הבית שלהם, אבל הם לא יכולים לקבל פעילות חינוכית מלאה

פריידי מרמורשטיין:       ילדים של כיתות חולים - הסבירות נמוכה עוד יותר לקבל אותם כי יש לנו את הקנולה ואת המורכבות הנשימתית שלהם, למטה במקלט אין אוויר, אתם תרדו למטה ותראו, אז הם עוד פחות

פריידי מרמורשטיין:  אנחנו עושים את כל מה שאנחנו יכולים

פריידי מרמורשטיין:  המורות עובדות למטה בתנאים, לא אגיד לא אנושיים אבל זה מאוד קשה לפעול בצורה הזאת ועושים את המיטב

פריידי מרמורשטיין:  אבל אנחנו צריכים להשתדל לעשות יותר

שימי סגל: אנחנו רוצים לחזור לפעילות מלאה, אנחנו נרד מפה למטה שתי קומות לראות את המקלט ואז נתכנס ונדבר על הכול

שימי סגל:      המורות פה באמצע פעילות שאנחנו מכירים אותה, בעגה המקצועית יש פעילות של Snoezelen שזו עבודה בעצם בחשכה עם תאורה

שימי סגל:  פה זה לא Snoezelen הפעם? בואי תסבירי לנו

מרים: אני מורה למדעים

שימי סגל: בבקשה, חברי ועדת החינוך של הכנסת פה

מרים: ברוכים הבאים, זכיתם להגיע לפה, זה מקום מיוחד

שימי סגל: כמה שנים את ב"עלה"?     

מרים: 22

מרים:  השנה אנחנו לקחנו על עצמנו לדבר על ברכות השחר ולעשות את זה בהמחשה

מרים:  אז שבוע שעבר דיברנו על הנותן לשכווי בינה, מי מעיר אותנו, איך אנחנו מתעוררים

מרים:  היום אנחנו מדברים על פוקח עיוורים

מרים:  ולכן אנחנו עשינו

מרים:  ואנחנו הולכים מילד לילד ואנחנו מראים לו בלילה, אז יש מוזיקה ברקע, אפשר לכבות את האור

מרים:  ואז מה אנחנו רואים בלילה? אנחנו רואים את הירח, הכוכבים, אני הולכת מילד לילד ומראה לו, מדי פעם אנחנו שומעים נביכה של כלב

מרים:  אחרת כולנו ישנים

מרים:  הם במיטות

שימי סגל: המורה, אנחנו לא רוצים להפריע לך יותר מדי, כמו שאתם רואים באנו באמצע

שימי סגל:  אז אנחנו נצא

שימי סגל:  שימו לב, זה בעצם המרחב המוגן, זה המקלט שלנו, של כל הבניין

שימי סגל:  זה היה התקן בעבר, כשבנו פה את הבניין לפני 40 שנה זה היה התקן, עבדו לפי התקן

שימי סגל:  אנחנו נמצאים פה במרחב המוגן, לא צריך להסביר, ראיתם למעלה, מי שיכול להגיע יורד לפה, מורידים אותו, יש פה 90 ילדים ונערים שלא מקבלים בעצם חינוך בגלל המצב

שימי סגל:  אנחנו לא נפריע פה לכיתה, תודה למורה ונגיד שלום לילדים ולילדות החמודים, שלום

שימי סגל: יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת יוסי טייב יגיד כמה מילים על מה שהוא ראה ועל המטרות

שימי סגל:  אנחנו הכנו לכם דף עבודה מסודר עם עיקרי האתגרים שאנחנו ניצבים בפניהם כאשר מה שעמד לנגד עינינו - וזה בעצם רוח המפקד של הרב יהודה, אנחנו לא דיברנו רק על "עלה"

שימי סגל:  ולא רק על "עלה" במבנה של הרשת, אלא באמת על צרכים שהם כוללים את כל החינוך המיוחד, מהמצבים קשים ביותר ועד המצבים קלים

שימי סגל:  אגב, אנחנו בקמפוס השני שלנו בצד השני של בני ברק שיוסי היה אתכם לפני כמה חודשים

שימי סגל:  יש לנו שם גם את מה שמוגדר "תסמותק", יש לנו ילדים על המנעד ממוגבלים הכי קשים ומונשמים, עד ילדים שאחרי עבודה מאומצת שלנו של שש, שבע שנים אפילו יוצאים לגני שילוב וגני שפה

שימי סגל:  אז אנחנו מקיפים את הכול

יוסף טייב: אני אפתח ואני אסכם

יוסף טייב:  קודם כל ברוכים הבאים ל"עלה"

יוסף טייב:  תודה רבה על האירוח, רב יהודה

יוסף טייב:  ותודה לכל חברי הכנסת, עם כל העומס שיש גם בוועדות, אנחנו הבוקר קיבלנו את ההודעה, גם התכנסות של וועדת הכספים, ועדת הרווחה, ולמרות זאת מי שחבר בוועדות האלה החליט בכל זאת להגיע, אז אנחנו מברכים אתכם על כך

יוסף טייב:       אני נחשפתי ל"עלה" בערך לפני שנתיים בצורה אמיתית ומסיבית

יוסף טייב:  למדתי בעיון את הנושא

יוסף טייב:  כשיושב ראש התנועה החליט למנות אותי ואת חבר הכנסת ינון אזולאי כראש מטה החינוך המיוחד, זה היה בבחירות ואז אמרתי ליהודה "אתה רואה אותי עכשיו לראשונה אבל לא לאחרונה", ואם אני לא טועה גם הבטחתי לך שמשרד הרווחה יהיה בידיים שלנו

יוסף טייב:  אז בחלק מההבטחות עמדנו אבל יש אתגרים גדולים ורבים

יוסף טייב:       אני תיארתי לעצמי פחות או יותר מה אני הולך לראות אבל לא חשבתי שזה עד כדי כך

יוסף טייב:  אין טוב יותר ממראה עיניים

יוסף טייב:  ולצערי מה שנחשפנו הוא במילים עדינות ביזיון, בלשון המעטה

יוסף טייב:  אני חושב שאנחנו כמדינה, ודאי כוועדת חינוך וכמשרדי ממשלה בשיחות שהיו לי עם השר

יוסף טייב:  אגב, אני רוצה לברך גם את תמי וגם את יועץ השר שטרחו להגיע, בגלל שהדבר הזה עומד בראש סדר העדיפויות גם של השר

יוסף טייב:       כשהתחלנו לטפל בנושא הזה של התמודדות משרד החינוך במלחמת חרבות ברזל ההחלטה הייתה שבראש סדר העדיפויות יעמוד הנושא של החינוך המיוחד, לפני החזרה ללימודים של כלל תלמידי ישראל, חשובים ככל שיהיו

יוסף טייב:  מגנים, מעונות ועד התיכון כולל בגרויות וכל הנושאים המורכבים וירון יודע עד כמה משרד החינוך טובע מתחת לאתגרים הגדולים שעומדים בפניו

יוסף טייב:      כיושב ראש ועדת החינוך אני לא אוכל לתת יד לשום מהלך חשוב ככל שיהיה אם אנחנו לא נמצא פתרון לסיפור הזה של החינוך המיוחד

יוסף טייב:  יש אתגרים, אנחנו נעמוד בפני אתגרים גדולים, גם תקציביים וגם אופרטיביים אבל בסוף אנחנו נצטרך להביא את התשובות

יוסף טייב:  ברשותך הרב יהודה, אני אשמח לקבל סקירה

יוסף טייב:  אתה ממשרד החינוך, מה נעשה כבר ומה התכנון להבא

יוסף טייב:  אני קיבלתי הודעה לפני מספר דקות שאכן השר הולך להעביר בהחלטת ממשלה את חוק החינוך מיוחד, ולהאריך את הזכאות

יוסף טייב:  ותעדכני אותנו לגבי זה

יוסף טייב:       אני כיושב ראש ועדה לא אוכל לתת יד לכל דבר שיהיה, ולא משנה, חשוב ככל שיהיה, אם אנחנו לא נביא פתרון לילדים האלה

יוסף טייב:  אני מסתכל להם בעיניים ואני אומר - איך אני יכול כחבר כנסת אם תהיה אזעקה, לרדת לקומה 0 והם ישארו למעלה בקומה 1 בלי מיגון

יוסף טייב:  זה לא יכול לקרות ואין להם גם מקום אחר ללכת

יוסף טייב:  ואני לא יכול לומר "אוקיי בוא נשאיר אותו בבית ושם יהיה לו חדר מוגן"

יוסף טייב:  אין לו

יוסף טייב:  וזו חובתנו כממשלה, וחובתנו ככנסת לפקח שאכן הדברים האלה יעשו וכמה שיותר מהר

יוסף טייב:  תמי, בבקשה

תמי אומנסקי: בוקר טוב, אמרתי לחבר הכנסת יוסי טייב שאני שמחה מאוד על הבחירה לא להגיע לכנסת אלא להגיע לכאן

תמי אומנסקי:  אין כמו לראות בעיניים כדי להרגיש מה ואיך נכון לפעול

תמי אומנסקי:  קודם כל ולפני הכל יישר כוח לכל הצוותים שנמצאים כאן יום ולילה

תמי אומנסקי:  זו מסירות שאין כדוגמתה, לא רק חינוכית, הרבה מעבר לחינוכית

תמי אומנסקי:  יש פה פנימייה, יש פה מוסד חינוכי, שילוב הכוחות של כולם ביחד בשביל הילדים האלו, באמת יישר כוח למנהלת בית הספר, הגנים, אנשי הפנימייה, אני לא מכירה את כולכם,     

שימי סגל: מנהלת הבניין, בית יהלום

תמי אומנסקי: כן, דיברתי איתה כבר

תמי אומנסקי:  ובוודאי למי שיושב בראש הארגון הזה

תמי אומנסקי:  אין מילים להגיד תודה והוקרה

תמי אומנסקי:  ויחד עם זאת אנחנו כמדינה בהחלט אני מסכימה, אנחנו חייבים לראות מה אנחנו עושים סביב סיפור המיגון

תמי אומנסקי:  כמנהלת אגף חינוך מיוחד, ברשותכם אני רגע אספר איפה אנחנו נמצאים בכל המאמצים, סיפור המיגון אנחנו מודעים לו

תמי אומנסקי:  אנחנו גם נביא את זה לשיח עם השר, יש פה גם סיפור שקשור למשרד הרווחה ולא רק למשרד החינוך

תמי אומנסקי:  ויש כאן סיפור של מדינה

תמי אומנסקי:      כרגע לא כל כך חשוב איזה משרד אחראי על מה

תמי אומנסקי:  המדינה ללא ספק צריכה לדאוג למה שקורה כאן

יוסף טייב: לא רק מה שקורה כאן, בכללי בחינוך המיוחד בכל הארץ, זו דוגמית ממה שקורה

תמי אומנסקי: לחלוטין

תמי אומנסקי:  אבל, יש הבדל בין ילדים שיכולים להתנייד לבין ילדים שלא

תמי אומנסקי:  וצריך לשים דגש מיוחד ואחר על הילדים שלא יכולים להתנייד

תמי אומנסקי:  כמו כל החינוך המיוחד, אין יכולת להגיד אמירות גנריות, כל מסגרת וכל מקום לגופו בהתאמה אישית, זה מה שאנחנו מאמינים בו, וכך פעלנו לאורך כל הדרך במלחמה הקשה, המורכבת והמאתגרת הזאת

תמי אומנסקי:       יש שני מאמצים גדולים שהמשרד עסוק בהם ככלל ובחינוך המיוחד בפרט

תמי אומנסקי:  אחד, זה המענה לכל התלמידים שנמצאים היום שצריכים לחזור למוסדות חינוך

תמי אומנסקי:  לא המפונים או המתפנים אלא התלמידים שנמצאים היום במערכת החינוך וצריכים לקבל מענה

תמי אומנסקי:  והמאמץ השני זה הסיפור של אותן המשפחות שמתפנות, מפונות, נמצאות במרכזים וכיצד אנחנו בונים להן מענים חינוכיים במרכזי יח"ד ומה אנחנו עושים שם

תמי אומנסקי:       ברשותכם אני אתייחס לשני הנושאים ובסוף גם לנושא הוועדות, כי יש גם דברים גנריים שאנחנו צריכים לקחת אותם בחשבון

תמי אומנסקי:  לגבי העורף, המשפחות שלא פונו וצריכות לקבל מענה

תמי אומנסקי:  מתוך אותה תפיסה שבאה ואומרת "אנחנו לא מוציאים הנחיות גנריות" אלא כל מקרה לגופו, אישרנו מודלים שונים להתארגנות של מערכת החינוך עבור תלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחדים

תמי אומנסקי:  רוב המערכת כבר פתוחה, מבחינת אחוזים אנחנו לדעתי עומדים על כמעט 90% בתי ספר וגנים פתוחים עבור התלמידים של החינוך המיוחד

תמי אומנסקי:       עבור אלה שלא יכולים להגיע למוסדות החינוך, יש את הלמידה מרחוק שלא תמיד אפשרית לתלמידים האלה

תמי אומנסקי:  כיוון שאנחנו יודעים שהיא לא תמיד אפשרית, יש לאפשר לצוותי חינוך, טיפול וסיוע להגיע לבתים

תמי אומנסקי:  זה מתרחש וקורה, סיכמנו עם השלטון המקומי

תמי אומנסקי:  יש לנו המון תיעודים מרגשים של אנשי חינוך, טיפול וסיוע שמגיעים לבתים של הילדים כדי לסייע להם

תמי אומנסקי:       אפשרנו לשלטון, לרשויות להקים מרכזים רשותיים עבור התלמידים של אותה רשות שלא יכולים להגיע למקום אחר ולתת שם מענים

תמי אומנסקי:  גם זאת אופציה והיא מתקיימת בחלק מהרשויות

תמי אומנסקי:  וכמובן החזרה ההדרגתית בתוך בתי הספר

תמי אומנסקי:  הצוותים שלנו הראשונים, בסדרי העדיפויות של שר החינוך - קודם כל החינוך המיוחד

תמי אומנסקי:       הצוותים של החינוך המיוחד - אנשי הטיפול, המורים והסיוע הם הראשונים להתגייס

תמי אומנסקי:  הם מבקשים

תמי אומנסקי:  אני יכולה לספר לכם ששלשום הייתה לי שיחה מגננת שאומרת לי "תקשיבי, אני רוצה, תאפשרו לי לעבוד עד יותר מאוחר"

תמי אומנסקי:  אמרנו לה "תלכי על זה", כל אדם שמבחינתנו מוכן לעשות מעבר, אחרי זה אנחנו נסדיר את כל המנהלות

תמי אומנסקי:  אבל נאפשר לו לעשות את העבודה וזאת דרכנו

תמי אומנסקי:     לגבי סיפור המשפחות המתפנות והמפונות

תמי אומנסקי:  כמוני, כולכם יודעים כמה מורכב גם להתפנות, גם להיות מפונה, גם לעבור תופת וגם להיות משפחה לילד זכאי לשירותי חינוך מיוחדים

תמי אומנסקי:  זה הכי מורכב שיש

תמי אומנסקי:  לכן הנחינו יחד עם המחוזות שבכל מרכז יח"ד יש ממונה - נציג חינוך מיוחד

תמי אומנסקי:  נציג חינוך מיוחד בכל מרכז יח"ד או אחד למספר מרכזים, אנחנו בהיערכות כזאת

תמי אומנסקי:  בכל מחוז יש מתכלל מחוזי על החינוך המיוחד עבור המרכזים האלה

תמי אומנסקי:  אנחנו כל שבוע פוגשים אותם

תמי אומנסקי:  בכל שבוע אנחנו בודקים את הפערים

תמי אומנסקי:       מתי"אות, שהם הזרוע הביצועית של החינוך המיוחד שהן מחזיקות את צוותי הטיפול וגם צוותי הוראה לפעמים

תמי אומנסקי:  אנחנו יחד עם ה-מתי"אות מייצרים מעטפת מלווה למרכזים האלה

תמי אומנסקי:  אני אתן דוגמה אחת, מחוז ירושלים, העיר ירושלים כולה מרושתת בצורה הזאת, יש מתי"א שמקיפה את המרכזים האלה, נותנת את המענים, יש נציג חינוך מיוחד ואנחנו נותנים את המענים

תמי אומנסקי:  זה לא מקיף את הכול, בטוח שיש פערים, יש ילדים שלא מקבלים את המענים, אבל אנחנו מנסים ומשתדלים לתפור את זה כמה שאפשר

תמי אומנסקי:       הקמנו שולחן עגול בין מגזרי  יחד עם נציבות שוויון, אנשים עם מוגבלויות ממשרד המשפטים

תמי אומנסקי:  נמצאים בו משרדי הממשלה וגם כל העמותות

תמי אומנסקי:  גם כדי לשמוע את הצרכים מהשטח, גם כדי לחשוב איתם איך לתת מענים יותר טובים, לדוגמה: הקמנו עכשיו שולחן עם משרדי הממשלה והעמותות השותפות שלוקחת רק את סיפור הטיפול

תמי אומנסקי:  כי הטיפולים לא ניתנים רק על ידי משרד החינוך, הם בעיקר ניתנים על ידי משרד הבריאות וצריך לסנכרן אותם

תמי אומנסקי:  אז יש לנו כזה שולחן ואנחנו מנסים גם שם לעשות איזושהי הסדרה

תמי אומנסקי:       הקמנו שולחן יחד עם העמותות שאנחנו קוראים לו "יוזמות" כל יוזמה מבחינתנו שאנחנו יכולים לעבות ולעשות איתה משהו אנחנו נשמח

תמי אומנסקי:       בנוסף, אנחנו מדי שבוע עושים וובינר לצוותי חינוך, אתם הייתם באחד, הגדול שהיה

תמי אומנסקי:  וובינר להורים, בכל השפות, גם בשפת הסימנים

תמי אומנסקי:  במטרה להנגיש את המידע ולהיות שם עבור ההורים

תמי אומנסקי:  כי להורים מאוד, מאוד קשה

תמי אומנסקי:  אז גם את זה אנחנו עושים

תמי אומנסקי:       לגבי הנושא של ועדות זכאות ואפיון

תמי אומנסקי:  החלטה שהתקבלה בשיתוף כל הגורמים כדי להקל

תמי אומנסקי:  גם להקל, זה לא נכון בשלב הזה להתעסק בבירוקרטיות ולפנות את צוותי החינוך והטיפול לעבודה עצמה

תמי אומנסקי:  כל התלמידים שזכאים לשירותי חינוך מיוחדים, שכבר זכאים, הצעת החוק היא להאריך את הזכאות לעוד שנה ללא ועדות כלל

תמי אומנסקי:   כמובן שהורה שירצה או צוות שיחשוב, או צריך לשנות אפיון, אז צריך לכנס ועדה כי צריך להבין מה עושים עם אותו ילד, מקצועית

תמי אומנסקי:  כמובן הורה שירצה נאפשר לו, אבל באופן גורף אני מקווה שנצליח להעביר במהרה

דובר: אנחנו מעלים את זה היום בממשלה ומחר בעזרת השם זה יעלה בכנסת, פטור מחובת הנחה ואז הצבעה בקריאה ראשונה והכנה בוועדה

תמי אומנסקי: סיפור התלמידים החדשים

תמי אומנסקי:  מיד איך שהדבר הזה עובר אנחנו צריכים להתכנס ולראות

תמי אומנסקי:  ילד חדש שזכאי לשירותי חינוך מיוחד זה הרבה יותר מורכב

תמי אומנסקי:  כי בכל זאת צריך איש מקצוע שיראה

תמי אומנסקי:  זאת אומרת אי אפשר לקבל החלטות שהן לא מקצועיות

תמי אומנסקי:  אז אנחנו נתיישב, נבנה ונראה מה אנחנו עושים סביב התלמידים החדשים שמגיעים לפתחנו

תמי אומנסקי:  אין לי כרגע תשובות אבל אנחנו על זה

יוסף טייב: תמי ברשותך לפני שאת ממשיכה

יוסף טייב:  אני שמח על כל מה שאת אומרת

יוסף טייב:  הוועדה התכנסה לפני כשבועיים, ואני שמח שהמשרד אימץ את המלצות הוועדה - לעשות את השולחנות העגולים

יוסף טייב:  אני מבקש שתשלחו לוועדה את מסקנות הביניים

יוסף טייב:  לפני שאנחנו נבוא ותגיעו למסקנות, שתפו את הוועדה

יוסף טייב:  הח"כים מסתובבים

יוסף טייב:  לימור הייתה במעונות מפונים, אנחנו מגיעים לבתי ספר, והיינו באילת

יוסף טייב:  אנחנו בסוף נחשפים

יוסף טייב:  ויכול להיות שיש דברים שאנחנו רואים שאתם לא רואים וגם הפוך

יוסף טייב:  שתפו אותנו במסקנות הביניים כדי שנוכל להתקדם ולהוציא מתחת ידינו משהו מוצק וטוב

ארז מלול: לפני שאת ממשיכה, הצעת ייעול

ארז מלול:  עשינו את זה בוועדת הפנים, איגום ועדות

ארז מלול:  כיוון שאני מכיר את הנושא הזה מקרוב באופן אישי

ארז מלול:  ועדת הרווחה קשורה פה מאוד וועדת חינוך

ארז מלול:  הייתי מציע לעשות כמו עם העובדים הזרים במשרד הבריאות, לעשות ישיבה ביחד ואז יש הצלבה

דוברת: במשרד המשפטים עם הנציבות שגם זכויות אנשים עם מוגבלויות

ארז מלול: בסדר, הם באים להיות כאורחים

ארז מלול:  גם ועדת חינוך, גם הרב אייכלר וכולם אכפת להם מהנושא, והם מכירים את הנושא

ארז מלול:  לעשות ישיבה מיוחדת על החינוך המיוחד לכמה שעות

ארז מלול:  אני אומר לך, בנושאים אחרים שעשינו בוועדת הפנים זה עזר מאוד, זה חסך בירוקרטיה וסיעור מוחות וההחלטות

תמי אומנסקי: זה בהחלט יעזור לכולנו

תמי אומנסקי:  תודה רבה

תמי אומנסקי:  גם בהערכות המצב של משרד החינוך אנחנו החלטנו יחד עם חדר הביטחון שפעם בשבוע אנחנו עושים זום על החינוך המיוחד סביב החירום

תמי אומנסקי:  אז גם זה, באמת כדי לנסות למצוא מענים, זה מורכב

יוסף טייב: נושא המוגנות עלה בהערכות המצב?     

תמי אומנסקי: נושא המוגנות באופן ספציפי עבור החינוך המיוחד עולה ממקומות שונים, לא עלה בצורה הזאת

תמי אומנסקי:  הוא צריך לעלות, אנחנו בהתכתבות ובשיח עם פארס טאוויל שאחראי על כל הנושא של הבינוי כדי לראות איך אנחנו מתקדמים

דוברת: אני ניסיתי להעלות בזמן האחרון אבל היו כל כך הרבה מלפניי, בסוף אמרו שבפעם הבאה

דוברת:  ניסיתי להעלות את הנושא

שלומי מרמורשטיין: אני פשוט רואה את הסרט הזה חוזר אליי פעמיים

שלומי מרמורשטיין:  נכון, היינו בסיור ותודה רבה לכל מי שטרח ובא, זה לא מובן מאליו, באמצע מלחמה

שלומי מרמורשטיין:  אני מבין שהלחצים להיות עם המפונים במקומות היותר בעייתיים היא חשובה הרבה יותר מאיתנו, אבל גם אנחנו במלחמה

שלומי מרמורשטיין:  בסוף, אני רואה את הסרט הזה חוזר פעמיים, כי היינו בקורונה עם אותם משפטים

שלומי מרמורשטיין:  אפשרנו, ואפשרנו

שלומי מרמורשטיין:  אבל בסוף בלי החינוך המיוחד אנחנו נקרוס

שלומי מרמורשטיין:       משרד הרווחה לא יכול להפעיל את המקום הזה ואת יתר מוסדותיו בלי הזרוע של החינוך המיוחד, אין מצב, זה לא יעבוד

שלומי מרמורשטיין:  וגם אם יאשרו לנו, יו"ר ועדת זכאות , יש דברים קריטיים שחייבים הפעם ללמוד מהקורונה

שלומי מרמורשטיין:  אנחנו מצולקים מהקורונה

שלומי מרמורשטיין:  יושבות פה מנהלות שלא יודעות שהסרט הזה עובר עליהן עוד הפעם, ועדיין לא אישרו לנו למשל תקנים נוספים

שלומי מרמורשטיין:  אנחנו קורסים

שלומי מרמורשטיין:  אנחנו לא מסוגלים

תמי אומנסקי: תקנים למה?     

שלומי מרמורשטיין: למשל, כיתה יש לה מורה וסייעת

שלומי מרמורשטיין:  לא נוכל להמשיך ככה

תמי אומנסקי: אז בדברים האלה אני מבקשת לפנות אלינו ישירות

שלומי מרמורשטיין: אנחנו גיבשנו עמדה

שלומי מרמורשטיין:  נכון שמבחינת בירוקרטיה משרד החינוך פתח את הכל

שלומי מרמורשטיין:  את יודעת מה זה נקרא 95% מבתי הספר לחינוך המיוחד פועלים? זה אומר ש-95% מהמסגרות תחת כמעט קריסה

שלומי מרמורשטיין:  אנחנו לא נוכל להמשיך את השגרה כחירום

שלומי מרמורשטיין:  אין לנו ציוד מתאים, אין לנו תקשורת מספיקה

שלומי מרמורשטיין:  אני גיבשתי פה נייר שהוא לא למשא ומתן, הוא המינימום

שלומי מרמורשטיין:  מעבר למיגון שזה חובה, אנחנו מבינים שאנחנו חייבים פה מיגון

שלומי מרמורשטיין:       אבל אנחנו נצטרך פה כוח עזר

שלומי מרמורשטיין:  בכל החפ"קים, אגב, גם כל העיריות - - אני משרת 52 רשויות ששולחים תלמידים ל"עלה"

שלומי מרמורשטיין:  כולם אמרו לי, "תפנה למוקד של המתנדבים ותביא לך מתנדבים"

שלומי מרמורשטיין:  זה לא עובד ככה

שלומי מרמורשטיין:  אני לא יכול להישען על מתנדבים

שלומי מרמורשטיין:  בנות השירות שלנו הן לא מסוגלות לארגן את האירוע הזה

שלומי מרמורשטיין:       יש פה מסמך עמדה שהוא נרשם יחד עם אנשי מקצוע של המשרד

שלומי מרמורשטיין:  כל פעם שמישהו אומר בערב או בבוקר, דובר צה"ל, ביבי נתניהו, כל האנשים המיוחדים שאומרים "רבותיי, אנחנו בתהליך ארוך" המשמעות היא שאנחנו צריכים לשנות פאזה ולהבין שאנחנו צריכים ציוד

שלומי מרמורשטיין:  אנחנו צריכים באופן דחוף שעות תגבור, אנחנו חייבים

שלומי מרמורשטיין:       אני לא יודע אם אתם יודעים, אנחנו נכנסו למלחמה מבחינת מספר המטפלות עם כמעט קריסה

שלומי מרמורשטיין:  עוזבים את החינוך המיוחד, הסייעות, עוזבות את החינוך המיוחד

שלומי מרמורשטיין:  אנחנו נכנסנו עכשיו לאירוע הזה בעמדת נכות

שלומי מרמורשטיין:       אני חושב שמשרד החינוך קשוב אלינו אבל הוא צריך לשחרר

שלומי מרמורשטיין:  לשחרר לנו את האפשרות לפעול כי אנחנו יום אחד נמצא את עצמנו כשהורים יבואו לפה ויצעקו עלינו "אתם לא נורמליים, מה אתם עושים? אני לא מכיר כך את התפקוד של "עלה"

שלומי מרמורשטיין:  הרי "עלה" היה פנינה, הוא צריך להמשיך להישאר פנינה

שלומי מרמורשטיין:  ולכן אני שמח שבאתם לפה

שלומי מרמורשטיין:  אני יודע שאי אפשר אחד על אחד, אז באיזושהי צורה ללכת איתנו יד ביד

שלומי מרמורשטיין:       אני אתן דוגמה, עברנו פה שבוע ראשון של סטרס נוראי

שלומי מרמורשטיין:  עובדים שפחדו מאוד מטילים לא רצו לעבוד

שלומי מרמורשטיין:  אבא ואני וכל הצוות הלכנו לקחת את העובדות מהבית שלהן כי לא הייתה הסעה

שלומי מרמורשטיין:  אנחנו עשינו הסעות

שלומי מרמורשטיין:  הבנו שאנחנו לא מתקשרים

שלומי מרמורשטיין:  בעליהן של עובדות במילואים

שלומי מרמורשטיין:  הבן של סגנית מנהלת המקום הוא לוחם שהיה בטנק ליד הטנק שנגמר, הטנק שכולו עלה באש

שלומי מרמורשטיין:  הוא בירך הגומל השנה, היא צריכה להמשיך לתפקד פה, היא צריכה כוח

שלומי מרמורשטיין:       אנחנו הבאנו בעלי חיים לטיפול , לא לילדים, לצוות שלנו

שלומי מרמורשטיין:  הם העורף שלנו, הם החיילים שלנו

שלומי מרמורשטיין:  יש פה נשים ששניים ושלושה ילדיהן במילואים

שלומי מרמורשטיין:  על מה הן צריכות לחשוב קודם? על ילדי "עלה" או על הבית? אם הן לא יקבלו סיוע ושיפויים, יש פה מנהלת חשבונות תמר, לא נוכל להישאר עם המשכורת הזאת

שלומי מרמורשטיין:  אנחנו כבר יודעים שנצטרך לתת 150%, אין עדיין על זה שיח במשרד

שימי סגל: קודם כל טוב שזה עלה פה, אני מציע שבשולחנות העגולים כשאנחנו יושבים עם העמותות, תעלו את הנושאים האלה שאמרת

שימי סגל:  אני גם עם לשכת השר אנחנו נראה איך אנחנו מתקדמים עם הגורמים המקצועיים כדי לקדם ולהביא תשובות מהותיות ולא לצאת רק בהצהרות

שימי סגל:  אבל את הדברים האלה אתם חייבים להעלות בשולחנות העגולים, בשביל זה נוצרו השולחנות העגולים

תמי אומנסקי: יש פה עניין חשוב שבהחלט אנחנו נבחן אותו ביחד עם המחוז

תמי אומנסקי:  יש מקומות שיתכן שאנחנו יכולים לסייע מידית

תמי אומנסקי:  ויש מקומות שהם הרבה יותר מורכבים

תמי אומנסקי:  אז אנחנו נבחן יחד עם המחוז

תמי אומנסקי:  מה שאנחנו יכולים לעשות במיידי עם המחוז אנחנו נעשה כאן

שלומי מרמורשטיין: אני מציע לכם לשמוע את מיכל אלקריב, מנהלת בחינוך המיוחד מעל 30 שנה, כמעט 40

שלומי מרמורשטיין:  תשמעו אותה

מיכל אלקריב: שלום לכולם, אני חושבת שחלק מהקשיים שיש לנו זה שיש כמה ראשים שכל אחד מדבר בקול אחר

מיכל אלקריב:  ראש העיר מודיע הודעות בטלפון לכל התושבים

מיכל אלקריב:  משרד החינוך נותן לנו את ההוראות

מיכל אלקריב:  פיקוד העורף נותן הוראה למשל שמרחב מוגן תקני זה חצי מטר לתלמיד

מיכל אלקריב:  בשעה ששליש מהתלמידים שלי שזה מעל 30 תלמידים שוכבים על מיטות חולים, מחוברים לעמודי גסטרו, למחוללי חמצן, למערכות תמיכה בנשימה שלכל מיטה צריך שני מטר רק בשביל המיטה

מיכל אלקריב:       ואז כל ההורים פונים "איך את לא מקבלת את כל התלמידים? הרי יש לך בית ספר חדש שנבנה ממוגן"

מיכל אלקריב:  אין אפשרות לדחוף את כולם, אין אפשרות להגיע תוך 90 שניות עם כל הציוד לתוך מרחב מוגן

מיכל אלקריב:  אנחנו מנהלים איזושהי מערכת רוטציה ומאפשרים לתלמידים להגיע בין ארבעה לחמישה ימים

מיכל אלקריב:  אנחנו מפעילים גם "יום שירות ארוך" של הרווחה עד השעה 18:00

מיכל אלקריב:  זה אומר מ-7:30 עד 18:00

מיכל אלקריב:       ואת כל התלמידים הצעירים, כיתות א'-ג' מביאים כל השבוע

מיכל אלקריב:  כי אותם ניתן להרים על הידיים ולרוץ איתם

מיכל אלקריב:  אבל חסר כוח של סייעות שזה קריטי, כי צריך אחד על אחד לפחות בזמן הפינוי הזה

מיכל אלקריב:  חסר מנופים, כי בכל חדרי ממ"דים אין לי מנופים, כי בשגרה אין שם מנוף

מיכל אלקריב:  בכיתות יש מנופים שם אין מנופים, אין איך להרים את התלמידים להחתלה, חסר ציוד של פרגודים כי כל התלמידים, כלל התלמידים שלנו מחותלים

מיכל אלקריב:  לנהל איזושהי צנעת פרט

מיכל אלקריב:  הצוות עומד עם שמיכות, מכסה כל ילד כשמחתלים אותו

מיכל אלקריב:  יש דברים שהם פשוט בלתי אפשריים

יוסף טייב: אני אעצור אותך ברשותך

יוסף טייב:  את אומרת דברים חשובים, אבל בגלל שרק משרד החינוך נמצא פה, ומשרד הרווחה והבריאות לא נמצאים פה אז אני חושב שזה גם לא הוגן

מיכל אלקריב: אבל אני לא קשורה למשרד הרווחה, אני מנהלת רק את בית הספר

יוסף טייב: אני יודע, אבל חלק מהצרכים שאת מעלה פה הם צרכים שאמורים להגיע ממשרד הרווחה וממשרד הבריאות

יוסף טייב:  לכן אני מציע

יוסף טייב:  חלק מהתהליך היה לבוא לראות את זה בעיניים, להבין מה קורה באמת בשטח

יוסף טייב:  הוועדה תתכנס בוועדה משותפת ואני מאמץ את ההמלצה של חבר הכנסת ארז

מיכל אלקריב: דבר אחד אני רוצה עוד לבקש

מיכל אלקריב:  יש את פרויקט ההנגשה הפרטנית של משרד החינוך, התלמידים שלנו כיוון שהם בלקויות קשות כמעט 0% מהם זכאים לאייפדים, כי הם לא מתקשרים דרך האייפד, הם רק נהנים ממנו בתהליך של סיבה ותוצאה במשחקים

מיכל אלקריב:  זה קריטי עבור התלמידים שלנו שנמצאים בבית לקבל אייפדים

מיכל אלקריב:  הם הרבה שעות פנאי יכולים לעבור עם זה

ארז מלול: זה דבר שנראה לי קל מאוד לעשות וזה תורם הרבה

מיכל אלקריב: אותו הדבר גם לפתוח להם מה שהיה לנו בקורונה

ארז מלול: אז למה לא פניתם?     

מיכל אלקריב: אני פניתי מיד בשאלון של האגף, המחוז שלנו

מיכל אלקריב:  אמרתי שאני צריכה שיפתחו לנו נקודות של אינטרנט בבית כמו שעשו בקורונה וסגרו את זה מאז כי הרבה מאוד מהתלמידים, בפרט החרדים אין להם אינטרנט בבית

מיכל אלקריב:       אנחנו הצוות יזמנו הדרכה מצולמת של כל צוותי מקצועות הבריאות והמורות

מיכל אלקריב:  כל ילד, איך מרימים אותו, איך מעמידים, איך מחתלים, איך מאכילים, איך מתקשרים במערכות פיקוד מב"ט

מיכל אלקריב:  יש לי תיקיית סרטונים לכל תלמיד, שאני רוצה להעביר לבתים

מיכל אלקריב:  חלק גדול מהבתים אין להם מחשבים, אין להם ציוד אינטרנט, אין איך לשלוח

מיכל אלקריב:  אם היו לי אייפדים זמינים ומודמים של אינטרנט היה הרבה יותר קל כל ההתנהלות

מיכל אלקריב:  ואני לא יודעת למי לפנות בנושא הזה

שימי סגל: תמי, מיכל מנהלת את בית הספר, הקמפוס השני שלנו בצד השני של בני ברק, שם יש מערך, גם בית ספר, גם אשכול גני ילדים, סיגלית נמצאת פה גם, מנהלת אשכול גני הילדים

תמי אומנסקי: אני פניתי

תמי אומנסקי:  אתם אומרים מתנדבים, אני פניתי למתנדבות

תמי אומנסקי:  והרבה באמת נענו

תמי אומנסקי:  ואחרי שעה, "תסלחי לי, לאן את מביאה אותנו? מי בכלל יודע איך לעשות את זה?" אנחנו צריכים אנשי מקצוע, לא מתנדבים

דוברת: זה לא קל, אנחנו מבינים

דוברת:  היה לנו גם מחסור קודם

דוברת:  ועכשיו אנחנו על המחסור בסיטואציה הזאת

דוברת:  משרד החינוך יצא עם קמפיין כדי לגייס אנשים לא בהתנדבות, בתשלום

דוברת:  בטח לחינוך המיוחד

דוברת:  זאת אומרת צריך לראות איך מגייסים אנשים, משרד החינוך מאפשר היום לגייס גם בתשלום, אנשים נוספים

דוברת:  אנשים שפרשו, אנשים שיצאו לשבתונים, לחל"תים לכל מיני

שימי סגל: חשוב שאנחנו נדע מזה, שנוכל להעביר לכם את הצרכים שלנו

דוברת: אין ספק

דוברת:  בסדר, זה מול המחוז

דוברת:  אתם ציינתם פה את המפקחת של בית הספר המדהימה, אין מילים

דוברת:  היא כאן, ושרי שהיא המתאמת והאחראית, אנחנו בקשר ישיר

דוברת:  כל הצרכים האלה אנחנו נבדוק אותם אל מול המחוז ונראה מה אנחנו יכולים פה לקדם בהחלט

שימי סגל: במסמך שהגשנו לכם עכשיו, ניסינו לרכז את ארבעת האתגרים המרכזיים

שימי סגל:  אנחנו מדברים על האתגר הגדול ביותר - המיגון

שימי סגל:  שאלה גם חברת הכנסת לימור עוד מישהי שאלה, יש לנו פה איזשהו רעיון לפתרון שאפשר לומר שהוא פתרון מידי

שימי סגל:  כשתצאו מפה, אנחנו נראה לכם בצד שמאל, יש כמו רחבה כזאת, לובי מרכזי שמשם יש חלון גדול שמופנה לכיוון החנייה, לכיוון החנייה למטה, מי שנכנסה לחנייה ראתה

שימי סגל:  הכול עניין של אישור ותקציב, אבל אפשר להיכנס לעבודה מידית ולהרים מעין מגדל מלמטה, לכל הקומות

שימי סגל:  מגדל של מרחב מוגן שהיציאה אליו היא ישירות מהרחבה של כל קומה, זה הדבר האמיתי

שימי סגל:        אנחנו בדקנו אפשרות למגן פנימית, אתם מכירים יש כזו אפשרות למגן חדר, אבל הודיעו לנו שזה לא ניתן לעשות במוסדות, ובוודאי לא במוסד כזה שהוא בנוי בצורה כמו שאמרתי לכם, בחלקו בנוי בפל-קל בשיטות שנבנו לפני 40 שנה

שימי סגל:  אז מהבחינה הזאת אני חושב שעם המיגון יש לנו פתרון מידי

שימי סגל:  זה עניין של אישור, תקצוב מידי

ארז מלול: יש על זה תכנונים

דובר: יש לי בית ספר בגדרה, אין לו שום דבר

דובר:  מיגונית, אם היו מאשרים מיגונית, שים את המיגונית

שלומי מרמורשטיין: המיגון הוא כדי להגיד לצוות "אתם יכולים לבוא, יש לכם מרחב מוגן", אין שם מיגון

שלומי מרמורשטיין:  אני מאמין שהרבה בתי ספר בארץ בלי מיגון

שימי סגל: שלומי אמר משהו כל כך טוב

שימי סגל:  הרי אנחנו עושים מה שאפשר, ברור לנו שהילדים, גם אם יש ילד שהוא כרגע במצב שהיא אפשר להזיז אותו ואם יזיזו אותו יכולים פשוט להרוג אותו כפשוטו, אז עדיף לפחות שהצוות יברח למרחב המוגן, לפחות שהם יידעו שהם מוגנים, אין פה גם את זה

דובר: אני מעריך שהרבה בתי ספר שנבנו לפני 20 שנה

דובר:  צריכים לבדל את בתי הספר

דובר:  לא כולם, מדברים באוכלוסיות הקשות, ואני יודע שבמשרד החינוך יש את ההבדלה, יודעים מה זה סיעודיים מקרים קשים, מורכבים, הרי לא כל הילדים הם אוכלוסיית קצה לצורך העניין

דובר: דברי סיכום של היו"ר

שימי סגל: רק שנייה, חברי הכנסת,      

ירון גנץ: תוך כדי הסיור שוחחתי עם פארס טאוויל שהוא ממנהל תכנון במשרד החינוך

ירון גנץ:  מה שהוא אמר, לגבי המבנים היבילים הממוכנים, שעל היום הראשון של המלחמה, משרד החינוך רכש את כל המבנים בארץ

ירון גנץ:  אז עכשיו יש גם יכולת ייצור מוגבלת בארץ ורק עוד חודש, חודש וחצי יגיעו מבנים ראשונים נוספים ממוגנים יבילים

ירון גנץ:  אז אנחנו נראה איזה פתרון כן אפשר לעשות

דובר: גם מה שיגיעו עוד חודש וחצי לפה הם לא יגיעו

דוברת: לכן זה עניין של מדינה

דוברת:  אי אפשר להסתכל משרד אחד על ההגנה

שלומי מרמורשטיין: בוודאי, זה אירוע

ירון גנץ: יש דברים אחרים כמו מחשבים שאתה כן יכול במיידי

שימי סגל: שמנו הכול, צוותים, כוח אדם בואו נשמע את חברת הכנסת לימור

יוסף טייב: חברי הכנסת, בבקשה תתייחסו, לימור בבקשה

לימור סון הר-מלך: טוב, אני חושבת שכמו שכבר נאמר פה, אין טוב ממראה עיניים

לימור סון הר-מלך:  הדברים נאמרו, אבל צריך בוודאי לייצר איזשהו תעדוף לפי סדר הדחיפות

לימור סון הר-מלך:  אנחנו פגשנו פה חוסר אונים, אנחנו היינו במקומות שראינו שיש בעיות, אבל זה לא ברמה הזאת

לימור סון הר-מלך:  זה אתגר שחייבים לתת עליו את הדעת, חייבים לראות איך אנחנו - - - לא הילדים והצוות - לא מוגנים

לימור סון הר-מלך:  ואם חס וחלילה יש פה אירוע חוסר האונים פה זועק לשמיים

לימור סון הר-מלך:      זה ניכר שיש פה רצון לתת מענים ולפתור את הדבר הזה ולא להתעלם ולטאטא את זה מתחת לשולחן

לימור סון הר-מלך:  וזה ראוי להערכה גדולה

לימור סון הר-מלך:  זה במעורר השראה מה שפגשנו פה

לימור סון הר-מלך:  המסירות והדאגה הכנה והאמתית שהיא לא רק טכנית אלא יש פה משהו שמדבר הרבה נשמה ודאגה אמתית לילדים האלה

לימור סון הר-מלך:  יש פה לא רק ילדים

לימור סון הר-מלך:  יש פה גם בוגרים

לימור סון הר-מלך:      יש דברים שיהיה יותר פשוט לדאוג להם, כמו הציוד שדיברתם עליו - התקשוב וכל זה

לימור סון הר-מלך:  אלו דברים שיהיה פשוט יותר לטפל בהם

לימור סון הר-מלך:  אבל הנושא של המיגון, עלתה פה הצעה שאני חושבת שצריך להתייחס אליה ברצינות, יש איזשהו פתרון שלדעתי הוא יהיה הכי מהיר

לימור סון הר-מלך:  הוא יהיה ארוך אבל הוא יהיה הכי מהיר והוא גם לפחות ישדר איזושהי נכונות לפתרון

לימור סון הר-מלך:  וגם הסוגיה של כוח האדם שצריך לתת עליה את הדעת

לימור סון הר-מלך:  אבל כמו שנאמר, אני חושבת שהיכולת לייצר איזשהו שולחן עגול, משותף, בין משרדי שנותן איזשהו מענה כולל רציני ומשמעותי, אני חושבת שזה הפתרון הכי מיטבי לאירוע הזה

יוסף טייב: חבר הכנסת אליהו ברוכי

אליהו ברוכי: כל מילה בסלע, אין לי מה להוסיף

ארז מלול: אומרים שהמלחמה תלויה בעורף ובאנו לפה, גילינו עורף חזק מאוד, גם מצד ההנהלה, גם מצד העובדות

ארז מלול:  בצורה עדינה אני רוצה לומר שהניקיון והאווירה פה מדהימה וזה מראה על המסירות שלכם וזה העורף שלנו, ובעזרת השם עם זה נצליח

יוסף טייב: מישהו מהמחוז רוצה להתייחס?     

שרי כהן: אני חייבת לומר קודם למשפחת מרמורשטיין כולה יישר כוח

שרי כהן:  אני מפקחת מתאמת חינוך מיוחד של המחוז החרדי

שרי כהן:  אז קודם יישר כוח על הביקור ותודה על ההזדמנות, באמת אין טוב ממראה עיניים

שרי כהן:  זה מרגש לראות את הילדים, זה מביא לכולנו את הילדים לנשמה שלנו

שרי כהן:       אני אתייחס לדברים שאמרה תמי, המחוז בממשק ממש הדוק עם אגף לחינוך מיוחד

שרי כהן:  אנחנו בקשרי עבודה מצוינים עם "עלה"

שרי כהן:  בית ספר "עלה" בפיקוח המחוז, אילנית מלווה אותו כמו גם שלושת בתי ספר "עלה" האחרים

שרי כהן:  יש בירושלים, בגדרה ובנגב

שרי כהן:  אנחנו עושים כל מאמץ

שרי כהן:       עלו כאן שלוש נקודות שאנחנו נדון בהם שוב, דנו בהם ואנחנו ננסה שוב לראות

שרי כהן:  הנושא של סיוע תגבור, הנושא של הנגשה, סיוע בציוד קצה, והנושא של גיוס כוח אדם

שרי כהן:  המחוז גם מתארגן בדיוק כמו כל המחוזות

שרי כהן:  יש מפקחת ממונה על הנושא של כוח אדם, יש פעילות בנושא של ציוד קצה, הנושא של סיעוד תגבור שהוא באמת כאוב כאן

שרי כהן:  הרב מרמורשטיין ביקש מזמן תוספת וקיבל תוספת מזערית, אנחנו נבדוק מה לעשות

שרי כהן:  אנחנו נשתדל לסייע במה שאפשר

יוסף טייב: ברשותכם, אני אסכם

יוסף טייב:  כפי שאמרתי בהתחלה, קודם כל תודה על ההזמנה

יוסף טייב:  אנחנו אמנם נמצאים ב"עלה" אבל יש השלכות רוחב לכל מסגרות החינוך המיוחד ואנחנו באים לייצג את כלל המסגרות

יוסף טייב:  אני מציע ואני מאמץ את ההמלצה של חבר הכנסת ארז מלול, אנחנו היום הנחנו אבן דרך, ומכאן אנחנו צריכים לכנס את הוועדה בשותפות עם ועדת הרווחה וועדת הבריאות כי יש פה השלכות רוחב, גם תקציביות אבל גם ברמה האופרטיבית, לראות איך אנחנו בסוף מביאים הן את המיגון והן את המענה הפרא-רפואי ותגבור של הצוות, כל הנקודות שעלו פה

יוסף טייב:      אני מציע שכבר בשבוע הבא, או בסוף שבוע הזה נראה לפי איך שזה מתקדם, לכנס את הוועדה הזו בדחיפות ולצאת עם המלצות והחלטות אופרטיביות כמה שיותר מהר

יוסף טייב:       אמרתי את זה בתחילת דבריי ואני אומר את זה עכשיו פה, בשיחות שלי מאחורי הקלעים עם השר וזה נאמר גם על ידי תמי בוועדה לפני שבועיים

יוסף טייב:  בראש סדר העדיפויות של משרד החינוך נמצא הסיפור הזה של החינוך המיוחד ועל זה אנחנו מברכים

יוסף טייב:  אבל דיבורים לחוד ומעשים לחוד

יוסף טייב:  אנחנו כבר 30 יום אחרי המלחמה, וכנראה שאנחנו הולכים למלחמה ארוכת טווח, ובוודאי ב-30 יום הקרובים אנחנו נמצאים באותו מצב, ואולי גם הפעילות המלחמתית עוד תתרחב, ולכן אנחנו צריכים לשים על זה את הדעת ולתת מענה כמה שיותר מהר, גם ברמת המיגון וגם ברמת המענה שהילדים צריכים לקבל, כי בלי עורף חזק אין לנו חזית חזקה

יוסף טייב:       תודה רבה על כל מה שאתם עושים, תודה רבה למשרד החינוך, למחוז

יוסף טייב:  תהדקו את שיתופי הפעולה ואנחנו ביחד נביא את המענה האופרטיבי כמה שיותר מהר, שוב אמרתי ואני אסיים עם זה

יוסף טייב:  אני מודע להצעת חוק שצריכה להגיע

שלומי מרמורשטיין: יגיע אלייך לוועדה

יוסף טייב: כן, כן

יוסף טייב:  אני דיברתי על זה עם ירון

יוסף טייב:  יהיה קשה מאוד לקדם כל הצעת חוק חשובה ככל שתהיה בלי שיהיה לנו מענה אופרטיבי לשאר הבעיות

יוסף טייב:  ולכן בואו ותיקחו את זה בחשבון, ואני קורא גם למשרד הרווחה וגם למשרד הבריאות, כלל משרדי הממשלה, ממשלת ישראל בכללותה, אנחנו כוועדה לא נוכל לתת יד למשהו שיתקדם ובחזית של העורף - הולכים אחורה

יוסף טייב:  לא יהיה, לא בבית ספרי, לא ניתן לתלמידים להיות כמו שראינו למעלה

יוסף טייב:  אנחנו יושבים בכנסת במקלטים והם יושבים פה, לא יהיה

יוסף טייב:  ברשותכם לצאת לעבודה ואנחנו ביחד נביא את הפתרונות