הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים, כנסת 25, פרוטוקול מספר 35, 2023-11-28 00:00

נעמה לזימי: אני מבקשת להתחיל את הדיון בוועדת הצעירים בצרכים ומענים של צעירים ניצולי המסיבות בדרום

נעמה לזימי:  לפני שאני אתחיל את הדיון החשוב, אני חייבת נוסח הקראה בתחילת הישיבה, כי הדיון הזה רגיש

נעמה לזימי:  אני אקריא את זה, לשם הפרוטוקול, ואנחנו נמשיך

נעמה לזימי:      "כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת, והפרוטוקול, וגם שידור הישיבה, יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת

נעמה לזימי:  לאור העובדה שעלולים לעלות בישיבה נושאים הנוגעים לצנעת הפרט, אנו מבקשים את כלל הגורמים, כולל ההורים, להקפיד על שמירת פרטיותם ולהימנע מלחשוף מעבר לנדרש

נעמה לזימי:      כמו כן, אם יעלה דבר הנוגע ומקשר לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטריים, לטיפול והשגחה של עובד סוציאלי, לפי חוק, לחלילה התאבדות או ניסיון התאבדות, או להליך פלילי המתנהל בבית משפט – חל איסור פרסום על פרטים מזהים, ולכן הם לא יצולמו או יוקלטו, ולא יכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון

נעמה לזימי:      כמו כן, לאור האמור, אני קובעת כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה מטעם חבר כנסת, שר או נציגו, או אם יעלה צורך לשם הגנה על קטין או חסר ישע, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של הדוברות או הדוברים, הקטינים או הקטינות, לבקשתם או לבקשת משתתף אחר, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עלולה לגרום להם נזק"

נעמה לזימי:       זה דיון חשוב, שטוב שהוא קורה

נעמה לזימי:  יכול להיות שהיה צריך להיות את הדיון הזה, ספציפית – לגבי האוכלוסייה הזו – בוועדות אחרות, סטטוטוריות, בכנסת, עוד לפני כן, אבל טוב שהוא קורה, וטוב שנעמוד עליו

נעמה לזימי:       אני לא נוהגת להגיד את זה בפתח דיון, אבל נדמה לי, לאור כל מה שקראנו, למדנו וחקרנו בימים האחרונים, לקראת הדיון הזה, שזה יהיה דיון אחד מתוך סדרת דיונים, כדי לוודא שהמענים, שהטיפול ושהדברים המסוכמים – אכן יתקיימו

נעמה לזימי:      ב-07 באוקטובר נפל אסון גדול על מדינת ישראל; כנראה הגדול ביותר מאז קום המדינה

נעמה לזימי:  הרעה הזו נפתחה עלינו מתוך רצועת עזה

נעמה לזימי:  אלפי מחבלים חצו את הגבול וטבחו במיטב בנינו ובנותינו

נעמה לזימי:  באותו בוקר שבת, השתתפו גם כ-4,000 איש ואישה בשלוש מסיבות שהתקיימו באזור הדרום: מסיבת הנובה, שהיא המסיבה הגדולה מבין שלושת המסיבות, התקיימה סמוך לקיבוץ רעים; מסיבת הפסיידאק, שהתקיימה בין ניר עוז לנירים; וכינוס ההכנה לפסטיבל המידברן, שהתקיים בחוות טלאור, בין קיבוץ רעים לקיבוץ אורים

נעמה לזימי:       מבין המשתתפים במסיבה נרצחו, לצערנו הרב, 364 צעירים וצעירות, יפים ויפות, שכל עתידם היה לפניהם; עשרות נחטפו, רבים מהם נפצעו, ויותר מ-3,000 שרדו את הטבח הנורא, ומנסים, בשבועות הארוכים שחלפו, מאז אותו יום ארור, לשקם את חייהם

נעמה לזימי:      אני חושבת שגם בגלל עוצמת הטבח, האסון, שפקד את כל אזור הנגב המערבי, אנחנו לא תמיד רואים את הפצועים; את הניצולים; את השורדים

נעמה לזימי:  עינינו חייבות להיות נשואות אליהם, יום-יום, לצד השכול; לצד הקושי; לצד החטופים והחטופות; לצד המלחמה, הדאגה לחיילי המילואים ולכוחות הצבא, וכל הדברים הבאמת לא פשוטים שקורים במקביל

נעמה לזימי:       יש פה גם חיים שניצלו, ועלינו לסייע להם; לתמוך אותם; לראות את הצרכים המורכבים של כל אחד ואחת, ולהבין איפה אנחנו, כגוף מפקח – הכנסת היא הרשות המפקחת, קודם כול – יכולים לעמוד על כל נקודה ונושא, ולעזור

נעמה לזימי:      מיד לאחר ה-07 באוקטובר, קמו יוזמות אזרחיות רבות אשר עושות חייל בסיוע לניצולים; מספקות מרחב בטוח להחלמה, ועושות כמיטב יכולתן לתת לניצולים את כל הכלים האפשריים

נעמה לזימי:  במקביל, משרדי ממשלה, וגופים ממשלתיים רבים, פועלים כדי לסייע לניצולים בכל תחומי החיים

נעמה לזימי:      פנתה אליי אישה יקרה, מירב גילי הירש, וביקשה את קיום הדיון הזה

נעמה לזימי:  אני אגיד שקשה מאוד לקיים דיונים בוועדות מיוחדות בכנסת בתקופה הזו, כי זה מושב מלחמה, ולכן אנחנו צריכים לקבל אישור מיוחד על כל דיון

נעמה לזימי:  יחד עם מנהלת הוועדה, אופיר ואחרים – התעקשנו, ואמרנו שלא יכול להיות שבוועדת הצעירים לא יתקיים דיון כזה, ואכן, מזכירות הכנסת והגוף המתכלל אישרו את הדיון הזה, ואנחנו נתעקש, באותה המידה, גם על דיון המשך

נעמה לזימי:  בשגרה – אין בעיה לקיים דיונים

נעמה לזימי:  נוהל מלחמה מקשה על המצב הזה, אבל הסיפור הזה הוא סיפור שמחייב אותנו, כגוף מפקח, לעמוד עליו לכל אורך הדרך

נעמה לזימי:      בדיון הזה, אני רוצה שנתחיל למפות את כל הצרכים של הניצולים שעדיין לא ניתנו עליהם מענים; שניצור חיבורים ונקדם המשך עבודה למענם

נעמה לזימי:  זו האחריות של מדינת ישראל; זו האחריות של כל משרדי הממשלה; של כולנו

נעמה לזימי:      הצעירים והצעירות, היפים והטובות האלה, שרק רצו לרקוד, לחגוג ולאהוב – צעדו בתוך הגהנום; איבדו חברים ואהובים, וחזרו אליהם

נעמה לזימי:  המחויבות הראשונה והכי חשובה שלנו היא לדאוג להם, לתמוך בהם, ולעשות את כל מה שאנחנו יכולים ויכולות כדי לסייע להם להחלים ולהשתקם

נעמה לזימי:  אין לנו ברירה אחרת

נעמה לזימי:  אני רוצה להקריא מילים יפות שכתב חיים חפר, בשיר בשם "הימים האחרים"; מי יתן ויגיעו ימים אחרים ויפים יותר לכל ניצולי וניצולות המסיבה, ולכולנו, בקרוב מאוד

נעמה לזימי:      "אנחנו עוד נראה את הימים האחרים / אשר מעבר להרים העשנים, הבוערים // אנחנו עוד נראה את הימים האחרים / עולים, באים מן הבקעה, יורדים אלינו מן ההרים / צוחקים את האביב, האהבות, הנעורים / ואת הדברים אשר שכחנו כבר איך הם נראים

נעמה לזימי:  // נצא עוד לקראתם מתוך מבנים מחוררים / מתוך המקלטים והשדות המשחירים / נצאה על קביים, מאורם מסנוורים / מראש אנטנות מלחמה, שרים כמו אלף ציפורים / ונביט בהם קרוב, במבטים הבהירים / ומלוות את זימרתם גיטרות של אלף נערים

נעמה לזימי:  // אנחנו עוד נראה את הימים האחרים / נראה אותם יותר מהר מאשר אנו משערים"

נעמה לזימי:  אמן

נעמה לזימי:      רגע לפני שאני מעבירה את זכות הדיבור, קודם כול, אל הניצולים האמיצים שהסכימו להגיע לכאן ולחלוק את הסיפורים הבלתי יאמנו שלהם, וגם בני משפחתם – אני רוצה להקדיש כמה שניות של דממה לזכר הנרצחים והנרצחות, במסיבות ובטבח הנורא, ולהזכיר את חטופי המסיבות, ואת החטופים והחטופות שלנו, שנמצאים עכשיו בעזה

נעמה לזימי:  אנחנו מתפללים לשלומכם, מחכים לכם כאן, בבית, עד שתחזרו, ואמן ויחזרו בשלום גם כל כוחות הביטחון שלנו

נעמה לזימי:      תודה רבה

נעמה לזימי:  אנחנו נפתח, כמובן, עם מי שהגיעו לחלוק איתנו את סיפורם ואת הצרכים שלהם, ורק לאחר מכן נעבור לדיון עם הרשויות, שכולן הגיעו, ואני מברכת על הנוכחות שלהן; גם בזום

נעמה לזימי:  כמובן, אני לא אגביל פה; אני אתן לכם לדבר ולהגיד את כל מה שצריך כדי שנשמע אתכם

נעמה לזימי:  לאחר מכן, אני רוצה שהדיון יהיה ענייני ומסודר

נעמה לזימי:       נתחיל בעידן גנדלר, ניצול מהמסיבה

נעמה לזימי:  תודה, עידן, שהגעת לכאן היום

עידן גנדלר: אני אתחיל בלספר את הסיפור, ואז אגיד איפה לא עוזרים ומהם המענים שצריכים להיות

עידן גנדלר:  כמו שאתם יודעים, הסיפור התחיל ב-07 באוקטובר

עידן גנדלר:  היינו במסיבה, רקדנו ונהנינו, עד שהתחילו הטילים

עידן גנדלר:  אני ועוד שני חברים נסענו באוטו – יושב לידי מתן, אח של מישהו שהייתי איתו באוטו – לבית של חבר

עידן גנדלר:  היינו אמורים להגיע לבית של חבר, ולחכות בממ"ד, אבל בדרך – נתקלנו בחוליית מחבלים, שטבחו בנו; ירו בנו מעל 30 כדורים, שפגעו ברכב

עידן גנדלר:       קיבלנו רסיסים; חברים שלי קיבלו כדורים; יש לי חבר שעדיין מאושפז

עידן גנדלר:  הצלחנו להינצל מהטבח הזה

עידן גנדלר:  הרכב שלנו נעצר, אחרי שהצלחנו לעבור את המחבלים; אחרי שירו בנו; אחרי שקיבלנו כדורים; אחרי שקיבלנו רסיסים

עידן גנדלר:  לא הצלחנו להבין בכלל מה קורה, הרכב נעצר ונקלענו לשטח אש עם מחבלים

עידן גנדלר:  אתם לא יכולים להבין כמה מחבלים היו שם, ואיזו רמה של רוע

עידן גנדלר:       היינו צריכים להסתתר מאחורי עץ, 100 מטר מהמקום שבו ירו עלינו, ולחכות שיבואו להציל אותנו

עידן גנדלר:  בדרך לעץ הגיע אלינו רכב צבאי, שחלף על פנינו – הוא לא עזר לנו ולא נתן לנו יד; הוא פשוט ברח מאיתנו

עידן גנדלר:       הסתתרנו מאחורי העץ שמונה או תשע שעות

עידן גנדלר:  בזמן הזה פצמ"רים נופלים לנו ליד הראש, ברמה שאנחנו לא יכולים לזוז, כי אם אנחנו נרים את הראש – מחבלים יראו אותנו ויירו בנו

עידן גנדלר:  כדורים חולפים ושורקים לנו ליד האוזן; רואים את המחבלים בעיניים; שומעים אותם הולכים לידנו; מדממים; כואבים; בלי סוללה בטלפון; לא יודעים אם בכלל נצא מזה; לא יודעים אם נצא משם; לא יודעים מה קרה לשאר החברים שלנו; לא יודעים שום דבר

עידן גנדלר:       בסוף חילצו אותנו, אחרי תשע שעות

עידן גנדלר:  פשוט תופת

עידן גנדלר:  אף אחד פה לא יודע מה זו ההרגשה שאתה מת; שהמוות עוד שנייה קורה

עידן גנדלר:  אחרי שחילצו אותנו, הבנו שהמלחמה האמיתית לא הייתה על לשרוד; המלחמה האמיתית היא לחזור לחיים אחרי שנשארנו בחיים

עידן גנדלר:      המלחמה מול כל מוסדות הציבור היא קשה

עידן גנדלר:  אין מענה

עידן גנדלר:  לא פונים; לא מתקשרים; לא בודקים איך אנחנו מרגישים

עידן גנדלר:  לא ברור מה מגיע; לא ברור מה צריך

עידן גנדלר:  אני יכול להעיד על עצמי: אני יודע שאני צריך טיפול פסיכולוגי, ולא קיבלתי טיפול פסיכולוגי מהביטוח הלאומי

עידן גנדלר:       אני התחלתי טיפול במרפאת דרור, של שיבא, שנתנה מענה מיידי של חמישה מפגשים

עידן גנדלר:  הם יצאו עם הפרוטוקול הזה כבר ביום למוחרת, וכבר אז התחלנו איתו

עידן גנדלר:  העניין הוא שאי אפשר להמשיך את הטיפול, כי הביטוח הלאומי לא נותן את המענה

עידן גנדלר:  מתן, לידי, עוזר לי עם הבירוקרטיה, והוא יסביר

מתן בריצ'נר: אני רוצה לדייק: מדובר על פרוטוקול של חמישה מפגשים למניעת פוסט-טראומה; זה פרוטוקול ידוע בעולם

מתן בריצ'נר:  עידן התחבר למטפלת משם, ואחרי שנוצר Bonding בין מטפל למטופל – שזה הדבר שהכי קשה ליצור בתחום הנפש – המטרה של עידן היא להמשיך עם אותה המטפלת

מתן בריצ'נר:      בפניה לביטוח הלאומי – הוא קיבל תשובה שלילית: "לא, אתה לא תמשיך עם אותה המטפלת, כי אנחנו לא מממנים את זה; יש נוהל חרדה"

מתן בריצ'נר:  נוהל חרדה הוקם ביום ה-16; הייתי בזום איתך, אדוני

מתן בריצ'נר:  זה המצב של עידן, כרגע, ועל זה הוא מדבר

מתן בריצ'נר:  רק רציתי שתכירו את מה שהגופים האחרים עשו

נעמה לזימי: אני רק רוצה לזקק את זה: אנחנו מדברים על המשך טיפולי למי שהתחילו קשר עם מטפל, כדי שיהיה להם רצף טיפולי

נעמה לזימי:  אנחנו נשים גם את זה כפניה אל הביטוח הלאומי

נעמה לזימי:  הביטוח הלאומי פה; אנחנו נפנה אליהם, אבל זה גם יצא בפרוטוקול הוועדה כבקשה ספציפית

עידן גנדלר: מעולה

עידן גנדלר:  זה עניין אחד

עידן גנדלר:  העניין השני הוא עניין התט"ר – תגמול טיפול רפואי

עידן גנדלר:  לא מבינים כמה זמן מגיע, ובכל יום – משנים את הפרוטוקול: חודש, חודשיים; מי שעובד, מי שלא עובד; עד הוועדה, לא עד הוועדה; מתי זה מפסיק? כמה מקבלים? זהו סעיף לא ברור, ושלא מקבלים בו מענה מספק

עידן גנדלר:      הדבר השלישי: אני לא קיבלתי עובדת סוציאלית שאחראית עליי, ועוזרת לי עם כל הטיפול הזה

עידן גנדלר:  המלחמה היא קשה כשאתה עושה אותה לבד, בגיל 22, כשמה שיש לך בראש זה את היריות שעוברות לך ליד האוזן

עידן גנדלר:  זה קשה שהביטוח הלאומי לא בא ונותן מישהו, מטעמו, שיעזור

עידן גנדלר:  בגדול, אלה הטענות שלי

עידן גנדלר:  חשוב לי שזה יגיע לדרגים שיכולים לעזור

נעמה לזימי: בוודאי

נעמה לזימי:  קודם כול, תודה רבה על השיתוף, ועל כך שאתה כאן

נעמה לזימי:  בטח יהיו לך עוד שאלות לרשויות, תוך כדי, אז תרגיש חופשי, עידן

נעמה לזימי:  אני רוצה לעבור לנווה אמרגי

נעמה לזימי:  תודה שאתה אכן

נווה אמרגי: אני נווה, בן 23 מאור עקיבא

נווה אמרגי:  גם אני נכחתי במסיבה ברעים; בנובה

נווה אמרגי:  אני אתחיל בסיפור שלי, כמו עידן, ואמשיך

נווה אמרגי:       אנחנו, הניצולים, התחלנו את כל המסע הזה בשעה 06:29

נווה אמרגי:  אני הייתי בתוך אזור המסיבה עוד חצי שעה, בערך, ומשם המשכתי עוד רבע שעה לכיוון האוטו – בסביבות 45 דקות שבהן, בראש שלי – אנחנו נמצאים תחת מלחמת טילים

נווה אמרגי:  זה משהו "רגיל" במדינה שלנו; כואב להגיד, אבל זה המצב

נווה אמרגי:  תמיד יורים עלינו, ותמיד אנחנו שותקים; כך זה עובד

נווה אמרגי:      משם, אחרי 45 דקות, מתחילים הצעקות; הבלגאן; היריות

נווה אמרגי:  ככל שהשניות עוברות – ואני מדבר, בכוונה, על שניות, ולא דקות – היריות הופכות עצומות וקרובות יותר, הטילים מתחזקים והכול הופך להיות יותר מוחשי

נווה אמרגי:  ההבנה שאני לא בסרט, אלא במציאות שלי, ושאלה לא הכוחות שלנו

נווה אמרגי:  לשמוע את הצד שלי יורה ומגיב אמור להיות משהו שירגיע אותי; זה לא הצד שלנו

נווה אמרגי:  זה הצד השני בתוך השטח שלנו, בלי מענה שלנו

נווה אמרגי:      ברגע שהתחלנו לשמוע את הדברים האלה, ואת הבלגאן, בסביבות השעה 07:20; עלינו למכוניות והתחלנו נסיעה של חמש דקות, בערך, עד הרגע שבו לא אפשר היה להמשיך

נווה אמרגי:  מי שיצא לפני, בתחילת הטילים – תקפו אותו מקדימה; כל המכוניות נעצרו ונהיה פקק

נווה אמרגי:       ירידה אל השטח וריצה בתוך השטח, בתוך עשבייה; בתוך מקומות שאנחנו לא יודעים להתמצא בהם; אנחנו לא יודעים לאיזה כיוון נכון לרוץ, ולאיזה לא

נווה אמרגי:  כל שניה שאתה חושב, וכל ביצוע שאתה עושה – זו החלטה גורלית: אם אתה חי-מת, או שאתה מת-מת

נווה אמרגי:  זה ההבדל

נווה אמרגי:       בסביבות השעה 09:00 עמד איזה מאבטח באמצע השטח – אני לא יודע מאיפה הוא הגיע – תפס את כל מי שהיה באזור איתו ונתן כמה מילים

נווה אמרגי:  אני לא יודע, בדיוק, מה הוא אמר – פחות הייתי מרוכז בזה – ומשם הוא שיחרר אותנו לדרכנו

נווה אמרגי:  הוא ניסה להסביר לנו, קצת, מה קורה

נווה אמרגי:       במקרה הייתי עם עוד חבר, מתוך כל החברים שלי, שהתפצלו בשטח – בחוסר ודאות ששורר סביבך בכל הריצה הזו – ואנחנו לוקחים החלטה לפנות שמאלה, ולהגיע לחממות כלשהן

נווה אמרגי:  אנחנו מוצאים את זה קונטיינר משרדים, פורצים אליו, נשארים שם ומסתכלים מהחלונות

נווה אמרגי:  כרגע השקט הולך ושורר, לאט-לאט, כי התקדמנו לכיוון פטיש; היום, בדיעבד, אני יודע להגיד שהוא אזור שהיה קצת יותר נקי

נווה אמרגי:       אחרי מעט זמן שבמהלכו אנחנו מסתכלים בחלונות – אנחנו רואים אנשים ומנסים לקרוא להם

נווה אמרגי:  חלק מצטרפים וחלק ממשיכים בדרכם; כל אחד עושה מה שטוב לו, ודואג לחיים שלו

נווה אמרגי:  בהתחלה הגענו לקונטיינר עשרה אנשים; אחרי שעה, בערך, הגיע שוטר יחד עם עוד 50-70 איש, בערך

נווה אמרגי:  הוא הבן-אדם היחידי עם נשק, כרגע, שנמצא סביבנו

נווה אמרגי:  האם זה עוזר ונותן תחושת ביטחון? זה לא עזר בכלום, ולא נתן שום תחושת ביטחון; עם כל הכבוד לשוטר – אני מעריך את הדבר שהוא עשה – זה לא היה עוזר עם הכמויות שהגיעו

נווה אמרגי:      אחרי שעה וחצי-שעתיים, בערך, יוצאים אנשים ממושב פטיש ומהמושבים

נווה אמרגי:  אזרחים; אני לא ראיתי את צה"ל עדיין

נווה אמרגי:  הם מסתובבים עם נשק באוטו, רואים אותנו, עוצרים לידנו ואומרים לנו: "חברים, אתם במקום יחסית סביר, כרגע

נווה אמרגי:  אנחנו הולכים להתקדם ולהילחם"

נווה אמרגי:       מצד אחד, אתה אוכל את עצמך על כך שלא לוקחים אותך מפה, ומצד שני – אתה כבר מבין במה מדובר

נווה אמרגי:  אתה לא יודע מה נכון ומה לא נכון לעשות, אבל כל אחד עושה את ההחלטות שלו, ואתה לא יכול להאשים אף אחד

נווה אמרגי:       אחרי שעה, בערך, אנשים ממושב פטיש פתחו לנו ציר "בטוח" – שביל עפר שפתוח מצד ימין ומצד שמאל; כל מה שרואים זה אותנו הולכים

נווה אמרגי:  התחושה של ברווז במטווח מסתובבת איתך מ-06:29, כשהכול התחיל, ועד הרגע שבו אתה מגיע הביתה, ומתחיל להפנים מה קורה איתך

נווה אמרגי:      בסביבות השעה 12:00, בערך, אנחנו צועדים

נווה אמרגי:  אחרי 30-40 דקות של צעידה – כשבינתיים אנשים באים ומתחילים לאסוף אותנו במכוניות, בדרכים לא-דרכים – אני עולה על רכב, בתוך בגאז', עם שלושה אנשים, וכל הרכב עמוס

נווה אמרגי:  זה היה סטייל הנסיעה באותו היום, נגיד את זה כך

נווה אמרגי:  הדרך שלנו להציל את עצמנו הייתה להיכנס כמו סרדינים בקופסה, כמה שאפשר – אם זה על הגג, ואם זה גם לתפוס את מכסה המנוע, אם צריך

נווה אמרגי:       משם לקחו אותנו לפטיש

נווה אמרגי:  אדם אחד – שאני לא יודע את השם שלו, והלוואי שאדע כדי להגיד לו תודה על זה – איש מילואים, שעדיין לא נכנס למילואים, בא מיוזמתו הפרטית ונתן לנו את "המענה הרגעי" שהוא יכול היה לתת לנו – לנסות לסדר אותנו ולאסוף את השמות שלנו, כדי שההורים שלנו יבינו שאנחנו לא נעדרים וחטופים, אלא נמצאים, נוכחים וחיים, ברוך השם

נווה אמרגי:  זה יאמר לזכותו; תודה

נווה אמרגי:  הלוואי והוא ישמע את זה, ושזה יגיע אליו

נווה אמרגי:      זה המסע שלי בבריחה; בהישרדות היומית הזו, בשבת השחורה הזו, ב-07 באוקטובר

נווה אמרגי:  חשוב לי להגיד משהו בנוגע למסיבה עצמה: מסיבת טבע היא לא סתם מסיבה

נווה אמרגי:  אנשים בחוץ יודעים מה זה מועדון בתל אביב; כולם מכירים ובסדר עם זה, והם הולכים למועדון ונהנים

נווה אמרגי:  זו הדרך של האנשים

נווה אמרגי:       מבחינת אנשים בחוץ – מסיבת טבע היא מסיבה של אנשים שבאים לעשות דברים כאלה ואחרים, ובאים לברוח מהמציאות שלהם

נווה אמרגי:  זה לא כך; מסיבת טבע היא מסיבה של אנשים יפים

נווה אמרגי:  מהייטקיסטים ועד הבן-אדם במעמד הכי נמוך במדינה, שבאים לשמוח ולהנות עם האנשים היפים, עם חיוכים; בלי שום הבדל של דת, גזע ומין; בלי קשר לפוליטיקה – לא שמאלני ולא ימני

נווה אמרגי:  באים לחייך ולשמוח ברחבה, לצלילי מוזיקה שמאחדת אותנו

נווה אמרגי:       קהילת הטראנס נפגעה מזה, ובפרט הפקת הנובה, שעשתה את האירוע הזה

נווה אמרגי:  חשוב לי שלא רק יכירו אותנו, הניצולים, אלא שיכירו – בשביל העתיד וההמשכיות שלנו – מה זו מסיבת טראנס, וכמה אישורים צריך להוציא בשביל הדבר הזה בשביל שזה יפעל באופן חוקי

נווה אמרגי:  זה לוקח הרבה מאוד זמן, כסף ודברים

מתן בריצ'נר: זה לא היה חוקי

נווה אמרגי: ההכרה בזה תקל על הדברים, ותעזור למפיקים לעשות דברים ביותר נוחות

נווה אמרגי:  יהיה יותר קל להוציא מסיבה חוקית, ולא יהיו דברים כמו המסיבה הלא חוקית שהייתה באזור

נווה אמרגי:  אם היא הייתה חוקית – הייתה עוד קצת אבטחה ועוד קצת אנשים, והיה מזעור נזקים לאירוע הנוכחי

נווה אמרגי:  היה חשוב לי להגיד את הדבר הזה

נווה אמרגי:      עוד משהו שחשוב לי לדבר עליו הוא תחושת הביטחון

נעמה לזימי: אני רוצה להגיד לך שגם בן משפחה שלי – בעלה של גיסתי – עוסק בזה, ומסביר, בכל פעם, על הפער שבין קבלת האישורים

נעמה לזימי:  בסוף קיבלו אישור צמוד-גדר, במקום רגיש ומתוח

נעמה לזימי:  יש פה הרבה מה להגיד על העיוות שבין Over הבירוקרטיות לקבלת אישורים לבין המקום שבו הם קיבלו את האישור, בסוף

נעמה לזימי:  אז אני רק אומרת שאני מתחברת למה שאמרת, ושזו נקודה חשובה שתיאמר

עידן גנדלר: אבל בסוף – האישור הזה היה בשטח מדינת ישראל, וצריך לציין גם את זה

נעמה לזימי: בוודאי; חד משמעית, אבל יש לומר שריכוז כל כך גדול במקום שהוא רגיש – מעלה קצת סימני שאלה

נעמה לזימי:  יש, בישראל, איפה לקיים מסיבות מוסדרות

נווה אמרגי: אני לא חושב שזה אמור להעלות סימן שאלה

נווה אמרגי:  זה השטח של המדינה שלי; אם מותר להסתובב גם מטר מהגדר – אני אמור להסתובב עם תחושת ביטחון, לא משנה איפה ומתי

נעמה לזימי: לגבי הביטחון ואחריות המדינה – חד משמעית

נווה אמרגי: כל עוד זהו שטח שמותר להסתובב בו – אני אמור להסתובב בביטחון המירבי, להסתכל לשמים ולצדדים, ולהגיד: "זו המדינה שלי

נווה אמרגי:  מותר לי להסתובב ולהרגיש הכי בטוח; לרקוד ולשמוח עם האנשים שאני אוהב, ועם האנשים שאני אכיר בדרך"

נווה אמרגי:  תחושת הביטחון הזו – לא הייתה

נווה אמרגי:  אני שוב חוזר אל התחושה של ברווז במטווח – זה מה שהיה; זה מה שמלווה אותנו לאורך כל הבריחה, ואני יכול להעיד על עצמי שזה מלווה אותי עד עכשיו

נעמה לזימי: נווה, מבחינת מענים – איפה אתה נמצא? איפה אתה מרגיש שאתה צריך לקבל - - -     

נווה אמרגי: קודם כול, הרכב שלי נשאר בשטח

נעמה לזימי: מס רכוש

נווה אמרגי: מס רכוש

נווה אמרגי:  קודם כול, עד לפני שלושה שבועות – לא ידעו להגיד לי איפה הרכב שלי; אם הוא נמצא, או לא נמצא, במאגר של הרכבים

נווה אמרגי:  אחרי זה – הרכב נמצא בחניון תקומה

נווה אמרגי:  חניון תקומה, כרגע, מוגדר כחניון של רכבים מושבתים או שרופים, וגם שם לא יודעים להגיד לי אם הרכב מושבת או לא מושבת; לא נותנים לי תשובה

נווה אמרגי:      אני צריך לדעת אם הרכב שלי מושבת, כדי להתחיל לדעת מה קורה עם רכב

נווה אמרגי:  כרגע אני נמצא במילואים כבר חודש וחצי; שלושה ימים לאחר המקרה – כבר התגייסתי למילואים

נווה אמרגי:  אני מסתובב, כבר חודש וחצי, בין רכבים של אנשים ושל חברים, שעוזרים לי ונותנים לי את הסיוע בהגעה למקומות – אם זה כדי לטפל בעצמי, או כדי להגיע לפה, היום

נווה אמרגי:  אני מתנייד דרך אנשים אחרים

נווה אמרגי:   	 	גם בביטוח רכב נותנים לך רכב לשבועיים, וכשאני במילואים – אני לא יכול, עכשיו, למצוא את הזמן לחזור בכל שבועיים

נווה אמרגי:  אני לא יודע מה קורה, ואני לא יכול להבטיח

נעמה לזימי: יש פה נציג מס רכוש, וכמובן שנבקש מענה גם על זה

נווה אמרגי: בגלל זה אני אומר את זה בפורום

נעמה לזימי: יש לומר שזו שאלה שעולה הרבה

נעמה לזימי:  אנחנו ראינו את מצב הרכבים, ואת מה שקרה, וזה מעלה הרבה צרכים של מס רכוש, בהקשר הזה

מתן בריצ'נר: ראוי לציין שבמס רכוש – אלה לא רק הרכבים

נווה אמרגי: נכון

נווה אמרגי:  זה גם ציוד אישי שנשאר ברכב

מתן בריצ'נר: לא רק ציוד אישי; אנחנו מדברים פה על עסקים שנפגעו – אם אלה הברים או ההפקה

מתן בריצ'נר:  יש פה הרבה מאוד טיפול של מס רכוש, שלא התחיל

נעמה לזימי: אנחנו נגיע, כמובן, לשאול גם על זה

נווה אמרגי: גם לגבי הציוד האישי, כי נגעת בנושא הזה – חוץ מהעסקים, שאני מסכים לגביהם באופן מלא - לי, לדוגמה, נתנו אינפורמציה על כך שהפיצוי האישי שלי הוא 1,000 שקלים

נווה אמרגי:  מה שהיה לי ברכב עולה כמעט פי 10 – ציוד קמפינג, ודברים שהם לא רק שלי, אלא גם של חברים שבאו איתי מהמסיבה

נעמה לזימי: מי הודיע לך על זה? איך הודיעו לך?     

נווה אמרגי: זה מה שאמרו לי כשהתקשרתי למס רכוש

נעמה לזימי: אמרו לך שזה התמחור של זה?     

נווה אמרגי: זה מה שאמרו לי; אני לא יודע להגיד לך אם זה נכון או לא נכון

נווה אמרגי:  נתנו לי את האינפורמציה מהגורמים הנכונים

נווה אמרגי:  אתה רוצה להוסיף משהו?     

מתן בריצ'נר: לא, אני רק אסביר לך: המענק של 1,000 השקלים הוא מענק חד-פעמי שניתן לתושבי העוטף ולתושבי הצפון שפונו, דרך מס הכנסה

נווה אמרגי: הם לא דיברו על זה

אפרת אורן: אנחנו מקרן הפיצויים, ואנחנו נענה לגבי זה אחר כך

נווה אמרגי: אני מדגיש: הם לא דיברו על מענק; הם דיברו על פיצוי אישי שמגיע לי – כמו שאתה מקבל החזר על הרכב ממס רכוש כשאתה לוקח מחירון

נעמה לזימי: אנחנו גם נגיע לזה, כמובן

נעמה לזימי:  זו נקודה חשובה

נעמה לזימי:  אני מניחה שלהרבה היה ציוד יקר מאוד בתוך הרכבים

נווה אמרגי: נכון

נווה אמרגי:  עוד מקום הוא הביטוח הלאומי

נווה אמרגי:  התחלתי לפעול ולהריץ את הדברים שלי – כדי שאני אוכל לקבל את המענה בהתאם – כבר יומיים או שלושה אחרי

נווה אמרגי:  לא מורגש שהדברים האלה זזים - - -     

נעמה לזימי: אתה מדבר על הכרה כנפגע פעולות איבה?     

נווה אמרגי: אם זה הכרה כנפגע פעולות איבה, או המשכורת שלי

נווה אמרגי:  אנחנו כבר חודש אחרי, וציפיתי לקבל איזו משכורת, או משהו

נווה אמרגי:  הדבר שאני הכי מתעסק בו, כרגע, הוא להתקשר לביטוח הלאומי ולשאול מה עם הכסף שלי, בזמן שאני אמור להתעסק בטיפול שלי ובדברים שלי

נווה אמרגי:       אם בכלל עונים – צריך להמתין חצי שעה על הקו, ומעבירים אותך מקו כזה לקו אחר

נווה אמרגי:  יום אחד אומרים לי: "המשכורת שלך היא מעל 6,700 שקלים; אתה שכיר גלובלי, אז היום אתה צריך להצהיר בטופס 502 ולתבוע בעצמך"

נווה אמרגי:  ביום שאחרי, כשאני מתקשר, אומרים לי שהמעסיק שלי צריך לשלם

נווה אמרגי:       אני מתקשר בערך פעמיים ביום, בכל יום

נווה אמרגי:  אם יראו את ההיסטוריה של השיחות שלי יגידו שאני משוגע, אבל אני מנסה לדאוג לדברים שלי, כי אין אף אחד שידאג לי, ולכל הניצולים, ויעשה את הדברים האלה

נווה אמרגי:  כל הדברים האלה – שאחד אומר לי משהו אחד, השני אומר לי משהו שני והשלישי אומר משהו שלישי – גורמים לך להבין שאתה לא יודע מה לעשות, למי לפנות ועם מי לדבר, כי המענה של כל אחד מהפקידים והמנהלים הוא אחר

נווה אמרגי:       גם זה משהו שחשוב לנסות ולסדר אותו עבורנו, כי אנחנו לא יכולים להמשיך ולהתעסק בביטוח לאומי כשאנחנו מנסים להתעסק ביום-יום שלנו; בלנסות להחזיר את עצמנו לשגרה הלא שגרתית הזו ולחיים החדשים שלנו, עם האבדות שלנו, הכאב שלנו והדברים שאנחנו עוברים וחווים, כל אחד עם עצמו – אם זה יותר או פחות

נווה אמרגי:      ועוד משהו שחשוב לי מאוד להגיד: המתחם הרשמי של הנובה, שנמצא בכוכב הים, עוסק בטיפול ובמענה של האנשים של הנובה

נווה אמרגי:  זה מתחם נפלא, ואני יכול להגיד שהדבר הראשון שמעסיק אותי, כשאני חוזר ממילואים, זה ללכת למתחם ולראות את האנשים שחוו איתי את הטבח המגעיל הזה; אני מצטער על המילה "מגעיל", אבל זה מה שקרה

נווה אמרגי:       המתחם הזה נותן לנו מענה בכל הקריטריונים, כמעט: הוא מפעיל את הביטוח הלאומי ואת מס הרכוש - - -     

נעמה לזימי: נווה, סליחה שאני שואלת את השאלה - - -      

נווה אמרגי: את יכולה להרגיש הכי בנוח לשאול; אני אענה

נעמה לזימי: אתה גם נמצא במילואים

נעמה לזימי:  איך אתה מכיל את הדבר הזה?     

נווה אמרגי: הרבה אנשים שואלים אותי את השאלה הזו: למה אני במילואים, כרגע, ולא נמצא בבית, עם המשפחה ובסביבה העוטפת? אני הרגשתי את הצורך ללכת למילואים בשביל האנשים שלא איתי

נווה אמרגי:  זה המקום שלי, עם עצמי, להרגיש את התרומה שלי כדי לעזור להם – למי שנרצח, נפצע או ניצל מהמסיבה ומרגיש דבר כזה או אחר

נווה אמרגי:  להגיע למקום הזה, ולהיות במילואים, זה הסיפוק שלי עם עצמי

נווה אמרגי:       אמנם אני לא בקו עזה – אני נמצא במקום אחר – אבל כל מקום בצבא תורם בפני עצמו

נווה אמרגי:  זה המקום שהיה לי, באותו הרגע, אחרי שלושה ימים של לבטים

נווה אמרגי:  ביום ראשון – היום שאחרי האירוע – כבר שלחתי הודעה וביקשתי להגיע למילואים, ואחרי כמה שעות התחרטתי

נווה אמרגי:  ביום שלישי ב-23:00 שלחתי הודעה לסגן המפקד שלי, אמרתי לו: "אני מגיע", והגעתי ביום רביעי

נווה אמרגי:       היו לי כמה ימים של Out רציני, שבהם לא ידעתי איפה אני ומה אני; זה כך עד היום, אבל זה קצת התחיל למזער את עצמו

נווה אמרגי:  במקום מסוים – זה עשה לי טוב; זה הכניס אותי לשגרה

נווה אמרגי:  אולי זו "בריחה מהמציאות", כי אני מאמין שכשאני אצא מהמילואים ואחווה את מה שקורה בחוץ – אני אקבל את הכאפה של החיים שלי ואתעורר על מה שאנשים אחרים חווים בחוץ, כרגע

נווה אמרגי:       תחושת הסיפוק הזו שאני מקבל ממה שאני מרגיש, ומהצורך שהיה לי ללכת למילואים – לא סותרת את העניין הזה, ואני מוכן לקבל את הכאפה של אחרי

נעמה לזימי: אני מורידה בפניך את הכובע

נעמה לזימי:  אין בחירה שאני יכולה להגיד שהיא לא נכונה, או נכונה – זה הכול אישי - - -     

נווה אמרגי: אין משהו שהוא נכון או לא נכון

נעמה לזימי: בדיוק; זה הכול אישי, אבל באמת מרגש לשמוע אותך

נווה אמרגי: המתחם של הנובה הוא בין הדברים הכי חשובים לי, כרגע, להמשך השגרה ביום-יום שלי

נווה אמרגי:  האנשים שדואגים לו, כרגע, הם המפיקים של הנובה, שאני מוריד את הכובע בפניהם – הם חוו את אותם הדברים ואת אותה הסיטואציה, בדיוק כמונו, ובמקום להתייחס לחיים שלהם – הם מתייחסים לחיים של 3,500-4,000 אנשים שנכחו במסיבה

נווה אמרגי:  הם לקחו אחריות ויוזמה מטורפת

נווה אמרגי:  המדינה אחראית על מה שקרה, והם לקחו אחריות מהמדינה, לקחו את המושכות לידיים שלהם, ונותנים מענה בצורה טובה ומיוחדת מאוד

נווה אמרגי:       במתחם הזה נמצאים פסיכולוגים, עושים בו טיפולים פיזיים ויש אוכל ושתייה חמה

נווה אמרגי:  זה ממש מקום חם ועוטף, שאתה מגיע אליו ורק בא לך להישאר, כי אתה נמצא עם האנשים שחוו את זה איתך ויודעים להבין אותך

נווה אמרגי:  אף אחד מבחוץ לא ידע להבין אותנו, ואף אחד מבחוץ לא יודע מה עברנו; כל אחד והסיפור שלו

נווה אמרגי:  יש אחד שחווה סיפור קצת יותר קשה, עם מראות קשים, ויש אחד שחווה סיפור בלי מראות בכלל, ורק רץ והגיע למקום מבטחים

נווה אמרגי:  זה לא משנה

נווה אמרגי:  כולם שווים; אחד יכול לחוות את זה קשה יותר, ואחד – פחות

נווה אמרגי:       המתחם הזה מאפשר לנו להגיע ולחוות את החוויות שלנו ביחד, לתת את החיבוק אחד לשני ולהרגיש הכי נאהבים, במקום הכי חם ואוהב

נווה אמרגי:  כרגע, המתחם הזה מופעל על ידי אנשים מההפקה, שמוציאים כספים מהכסף שלהם - - -     

נעמה לזימי: עכשיו זה נמצא בכוכב הים; זה היה בחוות רונית

נווה אמרגי: לא

נווה אמרגי:  זה התחיל בחוות רונית

נווה אמרגי:  כרגע, המתחם הרשמי של הנובה הוא מתחם כוכב הים בקיסריה

מתן בריצ'נר: אני רוצה לעשות סדר בנושא המתחמים: יש את המתחם הרשמי שההפקה הקימה, שהיה בחוות רונית, בהתחלה, ועבר לכוכב הים

מתן בריצ'נר:  היה מתחם בחוות רונית שהתפצל ועבר לרשפון ולרמת יצחק – זה לא תחת ההפקה הרשמית של הנובה, אלא אנשים שחיים, כרגע, על פילנתרופים

מתן בריצ'נר:  זה כמו מה שיש בכוכב הים; אולי טיפה אחרת

שרון ניר: למה זה התפצל?      

מתן בריצ'נר: שיטות טיפול שונות

מתן בריצ'נר:  סוגי המתחמים הם זהים, אבל הדרכים שונות

מתן בריצ'נר:  יש הרבה צעירים שמתחברים לכוכב הים ויש הרבה צעירים שמתחברים למתחמים האחרים

מתן בריצ'נר:  לכל מתחם יש את הקהל הקבוע שלו; כל שורד מצא את עצמו במתחם כזה או אחר

מתן בריצ'נר:  כל המתחמים הם פתוחים, כמובן, והם יכולים לעבור בין המתחמים, אבל הם חיים, כרגע, על פילנתרופים

שרון ניר: כמה אנשים מהאירוע מגיעים? אתה יודע?     

מתן בריצ'נר: אני מתנצל, אני לא מהמתחמים כדי להגיד

מתן בריצ'נר:  אני יכול להגיד, מהסיפור האישי שלי – לקחתי את אחי – שמדובר על מאות, רק במתחם ברשפון

נעמה לזימי: יכנסו גם לנושא הזה

נעמה לזימי:  בגלל שאני רוצה שיהיה מענה מהרשויות – אני רוצה שנגיע אליהם

נעמה לזימי:  תגיד לי, נווה, אם יש עוד משהו

נווה אמרגי: חשוב לי להגיד עוד משהו אחרון בנושא המתחם: המתחם של כוכב הים – שהוא המתחם הרשמי של הנובה – פועל מכספים של המפיקים ומתרומות

נווה אמרגי:  להפעיל את המתחם הזה, במהלך יום, עולה 15,000-20,000 שקלים

נווה אמרגי:  אין לו הגבלה של כמות אנשים, ובשום דבר

נווה אמרגי:  יש הגבלה אחת – שניצול יכול להיכנס עם מלווה אחד

נווה אמרגי:  כל ניצול, באשר הוא, שהיה בנובה – יכול להגיע

נווה אמרגי:       המתחם הזה פועל בכל יום מהשעה 13:00 ועד 22:00

נווה אמרגי:  זה מקום נפלא שדואג לנו למה שהמדינה לא דאגה לנו, ושנותן את כל השירותים שאנחנו יכולים לקבל כרגע

נווה אמרגי:  זה עצוב מאוד שהמפיקים – שאמורים להתייחס לחיים שלהם ולקחת Pause – דואגים לדברים האלה

נווה אמרגי:  בפורום הזה, אני אשמח שגורם כלשהו במדינה – ולא משנה איזה – יתפוס את המושכות וייתן כסף למקום הזה, כדי שהוא ימשיך לפעול

לילה חפר: המתחם הזה מיועד להיסגר ממש בימים הקרובים

נווה אמרגי: אני מצטער להגיד לך שאני אהיה מאוכזב מהמדינה אם היא תיתן למקום הזה להיסגר

נעמה לזימי: גם הנציגה של המתחם תדבר, אבל בגלל שאני רוצה לתת לניצולים לדבר, קודם כול, אנחנו נגיע גם אליה

נעמה לזימי:  חשוב לי להגיד לכם, עידן ונווה – גם אתם תוכלו לשאול את הרשויות, ובגלל זה אתם פה

נעמה לזימי:  אני רוצה שנגיע אליהם, כדי שנגיע לקונקרטיות, ואני עוברת לפי הסדר של מי שהגיעו לפה היום

נעמה לזימי:  תודה לך

נווה אמרגי: בשמחה

נעמה לזימי: משה יוסף אלעד אדליסט

נעמה לזימי:  אתה מעל"ם, וגם ניצלת מהמסיבה

נעמה לזימי:  אתה מנהל את פרויקט "אנשים טובים", שהפעיל מרחב נפשי בטוח במסיבה

נעמה לזימי:  אני רוצה לציין גם את סיגל לוי, יונתן ריכטר וליאור אטיאס, זכרם לברכה, שפעלו במתחם ועשו עבודת קודש מדהימה, ולצערנו הרב מאוד – נרצחו

נעמה לזימי:  אני גם כתבתי עליהם, וקיבלתי כל כך הרבה תגובות מאנשים שהכירו אותם בדרך

נעמה לזימי:  פשוט מלאכים עלי אדמות שנלקחו מאיתנו, ונרצחו

נעמה לזימי:  גם לזכרם – חשוב לי לציין כאן את שמם, ולהגיד תודה על הפעילות הזו

נעמה לזימי:  תודה לך על כך שאתה פה

אלעד אדליסט: תודה

אלעד אדליסט:  אני משה

אלעד אדליסט:  אני מנהל את פרויקט "אנשים טובים"

אלעד אדליסט:  זה פרויקט של עמותת על"ם, שקיימת 40 שנה במדינת ישראל, ופועלת בכל הנושא של בני נוער, צעירים וצעירות, בקישורים ובגישורים

אלעד אדליסט:  פרויקט "אנשים טובים" מגיע מתוך סצנות הטראנס; זוהי תרבות שלמה; הרבה תרבויות ביחד

קריאה: קהילה

אלעד אדליסט: הרבה מאוד אנשים יוצאים למסיבות, בכל סוף שבוע, ואנחנו מספקים להם שירות של מרחב בטוח

אלעד אדליסט:  אנחנו מגיעים ונמצאים שם, עם הבליינים והבלייניות שקשה ומורכב להם – אם זה בעקבות מצב החיים שלהם במדינת ישראל; חוויות החיים שלהם; משני תודעה שהם בחרו לקחת; או כל מיני סיבות שבגללן הם נתקלים ונתקלות בצרות כאלה ואחרות

אלעד אדליסט:      	אנחנו נמצאים בשטח, בתחום, כבר מעל לעשור, וכחלק מהפעילות השוטפת שלנו – יצאנו למסיבת הנובה

אלעד אדליסט:  אנחנו יוצאים למסיבות בסדר גודל של בין 500 ל-10,000 איש, בין פעם לפעמיים בחודש, בכל רחבי המדינה

אלעד אדליסט:  צמחנו בתוך הסצנה הזו

אלעד אדליסט:       	אני, אישית, התחלתי לצאת למסיבות טראנס בגיל 17, ומהמקום של לגדול במקום הזה – חזרתי לעבוד במקום הזה, ואני עובד ב-"אנשים טובים" כבר ארבע שנים בשותפות, ועם צוות של מתנדבים ומתנדבות מקצועיים, כדי לתת מענה ברגעים קיצוניים שאנחנו נפגשים איתם במהלך המסיבות והפסטיבלים

אלעד אדליסט:       	שבוע לפני הנובה היינו במסיבה במקום שבו היה הפסיידאק

אלעד אדליסט:  איפה מתקיימות מסיבות במדינת ישראל? בכל מקום, עד שהמשטרה מגיעה וסוגרת את השאלטר

אלעד אדליסט:  אנחנו נמצאים בדיונים סביב הנושא הזה מזה זמן רב – גם סביב מרחבים בטוחים וגם סביב הנושא של מסיבות טראנס

אלעד אדליסט:  זה לא חדש שיש מסיבות טראנס - - -     

נעמה לזימי: קוראים לכם להגיע, או שאתם מגיעים באופן יזום?     

אלעד אדליסט: גם וגם

אלעד אדליסט:  התחלנו בתור פרויקט שחשדו בו בהתחלה – "למה אתם שואלים מה לקחתי? מה אכפת לך?" – ועם הזמן, ועם חלוקת הפירות והמים – אוהבים אותנו

אלעד אדליסט:  אנחנו מסתובבים עם החולצה הזו - - -     

נעמה לזימי: וכבר מכירים אתכם ויודעים

נווה אמרגי: ממש

נווה אמרגי:  הוא מסוג האנשים שרואים אותם – והחיוך עולה אוטומטית

נעמה לזימי: מדהים

אלעד אדליסט: וזה גם מה שקרה בנובה

אלעד אדליסט:  הגענו, צוות של תשעה מתנדבים ומתנדבות, והקמנו את המרחב

אלעד אדליסט:  היינו מוכנים לאירוע גדול מאוד; גדול, אבל לא טראומטי, כמו שהיה

אלעד אדליסט:  אנחנו נפגשים עם כל מיני דברים

אלעד אדליסט:  ב-06:30 הטילים התחילו – זה לא חדש אבל לא נפוץ – ושיתפתם ונגעתם בהמשך האירוע ואיך הדברים התגלגלו

אלעד אדליסט:       אנחנו ברחנו עם האוטו

אלעד אדליסט:  שתי מכוניות שלנו נורו על הכביש, ומשם ברחנו לפרדסים

אלעד אדליסט:  בחלק מהזמן התחבאנו מתחת לטנק, ובחלק מהזמן התחבאנו בשיחים

אלעד אדליסט:  הצוות שלנו נרצח ברכב; הפקק שדיברת עליו מקודם – היה המקום שבו הרכב שלנו נעצר, כי מולי, כשנהגתי, היה רכב של מחבלים

אלעד אדליסט:       הצלחנו לצאת מהאירוע הזה, המשכנו וברחנו משם

אלעד אדליסט:  אני יושב בדיוק בין שני שלטים, כי אני גם ניצול מהמסיבה הזו – למרות שאני לא אוהב את ההגדרה "ניצול", כי סבא שלי ניצול – ואני גם נמצא בארגוני סיוע לניצולי מסיבות

קריאה: שורד

אלעד אדליסט: חי

אלעד אדליסט:  אני חושב שהמילה הנכונה היא "חי"

אלעד אדליסט:  אנחנו נמצאים בסיטואציה שבה אנחנו לפני אינפלציה

אלעד אדליסט:  המרחבים הזמניים שנפתחו עוזרים מאוד – אני אומר את זה כשורד, כבן אדם וכמנהל "אנשים טובים" – אבל הם עצמאיים; הם לא מקבלים סיוע; הם לא מקבלים שקל, ובעוד שנייה – הם נסגרים

אלעד אדליסט:  ברגע שהם יסגרו – אנשים לא ילכו לטיפול, כי הרשויות וסצנת הטראנס – אף פעם לא היו חברות

אלעד אדליסט:       יש הרבה מאוד עבודה, ואנחנו צריכים להיות שם, באמצע

אלעד אדליסט:  המסיבות יחזרו, ואנחנו צריכים להיות שם בקשר עם הבליינים והבלייניות; אנחנו צריכים להיות בקשר עם הצעירים

אלעד אדליסט:  אם יש מספרי טלפון – להעביר אלינו; אנשים שאנחנו מכירים, ואנשים שאנחנו יכולים להכווין, לעזור ולחבר

אלעד אדליסט:  המטרה של הדבר הזה היא ליצור עזרה ותמיכה בתוך הקהילה הזו

אלעד אדליסט:  אין לנו משאבים וכסף בשביל זה, ואנחנו צריכים את תשומת הלב שלכם, כי אנחנו לא לבד בזה

נעמה לזימי: זה פרויקט עצמאי של על"ם? לא פרויקט כמו "עלה" וכאלה?      

אלעד אדליסט: לא

נעמה לזימי: זה פרויקט עצמאי? כן

נעמה לזימי:  אני מבינה

נעמה לזימי:  אנחנו ננסה לבדוק גם על זה

נווה אמרגי: 	אתם צריכים להבין שלא משנה מי מהגופים החיצוניים – כמו הביטוח הלאומי – יכול לטפל בנו, פסיכולוגית – הפסיכולוגים הכי טובים הם אנחנו לעצמנו; כמו אנשים כמוהו, שיודעים איך לדבר עם בן אדם שבא ממסיבה; שיודעים מה חווים במסיבה ואילו רגשות עולים ומופצים

נעמה לזימי: ברור, נווה, אבל אני רוצה להגיד משהו לטובת המערכות – ובתפיסה שלי אני מאוד מאמינה בהשקעת המדינה על אזרחיה, אז האידיאולוגיה שלי היא מובחנת מאוד פה, בדבר הזה – אנחנו תמיד רוצים שתהיה בקרה, ושהאנשים המוכשרים יקבלו כסף ציבורי כדי לעשות את העבודה הזו

נעמה לזימי:      אני מבינה, בבסיס, את מה שאתה אומר, אבל עדיין, המערכות צריכות לבדוק מה נכון

נעמה לזימי:  על"ם, למשל, היא עמותה מוכרת מאוד; היא חצי מדינה, במובן שהיא כל כך מבוססת בתוך משרד הרווחה, אז רק שאלתי אם הפרויקט הוא עצמאי או לא עצמאי

נעמה לזימי:       צריך להבין שכסף צריך ללכת למקום מנוטר ונכון

נעמה לזימי:  אפשר לעשות את זה – וגם מהר, אם רוצים – אבל צריך - - -     

נווה אמרגי: מי קובע את זה? מי קובע מה נכון או לא נכון לנו?     

נעמה לזימי: מי שאחראיים לקבוע מה נכון

נעמה לזימי:  לא היינו רוצים ששרלטנים ישתלטו על טיפול, או שיהיו דברים לא נכונים

נווה אמרגי: זה לא סותר את העניין שאפשר להביא פסיכולוגים שלכם

נעמה לזימי: זה לא סותר; להיפך

נעמה לזימי:  אני רק אומרת שלטובת המערכות, הצורך להביא שירות איכותי, מבוקר, שלא יעשה נזק, וגם לתקצב אותו – גם הוא דבר שצריך לעמוד עליו, כי אחרת נכנסים גורמים בתוך הפרצות האלה ועושים נזק גדול

נעמה לזימי:  האחריות שלנו היא לשמור מכל כיוון, אבל הדברים שנאמרים כאן הם נכונים

נעמה לזימי:  למשל: הרצף הטיפולי שהתחלת, ודברים אחרים

נעמה לזימי:  צריך לראות איך גם מגמישים, ולא נהיים מקובעים, וגם שומרים על סטנדרט שלא יפגע בדרך לטווח הארוך, חלילה

מתן בריצ'נר: ברשותך, אני רוצה להוסיף משפט קטן לגבי זה

נעמה לזימי: זה בסדר?     

אלעד אדליסט: אני חושב שבגשר הזה בין הדברים – בין המשרדים והפסיכולוגים לבין הקבוצות הקטנות, שכבר פתחו מתחמים – שרלטנים כבר מטפלים, בכל מיני צורות; אין על זה ביקורת, כי יש הרבה מאוד קבוצות

נעמה לזימי: אני כבר שמעתי שזה מגיע, ולכן אמרתי את זה

נעמה לזימי:  החשש הוא ברור; כשמדינה לא נכנסת – גם זה קורה

נעמה לזימי:  זאת אומרת, זה יכול לקרות אם אין בקרה, וזה גם יכול לקרות אם לא עושים

נווה אמרגי: זה כי המדינה באיחור

נעמה לזימי: חד-משמעית

נווה אמרגי: הם הראשונים שבאו ונתנו לנו את המענה

נווה אמרגי:  הם באו, עמדו ואמרו: "זה מה יש"

אלעד אדליסט: יש לנו טרק שקוראים לו: "Good Morning, Israel"

אלעד אדליסט:  "Good Morning, Israel" זה מה שקורה עכשיו

אלעד אדליסט:  צריך לעשות את הגישור הזה – של לקחת את הדברים שהם אפשריים, אבל שהגיעו מאוד באיחור

אלעד אדליסט:  כי אנחנו, פה, יושבים ומחכים, ובינתיים יש אנשים שיוצאים ועושים את זה

נעמה לזימי: משה, אנחנו יודעים את זה

נעמה לזימי:  אנחנו פה כדי לדון בזה

נעמה לזימי:  אנחנו נגיע גם לזה, וגם אתם תוכלו לשאול שאלות

נעמה לזימי:  אני רוצה לעבור לבני המשפחות: מתן בריצ'נר, תושב העוטף, שחילץ את אחיו מהמסיבה – אתה מסייע בהליך הבירוקרטי ונחשפת להרבה דברים; ואסנת חסון, שהיא אמא של אלעד, ניצול מהמסיבה

נעמה לזימי:  קודם כול, אני מודה לכם על כך שאתם כאן, על הנוכחות שלכם ועל מה שאתם עושים; גם על זה שאתם יודעים להיות הגורם שאוסף את כל הבעיות – במבט יותר יציב – כדי שנוכל לטפל בהן, כי לא תמיד הניצולים פנויים רגשית כדי להבין את כל ההסתעפויות של מה שקורה

נעמה לזימי:  תודה לכם, קודם כול, על כך שאתם פה

נעמה לזימי:  אסנת

אסנת חסון: תודה

אסנת חסון:  צוהריים טובים לכולם

אסנת חסון:  שמי אסנת חסון, ואני אמא של אלעד

אסנת חסון:  ראשית, אני מודה לבורא עולם על כך שהבן שלי נמצא פה, איתי

אסנת חסון:  הלב שלנו עם המשפחות השכולות של הנרצחים

אסנת חסון:  אני באתי לכאן כדי לשקף תצורה מסוימת של אמא

אסנת חסון:  אני לא באה ורוצה למנף את הסיפור האישי של אלעד; אני שומרת על הפרטיות שלו

אסנת חסון:      אני רוצה לבוא ולומר שעד עכשיו – עד לרגע זה, שבו כולנו נמצאים כאן – אין אף לא גוף אחד שלקח אחריות על כל הניצולים האלה

אסנת חסון:  יש פה בעיה מהותית של בני נוער שנמצאים בטראומה מאז ה-07 באוקטובר

אסנת חסון:       אני קצת מתרגשת, משום שיש לי כל כך הרבה דברים לומר לגבי כל ההתנהלות

אסנת חסון:  אני, כאמא, לא קיבלתי כלים להתמודדות עם סוגיות כאלה

אסנת חסון:  לי, כאמא, אין לי את סל הכלים המתאים כדי לעשות וכדי להתמודד אל מול סיטואציות שהן קשות מנשוא וקשות לעיכול

אסנת חסון:       הילדים האלה עמדו בפני סיטואציות של טרור; הם ראו זוועות; הם התחבאו במקומות לא-מקומות; הם ראו את החברים שלהם נרצחים

אסנת חסון:  הם יצאו משם עם מטען קשה מאוד לנפש

אסנת חסון:  לכל אחד ואחת מאיתנו – וזה לא משנה מי אנחנו ומאיזה רקע סוציו-אקונומי הגענו – קשה להכיל את זה, והילדים האלה צריכים לקבל מעטפת מכל הכיוונים האפשריים

אסנת חסון:  צריך לטפח אותם ולהקשיב להם

אסנת חסון:  חבר'ה, זה דור העתיד שלנו

אסנת חסון:      הילדים האלה נמצאים עם צלקות עמוקות מאוד – כל אחד בדרך שלו, ועם מה שהוא חווה שם

אסנת חסון:  המילה "חוויה", לנוכח הנסיבות, היא לא מדויקת; זו טראומה נוראית

אסנת חסון:  אני נמצאת בקשר עם אימהות ועם חלק מהחבר'ה של אלעד, ובכל פעם אני נחשפת לעוד סיפור ועוד רבדים, ואומרת: "ריבונו של עולם, מה קורה פה?"

אסנת חסון:       אף אחד לא בא ואמר: "חבר'ה, אנחנו כאן בשבילכם"

אסנת חסון:  לגבי כל הגופים הפרטיים שהוזכרו כאן קודם – זה לא אמור להיות כך

נעמה לזימי: נכון

אסנת חסון: ילד בגיל 23, 26 או 18 – והיו שם גם חבר'ה בגיל שלי – לא אמור לרוץ ולחפש עזרה על נפשו

אסנת חסון:  הוא לא אמור לעשות את זה

אסנת חסון:  המדינה צריכה לבוא ולפרוס בפניו את כל הכלים האפשריים כדי לתת לו את מה שמגיע לו, ואת מה שמותאם עבורו

אסנת חסון:      מה שמתאים לאלעד הוא לאו דווקא מה שמתאים לחבר'ה שפה

אסנת חסון:  הנפש של כל אחד ואחת מהם היא משהו שונה, ועם כל הכבוד לביטוח הלאומי – סליחה שאני קצת כועסת – השיחות שאתם נותנים לחבר'ה האלה – לא מותאמות עבורם

אסנת חסון:       הם חבר'ה צעירים; השפה של איש מקצוע – והוא יכול להיות רם במעלתו והכי מקצועי שיכול להיות – לא מותאמת לחבר'ה האלה

אסנת חסון:  החבר'ה האלה צריכים לשבת עם אנשים שעברו כברת דרך ארוכה

אסנת חסון:  אני כבר דיברתי עם כמה וכמה גורמים בנושא, ואני לא ישנה מאותה השבת; אין לנו רצף של שינה

אסנת חסון:  כל מי שחושב שאנחנו, האימהות, מתפקדות בעבודה כרגיל – טועה טעות גדולה מאוד

אסנת חסון:  אין לנו בלנס נפשי, כי להם אין את זה, והם חלק מאיתנו

אסנת חסון:      אנחנו חייבים – ביחד עם כל הגורמים האפשריים, ועם כל הגורמים שרוצים ומחויבים לתת יד לדבר הזה – להרים את החבר'ה האלה למעלה

אסנת חסון:  לא צריכים להיות גורמים פרטיים שיעשו את זה

אסנת חסון:  הגורמים הפרטיים צריכים לבוא בנוסף על מה שנמצא כגרעין מהותי מהמקום שבו אנחנו נמצאים

אסנת חסון:      הציעו להם סכום מסוים מהביטוח הלאומי – וסליחה אם אני טועה – לגבי סכום התחלתי בכמה פעימות

אסנת חסון:  למה הוא צריך להתקשר כל יום בשעה 09:00 ולבדוק אם נכנס לו סכום כזה או אחר מהביטוח הלאומי?      

נעמה לזימי: גם היו שינויים תוך כדי

אסנת חסון: אני לא מעודכנת, מבחינה אינפורמטיבית, על - - -     

נעמה לזימי: להיפך; שינויים ששינו את הסכום

נעמה לזימי:  אני מחזקת את מה שאת אומרת על כך שזה לא אחיד

עידן גנדלר: בכל בוקר – קמים להפתעה אחרת

אסנת חסון: אני לא יודעת

אסנת חסון:  יש להם טבלאות והם מסתכלים – הכול טוב ויפה

אסנת חסון:  אני מבקשת, בתור אמא של אלעד, בראש ובראשונה: אני מייצגת המון אימהות שדיברו איתי בטלפון, שאומרות: "אסנת, אין לנו כוחות נפשיים להתמודד עם זה

אסנת חסון:  הוא לא קם בבוקר לעבודה; אין לו סדר יום; אין לו איזון"

אסנת חסון:  המון חבר'ה ניצולים לא נמצאים במעגל העבודה, אז המפלט היחיד שיש להם הם הגופים הפרטיים, שבאים ונותנים את המענה, הן הנפשי והן החברתי, כי לכולם שם יש את אותם נושאים משותפים לדבר עליהם

אסנת חסון:       הם חייבים עזרה, וצריך להתחיל אותה ממקום שיכה שורשים, כי זה דור העתיד שלנו

אסנת חסון:  לי, כאמא, זה חשוב מאוד, ומלא אימהות פנו אליי

מתן בריצ'נר: את אמיצה; את מעוררת השראה

נעמה לזימי: ממש

אסנת חסון: הרבה מאוד אימהות פנו אליי ואמרו לי: "אסנת, אנחנו נעזור לך כרוח גבית, אבל אין לנו כוח כדי לבוא ולדבר, אז אני באתי - - -     

נעמה לזימי: אגב, אני באמת מורידה את הכובע בפני מי שהגיעו

נעמה לזימי:  זה קשה מאוד לבוא; זה עדיין טרי להרבה אנשים, וזה לא פשוט

אסנת חסון: זה טרי ויום-יומי; זה Up and Down, כמו רכבת הרים, ואין לנו את הכלים כדי להתמודד איתם

אסנת חסון:  הם חייבים לחזור למעגל התעסוקה; שיהיה להם סדר יום, כמו לכל אדם נורמטיבי

אסנת חסון:  לא ביקשנו הרים וגבעות; ביקשנו לבנות איזה שהוא מרקם יחד עם הצרכים שלהם, ולא לזרוק עליהם כל מיני דברים

אסנת חסון:      עלתה לי דוגמה לראש, תוך כדי שאני מדברת אתכם: יש את הנושא של החקלאות בישראל, שנמצאת במצב משבר, כרגע

אסנת חסון:  אין פועלים; אין כוח אדם; החקלאים זועקים לעזרה

אסנת חסון:  למה לא לקחת את החבר'ה האלה, תוך כדי פיקוח ובקרה, ועם מומחי טראומה, לשלם להם טוב – ולא את המינימום, אלא את המקסימום – ולהעצים ולהאדיר אותם?      

נעמה לזימי: את מתחברת לדיון הקודם שהיה לנו על צעירים וחקלאות

נעמה לזימי:  גם חקלאות היא משהו תרפי

אסנת חסון: לתת להם להרגיש שהם תורמים

אסנת חסון:  הם חייבים שיקום לכל דבר

אסנת חסון:  זהו לא שיקום נקודתי, במיקרו; מתחילים במיקרו, עוברים למאקרו, וזה ל-Long, משום שיש פה ילדים שהחיים שלהם פשוט נעצרו

נעמה לזימי: תודה

נעמה לזימי:  אני מודה לך, ואנחנו עוד נהיה בקשר, כמובן

נעמה לזימי:  חברת הכנסת שרון ניר נמצאת כאן, איתנו, והיא רוצה להגיד כמה דברים

נעמה לזימי:  אחר כך נעבור אליך, מתן

מתן בריצ'נר: בבקשה

שרון ניר: תודה רבה

שרון ניר:  אני רוצה להודות לך, גבירתי היושבת-ראש, על קיום הדיון הכל כך חשוב הזה

שרון ניר:  קודם כול, אני רוצה לחבק ולחזק את כל הניצולים מהמסיבה בנובה, ובטח שאת אלה האמיצים שהגיעו לכאן, ונותנים לנו איזו שהיא עדות על העיבוד של החוויה הכל כך מורכבת

שרון ניר:      החברה הישראלית עוד לא התחילה לעבד, בכלל, את הסיטואציה ואת הגודל של הטראומה

שרון ניר:  תחשבו על קרחון: אנחנו נמצאים בקצה קצהו של הקרחון, שלאט-לאט יחשף, וככל שנגדיל להיות יותר יצירתיים במתן הפתרונות – ואני מדברת כאן לממשלה וליושבים במשרדים – ונבין שאנחנו לא יכולים להסתפק בפתרונות השגרתיים, הסטנדרטיים – כך ייטב, כי זה לא האירוע; זה מגה-אירוע שלא היה פה 75 שנה, ונקווה שגם לא יהיה; שננצח ושנצליח להרתיע את החמאס, ולהחזיר את הביטחון ואת תחושת הביטחון

שרון ניר:       לא נוכל להימלט מהדבר החשוב ביותר, שהוא החוסן של החברה הישראלית, והחוסן של החברה הישראלית – הוא החוסן של דור העתיד; של הדור הנפלא הזה, שיושב כאן

שרון ניר:  חשוב לי כל כך שאנחנו נעשה סוג של חשיבה שהיא אחרת; שמתמקדת בקבוצה הזו כקבוצת מיקוד

שרון ניר:  אי אפשר להימלט מהסיפור הזה – יש פה קבוצת מיקוד שאין לה השתייכות סקטוריאלית; גם אין לה מבנים ארגוניים, כמו שיש לקיבוצים

שרון ניר:  יש פה משהו שקרה – שהוא אחר ושונה – ויש לנו חובה מוסרית לטפל בו

שרון ניר:  זה צריך להיות על ראש שמחתנו

שרון ניר:      העדויות שאנחנו שומעות כאן צריכות להיות ראשית הצירים כדי לקבוע את מנגנוני הטיפול והסיוע

שרון ניר:  לא "More of the Same" – זה משהו אחר

שרון ניר:  את דיברת נכון ואמרת כל כך יפה, אמא של אלעד

שרון ניר:  אני אומרת לך: החשיבה הקבוצתית, והטיפול בצורה כזו, מתחבר גם למה שנאמר פה על ההבנה של אחד את השני; גם הטיפול הקבוצתי, שצריך לחשוב עליו במנגנונים אחרים, וגם היכולת לעזור לחבר'ה האלה לייצר איזה שהוא Setting באמצעות החזרה שלהם לשוק העבודה

שרון ניר:       לעזור להם; לתת להם את הקביים הנדרשות; לייצר להם איזה שהוא סוג של שגרה בריאה ותקינה, בתהליך של ליווי צמוד – זוהי חובתנו המוסרית

שרון ניר:  אני חושבת שאנחנו צריכות לצאת מכאן, גבירתי, באיזו שהיא קריאה משותפת, ואני איתך בעניין הזה

שרון ניר:  אנחנו צריכות לדרוש לצאת מפה עם Pivot ממשלתי, שמוביל את האירוע הזה ונותן מענה

נעמה לזימי: אני מסכימה לחלוטין

נעמה לזימי:  תודה רבה, שרון

נעמה לזימי:  מתן, אנחנו חוזרים אליך

נעמה לזימי:  תודה

מתן בריצ'נר: דבר ראשון, אני רוצה להגיד תודה על היוזמה של קיום הדיון

מתן בריצ'נר:  נאמרו פה הרבה מאוד דברים מפוצצים ומשפטים גדולים

מתן בריצ'נר:  אני אגיד מי אני, במשפט: אני מתן בריצ'נר, אח של פצוע

מתן בריצ'נר:  אני נסעתי לחלץ אותו, ואת עידן, כי אף אחד אחר לא היה שם

מתן בריצ'נר:       אני מגיע מתחום החינוך

מתן בריצ'נר:  עשיתי שנת שירות דרך מסגרת הצופים באשדוד, ונשארתי בגרעין נח"ל, בצבא, עם כל החברים

מתן בריצ'נר:  לכן, אני יודע מה זה תהליך של עבודה עם צעירים

מתן בריצ'נר:  כבר בגיל 18 – עבדתי עם אוכלוסייה מתקשה; אני לא נכנס להגדרות

מתן בריצ'נר:  כיום אני מומחה נהלים

מתן בריצ'נר:  אני מומחה בתחום ה-GRC ומתודולוג בתחום

מתן בריצ'נר:  אני יודע מהם נהלים, ושצריך לצבוע כל דבר לפי סעיף תקציבי כזה או אחר

מתן בריצ'נר:       אני אתחיל את הדברים שלי ואגיד: תגרסו את הנהלים

מתן בריצ'נר:  תכתבו נוהל חדש

מתן בריצ'נר:  תעצרו

מתן בריצ'נר:  את מי זה מעניין? טופס 580; טופס 574; טופס 502 – תגרסו את הכול

מתן בריצ'נר:  יש לכם את הרשימות; אתם יודעים מי שם

מתן בריצ'נר:  אתם לא אשמים, ביטוח לאומי – אני לא מאשים אתכם, כי אתם יכולים לעבוד רק דרך נהלים

מתן בריצ'נר:  אני מאשים את מי שמעליכם וצריך לדאוג לכם

מתן בריצ'נר:      אנחנו ביום ה-53

מתן בריצ'נר:  מישהו קולט את זה בכלל? אני בהלם מכך שאני נמצא פה, בדיון הזה

מתן בריצ'נר:  53 ימים

מתן בריצ'נר:  יש לי אנשים שעדיין לא דיברו איתם מהביטוח הלאומי; לעידן אין עובדת סוציאלית שמלווה אותו

מתן בריצ'נר:  בוקר טוב

מתן בריצ'נר:  האמת שהיום אני אומר רק "בוקר", כי טוב – לא היה כבר תקופה

מתן בריצ'נר:       אני רוצה לספר לכם מה אני עברתי, ומה אחי עבר

מתן בריצ'נר:  אחי שכב עם עידן שמונה שעות בתוך שיח, אחרי שריססו לו את האוטו, בפקק המדובר בכביש המוות, 232

מתן בריצ'נר:  אחי היה ברכב השלישי

מתן בריצ'נר:  שמונה שעות בין החיים למוות: מתעלף ומתעורר; מתעלף ומתעורר; מאבד דם בכמויות

מתן בריצ'נר:  כדור בגב; כדור ברגל; רסיסים בראש; רסיסים בגב

מתן בריצ'נר:  מישהו יודע מה זה? מישהו פה פעם שמע כדור שורק ליד האוזן?      אתמול, אחי אומר לי: "בשביל מה שרדתי? בשביל מה? אני סובל מכאבים ומשרד הבריאות מדבר איתי על קנביס רפואי? יש לי אישורים ממרפאת כאב ומפסיכיאטר, ואף אחד לא עוזר"

מתן בריצ'נר:  אף אחד לא עוזר

מתן בריצ'נר:  וזו רק דוגמה קטנה לכל משרדי הממשלה

מתן בריצ'נר:       אני לא מאשים את כל משרדי הממשלה; האזרחים אשמים

מתן בריצ'נר:  נתנו לממשלה לייבש אותנו במשך עשרות שנים

מתן בריצ'נר:  תעבדו יותר; תעבדו חזק; תעבדו מהר; תעבדו שעות נוספות

מתן בריצ'נר:  כך הצוות שלי עובד: כשיש פרויקטים גדולים – אנחנו עובדים שעות נוספות; אנחנו לא ישנים לילות

מתן בריצ'נר:       אתם צריכים עזרה? נעזור לכם

מתן בריצ'נר:  תבקשו; תגידו במה

מתן בריצ'נר:  אתם צריכים אנשים טובים? אתם צריכים אנשים מההיי טק? אתם צריכים אנשים עם ראש? תגידו, ואנחנו נבוא, כי העם הזה מתנדב

מתן בריצ'נר:  העם הזה הציל עשרות, מאות או אלפי צעירים, בהתנדבות – כי הוא לא מקבל משכורת כבר חודשיים; או 53 ימים

מתן בריצ'נר:      הם לא נחים בשישי-שבת, והם גם לא ישנים שנ"צים; הם עונים לטלפון כשמתקשרים

מתן בריצ'נר:  הם עונים ישר, ועם מידע אמיתי

מתן בריצ'נר:  אני הקמתי צוות של מתנדבות מלבנת פורן, עצמאית

מתן בריצ'נר:  אני לא ארגון, ולא עמותה; אני כואב את כאבם

נעמה לזימי: צוות למיצוי זכויות?     

מתן בריצ'נר: צוות להסדרה ראשונית מול הביטוח הלאומי, ספציפית

מתן בריצ'נר:  זהו תחום התעסוקה של לבנת פורן

מתן בריצ'נר:  פניתי אליהן – הן היו איתי בדיון הקודם – והקמנו צוות בהתנדבות, עם עורכי דין בהתנדבות, רק כדי שאנשים יקבלו את מענק פעולות האיבה הראשוני של 3,500 שקלים, ואת התט"ר, בסך 5,767 שקלים, בגין חודש אוקטובר

מתן בריצ'נר:  אנחנו לקראת סוף נובמבר

מתן בריצ'נר:  אני לא מאמין שאני אומר את זה

מתן בריצ'נר:  למה יש אנשים שלא דיברו איתם?     אני יכול להעלות פה הרבה מאוד סוגיות

מתן בריצ'נר:  עברו אצלי עשרות, אם לא רבבות צעירים

מתן בריצ'נר:  כל אחד שבא אליי – בין אם הוא חייל, כי גם במשרד הביטחון יש בעיה רצינית; לא מסדירים את החיילים שהיו במסיבה, כי הביטוח הלאומי לא קשור אליהם, וזה בסדר - - -     

שפרה שחר: לחיילים יש עמותות, אז היה להם לאן לפנות

מתן בריצ'נר: לחיילים אין כלום

נעמה לזימי: לחיילים יש בעיה, ואנחנו נדבר על זה

מתן בריצ'נר: החיילים בסדיר שהיו במסיבה – לא יודעים מה לעשות

מתן בריצ'נר:  הביטוח הלאומי – לא אחראי עליהם; משרד הביטחון – לא נותן תשובות

מתן בריצ'נר:  אני רואה שאין פה נציג ממשרד הביטחון

מתן בריצ'נר:  אני לא נכנס להגדרות של טראומה או פוסט-טראומה; אני יכול לספר לכם שאח שלי ראה כמויות של גופות

מתן בריצ'נר:  ילד בן 22; בחודש הבא הוא יהיה בן 23

מתן בריצ'נר:       אני יושב איתו לפני שלושה ימים, ב-03:00 – כי הוא לא נרדם בלילות – ואז הוא אומר לי משפט אחד, ששבר אותי מפנים – תסלחו לי על הביטוי, אבל אני רוצה לצטט אותו מילה במילה: "Fuck, יש לי כדור ברגל ומנסים לדחוף לי כדורים"

מתן בריצ'נר:  זה אחי; הוא לא יקח כדורים

מתן בריצ'נר:  הוא לא יקח כדורים כי הוא לא צריך כדורים; הוא צריך CBD, אבל לא מאשרים לו

מתן בריצ'נר:       אני מטפל בהמון אנשים - - -     

נעמה לזימי: למה לא מאשרים לו CBD?     

מתן בריצ'נר: כי צריך שנה במרפאת כאב

מתן בריצ'נר:  זה הנוהל

נווה אמרגי: יש פרוצדורה גבוהה מאוד בשביל הדברים האלה

עידן גנדלר: יותר מדי גבוהה

קריאה: אנחנו מדינת הבירוקרטיה

נעמה לזימי: אנחנו רוצים להבין, כדי להיות גמישים יותר, אולי

נעמה לזימי:  זו לא שגרה, ולכן יש כאן - - -     

נווה אמרגי: גם בשביל לקבל קנביס רפואי צריך לקחת כדורים כרוניים

מתן בריצ'נר: אני רוצה להסביר את התהליך שאני עברתי: צריך אישור ממרפאת כאב; אחרי זה – אישור מפסיכיאטר שמורשה להשתמש בקנביס - - -     

נעמה לזימי: אבל ה-CBD הוא חומר אחר, הרי; הוא שמזוקק מתוך - - -     

מתן בריצ'נר: CBD הוא קנביס עם איכות גבוהה יותר לשיכוך כאבים

מתן בריצ'נר:  זה קנביס

נעמה לזימי: נכון, אבל זה דבר שמשיגים מכל - - -     

נווה אמרגי: מכל בית מרקחת שיש בו קנביס רפואי

אסנת חסון: כל רופא משפחה יכול לרשום

נעמה לזימי: זה שונה מקנביס רפואי

אסנת חסון: ב-CBD אין חומר שמשנה את מצב התודעה

מתן בריצ'נר: ברשותכם, אני רוצה להסביר את התהליך שעברתי

מתן בריצ'נר:  יש רשימה של רופאים שמורשים להנפיק רישיון, ודיברתי עם חצי מהם, לפחות

מתן בריצ'נר:  התשובה היא זהה: אנחנו לא עושים את זה; הוא צריך שנה במרפאת כאב

מתן בריצ'נר:       אז שלחתי מייל למוקד יק"ר – המוקד שמטפל בזה

מתן בריצ'נר:  אני חושב שנפלתי על בוט, כי התשובות היו מטומטמות מאוד – ותסלחי לי שאני אומר את זה, חברת הכנסת

מתן בריצ'נר:  תשובות של בוט

מתן בריצ'נר:  אני מספר להם מה קרה, והם עונים: "אנחנו לא יכולים לדבר איתך בטלפון, כי אנחנו מקליטים שיחות, אבל תפרט במייל"

מתן בריצ'נר:       פירטתי במייל, עוד פעם, ועכשיו קיבלתי: "אוקיי, קיבלנו"

מתן בריצ'נר:  הוציאו לי איזה מכתב גנרי: "בתוך חודש – אנחנו נחזור אליך עם תשובות"

מתן בריצ'נר:  למישהו פה, במשרד הבריאות, יש כדור בגוף, צלקת בגב, רסיסים בראש ורסיסים בגב, ויודע איזה כאבים הדבר הזה? חודש?      אני מתנצל, אבל האמון בינינו לבין משרדי הממשלה – כבר לא קיים ממזמן

מתן בריצ'נר:  מה שכן – כולנו ביחד, נכון? עשיתם פרסומות: "כולנו עם אחד"? כנסו תחת האלונקה ותעזרו

מתן בריצ'נר:  אם אתם לא יודעים איך – תגידו לנו; יש לנו אנשים טובים

מתן בריצ'נר:  קחו את הפרויקטים שעשו חוות רונית, כוכב הים, רשפון ובית יצחק

מתן בריצ'נר:       דבר ראשון, אני רק אגיד תודה לכל הניצולים שבאו ודיברו

מתן בריצ'נר:  אתם אמיצים; עברתם דרך וזה מדהים לראות את זה

אסנת חסון: אלעדי שלי יצא משום שכשאתה התחלת לדבר – היה לו קשה

אסנת חסון:  הוא אמר לי: "אמא, אני צריך לצאת", אז נתתי לו

אסנת חסון:  אלה חלק מהתופעות שאנחנו מתמודדים איתן כאימהות, כמשפחות ובכלל

אסנת חסון:  רציתי לדעת: יש למישהו Database איפה שהוא?      

נעמה לזימי: אסנת, אני רק אומרת: אם לא נגיע לרשויות, בדיון הזה – אנחנו פספסנו פה בגדול

נעמה לזימי:  אתם עוד תוכלו לשאול שאלות פה, ואני גם הבטחתי ישיבת המשך

אסנת חסון: אוקיי

מתן בריצ'נר: משפט אחרון, ברשותך: אנחנו נמצאים ביום ה-53

מתן בריצ'נר:  בדיון הקודם – היינו ביום ה-40

מתן בריצ'נר:  אני מקווה שהיום באתם להציג נתונים, כי אני מחכה להם

מתן בריצ'נר:  תודה

נעמה לזימי: תודה לכם על השיתוף

נעמה לזימי:  תודה לך, מתן, ותודה לכולם

נעמה לזימי:  בואו נגיד את זה כך: אתם פה כדי לשאול ולהעמיק; זה לא ששיחתכם נגמרה פה, אבל כדאי שנגיע לכולם

נעמה לזימי:  אני אתחיל עם מירב גילי הירש, מנהלת תוכנית סיוע ארוכת טווח לניצולים בשם "Slowness Tribe"

נעמה לזימי:  אני אשמח שגם תגידי לנו מהם הפערים הכי גדולים שאת מזהה, כרגע, בעבודה לטווח ארוך עם הניצולים

נעמה לזימי:  מירב גם פנתה אליי לקיום הזה, ואני מודה לך על זה; כמה שזה חשוב

מירב גילי הירש: קודם כול, תודה לכל מי שהגיע

מירב גילי הירש:  אנחנו תוכנית שעוד לא התחילה, אבל נתקלנו בכל הקשיים האלה, ולכן הצפנו את זה לדיון

מירב גילי הירש:  בטופס הרישום אלינו – שאלנו את השורדים שנרשמו שאלה פשוטה מאוד: "יש לכם משהו לכתוב לנו שלא שאלנו?", ואז הם כתבו שיש להם מצוקת דיור וקושי במיצוי זכויות, ושהם נופלים בין הכיסאות

מירב גילי הירש:  אמרנו שצריך לאסוף את כל המידע הזה

מירב גילי הירש:      אנחנו נכנסנו לתוך הדבר הזה מתוך העובדה שנרצחה, במסיבה, האחות הקטנה של אחד החברים הטובים שלי

מירב גילי הירש:  ישר אמרנו: "צריך להבין שיש פה איזה שהוא שיקום ארוך טווח שצריך להבטיח, ולעזור", ומאז – אנחנו נמצאים בקשר עם השורדים

מירב גילי הירש:      בעודי מתכוננת לדיון, קיבלתי אתמול הודעה, מקרנות הביטוח הלאומי, שהתוכנית שלנו לא מאושרת

מירב גילי הירש:  כלומר, אנחנו יושבים פה בזכות תוכנית שיזמנו – אין לי מימון לתוכנית, ויש לי 200 איש שממתינים לקבל אותה

מירב גילי הירש:  אני המומה, כי אני יודעת שיש הרבה מאוד כוונות טובות – ועבדתי שנים עם הממסד; הייתי בצד השני – ואין לי מימון; אין לי איך לעזור

מירב גילי הירש:  אני לא יודעת מה לעשות, כי אני לא אתחיל טיפול עבורם, במיוחד, כשאין לי איך לממן את זה

מירב גילי הירש:  זה יהיה חסר אחריות

מירב גילי הירש:       כל מה שאמרו פה אמא של אלעד, נווה, עידן, מתן ומשה – הם דברים שכתבנו ושאמרנו

מירב גילי הירש:  בראש ובראשונה, אמרנו: אין גוף אחד שאליו הם יכולים לפנות, ולהגיד: "אני ניצול; השתתפתי במסיבה

מירב גילי הירש:  מה אני צריך לעשות?"

מירב גילי הירש:  המענה הממוחשב של פרויקט ערבה, שהוא מדהים – לא מספיק

מירב גילי הירש:  אני עשיתי טלפון למוקד שהוקם בביטוח הלאומי, יום אחד – חיכיתי 45 דקות לפני שהתייאשתי וסגרתי את הטלפון

נווה אמרגי: זה במקרה העדין

מירב גילי הירש: זה תקליט שחוזר על עצמו

מירב גילי הירש:  בכל יום – מישהו אומר עליהם משהו אחר, ובגלל שהם מחוברים האחד לשני, בסופו של דבר, הם אומרים: "לי אמרו כך, אבל לו אמרו אחרת

מירב גילי הירש:  מה נכון?"

מירב גילי הירש:  בפער הזה, שבין מה שאומרים להם לבין מה שאליו אתם באמת מתכוונים ורוצים לתת – יש כל מיני גורמים פרטיים שמנצלים את המצב, ומחתימים אותם על שכר טרחה של 30% ומעבר לזה

מירב גילי הירש:  ואז גילינו שאין הגבלה על שכר טרחה של ייצוג עורך דין בכל מה שקשור לנפגעי פעולות איבה

מירב גילי הירש:      אני מכירה את הביטוח הלאומי מעבודה של שנים

מירב גילי הירש:  בסופו של דבר, הביטוח הלאומי רוצה לתת את הכסף לנקודת הקצה – למי שמגיע; לא לעורכי הדין

מירב גילי הירש:  אז למה אתם לא מבינים שההנגשה פה היא כל כך חשובה? אני לא מבינה איך עדיין יש שורדים שלא יצרו איתם קשר; שעוד לא קיבלו כלום

נעמה לזימי: אני רק אגיד, לגבי שכר הטרחה, שזה גם בגלל לקונה שיש אצלנו, בחוק, שלא החריגה פעולות איבה מהאפשרות להיות מנוצלות על ידי עורכי דין

נעמה לזימי:  הגשנו חוק, עכשיו, בגלל הקליניקות שפנו אלינו לגבי זה, אבל כרגע, עד שחוק כזה יעבור – בטח כשעדיין לא מעבירים חוקים פרטיים בכנסת – זו פשוט פרצה לנוכלים

מירב גילי הירש: בינתיים – מנצלים את זה

מירב גילי הירש:  אני עבדתי במשך שנים עם אוכלוסיות של הביטוח הלאומי, והילדים האלה הם לא אוכלוסייה של הביטוח הלאומי, ולא אמורים להיות

מירב גילי הירש:  הם מבינים שהם לא מקבלים מענה, ופתאום בא עורך דין, שאומר לכם: "יקרעו אתכם בביטוח הלאומי - -     

אסנת חסון: מנצלים את המצוקה הנפשית שלהם

מירב גילי הירש: - - אתם צריכים עורך דין שיבוא", ומנצלים הזה

מירב גילי הירש:  זה מישהו שנותן להם מענה כשהמדינה לא נותנת להם מענה, אז אתם צריכים להבין שבתוך הפער הזה – זה התפקיד שלכם לבוא ולהגיד: "אנחנו נותנים לכם את כל מה שצריך כדי שהכסף יגיע אליכם"

מירב גילי הירש:  מדברים איתם על 1,000 שקלים או על 2,000 שקלים על כל אחוז שיציגו להם

מירב גילי הירש:  אתם מבינים כמה כסף? זו הזיה, מבחינתי, ומבחינת ההבנה שלי את התהליך

מירב גילי הירש:       אני לא יודעת כמה אנשים טופלו וכמה אנשים לא טופלו; כמה אנשים מחכים למענק הראשון, וכמה אנשים לא מקבלים אותו

מירב גילי הירש:  יש גם הרבה מאוד תרעומת, בקרב השורדים, על כך שהביטוח הלאומי פרסם, בהתחלה, שנותנים מענק של 5,000 שקלים, שמחולק ל-3,500 שקלים ול-1,500 שקלים, ואז עוד 6,000 שקלים ועוד 6,000 שקלים – ואז הביטוח הלאומי חזר בו, כביכול

מירב גילי הירש:  הם לא יודעים: אנחנו מקבלים? אנחנו לא מקבלים? אני אשמח שתסביר

נעמה לזימי: אנחנו נעבור ישר אחר כך לביטוח הלאומי

נעמה לזימי:  נעשה רשות ואז חברה אזרחית, כדי שכולם יוכלו לדבר ונשמע את כולם

נעמה לזימי:  אנחנו ניתן לביטוח הלאומי לדבר, כי עלו פה הרבה דברים, ומיד לאחר מכן נעבור לרוני וליתד

מירב גילי הירש: גם בעניין מס הרכוש – הפגיעות ברכבים ובציוד – אנחנו עדים לכך שאנשים רצים אחרי הזנב של עצמם

נעמה לזימי: זה כבר עלה, וידברו על זה

מירב גילי הירש: עוד דבר אחד שאנחנו שמים אליו לב הוא ששורדים אומרים שהם קצת חוששים, וצירפנו למסמך של הוועדה עדויות שהם כתבו לנו: שהם מפחדים לבוא ולהגיד מה הם עוברים ומה הם מרגישים כי הם מפחדים שיאשפזו אותם

שרון ניר: יש כמה סיפורים של אשפוזים בכפייה רצינית

מירב גילי הירש: ואז הם מפחדים לבוא למתחמים

מירב גילי הירש:  מי שבא למתחמים – שהם אולי 2,000 או 3,000 אנשים – נהדר, אבל מה קורה עם כל ה-2,000 שלא מגיעים? איפה הם? מי עוזר להם? מי נמצא בקשר איתם? מי שומע עליהם? אני יותר מפחדת מהמקרים האלה מאשר מהמקרים שמגיעים

נעמה לזימי: נכון

מירב גילי הירש: גם לתוכנית שלנו אין תקציב כרגע

מירב גילי הירש:  מה אנחנו עושים? אנחנו אנשים שיודעים לדבר את השפה

מירב גילי הירש:  אני גדלתי בטראנס; אני גדלתי בתרבות הזו

מירב גילי הירש:  חלק מזה שאני כל כך רוצה לעזור זה כי אני מבינה את הסיפור שלהם, ואת מה שהם עברו

נעמה לזימי: אני גם אגיד – בהמשך למה שחברת הכנסת שרון ניר אמרה, ובהמשך למה שעלה כאן – שאנחנו נוציא, בפרוטוקול, בקשה למשרד ראש הממשלה לעשות גוף מתכלל לאומי

מירב גילי הירש: מינהלת

נעמה לזימי: יכול להיות שזה יהיה תחת "תקומה" – אני לא יודעת תחת מה – אבל שיהיה גוף ספציפי לקבוצת המיקוד הזו, ואז יוכלו לעבוד עם כל מי שמטפלים ומכירים

מירב גילי הירש: מדהים

מירב גילי הירש:  תודה רבה

נעמה לזימי: אני מקווה שזה יקרה

נעמה לזימי:  בכל מקרה, אנחנו נפעיל את כל כובד הלחץ, כי אין ספק שצריך לייחד את הקבוצה הזו

מירב גילי הירש: הנושא של צה"ל, חבר'ה

מירב גילי הירש:  כתבו לנו בטופס: "אני אשמח להגיע לריטריט, אבל אני חזרתי למילואים, או לשירות סדיר, באותו הערב"

מירב גילי הירש:  מי דואג לאנשים האלה?     

שפרה שחר: אני מבקשת להבהיר שאפשר להפנות אלינו, כי אנחנו כן מטפלים בכל אלה שפנו אלינו

מירב גילי הירש: אז אני אשמח לדעת

מירב גילי הירש:  גם בהיבט הזה, וגם בהיבט הכלכלי - - -     

נווה אמרגי: יש לכם את טבלה מסודרת של האנשים שהיו; אתם לא צריכים לחפש אותם

מירב גילי הירש: מתוך ההבנה שלפיה אין את המידע – אני פתחתי טופס, והעברתי אותו לשורדים, כדי שכל החיילים ימלאו את המידע שלהם

מירב גילי הירש:  שיתפתי את המידע, יחד עם הילה הרניק הנהדרת מתוכנית יתד, אז אפשר להגיע אל האנשים האלה

מירב גילי הירש:  זו לא בעיה

מירב גילי הירש:       אני רוצה לדבר על מצוקת דיור: אנשים בודדים כתבו לנו שיש להם מצוקת דיור

מירב גילי הירש:  אנשים שהיו במסיבות, והיו להם כל מיני קשיים גם לפני, ובעקבות הטבח שהם עברו – זה החריף, כי הם לא יכולים לחזור לעבודה; כי הם נמצאים במקומות בלי ממ"ד ובלי מקלטים

מירב גילי הירש:  אלה לא מאות, אלא בודדים שצריך לנסות לעזור להם

נעמה לזימי: אני רק רוצה להגיד משהו לגבי זה, מירב, בגלל שחלק הגיעו אלינו גם דרכך: אנחנו פנינו לשר העבודה ולביטוח הלאומי בנושא הזה

נעמה לזימי:  אנחנו פנינו למשרד התיירות, והם ניסו בכל כוחם לטפל בסוגיות פרטניות, אבל זה לא יושב בקטגוריה הזו, ולכן צריך לעשות את זה דרך הביטוח הלאומי

הילה סופרמן הרניק: אנחנו נתייחס לזה

נעמה לזימי: מעולה, תודה רבה

נעמה לזימי:  צריך להבין שיש סוגיות שהן מוחרגות, ובגלל זה גם הפרטניות חשובה פה

מירב גילי הירש: אלה כל הבעיות שאנחנו מצאנו

מירב גילי הירש:  אני בטוחה שברגע שנתחיל את התוכנית – ברגע שיהיה לנו מימון של 200,000 שקלים כדי לטפל ב-80 איש בכל פעם, שזה כלום כסף במונחים של טיפול – אנחנו ניחשף לעוד דברים, אבל זה מה שגילינו עוד לפני שהתחלנו את התוכנית

נעמה לזימי: בסדר

נעמה לזימי:  תודה רבה, מירב

נעמה לזימי:  אני אתן לביטוח הלאומי להשיב

נעמה לזימי:  אני מודה לכם על הנוכחות כאן ועל ההגעה

נעמה לזימי:  אני פניתי הרבה לביטוח הלאומי, בהרבה סוגיות במלחמה הזו, ונעניתי בכל מיני סוגיות – גם מורכבות – בהקדם ובטיפול מסור ויקר מאוד

נעמה לזימי:       אני מפנה אצבע אלינו, המחוקקים, כדי לתקן לגבי הרבה מהבעיות, ואל הממשלה, כדי לשנות מדיניות ולהוסיף משאבים

נעמה לזימי:  לא פעם הרשות נתקלת במדיניות בעייתית, והיא אמורה ליישם מדיניות

נעמה לזימי:  אם יש מקומות שבהם הביטוח הלאומי חייב להשתפר – נדבר על זה, אבל האחריות היא גם עלינו, הרשות המחוקקת, בתיקון של כל מיני לקונות – כמו זה שנפגעי פעולות האיבה לא נכללים, וכל הדברים האלה – וגם על הממשלה, שצריכה להיות יותר גמישה כלכלית, להזרים כספים, להתעורר על האירוע ולעשות את הכול בצורה הרבה יותר מהירה

נעמה לזימי:  האחריות היא של כולנו

נעמה לזימי:  תודה על כך שהגעתם

שלומי מור: שלומי מור, הביטוח הלאומי

שלומי מור:  תודה רבה, גבירתי, על מה שאמרת, אבל לאור מה שאמרת – אני אתחיל מהסוף

שלומי מור:  בסופו של דבר, הביטוח הלאומי מיישם חקיקה

שלומי מור:  כבר אמרנו, במספר דיונים, שאם לא יהיה פה חוק שאני יכול לקרוא לו "חוק נפגעי אסון" – אינני יודע מה – אנחנו יכולים לעשות את המקסימום שאנחנו יכולים על פי הוראות חוק הביטוח הלאומי

שלומי מור:  זה מה שיש לנו, ואנחנו עושים איתו את המקסימום; אני עוד מעט אפרט מה זה המקסימום

שלומי מור:      בסופו של דבר, יש פה צרכים שצריכים מענים ייחודיים

שלומי מור:  בסוף, יש פה מלחמה; לא פיגוע איבה פרטני

שלומי מור:  יש פה משהו אחר – יש פה קהילות שנמחקו; יש פה אוכלוסיות מיוחדות

שלומי מור:  בסוף, זו גם קריאה מאיתנו: אם המחוקק רואה לנכון – צריך שיהיה פה איזה שהוא חוק שייתן מענה

שלומי מור:  דרך אגב, כבר התחילו לעבוד על חוק כזה – "חוק נפגעי אסון" – והוא לא הבשיל

נעמה לזימי: של אפרת?     

שלומי מור: נכון

נעמה לזימי: בעקבות אסון צפית, עם המכינות, היא התחילה לקדם את החוק החשוב הזה

שלומי מור: ואסון מירון, ובעבר – אסון ורסאי

שלומי מור:  יכול להיות שבשלה העת לקבוע את החוק הזה ולתת מענה

שלומי מור:  בסופו של דבר, בן צריך לקבל איזה שהוא מענה, בין אם הכנסתו נפגעה או שלא

שלומי מור:  אני מניח את זה כאן; זו קריאה חשובה מאיתנו, שאני חושב ששותפים לה הרבה אנשים אחרים

נעמה לזימי: קודם כול, תודה על הדברים האלה, שלומי

נעמה לזימי:  לפני הכול, אני אשמח שתגיד לנו: מהם המקומות – מעבר לחקיקה ראשית, או משהו כזה – שבהם אנחנו צריכים ללחוץ לעשות? למשל, עכשיו נפתח התקציב מחדש; איפה צריך להוסיף משאבים ייעודיים למקום כזה או אחר? כי לצד הצורך בחקיקה – לביטוח הלאומי יש גמישות מסוימת, שיכולה לאפשר מאוד אם אנחנו נדע לאפשר אותה

שלומי מור: כרגע, אנחנו מדברים על ניצולי המסיבה

שלומי מור:  אני אומר שמבחינת הקונטקסט – הביטוח הלאומי כבר הכיר ומטפל ב-37,000 נפגעים, והוא כבר העביר אליהם, נכון לבוקר הזה, 304 מיליון שקלים

שלומי מור:  נכון שזה אף פעם לא מספיק, ואני בטוח שיש אנשים שעדיין לא הגענו אליהם, אבל אני אומר לכם: הפכנו כל אבן

שלומי מור:      הדוגמה של החבר'ה ניצולי המסיבות היא דוגמה מצוינת

שלומי מור:  בדרך כלל אנשים מגישים תביעות ופונים אלינו

שלומי מור:  פה, בעניין הזה, עשינו הפוך לגמרי: אנחנו חיפשנו אותם

שלומי מור:  נכון, אולי לא הצלחנו להגיע לכולם, אבל פנינו לרז, מהמארגנים של המסיבה - - -     

נווה אמרגי: אני מסכים איתך, כי הייתי איתך בזום

שלומי מור: נכון

שלומי מור:  אני, אישית, הייתי בשני זומים

שלומי מור:  ניסינו להעביר את המידע, נתנו את המוקד כל הזמן, ואמרנו: "חבר'ה, מי שאנחנו לא הצלחנו להגיע אליו – שיגיע, בבקשה"

שלומי מור:  השגנו את הרשימה של מי שקנו כרטיסים – אבל לא כל מי שקנה כרטיסים היה, והיו חבר'ה שעבדו שם ושלא היו רק מהמסיבה

שלומי מור:  עשינו ניסיונות להגיע אליהם בכל דרך, ולמיטב ידיעתי – כבר שילמנו כסף ל-3,000 איש, מעבר לכך שהכרנו בהם

מירב גילי הירש: שלומי, תקבעו, בבקשה, לוחות זמנים, שאומרים: "אם לא הגענו אליכם עד ליום כך וכך - - -     

שלומי מור: בכלל לא צריך לוחות זמנים

שלומי מור:  מי שלא הגענו אליו – בבקשה שירים טלפון

מתן בריצ'נר: מנסים, שלומי

מירב גילי הירש: אבל הם לא מצליחים לתפוס אתכם

נווה אמרגי: צריך לפתוח, בסופו של דבר, איזה קו - - -     

אסנת חסון: העומס על הקווים הוא בלתי אפשרי

אסנת חסון:  אולי תרחיבו קצת את מעגל התעסוקה; תיקחו ניצולים ותשימו אותם כטלפנים בביטוח הלאומי, ושיענו

אסנת חסון:  ברצינות

נעמה לזימי: זה לא עובד כך, אסנת; ניצולים הם לא כוח עבודה זול

אסנת חסון: נתתי הארה, כדוגמה למה שאפשר לעשות

נעמה לזימי: אנחנו נדון ברעיונות מעבר לזה

נעמה לזימי:  אני רוצה להגיע למימוש המענים

שלומי מור: אנחנו עשינו Reaching Out לכל מי שהיה לנו את הפרטים שלו, ויצרנו איתו קשר

שלומי מור:  יש 3,000 אנשים שכבר קיבלו תשלום

שלומי מור:  דרך אגב, ביקשנו שיחה אחת, שבה תגידו לנו: "היינו שם, ניצלנו, עברנו את הטראומה"

שלומי מור:  זהו; לא ביקשנו יותר כלום

שלומי מור:  ברגע הזה – אנחנו מזינים את הפרטים - - -     

נעמה לזימי: שלומי, מהו הקו של המוקד? בוא נפרסם אותו כאן, בשידור

שלומי מור: 02-6269999

שלומי מור:  הקו של מרכזי החוסן – ואני כבר מגיע לזה, כי זה סופר קריטי; נאמרו פה דברים חשובים ואני רוצה להתייחס אליהם – הוא *5486

שלומי מור:  אז קודם כול, אנחנו עושים מאמצים להגיע לכולם – ועדיין, אני ממש מפציר במי שלא הגענו אליו שירים טלפון

שלומי מור:  בסוף, הביטוח הלאומי רגיל לקבל טפסים, לבדוק אותם וכו'

שלומי מור:  פה – לא

שלומי מור:  שיחת טלפון אחת; כתבנו את מה שהוא אמר, יש לנו את חשבון הבנק שלו והסיוע עבר

מתן בריצ'נר: אבל עדיין יש מאות כאלה שכבר פנו אליכם

מתן בריצ'נר:  זה לא נכון, אני מתנצל

שלומי מור: שוב, כיוון שאנחנו מדברים על 37,000 פצועים, ואנחנו משתדלים לתת מענים לכולם – אני מכיר בכך שיש כאלה שלא הגענו אליהם

מתן בריצ'נר: פצועי נפש או גוף?     

שלומי מור: מבחינתי – פצוע זה פצוע

שלומי מור:  פצוע נפש הוא פצוע כמו פצוע גוף

שלומי מור:  אנחנו מכירים בזה, ואין בכלל על מה לדבר

שלומי מור:  אבל אני אומר: בוא תעזור לנו

מתן בריצ'נר: דבר איתי, מה אתה צריך?     

שלומי מור: דרך אגב, אנחנו גם הגענו, כמובן, לכל המקומות שבהם החבר'ה נמצאים, ומי שלא הרימו אליו טלפון – אני מקווה שהגיע לשם וקיבל מאיתנו את הפרטים

שלומי מור:  אבל אם עדיין יש כאלה שלא הגיעו אלינו – בבקשה, תעזור לנו

שלומי מור:  אני יודע שיש לך קשר ישיר למנהלת אגף נפגעי פעולות האיבה של הביטוח הלאומי

שלומי מור:  בבקשה, תעביר לנו כל שם ואנחנו נרים לו טלפון

שלומי מור:  הוא לא צריך לעשות שום דבר

מתן בריצ'נר: תודה

נעמה לזימי: זה חשוב מאוד

שלומי מור: לגבי הטיפול הרפואי: בשלב הראשוני הזה, ברור לנו – בלי קשר למיצוי זכויות – שבן אדם צריך את הטיפול הרפואי הזה, ואנחנו ערים לו

שלומי מור:  לכן, בשיתוף עם משרד הבריאות, תוכנית מרכזי החוסן כן נותנת מענה

שלומי מור:  אני שמעתי את הדוגמה של עידן, שהתחיל לקבל סיוע מפסיכולוג ספציפי ואז לא יכול היה להמשיך

שלומי מור:  דרך אגב, אני חושב שהבעיה של עידן, ספציפית, אבל עידן הוא לא ה-Issue פה

עידן גנדלר: היא לא נפתרה

שלומי מור: היא לא נפתרה? אז אנחנו נדבר אחר כך

נעמה לזימי: שלומי, אתה אומר שיש אפשרות להמשיך את הרצף הטיפולי עם מטפל שהתחילו איתו לפני כן?     

שלומי מור: כמו שגבירתי אמרה, אנחנו רוצים, בכל זאת, שמי שיטפלו בחבר'ה האלה יהיו אנשי מקצוע שמוסמכים לדבר הזה, ולכן מדי יום ביומו, כשבן אדם אומר לנו: "אני קיבלתי סיוע מפסיכולוג X, Y, Z, והוא לא נמצא כרגע" – אנחנו עושים את ה-Matching ובודקים שהוא עומד בקריטריונים כדי להכניס אותו למאגר של מרכזי החוסן, כדי שאפשר יהיה להמשיך את הרצף הטיפולי הזה

שלומי מור:  אנחנו עושים את זה, אנחנו ערים לזה, ואנחנו משתדלים מאוד שהרצף הזה - - -     

נעמה לזימי: אני עושה כוכבית, כדי שיבינו: מאגר מרכזי החוסן הוא של מטפלים שיודעים להתמודד גם עם סוגיות של טראומה, ועשו הכשרה לדיסציפלינה הספציפית מאוד הזו, בגלל שהיא שונה

נעמה לזימי:  לצערנו אנחנו מלמדים את כל העולם איך מתמודדים עם המצב הזה, שהוא מצב אבסורדי; ישראל היא חלוצה בתחום הזה, של בריאות הנפש, כתוצאה מטראומה לאומית מתמשכת, עקב כל מה שאנחנו חווים

נווה אמרגי: חבל שאנחנו עושים את הייצוג הזה בעולם

נעמה לזימי: ממש כך

נווה אמרגי: זו בושה שאנחנו צריכים לייצג את הנושא הזה בעולם, במקום ללמוד

נעמה לזימי: לא לייצג; אנחנו אלה שפיתחו את התחום, אבל זה לחלוטין בגלל הרבה שנים של קטיושות, של פצמ"רים ושל רקטות

נעמה לזימי:  כל הדברים שאנחנו זוכרים לאורך השנים – יצרו פה איזו שהיא הבנת תחום תוכן שהעולם לא מכיר, וישראל פיתחה

נעמה לזימי:  יש את המאגר של מרכזי החוסן, וכמה שייכנסו אליו יותר – זה יאפשר את הרחבת הטיפול

מתן בריצ'נר: זו לא בדיוק התשובה שחיפשנו לגבי מי שהתחיל טיפול ורצף טיפולי

עידן גנדלר: אתה אומר שהבעיה שלי נפתרה, לדעתך

עידן גנדלר:  איך אתה יודע?     

שלומי מור: בדקנו, אבל אם לא – אני אשמח - -      

עידן גנדלר: אז איך לא קיבלתי הודעה על כך?     

שלומי מור: - - לשבת איתך אחרי הדיון, ברמה פרטית - - -     

נעמה לזימי: עידן, זה דווקא טוב שאתה כאן

נעמה לזימי:  אנחנו נבדוק את זה פרטנית, אבל גם טוב להבין את זה ברמת המדיניות

מתן בריצ'נר: אבל עידן הוא רק דוגמה

שלומי מור: אני חוזר ואומר: בסוף האירוע הזה, שנפל על כל המדינה – ככל שהביטוח הלאומי יכול להתמודד איתו – הוא לא רק ה-3,000 שקיבלו הכרה ותשלום או 37,000 הפצועים; הוא גם עוד 800 משפחות חללים ומעל 200 משפחות חטופים

שלומי מור:  חבר'ה, נפל פה מגה-אירוע - - -     

מתן בריצ'נר: אתם לא אשמים

מתן בריצ'נר:  אתם חומת האש, כרגע; אתם מגינים

שלומי מור: אני לא יודע מי אשם

שלומי מור:  דיברת על שישי ושבת; תאמין לי שגם עובדי ועובדות הביטוח הלאומי – כולל אלה שבני הזוג שלהם נמצאים במילואים – עושים שמיניות באוויר

שלומי מור:  אני יודע ש-304 מיליון השקלים ששילמנו ב-50 יום האלה לא נשמעים כמו משהו מרשים, אבל אני אומר לך שאלמלא העבודה של האנשים והנשים הטובות בביטוח הלאומי – זה לא היה קורה

נעמה לזימי: אני מחזקת את מה שאתה אומר: מהניסיון שלי עם פניות מורכבות מאוד אליכם בתקופה הזו – המענה הוא יותר מהיר ומקיף ממשרדים אחרים, יחסית

נעמה לזימי:  לא תמיד מצליחים, אבל זו תקופה קשה ומורכבת מאוד, שהיא גם תולדה של מה שאמרת, מתן – ייבוש מתמשך וארוך מאוד, שפורר את הרשתות החברתיות שלנו ואת כל המענים שהיו

נעמה לזימי:  צריך לשקם גם את זה

נווה אמרגי: זה יכול להיפתר בקו חם לאוכלוסייה מסוימת

נעמה לזימי: נכון; במענה ייעודי

נווה אמרגי: אם הספרה 4 תהיה למשפחות ניצולים, אם הספרה 6 תהיה לניצולים עצמם או אם הספרה 7 תהיה למשפחות החטופים

מירב גילי הירש: ויש המון מתנדבים שיסכימו לבוא ולעזור

שלומי מור: אנחנו מנסים לארגן את זה דרך מרכזי החוסן והקואליציה

שלומי מור:  לגבי מרפאת דרור בשיבא, שדובר עליה – כן דאגנו שהיא תיכנס במסגרת של מרכזי החוסן, כדי שאפשר יהיה לקבל בה טיפול

נעמה לזימי: יפה

נעמה לזימי:  ואז הרצף הטיפולי של עידן יוכל להמשיך

שלומי מור: נכון

עידן גנדלר: אני אגש עליך אחר כך ותסביר

שלומי מור: בשמחה

נווה אמרגי: גם אסף הרופא קיבלו הקצאה כדי לטפל בטראומה

שלומי מור: לגבי התשלומים, כמו שאמרתי קודם – לא ביקשנו תביעות והצהרות

שלומי מור:  שיחת טלפון אחת, שבה בן אדם אמר לנו: "אני הייתי שם; אני ניצול", וברגע שיש לנו חשבון בנק – התשלומים נכנסים

שלומי מור:  אני, אישית, אמרתי בזום כבר לפני חודש שתהיה מקדמה ויהיו תשלומים, ובאמת העברנו מקדמה של 5,000 שקלים

שלומי מור:       כולם שמעו: "5,000, 5,000, 6,000" – ואנחנו עומדים מאחורי המילים האלה

שלומי מור:  אני יודע שיש כאלה שקיבלו 4,200 שקלים, וכו', אבל זה לא משנה; בסוף הדרך – זה מה שכולם יקבלו

נעמה לזימי: הסכום יהיה אחיד?     

שלומי מור: כן

שלומי מור:  אני לא אכנס לפרוצדורות; זה לא משנה

מירב גילי הירש: זה לא משנה

מירב גילי הירש:  מה שחשוב להם לדעת זה שהם יקבלו 17,000 שקלים

שלומי מור: אנחנו עומדים מאחורי מה שאמרנו

מירב גילי הירש: תודה רבה

שלומי מור: בבקשה

שלומי מור:  אז עכשיו – אני שמח

מתן בריצ'נר: ללא קשר למי שעובד?     

שלומי מור: לגבי שכר טרחה – זה מעציב אותי, כי כל מה שאנחנו מנסים לעשות, מיום עד ליל, זה למצות את הזכויות

שלומי מור:  לא ביקשנו תביעות – לא מחטופים, לא ממשפחות חללים ולא מהחבר'ה של המסיבה

שלומי מור:  לא ביקשנו כלום

שלומי מור:  אני גם עורך דין בעצמי, ואני לא חושב שצריך להשמיץ את עורכי הדין

שלומי מור:  אני לא חושב שעורכי הדין באים רק לגזול; חלילה וחס

נעמה לזימי: להיפך; הרבה מהם עוזרים בהתנדבות

שלומי מור: מי שירצה עורך דין – אני לא יכול למנוע את זה ממנו

שלומי מור:  אני אומר לכם דבר כזה: אנחנו עושים מאמצים כדי למצות את הזכות של האנשים, לפנות אליהם, לשלוח סמסים ולהזרים את הכספים, בלי שהם צריכים לעשות שום דבר

שלומי מור:  מי שעדיין מרגיש שהוא חייב עזרה חיצונית – יעשה את מה שהוא בוחר לעשות, אבל כל המאמץ שלנו הוא לשלוח את המסר שאומר: "חבר'ה, קודם כל – תנסו אותנו ותקבלו מאיתנו"

שלומי מור:  אתם כבר רואים שזה בחשבון הבנק שלכם – ואני מאמין שגם בשלכם; אני אופתע אם תגידו לי שלא נכנסו הכספים – וגם ייכנסו; אמור להיות תשלום נוסף בתחילת דצמבר

שלומי מור:       לגבי המילואימניק – תראה מה החוק מזמן לנו: אם היינו צריכים ללכת לפי החוק היבש – אתה היית צריך לבחור: לקבל תגמול מילואים או לקבל את המענק

שלומי מור:  לא יכולנו לקבל את הדבר הזה

שלומי מור:  עזוב את הפרשנויות המשפטיות שהיינו צריכים לתת בשביל שזה יקרה, אבל לא עלה על דעתנו להגיד לבן אדם, שגם נפגע וגם הולך למילואים – "תבחר"

שלומי מור:  זה לא הגיוני

שלומי מור:      פה אני חוזר אליך, גבירתי: המציאות הזו זימנה לנו דברים שהשטן לא ברא

שלומי מור:  אנחנו זקוקים - - -     

שרון ניר: פתרתם את זה? או שהוא לא יקבל מילואים?     

שלומי מור: הוא יקבל

נווה אמרגי: אני מקבל, אבל הבעיה שלי לא הייתה בכסף של המילואים – אני רק רוצה לחדד את זה – אלא בזה שהתקשרתי לביטוח הלאומי כדי לדעת איך לקבל את הכסף, וזה בסדר גמור

שלומי מור: של המענק?     

נווה אמרגי: לא של המענק; של המשכורת של המילואים

נעמה לזימי: זה 3010; זה עובר אליכם - - -     

נווה אמרגי: התשובות שקיבלתי התפרשו לשלושה מקרים

נווה אמרגי:  בכל אחת משלוש השיחות – קיבלתי מענה אחר

נווה אמרגי:  מה שהייתי רוצה זה שהמענה, לפחות, יהיה - - -     

שלומי מור: אתה שכיר?     

נווה אמרגי: כן

נעמה לזימי: נווה, הביטוח הלאומי מסונכרן עם - - -     

נווה אמרגי: אבל הוא לא היה מסונכרן, וזה משהו שאני רוצה להעביר להם, כדי שינסו לטפל בזה

שפרה שחר: דווקא יאמר לזכות הביטוח הלאומי שהם התקשרו בשביל הבן שלי, שנמצא במילואים

שפרה שחר:  בגלל שלא תפסו אותו, כי הוא בעזה – הסכימו, באופן חריג, לקבל ממני את חשבון הבנק שלו, כי הם תיארו לעצמם, כנראה, שאני לא אקח את זה אליי

נעמה לזימי: מזינים חשבון בנק לצבא, והביטוח הלאומי נותן את הכסף

נעמה לזימי:  כך זה עובד

שלומי מור: שכירים אמורים לקבל שכר מלא מהמעסיקים שלהם

שלומי מור:  המעסיק צריך לפנות לביטוח הלאומי – זה בכלל לא צריך להיות כאב ראש שלך

שלומי מור:  יותר מזה, כדי להקל על הציבור, במקום לחכות לסוף תקופת המילואים – אמרנו שאנחנו משלמים למעסיקים כבר בכל סוף חודש, אז המעסיק שלך אמור לשלם לך

שלומי מור:      יותר מזה, אם המעסיק שלך קיבל אפילו שקל אחד יותר מהשכר שלך – וזה קורה הרבה פעמים – הוא אמור להעביר לך את האקסטרה

שלומי מור:  זה המצב לגבי המילואים; זה לא בדיוק קשור אלינו, אבל היה חשוב לי להגיד

מתן בריצ'נר: שלומי, אפשר להתייחס לתשלום הכללי, שהוא נכון לכולם?     

מירב גילי הירש: הוא אמר – 17,000 שקלים, ללא קשר לשאלה אם הוא עובד או לא

מתן בריצ'נר: בגין אוקטובר, אנשים קיבלו 9,267 שקלים בסך הכול; אנשים היו אמורים לקבל 5,767 שקלים בעבור נובמבר – זה התט"ר שאתם הצהרתם עליו – וגם בעבור דצמבר

מתן בריצ'נר:  כרגע עברו סכומים רק בגין אוקטובר, ולא לכולם

הילה סופרמן הרניק: רק להזכיר שיש עוד מלא נקודות חשובות מאוד שלא נגענו בהן

הילה סופרמן הרניק:  בריאות הנפש – לא עלתה

נעמה לזימי: נכון

נעמה לזימי:  גם דיור

נעמה לזימי:  מתן, אם הוא אומר שזה הסכום, ושהוא מגיע בפעימות שונות - - -     

מתן בריצ'נר: אני לא הבנתי מה הסכום

מירב גילי הירש: מתן, יעברו 17,000 שקלים

מירב גילי הירש:  איך הם יעברו, ובאילו חלקים – אפשר לעשות את זה אחר כך, בחוץ, ונבין

מתן בריצ'נר: להיפך

מתן בריצ'נר:  הוא צריך להגיד את זה עכשיו, כשצופים בנו

מתן בריצ'נר:  יש עשרות אלפי אנשים שמחכים לכסף

מתן בריצ'נר:  שיגיד את זה עכשיו, פה, כששומעים אותנו, כשזה בוועדה, כדי שכולם ידעו

שלומי מור: המענק של ה-5,000 שקלים כבר היה אמור להיות משולם – המקדמה של ה-3,500 וה-1,500

שלומי מור:  כך גם לגבי הזכאות על חודש אוקטובר, שכבר הייתה אמורה להיות משולמת, באופן יחסי לחודש אוקטובר, אז יצא לאנשים 4,000 שקלים

שלומי מור:  דרך אגב, מי שיש לו ילדים – קיבל יותר

שלומי מור:  בתחילת חודש דצמבר אמור להיות תשלום נוסף, בגין חודש נובמבר, וזה אמור להשלים את ה-17,000 שקלים לכולם

מירב גילי הירש: מתי זה אמור להיות בדצמבר?     

מתן בריצ'נר: אז אין תשלום על דצמבר?     

שלומי מור: אני לא יודע להגיד לך את היום; זה אמור להיות בתחילת דצמבר

נעמה לזימי: חברים, חייב שנגיע לעוד נקודות

נעמה לזימי:  זה הובהר, ונאמר לפרוטוקול 17,000 שקלים, באופן חד משמעי

מתן בריצ'נר: אני מתנצל, אבל לי הבטיחו שיש תשלום של שלושה חודשים: אוקטובר, נובמבר ודצמבר

מתן בריצ'נר:  האם זה נכון או לא נכון?     

שלומי מור: אני לא יודע מי הבטיח לך

עידן גנדלר: זה היה רשום באתר, וזה מה שאמרו

נווה אמרגי: פיצוי בשלוש פעימות: פעימה ראשונה 5,000 שקלים – שמתחלקים ל-3,500 ול-1,500 – ועוד שתי פעימות של 6,000 שקלים

מירב גילי הירש: נכון

מירב גילי הירש:  בסך הכול – 17,000 שקלים, ואתה תקבל אותם

נעמה לזימי: זה נאמר

נעמה לזימי:  שלומי, דבר אחרון, לפני שנגיע לשאר, הוא לגבי המענה של דיור בסוגיות חריגות

נעמה לזימי:  למשל: מקרה של מישהו ממשפחה חרדית, שהתגלה שהוא היה במסיבה, ועכשיו לא מוכנים לקבל אותו בבית

נעמה לזימי:  הוא נשאר מחוסר דיור, ובמונחים שלנו, יתד – גם חסר עורף משפחתי

נעמה לזימי:  מהי היכולת שלנו לעזור? שלחנו כמה פניות ציבור פרטניות כאלה

שלומי מור: קודם כול, אני אשמח לשמוע את חברתי ממשרד הרווחה לגבי הפתרונות

שלומי מור:  אני אסיים במה שהתחלתי איתו: בסוף, האירוע הזה זימן לנו סיטואציות שהן חריגות ולא רגילות

שלומי מור:  אם היינו הולכים לפי לשון החוק – היינו מסיימים בעוד 20 שנה, ואנחנו רחוקים משם; אנחנו נותנים את מה שאפשר כאן ועכשיו

שלומי מור:  אבל במובן מסוים – ידינו כבולות, ואין לי את המענים לכל הסיטואציות שהמציאות זימנה

שלומי מור:       אני בהחלט מחזק את קריאתך: צריך שיהיה איזה שהוא משל"ט; איזה שהוא גוף מתכלל, שייתן את המענים הפרטניים

שלומי מור:  אני מבטיח שהביטוח הלאומי עושה שמיניות באוויר, ושבכל מקום שבו הוא יכול להרחיב, לפתוח ולתת – הוא עושה את זה

מירב גילי הירש: אני גם מבקשת להתייחס לנושא של התשלום לחיילים בסדיר – שלא נצא מפה בלי זה

שלומי מור: זה לא בביטוח הלאומי

מירב גילי הירש: אני מבינה

נעמה לזימי: מירב, אני רוצה להגיע לזה, והדברים רשומים פה

נעמה לזימי:  אני רוצה לבקש גם בקשה חריגה מהחשכ"ל – לאשר, באופן חריג, את פתרונות הדיור ואת המענים, מבחינה כלכלית

נעמה לזימי:  אנחנו נדבר עם מי שאמור לתכלל את זה – יתד עם הביטוח הלאומי, או אחרים, אבל צריך לאשר תוספת לפתרונות דיור לתקופה

נעמה לזימי:  זו קבוצה שהיא לא גדולה מדי

נעמה לזימי:  אפשר לעמוד בזה כלכלית, ולתת איזה שהוא סכום שייתן מענה תקופתי

נעמה לזימי:       שלומי, אני מודה לך

נעמה לזימי:  אני אשמח שתישארו כאן, למקרה שיהיו עוד שאלות

נעמה לזימי:  רוני למפרט, ראש מחלקת איתור, ממפיקי הנובה

נעמה לזימי:  תודה רבה שהגעת, רוני

רוני למפרט: אני מנובה

רוני למפרט:  אני אשת טראנס של הרבה מאוד שנים

רוני למפרט:  אני לא שייכת למפיקים של נובה, אבל אני מפיקה בעצמי בסצנת הטראנס, ונקראתי, בתור זקנת השבט, לבוא ולעזור להם

רוני למפרט:  אני מלווה אותם כבר חודש וחצי בכל מה שקורה אצלם

רוני למפרט:       אני אספר בקצרה: זו הפקה צעירה, בת שנתיים, שעומד מאחוריה גוף יותר בוגר

רוני למפרט:  ביום האירוע, ב-07 באוקטובר, קרה מה שקרה, וכמו כל מפיקים – האינסטינקטים המיידיים שלהם היו לקחת אחריות ולהתחיל לפעול

רוני למפרט:       הם התחילו מכך שהם פעלו בשטח, ממש – בחילוצים לפי נקודות ציון שנשלחו אליהם, עם קלצ'ניקובים וג'יפים, מתוך ידיעה ברורה שהם לא הולכים משם לפני שהם עושים את כל מה שהם יכולים לעשות כדי לעזור

רוני למפרט:  זה המשיך לחמ"ל אזרחי שהם פתחו, שהתעסק באיתור של כל מי שהיה במסיבה, אל מול רשימת הכרטיסים שהייתה להם – לאתר כל אחד ואחד: לוודא אם הוא הגיע הביתה; אם הוא בקשר או מנותק קשר; אם הוא נעדר; אם הוא נרצח, חלילה

רוני למפרט:  זה היה ממש חמ"ל שעבד, וקידם את כל החמ"לים האזרחיים שחיפשו את הילדים שלהם, באותו זמן

רוני למפרט:      זה המשיך במרכז שנפתח

רוני למפרט:  יש מרכז בכוכב הים, שנווה סיפר עליו

רוני למפרט:  זה מרכז שמהווה מקום לכל השורדים כדי לבוא ולהיות ביחד, מתוך הבנה ברורה שהדבר הראשון, והכי חשוב, שהם מבקשים – זה את השהייה ביחד

רוני למפרט:  יחד הוא המרפא הראשוני הכי גדול

רוני למפרט:       קהילת הטראנס היא קהילה חכמה מאוד, שיש לה את האינטליגנציה של איך לחבק את עצמה; איך לרפא את עצמה; ואילו כלים יש לה על מנת לתמוך האחד בשני

רוני למפרט:  המרכז שנפתח – מתבסס בראש ובראשונה על זה

רוני למפרט:      לתוך זה הצטרפה זרוע טיפולית, שגם מגישה, יום-יום מהשעה 14:00 ועד 22:00, טיפולים של בריאות הנפש – טיפולי שיח; טיפולי גוף-נפש; סדנאות של תרפיה ועוד הרבה מאוד דברים – כשהכול מתקשר לנושאים של הילינג, של רפואה ושל ריפוי של טראומה, פסיכדליה ומצבי קיצון

רוני למפרט:  כל הידע שצריך – נמצא שם, בתוך המרכז הזה

רוני למפרט:  כל זה – במעטפת הכי יפה, אסתטית ונעימה: על חוף הים, עם אוכל ושתייה, עם חברותא, עם זקני השבט שנמצאים שם

נעמה לזימי: רוני, מהם הצרכים שלכם?     

רוני למפרט: בראש ובראשונה – שיכירו בהם

רוני למפרט:  שיכירו בזה שהם נובה; שזה המרכז שנובה פתח

רוני למפרט:  המרכז הזה, שהם מתחזקים, כלכלית, על הגב של עצמם, מאיסוף תרומות

רוני למפרט:  אז בראש ובראשונה – שמדינת ישראל תבוא ותגיד: "סליחה

רוני למפרט:  הפקרנו אתכם פעם אחת בשטח, ופעם שנייה – עם המרכז שלכם

רוני למפרט:  אתם מתחזקים אותו ומתפעלים אותו, ואנחנו עדיין לא באנו וראינו אתכם, לא חיבקנו אתכם, ולא פתחנו את פנקס הצ'קים ורשמנו לכם את הצ'ק שאתם צריכים, כדי שהדבר הזה ימשיך ויוכל לתת את המענה שהוא נותן"

רוני למפרט:  זה המענה הראשוני הכי טוב, הכי חכם והכי יעיל שהיה מבין כל מה שקורה

רוני למפרט:      אני רוצה להגיד שכל גופי הממשלה נמצאים שם, במרכז, ועושים עבודה מדהימה

רוני למפרט:  מה שאני הייתי עושה זה לפתוח קו ייעודי, אך ורק לשורדי המסיבות

רוני למפרט:  הקו של הביטוח הלאומי מכיל בתוכו את כל המפונים ואת כל החטופים, אולי

נעמה לזימי: זה עומס גדול מאוד

רוני למפרט: לפתוח קו ייעודי

רוני למפרט:  מספר טלפון אחד, שמחזיק מאחוריו - - -     

נעמה לזימי: שלומי, זה מול משרד התקשורת או מולכם?     

שלומי מור: זה מולנו, ואנחנו כבר בודקים, מול מרכזי הקואליציה ומרכזי החוסן, אם אפשר שיהיה שם מספר ייעודי

רוני למפרט: כל אחד מהמשרדים שמתעסק בנושא החטופים – שיפרסם מספר טלפון ייעודי אך ורק ל-4,000 ניצולי המסיבה, ושמי שיענה לשיחה – ידע את כל האינפורמציה הנדרשת כדי לעזור להם

רוני למפרט:  זה יהיה הדבר הכי יעיל שאפשר לעשות עבורם

רוני למפרט:      מעבר לזה, בתפקיד שלי, ברמה האישית, מתקבצים אליי כל הדיווחים על מקרי הקיצון שלא מגיעים אל מרכזי הטיפול

רוני למפרט:  האנשים השקופים, שנמצאים מתחת לרדאר, כרגע, והם אפילו לא נמצאים במצב של לבוא ולבקש עזרה

רוני למפרט:  כרגע, אני מקבלת את הדיווחים האלה מאמא שדואגת, מבת זוג שדואגת - - -     

נעמה לזימי: והם אפילו לא מגיעים אליך?     

רוני למפרט: הם לא מגיעים אליי; זו הבעיה, כי אנחנו יודעים איך לטפל במי שמגיע, אבל מה עם אלה שלא מגיעים?     

נווה אמרגי: אלה שלא יוצאים מהבית

נעמה לזימי: את מקבלת את זה בדרך עקיפה?     

רוני למפרט: כן

רוני למפרט:  אני יודעת מה לעשות איתם כשהם מגיעים אליי, אבל השאלה שמטרידה אותי כל הזמן היא: "איך אנחנו מגיעים אליהם?"

רוני למפרט:  מאז שהתחלתי בתפקיד הזה, של לרכז אותם אליי, אני כל הזמן עושה ניסיון לאחד את כל ה-Data של כל המרכזים בארץ שטיפלו בשורדי המסיבה החל מה-07 באוקטובר

רוני למפרט:       לנובה יש את ה-Data הכי גדול ועדכני של מי שהיה במסיבה – אלה שקנו, אלה שהיו בחינם וגם הצוותים שעבדו

רוני למפרט:  זה ה-Data הכי מרכזי שיש

רוני למפרט:  אם אני הייתי יכולה לקבל את ה-Data של כל המתחמים שפעלו ופועלים עם הניצולים – הייתי יכולה לאחד את הכול ולהוציא את הפלט האחד שכולם רוצים לדעת אותו, והוא: אלה שמעולם לא נקלטו בשום מרכז טיפולי

רוני למפרט:  עם המספר הזה – אפשר להתחיל לעבוד

רוני למפרט:  מתוכם יהיו כאלה שפשוט לא זקוקים לכלום, אבל יהיו גם את אלה שעדיין לא הגענו אליהם עד היום

רוני למפרט:      הבעיה שאני נתקלת בה היא שיש ענייני חיסיון, והם לא יכולים להעביר לי שמות

רוני למפרט:  הפתרון היחיד שיכול לבוא הוא מאיזה שהוא גוף ממשלתי

אסנת חסון: יש לי שאלה, בבקשה

אסנת חסון:  סליחה שאני קוטעת אותך

אסנת חסון:  יש איזה Database של הניצולים ששמעתי עליו, שמנוהל ברייכמן

אסנת חסון:  יש דבר כזה?     

נעמה לזימי: אני לא יודעת, אבל זה דבר שאסור להעביר לגורמים פרטיים

מירב גילי הירש: לא צריך; כל המרכזים יכולים להעביר ליתד, ויתד יכולה להצליב את זה יחד עם הרשימות של המסיבה, לחתוך ונגמר הסיפור

רוני למפרט: התשובה שאני מקבלת מכל העמותות שמטפלות היא שעורכי הדין שלהן אומרים להן שאי אפשר להעביר את ה-Data

רוני למפרט:  אם נפתור את זה – זה יהיה מעולה

רוני למפרט:  אתם כל הזמן מדברים על גוף אחד שצריך לתכלל, ואני רוצה להגיד לכם שהנובה הוא הגוף האחד

רוני למפרט:       הנובה הוא הגוף שמכיל את ה-Data הכי מדויק; הנובה הוא הגוף שיושב עכשיו על להקים את ה-Data הכי מעודכן, שיכלול בתוכו את כל אלה שהיו במסיבה – האם הם בחיים? האם הם שרדו? האם הם נפצעו? האם הם היו בביטוח הלאומי? האם הם היו במרכז טיפולי? האם הם פנו ליתד? האם הם מטופלים על ידי חוסן? הם מרכזים את כל ה-Data הזה

רוני למפרט:       גם עבור זה – הם נזקקים למשאבים

רוני למפרט:  גם בזה – הממשלה יכולה לתמוך

נעמה לזימי: נכון

רוני למפרט: אז אם את שואלת אותי מהם הצרכים של נובה – תפתחו קו ייעודי לכל משרד - -     

נעמה לזימי: זה בטיפול

רוני למפרט: - - ותזרימו כספים להפקה של נובה

רוני למפרט:  הם אלה שמאחדים בתוכם; הם הגוף האחד; הם אלה שצריכים להיות בחוד החנית של כל הדבר הזה

מתן בריצ'נר: אני מתנצל, אבל אני חייב להסתייג: לא

מתן בריצ'נר:  זה משרד הבריאות; זה הביטוח הלאומי

נווה אמרגי: איפה הם היו עד עכשיו?     

מתן בריצ'נר: זה לא משנה איפה הם היו

מתן בריצ'נר:  רק להם יש את הרשות להחזיק את ה-Data על אלפי אנשים

מתן בריצ'נר:  אני, בתור אח של פצוע, לא רוצה שיהיה לכם את ה-Data על אחי

נעמה לזימי: מתן, אתה צודק במובן העמוק – וגם אמרתי את זה לפני כן – אבל אני חושבת שאם משרדי הממשלה יהיו שם גם כדי לתכלל את הכסף – יהיה אפשר לעשות את האיגום הזה יחדיו, אולי, ולא למנוע את הכפילויות

נעמה לזימי:  זה משהו שאפשר לעשות במשותף, אבל כמובן שכסף ציבורי לא אמור ללכת בצורה לא מבוקרת

מתן בריצ'נר: מי עושה את הרגולציה על ה-Data שהם מחזיקים?     

נעמה לזימי: זו בדיוק השאלה

מתן בריצ'נר: הם מחזיקים מידע רגיש מאוד

נעמה לזימי: רוני, זה בסדר, מבחינתך, שניתן להילה לדבר?     

רוני למפרט: בוודאי

נעמה לזימי: הילה סופרמן הרניק ממשרד הרווחה, בתוכנית יתד

נעמה לזימי:  אנחנו עובדות יחד לאורך כל השנה, ואתן עושות דברים מדהימים, גם בסוגיות הללו

נעמה לזימי:  אני אתן לך להציג את התוכנית ואת הדברים, ואולי גם להתייחס לדברים שנאמרו

נעמה לזימי:  אני בטוחה שזו תקופה לא פשוטה

הילה סופרמן הרניק: שלום

הילה סופרמן הרניק:  התאספו הרבה דברים, ואני אשתדל להתייחס אליהם, אבל אני רוצה להגיד את הדבר המרכזי לגבי הקריאה של אסנת – "תיקחו": ניקח ולקחנו

הילה סופרמן הרניק:  בהקשבה לדברים שנאמרים כאן – הכאב הגדול הוא הפער, וזהו האתגר הגדול מאוד שאנחנו צריכים להתגבר עליו: איך לוודא שכל מה שכבר התחלנו לייצר, ונייצר – יגיע לשטח?      דיברת על הצורך שלך בעבודה משותפת, בלדבר עם הורים אחרים ובלקבל כלים, וכבר התחלנו עם זה

הילה סופרמן הרניק:  קודם כול, אני אגיד שאסונות מביאים איתם גם תהליכים מבורכים, בהפוך על הפוך - - -     

נעמה לזימי: אם נשכיל לקחת אותם

הילה סופרמן הרניק: אני חושבת שאנחנו כבר משכילים, ברמה כזו או אחרת

הילה סופרמן הרניק:  יש הרבה תהליכים שמתרחשים: עבודה משותפת של משרד הבריאות, הביטוח הלאומי והסיוע המשפטי

הילה סופרמן הרניק:  האנשים שיושבים כאן, בשורה, מדברים בכל יום – גם בשעות שיפתיעו את רובכם, אני חושבת – כדי לתת מענים; כדי לסנכרן את העבודה ככל שניתן, וכדי לייצר משהו שלא היה קודם – כי באמת לא היה כדוגמתו לפני כן

הילה סופרמן הרניק: עד שלא תיקבע החלטה אחרת – אנחנו, משרד הרווחה, רואים את עצמנו כמספקי המענה הכוללני; לא הממוקד – כי יש כאן מענים ממוקדים של סיוע משפטי, של טיפול, של משרד הבריאות והביטוח הלאומי

הילה סופרמן הרניק:       המטרה היא להתייצב לצד הקהילות – נובה, פסיידאק, מידברן – כדי לסייע להן כקהילות – גם תחום קהילה במשרד הרווחה התגייס לטובת העניין – אבל גם ברמה הפרטנית, ובפיזור רחב מאוד בכל הארץ

הילה סופרמן הרניק:  יש צעירים – אני קוראת להם "צעירים", אבל לא כולם צעירים – באילת, בכרמיאל ובירושלים, ומבחינתנו – המטרה היא להגיע לכל קבוצה כזו שמתארגנת

הילה סופרמן הרניק:      אם יש עוד אנשים שצופים בנו עכשיו – זו ממש קריאה: תפנו אלינו

הילה סופרמן הרניק:  יש לנו רכזת מעטפת, שעובדת בתוך נט"ל - - -     

נעמה לזימי: תגידי לצופים איך לפנות

הילה סופרמן הרניק: אנחנו נפיץ את זה דרככם, כי אנחנו בעולם דיגיטלי; הכל בקישורים, ואני לא יכולה להגיד את הקישור

נעמה לזימי: להיכנס לאתר יתד

הילה סופרמן הרניק: כן, ונפיץ את הפרסומים כדי שתיגשו ותפנו

הילה סופרמן הרניק:  נקים קבוצות וניתן מענה, גם בהכשרות של צוותים וגם במענה בשטח – להורים וגם לצעירים עצמם

הילה סופרמן הרניק:  חשוב להגיד שבדרך כלל, ביתד, אנחנו עובדים עד גיל 26, אבל החרגנו את הגיל לגבי שורדי המסיבה

הילה סופרמן הרניק:  ברמה הפרטנית, יצרנו קו ישיר במייל ובוואטסאפ; החלטנו שלא לעשות קו טלפון ישיר, כי דווקא יותר קל לענות בוואטסאפים ואז להרים טלפון

מתן בריצ'נר: זה דור של וואטסאפ

הילה סופרמן הרניק: בדיוק

הילה סופרמן הרניק:  החרגנו את הגיל בצורה מורכבת

הילה סופרמן הרניק:  זה אומר שהמענה בשטח ניתן לצעירים בטווח גילאים רחב יותר

הילה סופרמן הרניק:  ההתמודדות של המשפחות היא מורכבת יותר, ואנחנו מתווכים בין שורדים שהם גם הורים לילדים לבין עובדי רווחה ברשויות המקומיות, כי נדרשת כאן טיפה יותר מומחיות ממה שאנחנו יודעות להחזיק

הילה סופרמן הרניק:      לגבי הסוגייה של הדיור: כרגע, ההצעה שלנו לגבי המקרים הנקודתיים שהגיעו אלינו – ואני רוצה לשמור על כבודם ולא לרדת לפרטים – היא להפנות לעו"סיות ביתד וברשויות, כדי שיישבו עם כל אחד ויתפרו לו מענה לצורך שלו

נעמה לזימי: אני אעביר גם אליכן את הרשימה שיש לנו, בכל מקרה

מירב גילי הירש: גם להילה יש את הרשימה, כי זו הייתה הפעם הראשונה, אבל המענים שהם מקבלים הם לא מספקים

מירב גילי הירש:  כלומר, הם לא מותאמים למה שהם צריכים

מירב גילי הירש:  אי אפשר להפנות אותם - - -     

הילה סופרמן הרניק: דירות מעבר והלנות חירום פחות מתאימות למי שפנה אלינו כיום

הילה סופרמן הרניק:  היום בצוהריים טיפלתי באיזו שהיא פנייה מהוד השרון, ואנחנו מנסים לתפור מענה שכולל סיוע בשכר דירה, אבל גם איזו שהיא תוכנית קדימה, כי סיוע בשכר דירה לחודש-חודשיים הוא פלסטר

נעמה לזימי: כן

נעמה לזימי:  הוא גם נמוך מאוד בישראל; הוא מכסה אולי רבע משכר הדירה

הילה סופרמן הרניק: כן, אבל היום יש לנו יכולת לתת קצת יותר

הילה סופרמן הרניק:  מי שעוד התגייסו הם הסוכנות היהודית, עם הקרן לנפגעי פעולות איבה, שמעמידה מערך של מענקים ייעודיים לאנשים שייכנסו לתוכנית שיקומית – תוכנית טיפול אישית שאנחנו נבנה יחד איתם

הילה סופרמן הרניק:      ברמה הכי קונקרטית, אנחנו מחכים לאישור תקציבי לתוכנית שהיא תוכנית גדולה, של שנתיים או שלוש, שכוללת מערך - - -     

נעמה לזימי: הילה, את מדברת על התקציב החדש שנפתח? את שואלת האם נכנסת שם התייחסות אליכם, והגדלה?     

הילה סופרמן הרניק: ביקשנו, ואנחנו מחכות לתשובה

נעמה לזימי: אנחנו צריכות לבדוק האם התוכנית הייעודית, יחד עם הקרנות של הביטוח הלאומי, נכנסה לתקציב החדש שנפתח עכשיו, כדי לוודא שזה יהיה בו

הילה סופרמן הרניק: 	זה לא אמור להיות תהליך ארוך; הוא אמור לצאת לדרך בתוך חודש וחצי

הילה סופרמן הרניק:  המהלך הזה יוכל לתת מענה לצעירים שנמצאים בכל רחבי הארץ – גם בעבודה עם העמותות שנכנסו לתמונה ועם הגופים שמומחים בתחום, אבל גם בסוף – ברוח הדברים שאמרת קודם – כשאנחנו לוקחים אחריות על טיפול – אנחנו חייבים לדעת שאלה גופים רציניים, מקצועיים ושאפשר לסמוך עליהם

הילה סופרמן הרניק:  אני לא אומרת בכך שום דבר רע על אף אחד מהגופים שכבר נכנסו לשטח; אני חושבת שהיוזמות הן נפלאות וברוכות, וככל שנוכל לעשות איתם שיתופי פעולה – זה יהיה נפלא ונהדר

הילה סופרמן הרניק:      	לגבי ה-Data – כבר עשינו פניה ל-"ישראל דיגיטלית", יחד עם נועה ממשרד ראה"מ, כדי לראות אם הם יכולים להיות אותה פלטפורמה ניטרלית שתרכז את כל המידע

הילה סופרמן הרניק:  אנחנו מחזיקים את הרשימות של נובה, פסיידאק ומידברן, ואני חושבת שגם לביטוח הלאומי יש את המידע הזה

הילה סופרמן הרניק:  יש לנו כאן אתגר בקבלת המידע מהגופים המטפלים האחרים, ואם "ישראל דיגיטלית" תוכל לעשות הצלבה ולתת לנו פלט בזמן סביר – זה יהיה נפלא, וגם אם אתם תוכלו לקדם את זה

הילה סופרמן הרניק:      	אני לא יכולה להגיד בשמם, אבל ממה שנאמר לי – יש כוונה לרכז, תחת אחת המערכות החדשות שנוצרו, את כל הנפגעים של ה-07 באוקטובר

הילה סופרמן הרניק:  במובן הזה, זה לא שהמידע של אחיך יהיה חשוף מולי; זאת אומרת, אני לא אדע מה משרד הבריאות עשה, אבל זה אומר שגם בעוד עשר שנים – אפשר יהיה לחזור אחורה ולראות מה נעשה בביטוח הלאומי ומה נעשה ברווחה; כל אחד והאזור שלו

נעמה לזימי: אם בן אדם יתבע איזה שהוא פיצוי עתידי – הוא יוכל להיות במערכת

הילה סופרמן הרניק: אני לא יודעת מה קורה עם זה ולאן זה מתקדם

קריאה: מי האחראי על הפרויקט הזה?     

נעמה לזימי: גם מה שאמרת עכשיו הוא ב-"ישראל דיגיטלית"?     

הילה סופרמן הרניק: 	ממה שהבנתי – כן, או דרך אחת המינהלות

הילה סופרמן הרניק:  צריך לבדוק את זה איתם

נעמה לזימי: כדאי שנבקש לזרז את הפלט הזה

הילה סופרמן הרניק: הדבר האחרון שחשוב קצת נוגע למה שאמרתם, נווה ומשה, לגבי ההתאמה של המענים למאפיינים שלכם, ואני חושבת שזו הערה נורא חשובה

הילה סופרמן הרניק:  יש לנו אתגר משותף – ואנחנו עסוקות בו

הילה סופרמן הרניק:  שירי היא האחראית על נוהל החרדה; לתת את הטיפולים של נוהל החרדה זו השקעה מטורפת, ויש לנו עניין, לא פחות מכם, בכך שזה יהיה טיפול טוב ומיטיב

הילה סופרמן הרניק:       לכן, הפידבק הזה הוא חשוב, ואנחנו מזמינות אתכם להציף אותו ולהגיד, כדי שאפשר יהיה ללמוד

הילה סופרמן הרניק:  נכנסים אנשי מקצוע טובים מאוד אל התחום, בעלי הבנה מעמיקה על רקע השימוש בחומרים משני תודעה, או כל הקשר שהוא, ואנחנו צריכים לראות איך אתם תוכלו לפגוש אותם כדי שתקבלו את הטיפול שמתאים לכם

הילה סופרמן הרניק:      	יש לנו כאן הרבה אתגרים, ואני חושבת שהדרך עוד ארוכה, אבל אנחנו רוצים לראות אתכם שותפים לסימון הצרכים, לתהליכים ולדרך

הילה סופרמן הרניק:  אני חושבת שיושב כאן רוצה מאוד להגיע לכולם, וזה אמיתי וקורה

הילה סופרמן הרניק:       	הקצב של החברה האזרחית הוא תמיד יותר מהיר; היתרון של המדינה הוא הקיימות ומשך הזמן של זה

הילה סופרמן הרניק:  המפיקים של כל המסיבות הם בקצב מטורף – אני הולכת לישון עם החלטה אחת שלהם, קמה בבוקר ומגלה שהכל התהפך

הילה סופרמן הרניק:  אנחנו מנסים להדביק את הקצב, והאתגר - - -     

נווה אמרגי: למה שלא תחברו?     

הילה סופרמן הרניק: אתה לא מבין עד כמה אנחנו חוברים

רוני למפרט: אנחנו מאוד חברות; הכי חברות

רוני למפרט:  אני מדברת איתה יותר ממה שאני מדברת עם החברות שלי

הילה סופרמן הרניק: זה קשוח; זה מפגש של עולמות

רוני למפרט: אני רוצה להוסיף עוד שתי נקודות, כי משהו התבלבל

רוני למפרט:  הדבר הראשון: העובדה שאנחנו אוספים Data ועושים את כל הדבר הזה היא כי עדיין לא גילינו גוף ממשלתי שאנחנו יכולים לסמוך עליו

רוני למפרט:  אם יקום גוף ממשלתי מתכלל, שיגיד: "אנחנו לוקחים את זה", ויראה שהוא באמת - - -     

נעמה לזימי: זה מה שביקשנו

נעמה לזימי:  כבר אמרנו את זה

רוני למפרט: זה עניין של אמון שצריך להחזיר

רוני למפרט:  הדבר השני שאני רוצה להגיד הוא שהמתחם של הנובה הולך ומצטמצם, ולאט-לאט – הוא יסגר, כי אין לנו תקציב להחזיק אותו

רוני למפרט:  מה שאנחנו עובדים עליו, כבר יותר מחודש, הוא שברגע שהמתחם יסגר – יעלה אתר אינטרנטי לאוויר, שיציג לשורדים את כל האופציות הטיפוליות ואת כל המרחבים הטיפוליים

רוני למפרט:       זו עבודה משוגעת של איתור גופים ושל איסוף אינפורמציה

רוני למפרט:  אני נמצאת בקשר עם הילה כי בין הגופים יש גם את הזרוע הממשלתית ואת הזרוע האזרחית של המתחמים, ואת כל האינפורמציה שיכולה להיות

רוני למפרט:  זה בהמשך לאחריות שאנחנו לא משחררים – אנחנו ממשיכים להחזיק את האחריות לגבי כל שורדי המסיבה והרווחה שלהם

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:  אני רוצה לעבור לכל סוגיית בריאות הנפש, אבל בגלל שהיא סוגייה רחבה – אני קודם אתן לצה"ל לתת התייחסות לגבי החיילים, והמענים שאין להם

נעמה לזימי:  תודה שהגעת, אייל

אל"מ אייל יוסיפסקו: תודה

אל"מ אייל יוסיפסקו:  שמי יוסיפסקו אייל, ואני בא לכאן כנציג אגף כוח האדם בצה"ל

אל"מ אייל יוסיפסקו:  ברמה האישית, האוזניים שומעות, העיניים רואות, והדעת – לא קולטת

אל"מ אייל יוסיפסקו:  שמעתי את התיאורים ואת המילים "בריחה"; "הישרדות"; ובעיקר, כלובש מדים – את המילים "היעדר תחושת ביטחון"

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אלה מילים קשות

אל"מ אייל יוסיפסקו:  מנגד, לשמוע את תיאור ההתגייסות למילואים בשליחות, בחתירה למגע ובתרומה – אני מניח שהיה מרגש ומשמעותי לא רק עבורי

אל"מ אייל יוסיפסקו:      גבירתי יושבת הראש, אני באתי לכאן עם מסר, והמסר הוא: אחריות כלפי המשרתים; בין אם בשירות, בחופשה, בסדיר או במילואים

אל"מ אייל יוסיפסקו:  זה נכון לכל מי שהיה בתווך של היום הנורא שהזכרת בפתיחה, במילים חדות, ובכל מצב שירות: המשרתים והמשרתות שגרים במרחב; מי שהיו בתורנות החג במחנות, ביישובים, ומאז – במערכה כולה; והמשרתים שהיו במסיבות

אל"מ אייל יוסיפסקו:       	הליווי והטיפול הרפואי, המתבצעים בכל מישור – גם על ידי מחלקת הנפגעים באגף כוח האדם וגם על ידי חיל הרפואה, שבתוכו מערך בריאות הנפש – הם עיסוק שוטף

אל"מ אייל יוסיפסקו:  העיסוק הסוציאלי – שבשפה הצבאית נקרא "ת"ש" – ותהליך ההכרה במצב הפגיעה, על פי צורך, בשילוב משרד הביטחון, מביאים פתרונות נקודתיים לקשיים, עם ניסיון להיות רלוונטיים ומהירים בביצוע

אל"מ אייל יוסיפסקו:      	יש שונות בין מי שמשרת בצו לבין מי שהוא אזרח שלא משרת

אל"מ אייל יוסיפסקו:  לכן, גם בדיונים עם הביטוח הלאומי – ויעיד כאן נציג הביטוח הלאומי – אנחנו ביקשנו לפעול מתוקף חוק השיקום, ולא מתוקף חוק נפגעי פעולות איבה

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אמת המידה היא שונה; אני מתייחס לסוגיות של דמי קיום, שעלו פה – שזו ההמשגה לשכר של משרתים – וכן לתמיכה רציפה בדיור, במזון ובתחבורה

אל"מ אייל יוסיפסקו:  בדברים אלה – אמת המידה בדבר האחריות שלנו, כארגון, כלפי המשרתים, היא שונה

אל"מ אייל יוסיפסקו:      	יש היקף גדול מאוד של משרתים שנכחו במסיבה – 163 משרתות ומשרתים בשירות חובה, ועוד 19 בקבע, שמתוכם מעל 20 טופלו בבתי החולים

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אני בטוח שבהיקף הזה – יש גם בעיות ופערים שאני לא מכיר, ואנחנו נרצה לטפל בהם

אל"מ אייל יוסיפסקו:       	המוקדים שלנו עומדים לרשות כולם – זה נכון גם לגבי מי שהיה באוגדת רעים, ממש בסמוך לשטח המסיבה, וגם לגבי מי שמשרת בצאלים או באורים

אל"מ אייל יוסיפסקו:  לכן, ההבחנה - - -     

נעמה לזימי: אתה רוצה לתת את המספר של המוקד, כדי שמי שצריך – ידע להתקשר?     

אל"מ אייל יוסיפסקו: כן: 1111, והשלוחות מנתבות לפי סוג השירות ולפי המוקד לפניות הציבור

אל"מ אייל יוסיפסקו:  מפקדים וסגלי הת"ש נמצאים במחויבות, כתמיד

אל"מ אייל יוסיפסקו:  המסר הוא אחריות; אנחנו נטפל במשרתים

אל"מ אייל יוסיפסקו:  לעניין המענק, שעלה פה, בצד הדברים – אם הצבא יתן מענק למי שהיה במסיבה – זה יהיה אירוע שיעשה משפט שלמה בתוך הצבא

נעמה לזימי: אין אפשרות לאפשר לביטוח הלאומי - - -     

אל"מ אייל יוסיפסקו: אני שמעתי שנציג הביטוח הלאומי כבר דיבר על המילואים, וזה מה שהתכוונתי לומר

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אני חייב להגיד, בתוך סוגריים, שהביטוח הלאומי יצא מגדרו בימים האלה; אני רואה את זה דרך הטיפול באוכלוסיית המילואים

אל"מ אייל יוסיפסקו:  המעמסה גדולה מאוד בהיקף, בכל תרחיש

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אם הביטוח הלאומי ירצה לשלם את זה – אנחנו בוודאי לא נמנע את זה

נעמה לזימי: אני רוצה לעשות סדר ולהבין: אתה אומר "משפט שלמה בתוך צה"ל" כי זו איזו שהיא החרגה, אבל יש את הקרן שהצבא יצר למענה לחיילי מילואים, כדי לשפות, אולי, בנות זוג שנמצאות בבית

נעמה לזימי:  קודם כול, בגלל שהאירוע הזה הוא אירוע מאוד יוצא דופן, ובגלל שהיה פה גיוס עצום – גם צהל"י

נעמה לזימי: – אנחנו עושים, פתאום, דברים שלא עשינו לפני כן, ומספקים הגנה בכל מיני דברים

נעמה לזימי:      אפשר להבין שזו סוגייה חריגה, כי בסוף – אותם חיילים הם גם נפגעי פעולות איבה, במקביל

נעמה לזימי:  יש פה איזה שהוא מענק שניתן לאותה קבוצת מיקוד, אבל הפער הוא שהם תחת הצבא

נעמה לזימי:  אז – יש פה איזה שהוא מצב שבו אדם שמגויס נמצא תחת הצבא, וכל המענים הם בפנים, אבל יש גם מצב הפוך, שבו אותם חיילים שהיו במסיבה – מופלים

נעמה לזימי:  אנחנו עשינו להם משפט שלמה – אחרים מקבלים משהו שהם לא מקבלים

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אני אסביר: יש שונות בין אזרח למשרת; זו שונות קיימת, באופן שבו אנחנו מתייחסים לאנשים

אל"מ אייל יוסיפסקו:  הם גם נוסעים בחינם באוטובוס, לצורך הדוגמה

נעמה לזימי: כדי להגיע לבסיס

אלעד אדליסט: יש שוני

אלעד אדליסט:  בטבח – כולנו נטבחנו; לא היה שוני בין חיילים לבין אזרחים

אל"מ אייל יוסיפסקו: אנחנו מדברים עכשיו על הטיפול, ועל מה משרת המענק

אל"מ אייל יוסיפסקו:  למענק יש צורך לשרת משהו – את ההתמודדות; את הקושי בלעשות תעסוקה ביום שאחרי; את הפן הטיפולי

אל"מ אייל יוסיפסקו:  הוא לא על הנוכחות

אל"מ אייל יוסיפסקו:  ב-07 באוקטובר, המשרתים נכחו בכל נקודת מפגש עם האויב שהייתה כישלון: במחנות רעים, צאלים ואורים, שהיו בהם היתקלויות גם של חיילים עורפיים, או ביישובים בעוטף, שגרים בהם חיילים וחיילות ששהו שעות וימים במרחבים מוגנים, תחת אש

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אם אני, כצבא, אקח אוכלוסייה ששהתה במתחם האש, בנקודה ספציפית, כי היא הייתה חלק מהתארגנות נקודתית בחופשה – אני פוגע ביתר

אל"מ אייל יוסיפסקו:       אני לא אמרתי שלא צריך לטפל

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אני לא אמרתי שלא צריך ללוות

אל"מ אייל יוסיפסקו:  נהפוך הוא; אני הגדרתי שזה תחת האחריות שלנו לטפל בכולם בצורה מידתית ושווה

מירב גילי הירש: אם זו מידה מידתית ושווה, ואנחנו מדברים על כך שהביטוח הלאומי נתן פיצוי כספי ותגמול טיפול רפואי ראשוני למי שהיה במסיבה – אתה אומר שאתם לוקחים את הטיפול הרפואי הראשוני על עצמכם, לא משנה - - -     

אל"מ אייל יוסיפסקו: לא

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אני דיברתי על כל הליווי, כולל ההכרה; ואם יש לנו חיילים מהנובה שהיו מאושפזים מעל 30 יום – הם קיבלו מענקי קיום גם למשפחות שלהם

מירב גילי הירש: אבל אנחנו מדברים, כרגע, על אוכלוסייה שהייתה בנובה

מירב גילי הירש:  מייצרים פה איזו שהיא אפליה מאוד קשה בין הקבוצות

מירב גילי הירש:  מדובר באנשים שהם חיילים, שגם הגיעו לנובה – שהיו שם וחגגו, ביום שבת, ואז נטבחו

מירב גילי הירש:  כרגע, אומרים להם: "בגלל שאתם חיילים בצה"ל, צבא ההגנה לישראל" – זה לא משנה שגם החזירו אותם לשירות סדיר באותו הערב – "חברים שלכם, שכבר השתחררו מהשירות הסדיר – יקבלו 17,000 שקלים, ואתם – לא תקבלו"

מירב גילי הירש:  איפה דבר כזה נשמע?      

אל"מ אייל יוסיפסקו: השאלה היא לא בינינו

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אני מניח שאת מבינה שאנחנו לא נמצאים בדיון של אינטרסים, אלא בדיון של משימה משותפת – הטיפול באנשים

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אם אני, כצבא, אטפל במשרתים בצורה שונה – זה עניין שיגרום לפער גדול עוד יותר

אל"מ אייל יוסיפסקו:  אפרופו הדוגמה המעולה של הגמישות של הביטוח הלאומי מול משרת מילואים, אם המדינה החליטה לעזור – אנחנו האחרונים שנמנע את זה

נעמה לזימי: סליחה, ברשותך, אני מבקשת מהמדינה לשפות גם את האוכלוסייה של החיילים בסדיר שהיו במצב הזה, דרך הביטוח הלאומי

אל"מ אייל יוסיפסקו: גבירתי היושבת-ראש, אני מבקש רק תוספת אחת למשפט שלך: אנחנו נרצה להיות אחראים על חיילים שיצטרכו ליווי, גם אחרי, מתוקף חוק השיקום, ולא מתוקף חוק נפגעי פעולות איבה

מתן בריצ'נר: מדוע?     

נעמה לזימי: מדוע?     

אל"מ אייל יוסיפסקו: כי אנחנו חושבים שהליווי טוב יותר

נעמה לזימי: בשיקום?     

שפרה שחר: אני חייבת להגיד שזה פשוט לא נכון

שפרה שחר:  הליווי של אגף השיקום אינו יותר טוב; אני לא רוצה להגיד "הרבה פחות טוב"

שפרה שחר:  לפעמים הוא הרבה יותר איטי, מכביד וקשה מאשר הליווי של הביטוח הלאומי

שפרה שחר:  לכן, הרבה פעמים, אני אומרת לאנשים שרוצים להיות מוכרים כנכי צה"ל: "לכו לביטוח הלאומי; מצבכם יהיה הרבה יותר טוב"

נעמה לזימי: אני רוצה להסביר: אנחנו מציעים, באותו משפט, לתת לאותו החייל את הזכות לבחור דרך מי הוא יקבל את הליווי ואת הסיוע

נעמה לזימי:  הדבר הכי הגיוני הוא שאנשים שיכולים להחזיק נשק – יחליטו בעצמם

נעמה לזימי:  אם נתנו להם את זה – איך לא גם את זה?     בעצם, אנחנו מבקשים מהמדינה לעשות דין שווה אצל כל האוכלוסייה, ולאפשר גם לחיילים לקבל את המענק הזה

נעמה לזימי:  משרד הביטחון לא יכול, בגלל עיקרון השוויון, והפער המובנה שהוא מייצר בין אוכלוסיות החיילים ששהו בנגב המערבי בתקופה הזו, על כל הרצף, אבל המדינה, עצמה, יכולה להגיד: "נתנו לקבוצה מסוימת, ולכן – כל הקבוצה תקבל"

נעמה לזימי:      אני גם חושבת שאלה הם לא הכספים הגדולים שהמדינה מוציאה, ושהיא תוכל לעמוד בזה

נעמה לזימי:  אני מאוד מקווה שזה יצא לפועל

נעמה לזימי:  לצד זאת, החיילים יוכלו לבחור האם הליווי יהיה דרך אגף השיקום או דרך הביטוח הלאומי

נעמה לזימי:  זוהי בחירה שתשליך עליו גם לתקופה של אחרי השירות, אז כמובן שהיינו מעדיפים שהוא יוכל לבחור

נעמה לזימי:      זו רק הודעת הפרוטוקול שאנחנו מוציאים, ובסוף הדיון – בבקשה שיכבדו את זה ויעשו את זה

מתן בריצ'נר: שאלה קטנה: האם צה"ל ערוך לכל נושא הנפש? האם יש לכם מספיק קב"נים? האם אתם מטפלים: א', בחיילים סדירים שהיו באירוע – בין אם במסיבה ובין אם בטבח באחד מהבסיסים, ו-ב' - - -     

נעמה לזימי: רגע, מתן, לפני שהוא יענה על זה – אנחנו נעלה לכאן, בזום, את סא"ל ד"ר מיכל ליפשיץ, שהיא ראש הענף הקליני במחלקת בריאות הנפש בצבא, והיא תהיה הגורם שתתייחס לזה

מתן בריצ'נר: 	אין בעיה

מתן בריצ'נר:  אני רוצה רק שאלה לפרוטוקול

נעמה לזימי: אתה תשאל אותה את השאלה

נעמה לזימי:  קודם כול, אני רוצה להגיד לאל"מ אייל יוסיפסקו שאני מעריכה מאוד את זה שהגעת לכאן, ואת זה שאתה פה, איתנו

נעמה לזימי:  תודה

נעמה לזימי:  אלא אם כן יש עוד משהו – אנחנו נעבור למיכל ליפשיץ

נעמה לזימי:  מתן, אתה רוצה לדייק את שאלתך?     

מתן בריצ'נר: אני רוצה לדייק את השאלה

מתן בריצ'נר:  אנחנו צריכים להפריד בין כמה מקרים, גם בתוך הצבא: יש חיילים בסדיר, שהחזיקו נשק, תפעלו את האירוע והיו בטבח; יש חיילים בסדיר שהיו במסיבות, שלא מתוקף תפקידם הצבאי; ויש חיילי מילואים שמשרתים כרגע, וששירתו בתחילת האירועים, ומה שהם ראו הוא לא פחות מזוויע מלהיות בטבח עצמו

מתן בריצ'נר:  השאלה היא: האם תחום הנפש הצבאי מוכן לכל כך הרבה אנשים, שכרגע – צריכים להיות מטופלים בנפש? אני לא מדבר על תקציבים או על כסף

נעמה לזימי: תודה, מתן

נעמה לזימי:  מיכל, תודה שאת כאן, איתנו, בזום

נעמה לזימי:  זה חשוב מאוד שאת פה

נעמה לזימי:  אני אשמח שתגיבי לגבי המענים והטיפול הקליני, ולשאלה של מתן

מיכל ליפשיץ: תודה רבה על ההזמנה ועל כל מה שאמרתם עד עכשיו; זוהי זכות להיות כאן

מיכל ליפשיץ:  אני אחראית על כל הפן הקליני של שירותי בריאות הנפש בצבא

מיכל ליפשיץ:  מאז ה-07 באוקטובר, הייתה דרישה גדולה מאוד לשירותי בריאות הנפש

מיכל ליפשיץ:  גדלנו מאוד כמערך; יותר משלשנו את גודלנו

מיכל ליפשיץ:  יש לנו יותר מ-800 קב"נים בסדיר ובמילואים, כרגע, בכל הגזרות, עם הרבה מאוד דרגי פינוי – צוותים לטיפול בתגובות קרב בסמוך לאזור הלחימה ובאזורים עורפיים יותר

מיכל ליפשיץ:      אני אמקד את התשובה שלי לשאלה שלך: קודם כול, אנחנו יכולים לתת מענה בתצורה הנוכחית, שבה המערך שלנו כל כך גדל באמצעות אנשי מילואים רבים וטובים שעברו אצלנו הכשרה

מיכל ליפשיץ:  אנחנו יודעים לתת מענה

מיכל ליפשיץ:       כל חייל שהיה בנובה – בין אם כמחזיק נשק או כמישהו שהגיע לבלות במסיבה – ופנה לקב"ן היחידה שלו או למרפאה המרחבית שלו – קיבל מענה מיידי, כמובן

מיכל ליפשיץ:  חוץ מזה, יש עוד שני מקורות שעזרו לנו לספק את העזרה הזו: מקור אחד הוא קו הסיוע שהקמנו ב-08 באוקטובר – לראשונה, אצלנו בצבא – שמאויש אך ורק על ידי אנשי מקצוע; קב"נים שהוכשרו לתת התערבות טיפולית בטלפון

מיכל ליפשיץ:      למי שלא הספיק לקבל התערבות בטלפון – ואפשר להניח שמי שחווה את אירועי הזוועה ב-07 באוקטובר נזקק להמשך טיפול – הופנה על ידי קו הסיוע להמשך טיפול; בהרבה מהמקרים – במלש"ע

מיכל ליפשיץ:  המלש"ע הוא מרכז לשיקום עורפי, שפרוס במרפאות המרחביות שלנו

מיכל ליפשיץ:  המרכז הכי גדול נמצא בצריפין, אבל יש לנו מרכז גם במרפ"א צפון ובמרפ"א דרום

מיכל ליפשיץ:      זהו מרכז שמספק שירות של טיפול יום – כמו מחלקת יום בבתי חולים פסיכיאטריים, עם צוות גדול מאוד של פסיכיאטרים, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, מרפאים בעיסוק, מדריכי אימון גופני וכו'

מיכל ליפשיץ:  לחיילים האלה יש לו"ז מלא, מבוקר עד ערב, כולל טיפולים פרטניים וקבוצתיים

מיכל ליפשיץ:  המלש"ע מעניקה טיפול, בדרך כלל, לפרק זמן של ארבעה שבועות

מיכל ליפשיץ:      דבר חשוב נוסף שעשינו הוא שהקמנו מוקד פרו-אקטיבי – מוקד שעושה Reaching Out לחיילים שאנחנו יודעים שיכול להיות שנפגעו מאז ה-07 באוקטובר, ולא פנו בעצמם לקבלת סיוע – כי הם לא מכירים את מספר הטלפון של הקו, או כי הם פשוט לא כאלה שפונים לעזרה, באישיות שלהם

מיכל ליפשיץ:      ברגע שקיבלנו את הרשימה של משתתפי המסיבה וגזרנו מתוכה את החיילים – בחובה, בקבע ובמילואים – התחלנו ליצור קשר, באופן יזום, עם אותם המשרתים

מיכל ליפשיץ:  עם הרבה מהם – עדיין לא הצלחנו ליצור קשר, ואנחנו עדיין מנסים

מיכל ליפשיץ:  כלומר, יש לנו את הרשימה, ואנחנו ממשיכים ומנסים להשיג אותם, יום-יום

מיכל ליפשיץ:  השיחות מנוהלות על ידי קב"נים, שמתקשרים ומדברים איתם

מיכל ליפשיץ:  הם מעבירים שאלון אבחון, ויודעים - - -     

נעמה לזימי: ממה שהגיע אלינו – לא תמיד הקב"נים רגישים מספיק

רוני למפרט: הם לא תמיד יודעים לטפל בטראומה

נעמה לזימי: בדיוק

אלעד אדליסט: והם לא תמיד מבינים בטראומה ובמשני תודעה, כי אסור לעשות משני תודעה בצה"ל

רוני למפרט: הרבה חיילים גם מפחדים לדבר על העובדה שהם היו במסיבה

נעמה לזימי: היתרון של החברה האזרחית הוא שהיא יכולה לבחור מתוך מבחר טיפולי, שנותן איזה שהוא מענה מדויק יותר

נעמה לזימי:  לא פעם הקב"ן – שעושה את זה מתוקף שירות מילואים, או מתוקף שירות בתוך היחידה – הוא מי שבאמת מומחה לדבר עם אותו חייל, ואז – זה יכול לייצר נזקים

מיכל ליפשיץ: אני שמחה שאת מעלה את זה

מיכל ליפשיץ:  אני חייבת להגיד שבחלק המתחמים ששמענו עליהם, ובדקנו מה היה בהם – הרבה מהמטפלים ממש לא היו מוסמכים לטיפול בטראומה, בהכרח

מיכל ליפשיץ:  זאת בשונה ממה שקורה המערך בריאות הנפש בצבא, שבו כולם מקבלים הכשרה טובה מאוד לטיפול בטראומה

מיכל ליפשיץ:       זה נכון שיכול להיות שיש לנו מחסור בידע על טראומה בשילוב עם פסיכדליה – אני מודה שאין הרבה מאוד ספרות על הנושא הזה, ממה שבדקתי – אבל אני כן יכולה להבטיח שכל המטפלים שלנו הם מטפלים שהוכשרו לכך, ושיודעים לספק טיפול ברמה גבוהה

מיכל ליפשיץ:  אנחנו חותמים על המקצועיות שלהם – שזה הרבה יותר ממה שאפשר להגיד על הרבה מאוד מטפלים אזרחיים שהתנדבו לטפל, וממש לא מומחים לטיפול בטראומה

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:  אני מודה לך על כך שהגעת לכאן ונתת את המענה

נעמה לזימי:  אם יהיו לנו פניות פרטניות – אנחנו נדע לפנות ולנסות להגיע אליך

מיכל ליפשיץ: מעולה

מיכל ליפשיץ:  אני מאוד אשמח לעזור

רוני למפרט: המספר 1111 שפרסמת – הוא עם כוכבית או פשוט כך?     

אל"מ אייל יוסיפסקו: פשוט כך

רוני למפרט: וכל אזרח יכול לפתוח טלפון ולחייג, או שזה מענה לחיילים?     

אל"מ אייל יוסיפסקו: יש שם גם מוקד לפניות ציבור

מיכל ליפשיץ: אולי כדאי להגיד גם מה המספר של קו הסיוע הנפשי: *6690, שלוחה 3

מיכל ליפשיץ:  הוא עובד 24 שעות ביממה

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:  זה חשוב

נעמה לזימי:  אני רוצה להגיע אל סוגיית בריאות הנפש, החשובה והקריטית, שתלווה אותנו עוד שנים ארוכות, כנראה – גם כאומה וגם כקבוצת המיקוד הפרטנית הזו

נעמה לזימי:  נתחיל עם עו"ס לילה חפר

לילה חפר: אני לילה חפר מ-"דיאלוג פתוח ישראל"

לילה חפר:  זו חברה לתועלת הציבור שבאה לקדם גישה של חלופות אשפוז בקהילה

לילה חפר:  אני, עצמי, שורדת של אשפוז בכפייה, בגיל 24 – בזמן מאוד דומה לצעירים שאנחנו פוגשים היום, אבל לא בנסיבות דומות

לילה חפר:       גם היום, 27 שנה אחרי – אני נושאת את ההתמודדות עם התוצאות של האשפוז בכפייה: הסטיגמה של החברה; הסטיגמה העצמית; תשלומים יותר גבוהים על ביטוחי חיים; זה שלכל מקום חדש, בתור עובדת סוציאלית – ואני עובדת סוציאלית מזה 20 שנה – אני צריכה להביא אישור רופא על כך שאני תקינה נפשית; יש משרות שאני לא אוכל לקבל לעולם, כנראה, בגלל שבגיל 24 – לא ידעו איך להושיט לי עזרה ואשפזו אותי בכפייה

לילה חפר:      אנחנו יודעים על עשרה שורדים מבין נפגעי המסיבה שאושפזו בכפייה – אנשים צעירים, שכל החיים לפניהם – ועוברים, היום, את המסלול הזה של הסללה לקריירה של חולי נפש

לילה חפר:  הספרות אומרת לנו שבערך 15% מבין האנשים שנוכחים באירועי טראומה – יפתחו תסמינים פוסט-טראומטיים, מכל מיני סיבות: או שהם הגיעו, מלכתחילה, עם חוסן נפשי פגיע, או שנסיבות החיים שלהם יותר מורכבות

לילה חפר:       רוב האנשים יודעים להחלים לבד; ההתערבויות קצרות המועד האלה – עד 12 מפגשים – שמציעים מרכזי חוסן, או ההתערבויות הקהילתיות, שמותאמות תרבותית, שעושים היום במרכזים – יתאימו להם

לילה חפר:  אני, עצמי, התנדבתי במרכזים האלה

לילה חפר:  עשיתי כמעט 80 שיחות טיפול עם השורדים של המסיבה הזו; אני גם קרובה אליהם תרבותית, ומגיעה מאותם האזורים

לילה חפר:      גישת הדיאלוג הפתוח היא גישה שיש לה, היום, פיילוט ראשון בשירות הציבורי – במרכז לבריאות הנפש "מזור"

לילה חפר:  היא מייצגת איזו שהיא תפיסה של רצף טיפולי – שהוא תמיד בעייתי בישראל; הדיונים עם משרד הבריאות על כך הם רבים

לילה חפר:  היום, אנחנו נמצאים בפני מצב שבו אנחנו יודעים להגיד שבעוד שנה, אחרי שהכל יגמר, בעזרת השם – אנחנו אפילו לא רואים את ההתחלה של בריאות הנפש, כי כל עוד אירוע קורה – הרבה אנשים מצליחים להחזיק את עצמם

לילה חפר:       כשיגיע הזמן הזה – תהיה אוכלוסייה, מבין האנשים, שלא יהיה לה מענה, והמענה היחידי שיהיה לה הוא פסיכיאטר

לילה חפר:  יש הרבה זעם בקהילה של נפגעי המסיבה על בתי החולים הפסיכיאטריים, בגלל האשפוזים האלה, אבל בתי החולים הפסיכיאטריים לא אשמים; הם הושארו לבד במערכה

לילה חפר:  הם מקבלים את הפניות האלה מתוך גופים שעובדים עם השורדים, שמגיעים לקצה גבול היכולת ואין להם שום רצף טיפולי

לילה חפר:  בנוסף, הפניות נעשו מהיום השלישי לאחר האירוע

לילה חפר:  אלה גם מרכזי איתור

לילה חפר:  אנחנו יודעים להגיד מי יותר רגיש; למי יש סבירות יותר גבוהה לפתח פוסט-טראומה

לילה חפר:  בואו נאתר אותם, וניתן להם טיפול מקיף

לילה חפר:      לפני חודש, אני קיבלתי מאמר מפולין – שהיא לא איזו מדינת רווחה משגשגת – שייצרה רצף טיפולי במערך הפסיכיאטרי שלה, שמבוסס על דיאלוג פתוח

לילה חפר:  בישראל – מנסים לקדם את השיח הזה מזה חמש שנים

לילה חפר:       אני באה לפה כמתריעה בשער

לילה חפר:  יש מודל; הוא מאוד קטן, ואנחנו יודעים איך לשכפל אותו

לילה חפר:  יש אנשי צוות שהוכשרו לזה

לילה חפר:  תנו לנו תקציב כדי לתת לאנשים את החלופה בקהילה, ולמנוע מהם טראומה על טראומה

לילה חפר:  להעביר אנשים טראומה נוספת עכשיו, שיכולה להימנע – זה ממש חטא על פשע של המדינה

לילה חפר:  תודה

נעמה לזימי: ממש תודה

נעמה לזימי:  אני אעבור למשרד הבריאות

נעמה לזימי:  עו"ס בלה בן גרשון

בלה בן גרשון: אני ממונה על טראומה נפשית ומצבי חירום בבריאות הנפש במשרד הבריאות

נעמה לזימי: תודה שהגעת לכאן היום

בלה בן גרשון: קודם כול, אני רוצה לפנות את החבר'ה שנמצאים פה ואל המשפחות: הנושא שלכם, ספציפית, נוגע בי בצורה מיוחדת, ואני חושבת שבמשרד, בכלל, נותנים על זה את הדעת בצורה שונה, או נוספת

בלה בן גרשון:  אני מכירה את הקהילה; אני התנדבתי ב-Safe Zone במידברן; אני מובילה, במשרד, מחקרים בתחום של טיפול בטראומה באמצעות חומרים מרחיבי תודעה – בעיקר MDMA

בלה בן גרשון:       אין ספק שמה שקרה לכם – בנסיבות, ומתוך הקהילתיות שלכם – הוא שונה בהרבה מובנים

בלה בן גרשון:  יש משקל מאוד גדול, דווקא בגלל שאתם קהילה, וקהילה מיוחדת – לא לרעה; לטובה, עם הרבה מאוד ערכים ורגישויות

בלה בן גרשון:       בתחושה שלנו – אנחנו פונים ומנסים להגיע לכל אחד, ובכל זאת, זה לא ממש קורה

בלה בן גרשון:  אז אני רוצה לספר מה כן קיים

בלה בן גרשון:  אני קשובה מאוד, כמובן, לכל מה שאמרתם, כדי לראות מה אפשר להוסיף, מה עוד אפשר לפתח ואיך אפשר להגיע לכל אחד

בלה בן גרשון:      דבר ראשון, יש לנו מוקד, שנפתח כמה ימים לאחר ה-07 באוקטובר

נעמה לזימי: אם תוכלי גם להגיד את המספר, כדי שמי שצופה - - -     

בלה בן גרשון: לא; זהו מוקד שהממשלה אפשרה לנו להקים

בלה בן גרשון:  המוקד הזה יוזם שיחות, ולא מחכה שייפנו אליו; אני תכף אדבר על מוקד נוסף, שלשם אפשר לפנות

בלה בן גרשון:  אני העברתי למוקד הזה את הרשימות שיש לי –מהמפיקים ודרך יתד

בלה בן גרשון:  אנחנו עובדים מאוד צמוד ויש לנו, עכשיו, את הרשימות של שלושת המסיבות

בלה בן גרשון:       הם מתקשרים אחד-אחד – הם עוד לא סיימו, אבל הם נמצאים בשני-שליש הדרך – ושואלים: "האם אתה נמצא בטיפול? האם אתה רוצה להמשיך עם אותו מטפל?", ואם הוא לא נמצא בטיפול – "האם אתה רוצה לקבל טיפול?", ואז אנחנו מחברים אותם למרכז חוסן הארצי הטיפולי; הקמנו אותו בתוך שלושה ימים מתחילת המלחמה – הוא לא היה קיים – והוא נותן מענה לכל אותם אנשים שאין להם מרכז חוסן באזור שלהם, או ברשות שלהם

בלה בן גרשון:      כלומר, אלה גם ניצולי המסיבה

בלה בן גרשון:  יחד עם זאת, בגלל שאתם קהילה- אנחנו גייסנו מטפלים שיש להם ידע וניסיון בעבודה עם אנשים שהיו תחת השפעה פסיכדלית, כי יש שוני – וכולנו יודעים את זה

בלה בן גרשון:  זה מאוד משנה אם לקחת MD, קטמין או פסילוציבין

בלה בן גרשון:  יש דברים שונים, וגם ההשפעות שלהם היו שונות, בשטח

בלה בן גרשון:      חשוב לי מאוד להגיש שכל המטפלים האלה הם מטפלים ברישיון

בלה בן גרשון:  מצד אחד, אני מאוד מבינה את כל הצד הרוחני, ומצד שני – אני מייצגת פה את משרד הבריאות ואת הרגולציה, ומאוד חשוב לי שהטיפולים שאתם תקבלו יהיו מותאמים לכם, מצד אחד – שידברו איתכם ובאמת יבינו על מה אתם מדברים – ומצד שני, שזה יהיה חוקי ומסודר; שאלה יהיו אנשי טיפול שיש להם גם ידע בטיפול בטראומה, גם הבנה בפסיכדליים וגם את הרישיון המתאים

בלה בן גרשון:  יש קריטריונים מאוד ברורים למי כן ולמי לא

בלה בן גרשון:       היום, יש לנו כ-200 מטפלים, שצירפנו אותם למרכז החוסן הארצי; גם עמותות – כמו "לב בטוח", ועמותות נוספות – התחברו, ואנחנו מעבירים להן הכשרות נוספות בתחום של טראומה, בנוסף לידע המקצועי שיש להן

בלה בן גרשון:  זה מענה שחשוב מאוד שתדעו עליו

בלה בן גרשון:      בנוסף לפנייה של המוקד, אפשר גם לפנות בפנייה עצמית, דרך המוקד של מרכז החוסן הארצי

בלה בן גרשון:  כבר הזכירו את המספר, אבל אני חוזרת עליו בכל זאת: *5486

בלה בן גרשון:  הוא פועל בימים א'-ה'; הוא לא פועל בשישי-שבת

בלה בן גרשון:  אני בודקת אם, ואיך, אנחנו נוכל להרחיב את זה גם לשישי-שבת

בלה בן גרשון:       משם – אנחנו מקבלים את האנשים לטיפול במסגרת נוהל חרדה, שהוא נוהל שהביטוח הלאומי יצר, יחד עם משרד הבריאות, כבר במלחמת לבנון השנייה

בלה בן גרשון:  הוא נותן עד 24 טיפולים, ובמידה ויש צורך – אם אנשים לא השתפרו ועדיין זקוקים לסיוע – יש אפשרות להמשיך, בתור מוכרים כנפגעי איבה

בלה בן גרשון:  יש תהליך שאנחנו עוזרים בו, וחשוב לנו לשמור על הרצף הטיפולי

בלה בן גרשון:      פתחנו קול קורא למטפלים שהיו מתנדבים, והם יוכלו להפוך למטפלים, במקום להתנדב – במרכזי חוסן, במרפאות לבריאות הנפש, או במכונים שבתי חולים פתחו מחוץ לכותלי בתי החולים

מתן בריצ'נר: הם יקבלו את השכר הרגיל שלהם?     

בלה בן גרשון: אני לא יודעת אם זה המקום להגיד את התעריף, אבל הוא בהחלט מכובד; עובדה שאנחנו מצליחים לגייס מטפלים, למרות שיש מחסור

בלה בן גרשון:  יש עוד יתרון למרכז חוסן: הוא מחויב לקבל לטיפול בתוך 24 שעות; זה הישג גדול מאוד, כי כולכם יודעים עד כמה זה קשה

מתן בריצ'נר: כמה מטפלים, בסך הכל, יש במרכזי חוסן?     

בלה בן גרשון: יש לנו מאות מטפלים במרכז חוסן הארצי; יש חמישה מרכזי חוסן בעוטף עזה; ארבעה ביהודה ושומרון; באשקלון; בנתיבות, עם שלוחות במרחבים של בני שמעון ואופקים; ושניים בצפון

נעמה לזימי: תודה לך

נעמה לזימי:  אנחנו גם מנסים לראות איך אפשר לעגן בחוק את מרכזי החוסן, כדי שלא יסתמכו בכספים קואליציוניים

בלה בן גרשון: את צודקת; אנחנו הגשנו עכשיו לאוצר

בלה בן גרשון:  אני רוצה להגיד שתי מילים על המרחבים: אני הייתי במרחבים ואני נמצאת בקשר עם האנשים שמארגנים אותם

בלה בן גרשון:  יש פה משהו חדש; הקטע של טיפולי גוף לא נמצא בתוך הסל של בריאות הנפש

בלה בן גרשון:  יחד עם זאת, כולנו יודעים שגוף-נפש קשור ומחובר, וחשוב לעשות הסדרה גם פה

בלה בן גרשון:      בתוך המרחבים האלה – יש דברים נפלאים, ואלה יוזמות יפות מאוד

בלה בן גרשון:  יחד עם זאת, יש גם הרבה דברים שגם בהם צריך לעשות רגולציה

בלה בן גרשון:  כתבנו מתווה, ואנחנו יוצאים בקול קורא

בלה בן גרשון:  הכל מוכן כדי שאנחנו ניכנס ונאפשר משהו קצר-טווח

בלה בן גרשון:       נווה יצא, אבל היה חשוב לי להגיד לו, ולכולם: המרחבים האלה טובים לפרק זמן מסוים

בלה בן גרשון:  אנחנו רוצים לצאת לקול קורא לשלושה חודשים מסיבה פשוטה: אנחנו לא רוצים שאתם תישארו שם; זה לא המקום הטבעי

בלה בן גרשון:  זה מקום תומך, משלים וחשוב – אבל זה לא המקום לטיפולים ארוכי טווח

בלה בן גרשון:  הטיפולים יעשו בתוך מרכזי החוסן ובתוך המרפאות, לפי נוהל חרדה

בלה בן גרשון:  יהיו שם טיפולי גוף, לצד מלווים של בריאות הנפש, כדי לא לעורר תגובות שאנחנו לא רוצים שיתעוררו – כי גם מגע גופני יכול להציף מאוד, ולעורר כל מיני דברים

בלה בן גרשון:  כרגע זה נמצא, עדיין, באישור של האוצר, אז אם תוכלו לעזור לנו – אנחנו נשמח מאוד

בלה בן גרשון:  מבחינתנו – אפשר להיכנס מחר עם קול קורא

נעמה לזימי: תודה

מתן בריצ'נר: ברשותך, רק שאלה קטנה: האם אתם נמצאים בקשר רציף עם הביטוח הלאומי? אם מישהו מטופל באופן פרטי – אתם מאשרים את זה, או שהביטוח הלאומי מתקצב את זה?     

מירב גילי הירש: הביטוח הלאומי אמור לאשר את זה במסגרת

בלה בן גרשון: כדי לקבל נוהל חרדה – המטפלים הפרטיים יכולים להתחבר ולהתקבל במרכז חוסן הארצי

בלה בן גרשון:  יש לנו לא מעט כאלה שאכן נקלטו

מתן בריצ'נר: רק לשלושה חודשים?     

בלה בן גרשון: לא

בלה בן גרשון:  דיברתי על המרחבים בנוגע לשלושה חודשים

בלה בן גרשון:  הטיפולים האלה הם עד 24 טיפולים, לפי נוהל חרדה

לילה חפר: זה תהליך פשוט וידידותי מאוד למטפלים

מתן בריצ'נר: מה קורה אחרי 24 טיפולים?     

בלה בן גרשון: 	אנחנו עושים הערכה בטיפול ה-18, בערך

בלה בן גרשון:  אם אנחנו רואים שהבן-אדם עדיין זקוק להמשך – אנחנו יוצרים קשר עם הביטוח הלאומי; יש תהליך מזורז

בלה בן גרשון:  לגבי נפגעי המסיבה – אפילו דובר על כך שזו תהיה המלצה של המטפל במידה וצריך להכיר בו כנפגע פעולות איבה

נעמה לזימי: כל אחד זכאי לתהליך ההכרה כנפגעי פעולות איבה, כי הם נפגעי פעולות איבה

בלה בן גרשון: בוודאי

נעמה לזימי: עד שזה יקרה – יש את תהליך הביניים, כדי לא לחכות להכרה, כי הכרה לוקחת הרבה זמן, ואסור שלא יהיה רצף טיפולי בזמן שעד ההכרה

בלה בן גרשון: גם הביטוח הלאומי עובד על הקיצור הזה, ועל להיעזר בהמלצות של המטפלים ממרכזי החוסן

בלה בן גרשון:  מי שיצטרך, ויוכר כנפגע פעולת איבה – ימשיך כנפגע פעולות איבה

שלומי מור: חשוב לחדד: הפנייה למרכזי חוסן – ל-*5486 – אפילו לא מותנית בפנייה לביטוח הלאומי

שלומי מור:  היא לא מותנית בתביעה; בהכרה; בשום דבר

שלומי מור:  זהו שירות שמשרד הבריאות והביטוח הלאומי מעמידים לצורך כל מי שנפגע מאירוע איבה בעת האחרונה, ועוד לפני כן

אסנת חסון: יש לי שאלה, בבקשה, לגבי הביטוח הלאומי

אסנת חסון:  אני הבנתי שפועלים בשני ערוצים – הערוץ האחד הוא ערוץ לנפגעי איבה, והערוץ השני הוא של נכות כללית

אסנת חסון:  האם אותם ניצולים צריכים לגשת לביטוח הלאומי ולקבל על שני הערוצים? זה מבלבל את הקהל שפונה

אסנת חסון:  זה מה שאני שמעתי ממי שאני דיברתי איתה מהביטוח הלאומי

שלומי מור: אני לא מכיר תופעה של פנייה במישור של נכות כללית, אבל אני אומר שאתה לא יכול להיות גם נכה כללי וגם נפגע איבה

שלומי מור:  בסוף – אתה צריך לקבל אחד מהם

שלומי מור:  גם עלתה אותה השאלה לגבי מישהו שהוא נפגע עבודה ונפגע איבה

שלומי מור:  בסוף – הוא צריך לבחור באחד מהם

שלומי מור:       לכן, אני לא ממליץ, בשלב הזה, לפנות לנכות כללית

שלומי מור:  זאת אומרת, לכל אדם עומדת הזכות לפנות לנכות כללית, אבל אם אתה במסלול של איבה – אתה תוכר כנפגע איבה

שלומי מור:  בסופו של דבר, יצטרכו להגיע לוועדות ולקבוע את שיעור הפגימה של כל אחד ואחד

שלומי מור:  הייתי אומר שזה המסלול הראשי

אסנת חסון: תודה

מתן בריצ'נר: מתי יתחילו ועדות? אני חושב שצריך להיות מפורסם המועד שבו יתחילו ועדות, ומה קורה עם תט"ר, שאמרת שהוא רק עד נובמבר

מתן בריצ'נר:  זאת אומרת, מה קורה בחודש דצמבר? התחלתם ועדות? מתחילים עם ועדות? התשלום הזה אמור להיות עד ועדה רפואית

שלומי מור: מכיוון שרוב האנשים הם נפגעי נפש – ומתוך הנחה שגם אחרי 54 ימים – הנכות של בן אדם עוד לא התגבשה – אנחנו לא חושבים שזה הזמן הנכון, עדיין, להתחיל בוועדות; גם מתוך ההנחה שנתנו את המענה, בינתיים – אותם 17,000 שקלים

שלומי מור:  במקביל, אנחנו עובדים מול מרכזי החוסן, ומנסים – יחד עם האנשים ועם מרכזי החוסן – להתחיל לאסוף את המידע הרפואי הזה; את אותו המידע שיוכל להיות הבסיס לוועדות רפואיות, אחרי זה

שלומי מור:       בשבועות הקרובים, הביטוח הלאומי יתחיל בפניות לאנשים, ויגיד להם: "חבר'ה, התקופה הראשונה הסתיימה

שלומי מור:  אם יש לכם חומר רפואי – תביאו אותו אלינו", ו-"אתם רוצים בכלל?" – יכול להיות שיש אנשים שיגידו: "אנחנו לא רוצים לפנות לוועדות רפואיות", משלל סיבות: א', "התאוששנו" – כמו שאמרה הגברת, 80%, אולי – הלוואי, אמן – יעברו את זה בלי צורך; ב', כמו שאמרה הגברת, שוב – חלק יחששו להיות מקוטלגים באופן כזה או אחר

שלומי מור:  אני לא יודע, אבל תיעשה פנייה מאיתנו, באופן פרטני, לכל אחד: "יש לך חומר? טופלת? תביא לנו

שלומי מור:  אתה רוצה לפנות לוועדה רפואית? אתה רוצה להמשיך?"

מירב גילי הירש: אני רוצה להבין את התהליך ולדייק אותו

מירב גילי הירש:  אני אקביל את זה - - -     

נעמה לזימי: לא, אני מצטערת

מירב גילי הירש: זה חשוב

נעמה לזימי: אני מבינה, אבל אלה בדיוק השאלות שיהיו לדיון ההמשך

נעמה לזימי:  אנחנו לא מגיעים פה לדברים שרצינו להגיע אליהם

נעמה לזימי:  בינתיים, זה הדיון הכי ארוך שהיה לי אי פעם – קרוב לשלוש שעות – וחבל שלא נגיע לאנשים שהוזמנו לכאן ובאו לדבר

נעמה לזימי:  שלומי זמין, ויהיה דיון המשך

מירב גילי הירש: כרגע, יש לך אלפי שורדים מהמסיבה – שאני גם מתכתבת איתם בוואטסאפ, דרך אגב – שמסתכלים על הדיון ורוצים להבין את השאלה הזו

מירב גילי הירש:  לכן אני רוצה לדבר עם שלומי בשפה שלו ולשאול, כדי שנוכל להבין ולעזור

מירב גילי הירש:  הרי, בסופו של דבר, בנפגעי עבודה ובנכות כללית – יש את תקנה 18; יש קביעת נכות זמנית, שבמסגרתה הם יכולים לקבל איזו שהיא קצבה זמנית, לצורך העניין, ומכירים אותם

מירב גילי הירש:  מה יש להם פה?     

שלומי מור: סליחה, את מבלבלת מושגים ואפיקים

שלומי מור:  לנפגעי איבה – כמו לנכי צה"ל – יש ועדות רפואיות

שלומי מור:  הוועדות האלה יכולות לתת נכויות זמניות או נכויות צמיתות

שלומי מור:  אין, באיבה, עניין של כושר כמו בנכות כללית

שלומי מור:  אלה מסלולים אחרים, ואני חושב שזו לא העת לפרט את כולם

שלומי מור:       אני מבטיח רק דבר אחד: כל זכויות נכי צה"ל ניתנות לנכי נפגעי איבה; זה אותו הדבר

שלומי מור:  בשלב מסוים, בסוף, כל אחד לוקח את זה באופן אחר ויתמודד באופן אחר, ולכן הנכות, הפגימה ואי-היכולת להתמודד של כל אחד – ייבחנו באופן ספציפי

שלומי מור:  יכול להיות שיהיו כאלה שיוותרו עם 0% נכות, וחלילה – כאלה שיוותרו עם יותר

מתן בריצ'נר: שאלה קריטית לביטוח הלאומי: האם הביטוח הלאומי ימשיך עם תשלומי התט"ר עד הוועדות הרפואיות? זה מה שכולם חושבים

מתן בריצ'נר:  התשלום האחרון אמור להיות בעוד יומיים, ואנשים עדיין לא עובדים

מתן בריצ'נר:  כמו שאמרת, אי אפשר לכמת את הטראומה שלהם

שלומי מור: התשלום הבא שהביטוח הלאומי הולך להעביר יהיה בתחילת דצמבר, בגין חודש נובמבר, ודיברנו על ה-5,000, 5,000 ו-6,000 שקלים

שלומי מור:  אתה שואל אותי על דצמבר, ינואר ופברואר?     

מתן בריצ'נר: נכון

שלומי מור: אז התשובה היא שכרגע אין תשלום בלתי מוגבל בזמן

שלומי מור:  בסופו של דבר, כל בן אדם יצטרך להגיע לוועדה רפואית, או בהליכים ובפרוצדורות שאנחנו מנסים לפשט, כדי שיהיו כמה שיותר מהירים, וכל אחד יקבל מה שמגיע לו בהתאם לנזקו – בהתאם למה שהוא חווה או למה שהוא יכול להתמודד איתו בחודשים הקרובים

שלומי מור:  זה לא יהיה אוטומטית, בלי מגבלה

שלומי מור:  צריך לדעת את זה

מירב גילי הירש: זה אומר שיהיה פער בין הזמן שבו הם מקבלים תט"ר ועד שהם יתחילו את הוועדות

מתן בריצ'נר: פער ענק

שלומי מור: שוב, בסופו של דבר – ואני אמרתי את זה גם בתחילת הדרך – הכללים שהביטוח הלאומי פועל על פיהם הם כללים שקבועים בחוק

שלומי מור:  אלה לא כללים שאנחנו יכולים לעצב ולשנות כפי שאנחנו היינו רוצים

שלומי מור:  זה לא המצב

שלומי מור:  אנחנו עושים את המקסימום כדי לתת על פי מה שהחוק יכול לתת

שלומי מור:       ברור שככל שחולף הזמן – הבדיקה תתחיל להיעשות באופן יותר ויותר פרטני

שלומי מור:  לדוגמה: בן אדם שחזר לעבודה לעומת בן אדם שלא חזר לעבודה; בין אדם שיש לו הכנסות לעומת בן אדם שאין לו הכנסות

שלומי מור:  בסופו של דבר, אנחנו מתחילים להתכנס מהאוטומטי אל הפרטני, כל אחד לגופו

שלומי מור:  את שואלת אותי: האם עכשיו, למשך השנה הקרובה, יהיה מענה כספי לכל בן אדם? התשובה היא לא; אין את זה בחוק, וגם אין לביטוח הלאומי יכולת לתת

מירב גילי הירש: אני רק אומרת שזה חלק מהמענים שצריך להנגיש, ורק להסביר לאנשים, כדי שיידעו - - -     

שלומי מור: אני אמרתי, בתחילת הדיון, ואגיד גם בסיום הדיון: אם המדינה רוצה לתת מענה מקצה לקצה – חוק התגמולים, במתכונתו הנוכחית, לא יכול לתת את זה

מירב גילי הירש: לכן, יכול להיות שצריך שינוי חקיקה, או הוראת שעת חירום

שלומי מור: רוצים לתת איזה שהוא חוק פיצויי אסון? משהו אחר, שלא קשור? אנחנו - - -     

נעמה לזימי: זה נאמר בתחילת הדיון; הוא פירט על זה

נעמה לזימי:  חד-משמעית

נעמה לזימי:  הוא הסביר על חוק נפגעי אסון, ופתחנו בשינויי החקיקה

נעמה לזימי:  תודה רבה, שלומי, על הפירוט

נעמה לזימי:  אם יש עוד דברים – כמובן, וגם שאילתות שאני יכולה להגיש אישית, כחברת כנסת, לביטוח הלאומי

נעמה לזימי:  תפעילו אותי – אני לשירותכם בהכל, כמה שצריך

נעמה לזימי:  כל המושב הזה מושקע רק בסוגיות שקשורות למלחמה, וכל הכלים הפרלמנטריים מושקעים שם, אז תפעילו אותנו

נעמה לזימי:       לצערי, עפרית כהנא, מנהלת פרויקט שורדי המסיבה בנט"ל, ירדה מהזום

נעמה לזימי:  חשוב היה לשמוע אותה

נעמה לזימי:  אני מבטיחה שמי שלא דיברו היום – יקבלו קדימות לדבר בדיון הבא, כי נרשמו הרבה, ולהרבה – אכפת

נעמה לזימי:  אני רוצה לשמוע את ד"ר שירי דניאלס מער"ן בזום

נעמה לזימי:  תודה

ד"ר שירי דניאלס: קודם כול, אני רוצה להודות על הדיון החשוב הזה, ולהגיד, בתחילת דבריי, כי יש משהו שראינו ולמדנו מלשמוע את האנשים המדהימים שדיברו

ד"ר שירי דניאלס:  ראינו שפיתוח חוסן הוא לא רק מענה נפשי, אלא גם מענה חברתי וקהילתי

ד"ר שירי דניאלס:  אנחנו יודעים, ממחקרים, שמערכות התמיכה הטבעיות של האדם הן חשובות, ומאוד חשוב לחזק אותן ולתמוך בהן

ד"ר שירי דניאלס:      מאז תחילת המלחמה, ענינו, בער"ן, על למעלה מ-60,000 פניות

ד"ר שירי דניאלס:  רוב הפניות שמגיעות אלינו, בשלבה זה, הן עדיין בהיקף הרבה יותר גדול מהשגרה

ד"ר שירי דניאלס:  רבע מהפניות האלה הן של ילדים וצעירים מתחת לגיל 17, והקבוצה שהכי פונה אלינו היא של גילאי 25-35

ד"ר שירי דניאלס:       אנחנו מפעילים את המענה הראשוני שניתן במרכזי החוסן, לפני ההפניה לטיפול, וחשוב לי לומר דבר אחד: כל אחד מתמודד בדרכו; למרות השבר – הזרעים של החוסן טמונים בכולנו; וגם אלה שלא נמצאים במעגלי הפגיעה הראשוניים – ראויים לתמיכה

ד"ר שירי דניאלס:       כל הזמן מדברים על מי שפונה, וגם אצלנו מדברים על העלייה החדה בפניות

ד"ר שירי דניאלס:  אותי מטריד מי שלא פנו; מי שנשאר לבד; מי ששקט; מי שלא יודע לבקש עזרה

ד"ר שירי דניאלס:  דובר פה הרבה על קו חם, ואני רוצה להגיד לכם שמרבית החבר'ה הצעירים פונים לער"ן באמצעות השירות המקוון – באמצעות צ'אט, וואטסאפ ופורום

ד"ר שירי דניאלס:  אנחנו צריכים לדאוג לכך שהשירות הזה יהיה מונגש, כי הוא השירות שמותאם לצעירים האלה ולצרכים שלהם

ד"ר שירי דניאלס:  תודה

נעמה לזימי: תודה רבה, שירי

נעמה לזימי:  אני מקווה שבדיון הבא נוכל להרחיב יותר, גם עם ארגוני בריאות הנפש

נעמה לזימי:  אני מצטערת שהיית קצרה

נעמה לזימי:  אני רוצה, בכל זאת, לא לאבד את סוגיית מס הרכוש והסיוע המשפטי בהקשר להגבלת שכר טרחה

נעמה לזימי:  תודה לך

יעל אסיף: שלום לכולם

יעל אסיף:  אנחנו יעל אסיף ואפרת אורן, מרשות המסים

נעמה לזימי: תודה רבה שהגעת והמתנת, יעל

יעל אסיף: בשמחה

יעל אסיף:  אנחנו חלק מצוות מיוחד בקרן הפיצויים מס רכוש

יעל אסיף:  דיברתם קודם על כך שיש צורך לטפל באופן ייחודי בנושא של המסיבה; אנחנו הקמנו צוות מיוחד אצלנו, בדיוק עבור העניין הזה, שמטפל באופן נפרד בנזקים של המסיבה ושל הקיבוצים שבמרחק אפס עד ארבעה קילומטרים מהגבול, שפונו לבתי מלון

יעל אסיף:  יש לנו גם מוקד ספציפי, רק לדבר הזה

יעל אסיף:      למי שלא יודע, אנחנו מטפלים בנזקים בכל רחבי הארץ – בכל הנזקים לרכוש כתוצאה מהמלחמה – אבל יש לנו מוקד ספציפי

יעל אסיף:  הטלפון, שלו, למי שלא יודע, הוא: 074-7617166

יעל אסיף:  זהו מוקד שמאויש שישה ימים בשבוע – בכל יום מ-09:00 עד 17:00, ובימי שישי מ-09:00 עד 13:00 – כדי לתת מענה מהיר יותר לנזקים האלה

יעל אסיף:       אנחנו גם פועלים בצורה יזומה, עד כמה שאנחנו יכולים, כדי להגיע אל הניזוקים, בלי שהם יצטרכו להגיע אלינו

יעל אסיף:  עשינו מבצע של גרירה של רכבים – בשיתוף עם המשטרה ועם הצבא – מכל הצירים באזור המסיבה אל חניונים שלנו

יעל אסיף:  אנחנו עוברים שם על הרכבים שמגיעים, ומוצאים את המספר של רכבים שנמצאים במצב שבו לא ניתן לזהות אותם דרך מספר השלדה

נעמה לזימי: סליחה על השאלה: יש מספיק כוח אדם לכל הדבר המטורף הזה? פגיעות ישירות?     

יעל אסיף: אנחנו מגייסים את מה שאפשר

יעל אסיף:  נאמר פה קודם: "תעבדו מחוץ לשעות העבודה" – אז אנחנו - - -     

נעמה לזימי: כי זה לא מצב רגיל למס רכוש

מתן בריצ'נר: שמאי הרכוש הם לא עובדים שלהם; הם עצמאיים

נעמה לזימי: והם מגייסים אותם כפרילנסרים?     

יעל אסיף: יש לנו שמאים שלנו, ויש שמאים חיצוניים

יעל אסיף:  כולנו מגויסים 24/7, מהיום הראשון של המלחמה, ועושים את המקסימום שאנחנו יכולים

יעל אסיף:  תגברנו צוותים, עד כמה שאנחנו יכולים

יעל אסיף:  אנחנו בהחלט נותנים עדיפות לכל הנושא של המסיבה, ומטפלים בכך באופן ייחודי

יעל אסיף:  אנחנו עשינו את המבצע של הגרירה של הרכבים - - -     

נעמה לזימי: יש לך הערכת זמן למיפוי הסופי של רכבי מס הרכוש והכל?     

יעל אסיף: אני לא יכולה להגיד הערכה מדויקת, אבל אנחנו נמצאים בשלב מתקדם

יעל אסיף:  מבחינת המסיבה – אני חושבת שרוב הרכבים כבר נגררו לחניונים

יעל אסיף:  יש לנו רשימות מסודרות, שמתעדכנות כל יום

יעל אסיף:  מצד אחד, אנחנו עושים גם יוזמה שלנו כדי להגיע לאנשים, דרך מספרי הרכב שאנחנו מאתרים, ואם הרכב לא ניתן לזיהוי – מוציאים את זה דרך מספר השלדה ויוצרים קשר

יעל אסיף:  במקביל, יש לנו את המוקד, שדרכו אנשים יוצרים קשר איתנו

יעל אסיף:       אם עדיין יש צורך שאנחנו נגיע – אנחנו גם מטפלים בכל היישובים שפונו לבתי מלון

יעל אסיף:  עשינו מבצע של הגעה לכל בתי המלון, ובמקביל – פתחנו תביעות

יעל אסיף:  אם יש צורך שנגיע גם למרכז שלכם, כוכב הים - - -     

נעמה פלג: אני נמצאת בכוכב ים כבר שלושה שבועות

נעמה פלג:  מס רכוש מגיע פעמיים בשבוע

נעמה לזימי: נציגי מס רכוש מגיעים למלונות המפונים וגם למרחבים

נעמה לזימי:  נתקלתי בזה במקרה, כשהגעתי למפונים

מתן בריצ'נר: מה הטווח הנורמלי בין הגשת תביעת מס רכוש – בין אם בגין רכב, אחרי דו"ח שמאי – ובין תביעת רכוש אישי? אני יודע שנפתחו אלפי פניות – על רכבים שנמצאו, וששמאים כבר עברו עליהם, ועל ציוד אישי שהיה ברכבים – ושאין תשובות

יעל אסיף: לגבי הרכבים – יש מעל 1,200 רכבים שהגיעו לחניונים

יעל אסיף:  יש לנו שמאים שעובדים על זה כל הזמן

יעל אסיף:  עוד פעם, אנחנו "תוקפים" את זה מכמה כיוונים - - -     

מתן בריצ'נר: מהו הזמן?     

יעל אסיף: אני לא יכולה להגיד את הזמן בדיוק; זה פרטני לפי המקרה

יעל אסיף:  אנחנו משתדלים שזה יהיה הכי מהר שאפשר

יעל אסיף:  יש מספר מסמכים שצריך להמציא כדי שאנחנו נוכל להוציא את התשלום – אישור ניהול חשבון – ואנחנו יוצרים קשר ומבקשים את זה מכם

מתן בריצ'נר: לא דיברו איתי

יעל אסיף: אנחנו מבקשים את זה ממי שאנחנו מגיעים לרכב שלו

יעל אסיף:  במקביל, יש לנו מוקד

יעל אסיף:  בנוסף, אנחנו יש נציג שלנו שנמצא כבר כמה שבועות במרכז בכוכב הים

מתן בריצ'נר: כמה זמן עובר בין הגשת דו"ח שמאי לבין תשלום מס הכנסה? אני חושב שזה נתון שצריך להיות עליו לו"ז

יעל אסיף: אנחנו לא יכולים להגיד, פרטנית, כמה זמן כל תביעה לוקחת

שפרה שחר: בערך? שנתיים או 40 יום? האם יש הגבלה?     

עידן גנדלר: המכוניות שלנו תקועות שם

יעל אסיף: לכל המאוחר – מספר שבועות

יעל אסיף:  לפעמים זה נעשה בפחות זמן; זה תלוי במצב הרכב ובמקום שבו הוא נמצא

יעל אסיף:  אנחנו גם עושים מבצעים של רכבים שדורשים תיקון, ושנמצאים באיזה שהוא ריכוז מסוים – שמאים שלנו מגיעים למקום; אם צריך – גוררים אותם למוסך, ואז שמאי שלנו חובר ומגיע למוסך

יעל אסיף:  יש שונות גדולה בין המקרים

נעמה לזימי: בכל מקרה, אנחנו נשלח שאילתה לוועדה כדי לשאול על הטווח בין דו"ח שמאי לפיצוי

נעמה לזימי:  חשוב לי, יעל, שנשמע על הסוגייה של הציוד היקר ברכבים

נעמה לזימי:  זה גם משהו סנטימנטלי, אני חושבת

יעל אסיף: כמו שאמר כאן חברי מהביטוח הלאומי – גם לנו יש חוק שאנחנו פועלים לפיו

יעל אסיף:  החוק שלנו מפצה על תכולה ביתית שנמצאת בבית מגוריו של אדם

יעל אסיף:  אנחנו משתדלים להגמיש את זה כמה שאפשר, בסיטואציה הייחודית שנוצרה - - -     

נעמה לזימי: זאת אומרת, החוק לא מטפל בכלל, כרגע, בציוד שנמצא ברכבים?     

יעל אסיף: לכאורה

יעל אסיף:  אנחנו מנסים למצוא את הפרשנות היצירתית ולהגמיש כמה שאפשר, לאור הסיטואציה הייחודית והרגישה שנוצרה פה

נעמה לזימי: אם כך, אנחנו נפנה לרשות המסים כדי לנסות למצוא איזה שהוא מענה ייעודי לרכוש

יעל אסיף: אם אפשר – אני אשלים

נעמה לזימי: בטח

יעל אסיף: קודם כול, יש פיצוי גלובלי שאנחנו מאשרים בנסיבות מיוחדות – כמו במקרה של המסיבה ברעים, שבו הרבה אנשים נטשו את הרכבים

יעל אסיף:  אם יש מקרה ייחודי של משהו ספציפי שהיה בתוך הרכב, ושאפשר להציג זאת בפנינו – אנחנו נבחן את המקרה הזה לפי הנסיבות

יעל אסיף:       אנחנו לא שוללים בצורה גורפת, אבל אנחנו צריכים להבין איך אנחנו עושים את זה ובאיזה היקף מדובר

יעל אסיף:  כרגע, הנחינו את מי שפונה ואומר שהיה לו ציוד להגיש פנייה; אנחנו נבחן אותה אחר כך, בשלב קצת יותר מתקדם, כשנוכל לדעת באיזה היקף מדובר

נעמה לזימי: אז התשובה, כרגע, היא שה-1,000 שקלים הם לא חד-משמעיים, אלא נתונים לאיזו וועדת חריגים

יעל אסיף: לגבי הרכבים של המסיבה - - -     

מתן בריצ'נר: רכבים באשר הם; זה לא משנה אם מהמסיבה או שלא

נעמה לזימי: אני דיברתי על הציוד ברכבים

יעל אסיף: מבחינת הציוד, יש סכום של 1,000 שקלים שאישרנו לתת אותו, בנסיבות האלה, באופן גלובלי

יעל אסיף:  יש דברים שהם Built In חלק מהרכב, ולא נחשבים תכולה, כמו בוסטרים; כסאות תינוק; מערכות - - -     

נעמה לזימי: שבזה מטפל התשלום הגלובלי?     

מתן בריצ'נר: מהשמאי?     

יעל אסיף: זה במסגרת הפיצוי שמקבלים על הרכב; זה לא קשור לתכולה

יעל אסיף:  אנחנו גם אישרנו, בנוסף, סכום גלובלי של 1,000 שקלים למי שהרכב שלו ננטש, ואם יש איזו שהיא בעיה פרטנית של מישהו – אנחנו נבדוק את זה פרטנית

מתן בריצ'נר: אני לא חושב ש-600-700 מקרים הם פרטניים

יעל אסיף: אני לא חושבת שלכל אחד היה ציוד יקר ערך ברכב, באופן פרטני

מתן בריצ'נר: חד-משמעית, היה

מתן בריצ'נר:  זו מסיבת טבע

מתן בריצ'נר:  הם באו עם אוהלים; עם כסאות יקרים; עם מזרונים – זה ציוד סופר יקר

יעל אסיף: אמרתי שני דברים: אם יש מקרים כאלה שיציגו אותם בפנינו – אנחנו נבחן אותם, אבל אנחנו רוצים לאסוף את המקרים האלה, לראות באיזה היקף מדובר, ואז – לראות איך ניתן לזה מענה

יעל אסיף:  זה קצת מוקדם מדי, עכשיו, לתת את התשובה הזו

יעל אסיף:  אנחנו מקבלים פניות - - -     

נעמה לזימי: 	בישיבת ההמשך

נעמה לזימי:  זה נושא שצריך לעכל אותו עוד, ולהבין

מתן בריצ'נר: נראה לי שהם צריכים שחברות הביטוח יעזרו להם, כי לחברות הביטוח – הם יכולים לעשות את זה בשבועיים

יעל אסיף: 	אני אמרתי שזה יכול להיות עניין של ימים או של שבועות – תלוי במקרה

יעל אסיף:  מבחינת הטיפול, אנחנו משתדלים שזה יהיה הכי מהיר שאפשר, עד שיתקבל הפיצוי, אבל במקרים שבהם יש למישהו בעיה – שזה מתעכב, או שלקח זמן עד שמצאו את הרכב – אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם חברות הביטוח, שהביעו נכונות לספק רכב חלופי לקיבוצים במרחק אפס עד ארבעה קילומטרים ולמסיבה

מירב גילי הירש: אבל הם נותנים לתקופה קצרה

יעל אסיף: זה תלוי בנסיבות

יעל אסיף:  הם גילו שיתוף פעולה, ועד עכשיו – לא נתקלנו בבעיות

יעל אסיף:  אם יש כאלה בעיות – אפשר לפנות אלינו, למוקד, ולבקש את עזרתנו בנושא הזה

מתן בריצ'נר: עברו 53 ימים ועדיין יש אנשים שלא יודעים איפה הרכב שלהם

מתן בריצ'נר:  חברות הביטוח יתנו רכב? לא

מתן בריצ'נר:  חברות הביטוח הן חברות פרטיות

יעל אסיף: עד היום, טיפלנו בבעיות פרטניות של אנשים שפנו אלינו, ופתרנו אותן

יעל אסיף:  יש לנו שיתוף פעולה מאוד יפה מחברות הביטוח בנושא הזה

יעל אסיף:  אני מזמינה את כל מי שאתה מכיר שיש לו בעיה כזו, או את כל מי שרואה אותנו – לפנות אלינו, למוקד, ואנחנו נסייע

מירב גילי הירש: יש דרך שבה לנו, כאלה שעוזרים, יהיה טלפון ישיר של מישהו, כדי לעזור לאנשים לקבל מענים?     

יעל אסיף: זה בדיוק הטלפון שאמרתי

יעל אסיף:  האנשים האלה נמצאים שם בשביל זה, ייעודית

נעמה לזימי: זה מוקד ייעודי

מתן בריצ'נר: אבל במוקד – הם לא מוכנים שנדבר בשם אחרים

מתן בריצ'נר:  אנחנו מדברים בשם מאות צעירים שאין להם כוח להתעסק עם גוף ממשלתי כזה או אחר

מתן בריצ'נר:  הם צריכים להתעסק בנפש שלהם; לא בבירוקרטיה

מתן בריצ'נר:  אם אתם רוצים שיתוף פעולה, באמת – תביאו לנו אנשי מקצוע שלכם, ואנחנו נרכז לכם את הרשימות

מתן בריצ'נר:  אנחנו נעזור לכם

יעל אסיף: אין לנו בעיה עם זה

יעל אסיף:  אנחנו "תוקפים" את זה מכל כיוון אפשרי – אנחנו פונים לאנשים; יש לנו מוקד; אנחנו מגיעים למקומות; אנחנו מגיעים למקומות שבהם אתם נמצאים, שציינת – חוות רונית וכוכב הים; אין לנו בעיה שגם יעבירו לנו רשימות

יעל אסיף:  אין לנו בעיה עם כל דבר שיכול לייעל את זה; אנחנו נשמח

נעמה לזימי: אני רוצה להציע איזו שהיא הצעה: שהמוקד יקבל פניות גם אם זה לא האדם עצמו, ושיעשה שיחת אישור לאחר מכן

נעמה לזימי:  הוא יקבל את התוכן, ידע לרשום ולתעד את כל הבירוקרטיה, ולחסוך את זה מאותו שורד - - -     

יעל אסיף: ודאי שזה מתועד

אפרת אורן: גם פתחנו תביעות על ידי קרובי משפחה שביקשו לטפל ברכבים של היקירים שלהם, ולא הייתה שום בעיה עם זה

אפרת אורן:  אין שום בעיה שצד ג' יסייע למישהו שנפגע לטפל ברכב

אסנת חסון: צריך להנפיק איזה טופס מסוים, שיהיו בו מלא Titles

אסנת חסון:  זאת אומרת, אם אני ניצולה של המסיבה – שיהיה שם Title של מס רכוש; של הביטוח הלאומי; של תעודת זהות, וכל מיני Titles והשתייכויות מבחינה נושאית

אסנת חסון:  שזה יגיע לאיזה Database, וממנו – יצא החוצה

אסנת חסון:      מה שקורה כאן זה טלאי ועוד טלאי

אסנת חסון:  במקום זה, צריך שכל מה שדיברנו עליו כאן יהיה בטופס אחד – עם השם ותעודת הזהות של הניצול; עם רובריקות מותאמות לכל אחד ואחד מהנושאים שהועלו פה – שיהיה Database שירכז את כל הדברים האלה, ומשם – זה ייצא החוצה

אסנת חסון:  תעשו את זה במקום לנסוע לאילת דרך ירושלים

אסנת חסון:  חבל על הדלק

יעל אסיף: שוב, אנחנו מרכזים את זה אצלנו, בכמה ערוצים, כדי להגיע כמה שיותר מהר לאנשים

יעל אסיף:  אנחנו מאפשרים אליהם לפנות אלינו; אנחנו פונים אליהם; אנחנו פועלים בכל דרך אפשרית כדי להגיע לכולם כמה שיותר מהר

נעמה לזימי: אני חושבת שיעל ענתה על הכל לפי מה שהיא יודעת שקורה ומתקיים, לתפיסתה

נעמה לזימי:  כמו שאמרתי מהרגע הראשון: לא פתחתי דיון, אף פעם, באמירה שיהיה דיון המשך

נעמה לזימי:  הבנו לגמרי שזה הולך להיות צורך שנקיים אותו, ואני חושבת שנכון יהיה לראות אם הדברים נכנסו לאיזה שהוא מנגנון ביצוע בעוד שלושה שבועות

נעמה לזימי:  נעשה פה דיון, ונראה איפה הדברים עומדים

נעמה לזימי:   	 מבחינת יעל – היא נתנה את כל המענה, ואני חושבת שהוא מענה מקיף: מגרשי גרירה; שמאים; מענק מיידי

נעמה לזימי:  כל הכבוד על ההתכווננות

נעמה לזימי:  אני אומרת את זה מהכובע של מי שקיבלה פניות על בית שנפגע; על רכבים שנשרפו בקיבוצים; על בתים, ויודעת עד כמה העומס היה לא סביר – מבחינת האיתור, מבחינה רגשית והכל

נעמה לזימי:      לכן, אני אומרת: הגוף עובד

נעמה לזימי:  השאלה של מתי הדברים יקרו היא במקומה - -      

מתן בריצ'נר: לו"ז

נעמה לזימי: - - אנחנו נגיש, כשאילתה, את הפער בין הדו"ח לבין התשלום, ובדיון ההמשך – נראה מה קרה

נעמה לזימי:  יעל, מבחינה, ענתה על הכל

נעמה לזימי:  אין מה לחזור על זה, רפטטיבית, כי זה המצב הנתון כרגע

נעמה לזימי:  אני חושבת שהדברים נכנסו לפעולה, ושאין פה איזו שהיא הפקרה של המערכה

נעמה לזימי:  שוב, אני אומרת את זה רק בגלל הניסיון עם הגופים, גם בדברים אחרים

נעמה לזימי:  תודה

נעמה לזימי:  משרד המשפטים פה?      

יואב סטשבסקי: כן

נעמה לזימי: תודה לך

נעמה לזימי:  שלום

נעמה לזימי:  אני רוצה לדבר על שכר הטרחה, כי זו סוגיה שדי מדאיגה אותי

נעמה לזימי:  אני לא רוצה שייקחו זכויות מאנשים ששרדו את הטבח

יואב סטשבסקי: יואב סטשבסקי, ייעוץ וחקיקה, משרד המשפטים

יואב סטשבסקי:  כמובן; אף אחד לא רוצה שאנשים ישלמו על שירות שלפעמים אינו נצרך

יואב סטשבסקי:  סוגיית הגבלת שכר הטרחה היא סוגיה מורכבת, בדרך כלל

יואב סטשבסקי:  אני לא רוצה לדבר בשם הסיוע המשפטי, אבל כמובן שיש פה גם סיוע משפטי – גם מהביטוח הלאומי וגם ממשרד המשפטים – שמנסה להגיע לכל אחד, כדי להציג לו את הזכויות שלו ולתת לו את המידע המשפטי

יואב סטשבסקי:       יש זכויות שמגיעות בצורה אוטומטית; יש זכויות שצריך להגיש בעבורן תביעה; ויש זכויות מורכבות – כמו תביעות נכות – שלפעמים אנשים בוחרים להגיש אותן באמצעות עורך דין משלהם, וזו זכותם המלאה

נעמה לזימי: האם יש אפשרות שהמשרד יגיש את תיקון החקיקה שיכליל את נפגעי האיבה - - -     

יואב סטשבסקי: זה נמצא, כעת, בבחינה מקצועית במשרד המשפטים, גם על ידי מומחים, והתוצאות יגיעו כמה שיותר מהר

נעמה לזימי: זה עדיף על חקיקה פרטית: זה חוסך המון זמן מיותר, וזה עובר הרבה יותר מהר

נעמה לזימי:  עם כמה שיש לי רצון לחוקק, כמחוקקת – לפעמים עדיף לחסוך את הזמן היקר הזה

יואב סטשבסקי: הזמן מנוצל, עכשיו, לצורך בחינה מקצועית של העניין

נעמה לזימי: אני מאוד שמחה לשמוע על כך שהדבר הזה הגיע למשרד ושאתם בוחנים את התיקון הזה, כי אין ספק שיש כאן איזה שהוא עיוות

נעמה לזימי:  הרי, החוק הזה נבנה באופן שאמור להכליל גם את האוכלוסייה הזו, ובאנו לתקן לקונות

נעמה לזימי:  אם זה יקרה מהר – זה יהיה טוב

נעמה לזימי:  החוק הוגש, ופנייה הוגשה גם מהקליניקות

נעמה לזימי:      נעמה, את רוצה להגיד משהו לגבי זה?     

נעמה פלג: כן

נעמה פלג:  ערב טוב

נעמה פלג:  אני נציגה מטעם הקליניקות

נעמה פלג:  באנו לדבר על העניין של שכר הטרחה

נעמה פלג:  דיברתם פה הרבה על עניין ההבנה של המסמכים – מה צריך? איך צריך? כולנו יודעים שבביטוח הלאומי יש המון ניירת, וזה קשה

נעמה פלג:      אנחנו צריכים למצוא דרך שבה תהיה הגבלה על שכר הטרחה, כי כרגע, כמו שאנחנו יודעים – ויש הצעת חוק – נופלים בין הכיסאות ולא זכאים לייצוג

נעמה פלג:  צריכה להיות הגבלה של מינימום על שכר טרחה, כדי שהם לא יהיו חשופים לשרלטנות ולעושק

נעמה לזימי: הם גם נמצאים במצב רגשי מעורער יותר, בסערת רגשות ובחוויית שכול, שעוד יותר מקלים על אוכלוסיות שרוצות לפגוע

יואב סטשבסקי: אני רק אוסיף, בנקודה הזו, שהגבלת שכר טרחה שהיא נמוכה מדי – תמנע מעורכי דין טובים לייצג את הנפגעים מול רשויות המדינה, וכך תהיה פגיעה מסוימת בזכויות המשפטיות שלהם

יואב סטשבסקי:  לכן, צריך להיות איזון עדין בנושא הזה

נעמה פלג: המטרה היא לא להגביל

נעמה פלג:  צריך להגיד: רוב עורכי הדין, כנראה, עובדים בצורה ישרה והגונה

נעמה פלג:  אנחנו רוצים למנוע את המצבים הקיצוניים, שבשוליים

נעמה פלג:  צריך להגיד עוד משהו: אנשים לא אמורים לעבוד בחינם

נעמה פלג:  אין פה איזו שהיא טענה כלפי עורכי הדין

נעמה לזימי: את הפנייה הזו – כתבו עורכות דין

יואב סטשבסקי: רציתי להדגיש את שני הצדדים שלה המטבע

נעמה פלג: מעבר להגבלה של שכר הטרחה, יש חשיבות לכך שהביטוח הלאומי ינגיש קצת יותר את המסמכים, ושתהיה איזו שהיא נגישות לזכויות

נעמה פלג:  כלומר, שאנשים יוכלו להגיע למה שמגיע להם הרבה יותר בקלות

נעמה לזימי: אני רוצה להציע כאן משהו

נעמה לזימי:  הביטוח הלאומי יעשו את הכל, אבל אולי רשות הצעירים תיקח על עצמה להנגיש את כל המענים ואת כל הדברים, עד שיוקם האתר

שלומי מור: באתר הביטוח הלאומי – חוץ מבפייסבוק, באינסטגרם ובטלגרם – יש, אפילו, אייקון מיוחד לניצולי הנובה, כמו גם למשפחות שכולות ולחטופים

שלומי מור:  כנראה שזה לא מספיק - - -     

מתן בריצ'נר: זה לא מספיק

שלומי מור: אני מציע שתיכנסי לאתר שלנו, ושתראי - - -     

מתן בריצ'נר: אכן עשיתם מאמץ אדיר, והאתר מדהים

מתן בריצ'נר:  לאותם צעירים בני 22, 23 ו-24 – זה יותר מדי מידע

מתן בריצ'נר:  הם צריכים משפט על כל דבר

הילה סופרמן הרניק: זה קצת מתקשר למה שרוני אמרה קודם

הילה סופרמן הרניק:  קודם כול, "כל זכות" ריכזו, היום, את הכל – את מה שיש בביטוח הלאומי ואת מה שיש במשרדים אחרים

הילה סופרמן הרניק:  זה נכון שזה לא מאוד ידידותי, אבל זה ידידותי, יחסית

מתן בריצ'נר: יחסית – כן

קריאה: גם מוקד ערבה עשו עבודה מדהימה

הילה סופרמן הרניק: באתר של נובה – הם ריכזו את הכל בשפה יותר ידידותית

נעמה לזימי: הילה ושלומי, השאלה שלי היא: האם הריכוז הזה גם מובנה ייעודית לשורדי הנובה?     

הילה סופרמן הרניק: כן

הילה סופרמן הרניק:  יש באנר אחד, גם אצלנו וגם - - -     

נעמה לזימי: הבנתי

נעמה לזימי:  אני שמחה לשמוע

מתן בריצ'נר: ברשותך, חברת הכנסת, שאלה קטנה למשרד המשפטים

נעמה לזימי: כן

מתן בריצ'נר: האם משרד המשפטים מתכוון לבדוק, אתית, את עורכי הדין שהלכו וניצלו סיטואציה של טראומה, והחתימו על אחוזים גבוהים מכל היגיון?     

יואב סטשבסקי: מי שאחראי על משמעת לעורכי הדין היא לשכת עורכי הדין

שפרה שחר: אל תצפו מהם; הם תמיד מחפים עליהם

יואב סטשבסקי: לשכת עורכי הדין גם פרסמה חוזר בנושא – גם על עבירות של שידול - - -     

נעמה לזימי: הלשכה דווקא ניסתה, לאחרונה, לטפל בסוגייה של אלה שפנו לעובדים מהחקלאות, לדעתי – ככל שהיא יכולה, כי זו סוגייה מוגבלת

נעמה לזימי:  שווה, דווקא, לפנות אליהם ולנסות לבדוק על זה

מתן בריצ'נר: מי מכריח אותם? מי מבקר את לשכת עורכי הדין? משרד המשפטים?     

יואב סטשבסקי: לשכת עורכי הדין היא גוף עצמאי - - -     

שפרה שחר: עצמאי ומושחת

נעמה לזימי: אני לא מקבלת הערות כאלה בוועדה; אנחנו לא מדברים כך על אף אחד

נעמה לזימי:  אנחנו לא פותחים דיון על לשכת עורכי הדין

מתן בריצ'נר: אז מי שחתם – שיפנה ללשכה

נעמה לזימי: לשכת עורכי הדין היא גוף שיש לו סמכות בנוגע לסנקציות על עורכי דין, ולכן שווה לפנות אליהם, כמו שנאמר

נעמה לזימי:  אני מאמינה, דווקא, שתהיה אוזן קשבת, כי אני ראיתי איך הם פעלו בנושא של ניסיון לפגוע בחקלאים בכל מיני דרכים

מתן בריצ'נר: אם אפשר, אני רוצה לפנות לצופים שלנו ולהגיד להם: כל מי שחתם אצל עורך דין, וזה נראה לו קצת "פישי" – שייפנה ללשכת עורכי הדין, כדי שייבדקו, אתית, האם עורך הדין פעל מחוסר תום לב

נעמה לזימי: נעמה, האם אפשר להפנות גם אליכם, הקליניקות, כדי לבדוק את זה?     

שפרה שחר: ושיהיה בהצלחה

נעמה פלג: כן, אפשר להפנות אלינו

מירב גילי הירש: האם אפשר שבתהליך החקיקה שלכם – מאחר ומתנהלים, כרגע, סביב אירוע של שורדי המסיבה – אפשר להחיל את ההצעה, רטרואקטיבית? שאם מישהו חתם על משהו שהוא מעבר לאחוזים סבירים – זה בטל?     

נעמה לזימי: אני מאמינה שאם משרד המשפטים אכן יוציא חקיקה ממשלתית – זה יוחל רטרואקטיבית

נעמה לזימי:  המשרד לוקח את זה, פשוט, כמשהו שהוא מרגע האסון; תקן אותי אם אני טועה

יואב סטשבסקי: הכל נמצא בבחינה

נעמה לזימי: ואם זה אכן יהיה – זה יתייחס, כמובן, - - -     

יואב סטשבסקי: אני יכול להגיד שבחוק תגמולים לבני משפחה של חטופים ונעדרים – נקבע הסדר של רטרו, והתביעה של מי שחתם מול עורך דין הוגבלה לתוספת מע"מ בסך 473 שקלים; אבל שם זה בגלל שההכרה היא אוטומטית, ולא היה צריך שום הליך משפטי

מירב גילי הירש: אז אתם תכניסו את שורדי המסיבות?     

נעמה לזימי: לא

נעמה לזימי:  הוא אומר שהסיפור של שכר טרחה נבחן עכשיו במשרד המשפטים

נעמה לזימי:  האם זה רטרואקטיבי? הוא אמר שגם חוק התגמולים למשפחות החטופים הוחל רטרואקטיבית, כך שזה אפשרי

יואב סטשבסקי: רטרואקטיבית, אבל לא על כסף ששולם

נעמה לזימי: אם החוק הזה יגיע – אני מבטיחה שאלחם בוועדה על כך שזה יהיה רטרואקטיבי, חד-משמעית

נעמה לזימי:  זה הכי הגיוני שיש

נעמה לזימי:  ענבר סוירפמן, נציגת האגודה לטיפול באומנויות, הבטחתי לך להגיד כמה מילים

ענבר סוירפמן: תודה רבה

ענבר סוירפמן:  ענבר סוירפמן, מטפלת בפסיכודרמה, פסיכותרפיסטית ומטפלת קבוצתית

ענבר סוירפמן:  אני מייצגת כאן את יה"ת – האגודה למטפלים באומנויות בישראל

ענבר סוירפמן:  אני רוצה להרים כאן שני דגלים בהקשר למענה מתאים לטיפול בטראומה, בכלל, ולצעירים של המסיבות, בפרט

ענבר סוירפמן:       קודם כול – אני לא יודעת מי מעודכן או לא – אני חושבת שצריך להגיע לאיזו שהיא אסדרת חירום של המקצוע, בגלל שהוא לא מוסדר עדיין

ענבר סוירפמן:  יש 9,000 מטפלים שיכולים לבוא ולטפל, עם כל ההכשרה באישור המל"ג; עם כל ההכשרה המפוקחת

ענבר סוירפמן:  הדבר השני הוא החשיבות של ההתאמה של השפות הטיפוליות

ענבר סוירפמן:       טיפול באמצעות אומנויות הוא אחד ממקצועות בריאות הנפש, ואני וחבריי השתלבנו והתגייסנו, ב-SOS, לתת מעני חירום גם במסגרות הפורמליות – בכללן ההתארגנויות של בתי החולים

ענבר סוירפמן:  אני, בעצמי, נסעתי לאילת דרך שלוותה, ופגשתי גם נפגעים מהמסיבה - - -     

נעמה לזימי: אני גם ראיתי, בכתבות שהיו, שיש טיפול באומנויות גם במתחמים שהקימו, ושזה מסייע מאוד לאותה אוכלוסייה צעירה

ענבר סוירפמן: נכון

ענבר סוירפמן:  הם מחפשים את המענים האלה

ענבר סוירפמן:  המענים האלה מדברים, אינטואיטיבית, בשפה של הצעירים האינטליגנטים, שמחוברים לכל החושים שלהם

ענבר סוירפמן:  בטראומה – אנחנו מתפרקים, והטיפול הזה – עוזר לחבר; כל הטיפולים עושים זאת, אבל יש משהו, במענה הייחודי שהטיפול באומנויות מספק, שמאפשר לגעת במצבים שבהם אין מילים; לעזור לארגן סיפור מהקרעים של החוויה

ענבר סוירפמן:      המוח שלנו לומד דרך החושים; דרך הגוף

ענבר סוירפמן:  המוח שלנו זוכר

ענבר סוירפמן:  הרבה מאוד מטפלים הגיעו לכל המסגרות – לכוכב הים ולכל המסגרות האחרות, עד לקפריסין – ועשו טיפולים קבוצתיים וטיפולים פרטניים

ענבר סוירפמן:       בחור שלא יכול היה לדבר אחרי האירועים שהוא עבר – ישב והתחיל לצייר את האירוע שקרה

ענבר סוירפמן:  אחרי שהוא עשה את זה, הוא אמר: "אני חזרתי לנשום; אני יותר רגוע; אני מצליח לחשוב"

ענבר סוירפמן:  מטופלת שנשארו לה קרעי זיכרונות – מזועזעת; מפורקת; רק מתחילה לדבר על מה שעבר עליה ולא מסוגלת להחזיק רצף – מסמנת את החוויות שקרו לה על במה, או על מרחב שמסומן כבמה – דרך אובייקטים, או דרך חברים שלה, שמסמנים עבורה את הסיפור או את האירוע – והיא יכולה לבחור אם היא נכנסת לסצנה או נשארת מרחוק

ענבר סוירפמן:  היא יכולה לבחור עד כמה היא מתקרבת ולוקחת חלק, ובכך – אנחנו מחזירים לה איזו שהיא חוויית שליטה

ענבר סוירפמן:      מה שאני רוצה להגיד, בעצם, זה שיש כוח מאוד מיוחד לדיסציפלינה הזו של טיפול באומנויות – לביבליותרפיה; לטיפול בתנועה; לפסיכודרמה; לטיפול באומנות; לטיפול במוזיקה

ענבר סוירפמן:  השפות האלה מדברות לצעירים אחרת

ענבר סוירפמן:       דיברנו על טיפול מותאם, ועל מטפלים שמדברים אליהם; שמצליחים ליצור איתם חיבור

ענבר סוירפמן:  גם המטפלים, האנשים, בני האדם – יוצרים חיבור, ואנחנו יודעים שהקשר הטיפולי הוא אחד מגורמי הטיפול המשמעותיים

ענבר סוירפמן:  קודם כול – זה הבן-אדם שמטפל, והקשר שמטופל, והדבר השני הוא הדיסציפלינה; השפה הטיפולית

ענבר סוירפמן:  יש לנו אפשרות לטפל בשפה שהיא אחרת

ענבר סוירפמן:      אנחנו צריכים את הכל – אנחנו צריכים את הקהילה את הטיפול בדיבור, אבל אנחנו צריכים גם את הטיפול באומניות

ענבר סוירפמן:  אני יכולה להגיד שבזכות הביטוח הלאומי וארגונים נוספים, שמקבלים אותנו על אף שלא עבר החוק רשמי בממשלת ישראל - - -     

נעמה לזימי: נכון

נעמה לזימי:  רק טרומית

ענבר סוירפמן: כן

ענבר סוירפמן:  זה יהיה מאוד מאתגר

ענבר סוירפמן:  חשוב מאוד שהחוק הזה יעבור, בהתגייסות חירומית, אבל יש אנשים שחושבים מחוץ לקופסה, בכל זאת, ומשתמשים בכוחות שלנו

ענבר סוירפמן:  מה שהייתי רוצה, קודם כול, זה שמטפלים באומנויות יהיו חלק מכל התארגנות חירומית ורשמית שמקבלת - - -     

נעמה לזימי: נכון

נעמה לזימי:  אגב, נאמר בוועדות הבריאות על בריאות הנפש – ממה שאני זוכרת, לפחות – שיש איזו שהיא כוונה להבין שצריך גם לשלב

נעמה לזימי:  אני מקווה שזה גם יקרה

נעמה לזימי:  אנחנו נוכל להוסיף את זה - - -     

ענבר סוירפמן: תודה

ענבר סוירפמן:  והכרה של כל הוועדות בייחודיות של הדיסציפלינה הזו, כי הצעירים – יודעים את זה

נעמה לזימי: אני רק אומרת לשלומי, ולכל צוות הביטוח הלאומי, שאין כמוכם

נעמה לזימי:  הייתם פה הרבה זמן; תודה רבה

נעמה לזימי:  תודה גם על כל המענה בתקופה הזו; אני מאוד מעריכה את הכל

נעמה לזימי:  רואים מה זה רשויות מתפקדות, וצריך לתקצב אתכם

ענבר סוירפמן: אני מסכימה

ענבר סוירפמן:  תודה גם מאיתנו

ענבר סוירפמן:  אני רק רוצה לומר שיש חיבור אינטואיטיבי, ואנחנו צריכים את הגיבוי הרשמי של הממשלה, שצריכה לקחת אחריות על אסדרת החוק, ולהיעזר בנו ובכוחות שיש לנו לתת

נעמה לזימי: חד-משמעית

נעמה לזימי:  אני חושבת שזה טיפול לכל דבר ועניין, וגם היכולת לאפשר בחירה מבין המגוון הזה היא דבר חשוב, כי לכל אחד יש את המקום שמאפשר לו להביע

נעמה לזימי:  וכמובן, כוח אדם טיפולי איכותי ומיטב, שלמד

נעמה לזימי:  אני איתך, לגמרי

אסנת חסון: אני רוצה להוסיף משפט אחד קטן

נעמה לזימי: בוודאי

אסנת חסון: תודה

אסנת חסון:  אני התחברתי מאוד למה שאת אמרת

אסנת חסון:  אני רוצה לספר משהו אישי לגבי אלעד – וקיבלתי ממנו אישור

אסנת חסון:  יש לי חבר טוב מאוד שהוא הלום קרב, והוא עבר תהליך גדול מאוד

אסנת חסון:  אני חושבת שהלומי קרב של משרד הביטחון, שעברו תהליך גדול, יכולים לתת, מעצמם, ריפוי מלא לילדים האלה, כי יש המון מן המשותף

אסנת חסון:  אני חושבת שזה רעיון טוב, להוסיף למה שאת ציינת

נעמה לזימי: תודה רבה, אסנת

נעמה לזימי:  הסיוע המשפטי, עו"ד מירב שיבק

מירב שיבק: תודה

מירב שיבק:  אני אומר, לעניין סוגיית שכר הטרחה, שבמקביל לפנייה של הקליניקות – גם אנחנו עשינו פנייה

מירב שיבק:  הייתה לי שיחה ארוכה עם יואב בנושא הזה, ואנחנו מגבשים, אצלנו, איזו שהיא הצעה שנעביר אצלנו, בתוך המשרד

מירב שיבק:  זה נמצא בבחינה, כמו שיואב אמר, ואני מקווה שבסוף נצליח לגבש משהו שגם יעבור ויתקבל

מירב שיבק:  אנחנו לא יכולים להבטיח, אבל אנחנו עושים מאמצים

מירב שיבק:      לגבי השירותים שלנו, הסיוע המשפטי, בתקופת החירום, עושה מאמצים ו-Stretching לתקופה הזו, מעבר לשירותים הרגילים שלו

מירב שיבק:  אנחנו יורדים אל השטח כדי לתת מענה למפונים ולכל הקהילות השונות

מירב שיבק:  בנוסף, במשרד המשפטים יש גם מענה טלפוני, וגם הם יורדים לשטח

מירב שיבק:       במסגרת הזו, אנחנו מגיעים, והגענו, למרחבים שבהם מתקבצים אנשי נובה – היינו בכוכב הים ובחוות רונית

מירב שיבק:  אנחנו עושים את הכל בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם הילה, מיתד, ואנחנו גם משתדלים לעשות את זה בתיאום עם מס רכוש ועם הביטוח הלאומי, כדי שבאותו הזמן – אפשר יהיה לתת מענה כולל, וכדי שאנחנו נוכל לתווך לצעירים שבוחרים לקבל מאיתנו איזה סיוע, באותו הרגע, את המענים שהם מקבלים

מירב שיבק:  זה עוזר מאוד שאנחנו נמצאים שם ביחד, ואנחנו משתדלים לעשות את זה כך

מירב שיבק:      שני דברים נוספים, כמובן: א', כנראה שבתקופה הזו יש יותר אנשים שהם זכאי סיוע משפטי; גם בקרב החבר'ה של נובה, שהרבה פעמים שמתקשים לעבוד, כרגע, וההכנסות שלהם צונחות

מירב שיבק:  כשאנחנו מאתרים את האנשים שזכאים לסיוע משפטי – תוך כדי המפגש שם, או בטלפון – אנחנו פותחים להם תיקים ומצמידים להם עורך דין

מירב שיבק:      ב', בקרב קהילת הנובה, למרבה הצער, יש גם משפחות נרצחים וחטופים

מירב שיבק:  המשפחות האלה מקבלות מענה ייחודי, במסגרת החלטת ממשלה

נעמה לזימי: הם מגיעים אליכם?     

מירב שיבק: לא כולם מגיעים אלינו

מירב שיבק:  אנחנו מתקשים להגיע אליהם, ואנחנו מנסים בכל דרך

מירב שיבק:  אני פונה פה, דרך מי שצופה: משפחות חטופים ונרצחים – אנחנו רוצים לסייע לכם

מירב שיבק:  אתם זכאים לקבל סיוע משפטי של עורך דין צמוד, שיעזור לכם בכל ההתארגנות של היום של אחרי ובכל מה שנדרש במיצוי הזכויות

מירב שיבק:  אנחנו פונים אליכם: אלה שעוד לא הגיעו אליהם – יש כאלה שהגיעו אליהם, דרך עובדים סוציאליים או הביטוח הלאומי – תפנו

מירב שיבק:  אנחנו מאוד רוצים לעזור

נעמה לזימי: תודה, מירב

נעמה לזימי:  זו גם הזדמנות שלי לומר שהסיוע המשפטי במשרד המשפטים עושים עבודה מאוד חשובה, לא פעם בקרב הרבה אוכלוסיות מוחלשות ומודרות

נעמה לזימי:  טוב לדעת שאתם גם במקום הזה

נעמה לזימי:  אלה לאו דווקא אוכלוסיות מוחלשות, אלא אוכלוסיות שהן פגיעות כרגע, באסון הנורא הזה

מתן בריצ'נר: באובדן

נעמה לזימי: בדיוק; באובדן ובמצב שנעשה

נעמה לזימי:  אתם נכנסתם גם לדבר הזה, ואני חושבת שזה חשוב מאוד לראות איפה המקומות שבהם יש שירותים חשובים מהמדינה, שטוב להאיר עליהם את הזרקור, ולהוסיף עליהם

נעמה לזימי:  כל הכבוד

מתן בריצ'נר: אני רוצה להעיד

מתן בריצ'נר:  בתור מי שלקח את אחיו המון לחוות רונית, אני רוצה להגיד תודה למשרד הרווחה ולמשרד המשפטים על עמדות הסיוע

מתן בריצ'נר:  הן מדהימות ועוזרות, וזה משנה עולם

מתן בריצ'נר:  שמים שם שניים-שלושה אנשים מכל משרד, והם פונים למעגלים: "תגיד, עזרו לך? תגיד, אתה יודע?"

מתן בריצ'נר:  זה מה שמציל אותם כרגע, וזו יוזמה מדהימה

מתן בריצ'נר:  תודה

נעמה לזימי: ממש

נעמה לזימי:  אלה המקומות שצריך לתקצב, לחזק ולעשות בהם, וטוב שיש

נעמה לזימי:  תודה רבה, ותודה, יואב

נעמה לזימי:  טוב לדעת שאתם בוחנים את החקיקה

נעמה לזימי:  אתם עושים עבודה באמת חשובה, ואני מקווה שזה יקרה

נעמה לזימי:       זה היה דיון באמת ארוך

נעמה לזימי:  אנחנו לא רגילים לדיונים בנושאים האלה שמתארכים עד לשלוש וחצי שעות – רק בדיוני תקציב, כשיש מלחמות על כספים מאחורי הקלעים – אבל זה מראה עד כמה הצורך חשוב

נעמה לזימי:      תוך כדי, קיבלנו הודעות מהרבה אנשים שבזום, ולא יכלו לעלות, אז אני מתנצלת

נעמה לזימי:  אני יודעת שהרבה אנשים עושים עבודת קודש, בהרבה עמותות חשובות, ושיש להם מה להגיד – לב פתוח, נט"ל ומקומות אחרים

נעמה לזימי:  גם שירי מירן לא דיברה עד הסוף, וגם קופות החולים ואחרים

נעמה לזימי:  זה מחייב, בהכרח, שנעשה דיון המשך, ואני כבר מתחייבת שמי שלא דיברו – ידברו בפעם הבאה

נעמה לזימי:  זה חשוב לשמוע את כל הקולות, ובוודאי – לעשות מה שאפשר

נעמה לזימי:  אנחנו נעדכן במועד דיון ההמשך, לכשיהיה

נעמה לזימי:       אני קוראת את סיכום והחלטות הוועדה

נעמה לזימי:  מה שבסיכום – נכנס לפרוטוקול, ולכן חשוב להקריא את הכל

נעמה לזימי:  אני אעשה את זה לפני סגירת הדיון, כדי שהכל יכנס לפעולה

נעמה לזימי:  אנחנו נשלח שאילתות, את המכתבים ואת כל מה שייאמר בדברים

נעמה לזימי:      סיכום והחלטות ועדת הצעירים בנושא צרכים ומענים של צעירים ניצולי המסיבות בדרום: הוועדה מבקשת מהמוסד לביטוח לאומי לוודא רציפות טיפולית עבור מעגל ראשון ושני של ניצולי המסיבות

נעמה לזימי:  קיבלנו תשובות טובות, אבל כן חשוב לשים את זה כדגש – לוודא את האפשרות לקבל את הרציפות הטיפולית הזו עם מטפלים טובים

נעמה לזימי:      כמו כן, הוועדה מבקשת מרשויות הרווחה – המוסד לביטוח לאומי ומשרד הרווחה – לפעול לאיתור ויצירת קשר עם כלל הניצולים, לטובת טיפול נדרש עבורם ומיצוי זכויותיהם כנפגעים – דבר שנראה, לחלוטין, שהוא בטיפול ונעשה

נעמה לזימי:       נוכח חשיבות הטיפול והסיוע של פרויקט "אנשים טובים" של עמותת על"ם לאלפי אנשים – הוועדה פונה למשרד הרווחה לבחון את תקציבם, תוך שמירה על סטנדרטים של טיפול ואמינות המענה, ומניעת כניסת שרלטנות לתחום רגיש זה

נעמה לזימי:  אולי שווה לבדוק איזה שהוא מכרז ייעודי לתחום הספציפי של מה שהם עושים בנושא הזה

נעמה לזימי:  אנחנו רואים עד כמה זה חשוב

נעמה לזימי:  על"ם גם מגיעים למסיבות הללו כדי לטפל בצעירים בסיכון, וזה בהכרח חשוב שיהיה שם גורם אמין וטוב

נעמה לזימי:      הוועדה פונה לראש הממשלה בבקשה למנות גורם מרכזי לטיפול ומענה עבור ניצולי הטבח במסיבות מה-07 באוקטובר

נעמה לזימי:  אני חושבת שזה יכול להיות תחת מינהלת תקומה, אבל יכול להיות, באמת, מענה ייעודי

נעמה לזימי:  אני לא שוללת שזה יכול לשבת תחת יתד, אבל רצוי שיהיה גורם שיידע לעשות את זה תחת כובע ממשלתי מקיף, ושלא תתמודדו עם זה לבד

נעמה לזימי:      הוועדה פונה לשר הבריאות בבקשה דחופה לצמצם את התור הארוך למרפאות כאב, המאפשרות טיפול ב-CBD ובקנביס במקום הצטרכות כדורים פסיכיאטריים

נעמה לזימי:  אני חושבת שלגבי ה-CBD – אפשר, בהכרח, לראות אם אפשר קצת להקל

נעמה לזימי:  אני מניחה שזה יותר מורכב לגבי קנביס, אבל עדיין

בלה בן גרשון: יש ועדה במשרד הבריאות, בראשותו של ד"ר בועז לב, שדנה בדיוק בזה

בלה בן גרשון:  הם עוד לא סיימו את העבודה, אבל זה קורה

נעמה לזימי: טוב לדעת

נעמה לזימי:  זה נכנס גם לפה, ואולי בדיון ההמשך – נראה שזה נעשה

מתן בריצ'נר: כמה זמן הם עוד צריכים? עברו 53 ימים

נעמה לזימי: אנחנו שולחים את זה כשאלה, וננסה

נעמה לזימי:  הוועדה פונה למשרד הרווחה, ולחשכ"ל באוצר, לאשר חריגים הזקוקים לפינוי לבתי מלון או דיור, עבור מקרים בודדים של ניצולים מהמסיבות, בתיעדוף לדיור

נעמה לזימי:  הוועדה פונה למוסד לביטוח לאומי לפרסם, עם מרכזי החוסן, קו ייעודי עבור שורדי המסיבות, ובו ירוכזו כלל המענים הייעודיים עבורם

נעמה לזימי:       הוועדה מבקשת ממשרד הרווחה וממשרד האוצר לוודא את תקצוב התכנית הייעודית לטיפול בשורדי המסיבות, הן בתקציב 2023 המתוקן והן בתקציב ההמשכי ל-2024

נעמה לזימי:  כרגע, נפתח תקציב, בגלל העת הקשה הזו

נעמה לזימי:  כשנפתח תקציב – אפשר לעשות תיקונים ושיפורים משמעותיים, נוכח הצורך המלחמתי ונוכח הצורך בשיפוי העורף

נעמה לזימי:  אני תמיד אומרת: חוסן לאומי הוא גם חוסן חברתי, ואנחנו חייבים את הדבר הזה

נעמה לזימי:       יש פה הזדמנות לתקן את התקציבים הללו, ולשפות – אולי דרך יתד – עוד תקציבים משמעותיים מאוד

נעמה לזימי:  נוכל לדעת שלאורך השנה הקרובה – עד להכרה בהם כנפגעי פעולות איבה - - -     

הילה סופרמן הרניק: הם מוכרים כנפגעי פעולות איבה

נעמה לזימי: ההכרה כבר בוצעה, בעצם?      

הילה סופרמן הרניק: כל מי שהגיש את התביעה – מוכר

מתן בריצ'נר: לא כולם

הילה סופרמן הרניק: לא

הילה סופרמן הרניק:  כמדיניות, המסה הגדולה מוכרת כנפגעי פעולות איבה

נעמה לזימי: זאת אומרת, את יכולה לטפל בהם ישר?     

הילה סופרמן הרניק: אני יכולה לטפל בהם בכל מקרה, כי אני רווחה, אבל אחר כך, כל אחד מהם יבנה, למול הביטוח הלאומי, את הזכאות המורחבת יותר, בהינתן הנכות הנפשית והמשמעות שלה, אם הם יזדקקו לזה

הילה סופרמן הרניק:  כרווחה – כולם יוכלו לקבל את המענים

הילה סופרמן הרניק:  אלה שני דברים שלא קשורים האחד לשני

נעמה לזימי: מעולה

נעמה לזימי:  תודה

נעמה לזימי:  הוועדה פונה למערך הדיגיטל הלאומי, הממונה על "ישראל דיגיטלית", לזרז הקמת Data ממשלתית מרכזית, שתכלול את כלל ניצולי המסיבות ואת ההיסטוריה של כלל המענים שניתנו על ידי הרשויות השונות – כמובן, תוך חיסיון בין המשרדים השונים ושל פרטים רגישים

נעמה לזימי:      הוועדה מבקשת לשפות את החיילים בסדיר, ניצולי המסיבות, ולאפשר להם לבחור את המסלול למתן הסיוע

נעמה לזימי:  אני אוסיף: אפשר שנשפה גם את כלל החיילים

נעמה לזימי:  אם יהיה כסף שיעבור למשרד הביטחון, עבור כלל החיילים שנכחו – זה יוכל להיעשות דרך משרד הביטחון

נעמה לזימי:  זה משהו שהמדינה צריכה לעשות, כי אלה תקציבים יותר גדולים

מירב גילי הירש: חשוב להגיד שיש חיילים שקיבלו הבוקר כסף

מירב גילי הירש:  יכול להיות שזה אולי, בטעות, מהביטוח הלאומי? שלא ידרשו מהם את הכסף בחזרה

נעמה לזימי: אוקיי

נעמה לזימי:  נוסיף גם שאם חייל קיבל מענק – לא לבקש אותו ממנו בחזרה

מתן בריצ'נר: לא רק חייל; כל אחד

נעמה לזימי: לא יבקשו מכל אחד; הוא אמר שהפער הוא אם הוא חייל או לא, אבל אם את אומרת שיכול להיות – בגלל שם – שנכנס לו כסף בטעות ושיבקשו אותו בחזרה – שלא יבקשו אותו בחזרה

נעמה לזימי:  אני מבקשת, קודם כול, שהביטוח העצמי יקח על עצמו – ושהמדינה תתקצב – לשפות את כלל נפגעי המסיבה, בין אם הם חיילים או לא

נעמה לזימי:       אני חושבת שנכון שהמדינה תגיד שחיילים יקבלו את המענק ככל מי שנפגעו; זה לא על משרד הביטחון, מבחינה תקציבית, אלא על המדינה לתת דרך משרד הביטחון

נעמה לזימי:  אני מקווה שזה יקרה, ואז לא יהיה אי-שוויון בתוך הדבר הזה

נעמה לזימי:  חיילים קפצו ונלחמו בכל מרחב שהם היו בו, ועשו את מה שהם יכולים לעשות

מירב גילי הירש: חשוב מאוד שייכנס לפרוטוקול, ולסיכום, שהביטוח הלאומי הצהירו שהם נותנים את המענקים בגובה 17,000 שקלים

מירב גילי הירש:  כלומר, שהם לא חזרו בהם

נעמה לזימי: זה לא צריך להיות בסיכום, כי זה נאמר על ידי הביטוח הלאומי

נעמה לזימי:  לא אני מחליטה לביטוח הלאומי; הוא הגורם שאמר את זה

נעמה לזימי:  כמו כן, לאפשר לחיילים את המסלול למתן הסיוע – בין אם דרך חוק נפגעי פעולות איבה, מהמוסד לביטוח הלאומי, או באמצעות חוק שיקום נכים של אגף שיקום נכים במשרד הביטחון

נעמה לזימי:       הוועדה קוראת לשר הביטחון, לשר האוצר ולשר הרווחה לבחון שיפוי לכלל החיילים שהיו בבסיסים ובמרחבים שנפגעו ב-07 לאוקטובר

נעמה לזימי:  הוועדה פונה לשר הרווחה ולמנכ"לית המוסד לביטוח הלאומי, שנמצא תחת משרד העבודה, לפתור את הפער בין מועד תשלום התט"ר האחרון לבין התחלות הוועדות הרפואיות

נעמה לזימי:      הוועדה מבקשת ממס רכוש לזרז מתן פיצוי, ללא פער בין דו"ח השמאי לבין הפיצוי עצמו

נעמה לזימי:  בוועדת ההמשך יבחן מתי ניתן

נעמה לזימי:  כמו כן, הוועדה פונה לזרז את המענה ואת הפיצוי עבור פיצוי אישי ומקצועי שהיה ברכבים אלה, ומודה על הגמישות שמס רכוש מנסים למצוא לדבר הזה; אני מקווה שהיא תימצא במהירות ושיינתן שיפוי מלא

נעמה לזימי:  יש לומר שגם ציוד של מסיבה – הגברה ורכוש שהוא מעבר לקמפינג עצמו – הוא ציוד מאוד יקר

נעמה לזימי:      הוועדה פונה לשר המשפטים לפעול לתיקון מהיר, בחקיקה, להגבלת שכר טרחה של עורכי דין בייצוג ניצולים ונפגעים פעולות איבה בתביעות נכויות

נעמה לזימי:  הוועדה פונה למשרדי הרווחה והבריאות לכלול, בתוכניות הטיפול החירומיות, גם טיפול באומנויות

נעמה לזימי:  מדובר בדיסציפלינה מתאימה ביותר לצעירים, ונדרשת

לילה חפר: אני רוצה לבקש שהוועדה תפנה למשרד הבריאות כדי לפעול, באופן אקטיבי, למניעת אשפוזים כפויים, ולייצר חלופות אשפוז

נעמה לזימי: חד-משמעית

בלה בן גרשון: סליחה, בואו לא נבלבל שני דברים יחד: לאשפוז כפוי יש הגדרות מאוד ברורות בחוק

בלה בן גרשון:  לא ניתן לאשפז בן אדם אם אין לו פסיכוזה, ואם הוא לא מסוכן לעצמו ולאחרים

לילה חפר: זה לא קשור רק לאשפוז בכפייה

לילה חפר:  יש 17 בתים מאזנים שיש עליהם לחץ אדיר - - -     

בלה בן גרשון: בתים מאזנים לא מיועדים לאשפוז כפוי, שהוא אשפוז - - -     

לילה חפר: לא, אבל הם יכולים להגיע למניעת אשפוז הרבה לפני

בלה בן גרשון: אז אני חוזרת ואומרת: יש בתים מאזנים, אבל כאשר בן אדם מגיע למצב שבו אין ברירה, כי הוא מסוכן לעצמו ולאחרים – שם זה מופעל

לילה חפר: מגיעים למצב שאין ברירה כי אין מענה בקהילה

בלה בן גרשון: זה מוגדר בחוק, ולא קשור לחלופות אשפוז

נעמה לזימי: אני לא רוצה לבלבל

נעמה לזימי:  אולי צריך לייחד לזה משהו יותר עמוק

נעמה לזימי:  אני כן אגיד משהו נוסף, בכלל, לגבי בריאות הנפש, וצריך להגיד את זה: דיברתי על פתיחת התקציב

נעמה לזימי:  הסכם השכר של הפסיכולוגים פתוח כבר שנתיים

נעמה לזימי:  זהו רגע חשוב מאוד, שבו אני מקווה שהמדינה תכניס את היד לכיס ותתקצב, כמו שצריך, את הפסיכולוגיה הציבורית ואת כלל המענים הציבוריים של בריאות הנפש, ובכלל – תשקם את מערך בריאות הנפש

נעמה לזימי:       זה נכון לגבי כלל השירותים, אבל בסוף – זה מתכתב עם מה שאנחנו מדברים עליו פה, היום, כי זה משליך עלינו

נעמה לזימי:  זה לא נאמר למי שנמצאת פה ממשרד הבריאות, אלא למדינה, שצריכה להבין שמערך בריאות הנפש נמצא בקריסה עוד לפני המצב הנוראי הזה, ובטח שלאחריו

לילה חפר: בריאות הנפש מורעבת כבר שנים, ולא סתם

נעמה לזימי: הקורונה רק החריפה את המצב, ומה שקורה כאן, היום – עוד יותר

נעמה לזימי:  לכן, אין מנוס – אם כבר אומרים "מאמץ לאומי" ו-"מאמץ מלחמתי" – להבין שמדינת ישראל חייבת לתקצב, באופן נרחב, את כל מערך בריאות הנפש באשר הוא

נעמה לזימי:       אנחנו נמצאים בתוך טראומה לאומית

נעמה לזימי:  זה נכון לגבי שורדי המסיבות, וזה נכון לגבי כולנו

נעמה לזימי:  ההשלכות הן ארוכות טווח – מהצפון ועד לנגב; כל מי שחווה; כל מי שהיה בעשרות הלוויות ושבעות; כל מה שעברנו פה, אפילו כאזרחים שלא ממש מעורבים בפנים - ולכן אין מנוס אלא להבין שמה שלא עובד בשגרה – לא יעבוד בחירום

נעמה לזימי:  מערך בריאות הנפש מיובש ומוזנח, וכדי שהוא יעבוד כמו שצריך בתקופה הקרובה, ובשנים הקרובות – הוא צריך לקבל זריקה משמעותית של תקציב

ענבר סוירפמן: הוא דורש שיקום כולל

נעמה לזימי: אנחנו נמצאים ברגע היסטורי, כי נפתח תקציב מדינה, וכי יש הסכם שכר פתוח

נעמה לזימי:  אנחנו רוצים מטפלים שיבואו, ושלא יעבדו חצי משרה בשוק הפרטי וחצי משרה בשירות הציבורי, למרות שהם רוצים משרה מלאה בשירות הציבורי, אבל לא מתפרנסים – מה לעשות ש-47 שקלים לשעה, לצורך העניין, זה שכר שהבייביסיטר של הילדים שלי מקבלת יותר ממנו

נעמה לזימי:      זו האמת

נעמה לזימי:  זה לא הגיוני, והגיע הזמן לעקר את הרעות החולות הללו, שהרגו את השירות החיוני הציבורי, כי לישראל אין הפריווילגיה לא לעזור פה, ולא לתמוך את אזרחיה

נעמה לזימי:  בדיוק בביטחון – כך גם ברווחה, בבריאות, בחינוך ובהכל

נעמה לזימי:  בואו ניכנס לעובי הקורה ונשקם את מערכי הבריאות שלנו, ובריאות הנפש בפרט

ענבר סוירפמן: תודה על האמירה הזו

מתן בריצ'נר: ברשותך, רק בקשה קטנה: דבר ראשון, אני רוצה להגיד תודה לכל מי שנכח בדיון

מתן בריצ'נר:  אכן רואים היענות

מתן בריצ'נר:  דבר שני, אם משרדי הממשלה רוצים להנגיש את עצמם – הם לא צריכים קו חם או עוד אנשים בקו טלפוני – הם צריכים לפתוח מוקד וואטסאפ

מתן בריצ'נר:  וואטסאפ זו אפליקציה שדרכה אפשר לדבר עם מאות אנשים

מתן בריצ'נר:  בוואטסאפ – אתם תצליחו לטפל בכולם הרבה יותר מהר

מתן בריצ'נר:  זה נקרא "יעילות"

נעמה לזימי: לגמרי

נעמה לזימי:  קודם כול, תודה רבה לכולכם, וגם על השיתוף של כל מי שהיה כאן – אסנת; מתן; עידן; תודה גם לאלעד, שקם, על כל השהות שלך כאן

נעמה לזימי:  אני בטוחה שזה לא פשוט

נעמה לזימי:  אני גם אזמין אתכם לדיון הבא, כמובן

מתן בריצ'נר: תודה

אסנת חסון: תודה

נעמה לזימי: זה היה דיון ארוך, אבל חשוב

נעמה לזימי:  זה מראה עד כמה קבוצה שהיא קבוצה מובחנת – לא פעם, הצרכים שלה הם מורכבים וארוכים

נעמה לזימי:  אני מודה לכולם על כך שהייתם בדיון הארוך הזה

נעמה לזימי:  תודה