הוועדה המיוחדת לטיפול בשורדי השואה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 28, 2023-11-28 00:00

מירב כהן: אנחנו בכינוס של הוועדה המיוחדת למען שורדי שואה

מירב כהן:  תודה רבה לכל מי שטרח להגיע, יש פה כבר חברים קבועים

מירב כהן:  כמו כל דיון מאז אירועי ה-7 באוקטובר אנחנו נפתח בלהתפלל לשלומם של כל החטופים והחטופות, לשלומם של החיילים שלנו

מירב כהן:  אנחנו רואים תמונות מאוד משמחות של אנשים שחוזרים הביתה, אבל השמחה לא תהיה שלמה עד אשר כולם יחזרו אלינו

מירב כהן:       ברשותכם, אני אסביר רגע את הנושא של הדיון היום

מירב כהן:  אנחנו רוצים היום להתמקד בהידרדרות של אנשים זקנים, בדגש על שורדי שואה, בתקופה הזו

מירב כהן:  אנחנו יודעים שכשאנשים מבוגרים מטלטלים אותם ממקום למקום, הם עוזבים את ביתם, הם עוברים אירועים טראומתיים – זה הרבה פעמים מוביל להידרדרות נפשית וקוגניטיבית

מירב כהן:  והשאלה שבה אנחנו נתמקד היום זה איך אנחנו מונעים את זה, איך אנחנו מגיעים אליהם, איך עושים להם reaching out, איך מאתרים את האנשים האלה שזקוקים לסיוע ועושים כל מה שאפשר על מנת למנוע את ההידרדרות שלהם

מירב כהן:  זה הפוקוס היום

מירב כהן:       סדר הדיון יהיה כזה שאנחנו נקבל סטטוס על הפעילות מהרשות לשורדי שואה וגם ממשרד ראש הממשלה

מירב כהן:  לאחר מכן נשמע נתונים שנאספו באוניברסיטה העברית וגם בעמותת עמדא

מירב כהן:  לאחר מכן אנחנו נשמע שורדי שואה שמכבדים אותנו היום בנוכחות שלהם בוועדה והם האורחים הכי חשובים שלנו

מירב כהן:  נפתח את זה להתייחסות של ארגוני חברה אזרחית וכמובן של משרדי הממשלה ששותפים באופן קבוע לדיונים כאן בוועדה

מירב כהן:  אנחנו נעשה מאמץ לסיים את הדין תוך שעה וחצי ולכן אני אבקש מכולם לעמוד בלוחות הזמנים ולדבר בצורה ממוקדת וקצרה

מירב כהן:       אני אפתח את הדיון

מירב כהן:  בואו נתחיל עם רונית רוזין, מנהלת הרשות לשורדי שואה, שתיתן לנו סטטוס על הטיפול בשורדים, האיתור שלהם

מירב כהן:  אם תוכלי להתייחס לנושא הדיון של מניעת ההידרדרות

רונית רוזין: אתחיל בכך שלמעשה הרשות לזכויות ניצולי השואה היא בפעילות שוטפת ללא הפסקה מה-8 באוקטובר

רונית רוזין:  גם ועדות רפואיות התקיימו בשבוע הראשון למלחמה, גם טיפול בפניות רפואיות

רונית רוזין:  שירות פרונטלי בסניפים נפתח מה-8 באוקטובר ומוקד מידע

רונית רוזין:  מרכזים ניידים שאנחנו מפעילים ב-21 מוקדים תחילה נסגרו ועכשיו נפתחו חזרה במקומות שיש את אותם ניצולים שלא פונו

רונית רוזין:  לפי הנחיות פיקוד העורף פתחנו אותם בהדרגה וגם מיצוי זכויות בסניפים מתקיים היום כסדרו

רונית רוזין:  למעט, אמרתי, באזורי הדרום והצפון, שאת זה מחליף הביקור שלנו במלונות את הניצולים שפונו

רונית רוזין:       פעילות של הפגת בדיקות באמצעות עמותת מטב שמטפלת עם כ-3,500 מתנדבים גם כן התקיימה מהיום הראשון, טלפונית בהתחלה

מירב כהן: את יכולה לתת לנו את המיפוי המלא? כי אז עשיתם טלפונים, חלק לא תפסתם

רונית רוזין: לגבי המיפוי אני כבר מגיעה

רונית רוזין:  אני אומרת רגע לגבי הפעילות השוטפת שלנו שרובה לא נעצרה, ותכף אגיע גם למיפוי שביקשת לגבי הניצולים שפונו

רונית רוזין:       ובכן נושא של הפגת בדידות באמצעות המתנדבים, לכל מי שבפרויקט שלנו, זה המשיך באמצעות טלפונים ועכשיו חזר לביקורים פרונטליים במקומות שניתן

רונית רוזין:  יש ניצולים שעדיין מבקשים שזה ייעשה גם בטלפון מול המלונות

רונית רוזין:  וגם מערך ביקורי השטח שלנו בתחילה עשה את זה טלפונית ובהתאם להנחיות פיקוד העורף חזר לביקורים בבתים ופעיל היום כמעט מלא

רונית רוזין:  כמובן למעט האזורים שניצולים פונו מהם

רונית רוזין:  כרגע ברוב הארץ גם הפעילות של מועדונים, של קבוצות טיפוליות, נמשכת

רונית רוזין:       לגבי הפינויים – יש לנו נתונים, לקחנו נתונים קודם כל של מי שאנחנו יודעים ביישובים שפונו

רונית רוזין:  של ניצולי השואה שעל פי הרישומים שלנו מתגוררים בצפון ובדרום

רונית רוזין:  כ-550 ניצולי שואה ביישובי העוטף, שזה כבר עדכנו שעשינו ממש בימים הראשונים מיפוי ושיחות לכולם

רונית רוזין:  ובהמשך לאותן שיחות ביקורים במלונות לאותם אלה שפונו

רונית רוזין:       המשכנו עם שיחות לניצולי השואה מיישובי הצפון שפונו, 1,415 ניצולי שואה שרשום היה לנו שמתגוררים ביישובי קו העימות בצפון ונדרשו להתפנות מביתם

רונית רוזין:  סיימנו את השיחות ממש השבוע

רונית רוזין:  אני חייבת לומר שבהקשר הזה יש לנו 50% מענה מסיבות שונות, מהצפון

רונית רוזין:  בדרום עשינו עבודת מחקר אינטנסיבית שנמשכה יותר מהימים הראשונים של השיחות כדי להגיע לכל אחד ולבני משפחה

רונית רוזין:  בשני המוקדים גם קיבלנו נתונים מביטוח לאומי של מספרי טלפון

רונית רוזין:       יש כל מיני סיבות לאי מענה

רונית רוזין:  זה יכול להיות שהמספר הנייח הוא לא נמצא שם, יכול להיות שהוא לא לקח את הסלולרי איתו

רונית רוזין:  אנחנו מנסים גם לבני משפחה ולמטפלים

רונית רוזין:  ויש גם חשדנות

רונית רוזין:  שבוע שעבר ישבנו באילת והתקשרנו לניצולי שואה שידענו שנמצאו במלון ולא ענו

רונית רוזין:  בסופו של דבר מאוד כעסו שהתקשרנו ממספר חסום

רונית רוזין:  אז בתוך האירוע הזה יש גם חשדנות

מירב כהן: למה להתקשר ממספר חסום? למה שלא יהיה מספר שמכירים, של הרשות?     

רונית רוזין: אז מהמוקד יש

רונית רוזין:  אבל באותו רגע שישבנו בלובי של המלון זו הייתה הסיטואציה

רונית רוזין:  אז יש לנו מתוך בערך 1,300 שיחות שביצענו לצפון 665 השיבו לנו לשיחות

רונית רוזין:  לא כולם רצו למסור מידע

רונית רוזין:  יש לנו שאלון מובנה ואנחנו ממשיכים לפנות אליהם

מירב כהן: ובניתם רשימת צרכים בוערים?     

רונית רוזין: כן

מירב כהן: כמו מה?     

רונית רוזין: בעיקר מזון ושינוע תרופות

רונית רוזין:  עכשיו, החלק השני בהמשך לשיחות מה שאנחנו עושים, ואני אומרת, זה לא סוד פה שלא היה לנו מיפוי של הנתונים של היכן נמצאים הקשישים, באיזה מלונות

רונית רוזין:  אז העבודה שלנו זו עבודת שטח, עבודת רגליים

רונית רוזין:  זאת אומרת גם שיחות טלפון ובהמשך לשיחות הטלפון גם כל מקום שאנחנו יודעים שיש ניצולי שואה אנחנו מגיעים

רונית רוזין:       היינו פעמיים בכמה ימים באילת במלונות, היינו ארבע פעמים בים המלח, בירושלים בביקורים, בתל אביב, נתניה

רונית רוזין:  יש לנו שלושה צוותים של צפון, טבריה וחיפה

רונית רוזין:  צפון, מרכז ודרום, שמגיעים למלונות במטרה קודם כל לחבק את הניצולים שפונו, אבל גם לעשות על הדרך מיצוי זכויות

רונית רוזין:  אני חייבת להגיד שלמשל בני הקיבוצים הם על אחוזי נכות מאוד נמוכים

רונית רוזין:  הם לא דרשו את הזכויות שלהם אף פעם

רונית רוזין:  היה לנו ניצול שואה בן 94, הוא רץ, הוא בלי מקל, אבל בכל זאת הוא עם 25% נכות, מגיע לו יותר

רונית רוזין:  אז הביקורים שלנו הם גם היום לעשות את אותם מיצוי זכויות שהם לא דרשו אותו לאורך שנים, כי כל שקל משמעותי בעניין הזה

רונית רוזין:       יש לנו מידע על 115 ניצולי שואה מהצפון שפונו ל-58 מלונות

רונית רוזין:  עכשיו, זה מה שאני יודעת

רונית רוזין:  אמרתי שאני יודעת על 50% מאלה שענו לשיחות

רונית רוזין:  יש יותר וכנראה יותר מלונות

רונית רוזין:  קריית שמונה פונתה ל-150 מלונות

רונית רוזין:  אז זה סיפור

רונית רוזין:  יותר קל לי במקום שזה פינוי של קהילה הומוגנית, של קיבוץ או מושב למקום מסוים

רונית רוזין:  אז גם אם אני יודעת, ענו לי שלושה ניצולים, אז אני יודעת למצוא גם את השניים הנוספים, שהם כנראה באותו מלון יחד עם הקהילה שלהם ועם העובדים הזרים והסיפורים שם מאוד מרגשים

רונית רוזין:  מקומות כמו קריית שמונה או שדרות זה הרבה יותר מורכב, כי הם מחולקים להרבה מאוד מלונות

רונית רוזין:       בעוטף אנחנו יודעים על 237 שפונו ל-82 מלונות

רונית רוזין:  אז אני מדברת על בערך 130 מלונות

רונית רוזין:  אנחנו לא הגענו לכל ה-130

רונית רוזין:  כשאנחנו מגיעים אנחנו עובדים מול פיקוד העורף

רונית רוזין:  21 באילת, 12 בים המלח

מירב כהן: אז זה מפוצל

רונית רוזין: כשאנחנו מגיעים, למשל אנחנו יורדים לסיור באילת או גם בתל אביב, שהם מפוזרים בהרבה מלונות, פה ניצול אחד, שם שניים

רונית רוזין:  אז אנחנו מבקשים מפיקוד העורף להסיע ניצולים ללובי של מקום שאנחנו מתמקמים בו, אותם אלו שאנחנו יודעים עליהם

רונית רוזין:  משתדלים להגיע לכל ה-350 שאנחנו יודעים שפונו וגם לשאול אם יש עוד

רונית רוזין:  ברור שאם היו לי נתונים שהייתי יכולה להצליב אותם מול המאגר של 145,000 ניצולי השואה היה לי יותר להגיע

רונית רוזין:  אנחנו ממשיכים עם השיחות עכשיו, שסיימנו צפון ודרום

רונית רוזין:  גם לחזור למי שלא ענה ולנסות שוב

מירב כהן: עד כה הייתה לכם יכולת לתת מענה לצרכים שהם הציפו?     

רונית רוזין: כן, כן

רונית רוזין:  הצרכים שהציפו משתנים לאורך הזמן

רונית רוזין:  זאת אומרת ברור שבשבועות הראשונים היו הרבה יותר צרכים של פינוי והבאת מזון, כי אי אפשר לצאת מהבית כי יש חשש לחיים, וכמעט 190 פניות לטיפול נפשי היום בשבועות הראשונים

רונית רוזין:  היום כשאנחנו עושים את השיחות לצפון, מי שנמצא במלונות, הצרכים, אני חייבת להגיד מהביקורים שלי במלונות, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה גם עם משרד הרווחה וגם עם משרד הבריאות

רונית רוזין:  ובכל מקום שאנחנו לא יודעים לתת את המענה אנחנו נעזרים בשותפים שלנו במשרדים ממשלתיים אחרים לתת את אותו מענה

רונית רוזין:       אם אנחנו מדברים על נושא רפואי, חלק מהדיון היום, חלק מהצרכים שעלו למשל בביקורים האחרונים ולא עלו בראשונים זו מיטה שלא מתאימה לניצול שואה

רונית רוזין:  המזרון המפנק שאנחנו רוצים לעצמנו כשאנחנו מגיעים למלון לא מתאים לקשיש סיעודי עם פצעי לחץ

רונית רוזין:  אז משרד הבריאות נמצא, יש להם מחסן שאנחנו עומדים בקשר, דואג לספק מיטה מתאימה

רונית רוזין:  ואנחנו כבר יודעים שיש את הפתרונות האלה

רונית רוזין:  אני אומרת, הפתרון האופטימלי, ודיברנו על זה בוועדות הקודמות, זה באמת מוסדות מתאימים

רונית רוזין:  אבל אם יש לי את קיבוץ נירים, שפונה כקיבוץ מלא, ופינו שם, והסיפורים מאוד מרגשים איך פינו, איך צה"ל פינה על הידיים את הקשישים, עם העובדים הזרים שלהם

רונית רוזין:  והם רוצים להישאר עם הילדים ועם הנכדים ועם החברים במלון המלך שלמה באילת, אז אנחנו נדאג להם בעזרת משרד הבריאות למיטה מתאימה

מירב כהן: ברמת הבודדים, היו כאלה שהסכימו לעבור למוסדות מותאמים לגילם?     

רונית רוזין: ברמת הבודדים כן

רונית רוזין:  פחות בקיבוצים

רונית רוזין:  אני מניחה שמשרד הבריאות יוכל להרחיב בנושא הזה

מירב כהן: אז אם את יכולה רק לסכם את דברייך? או שאת רוצה לומר עוד משהו?     

רונית רוזין: אני אסכם בהקשר של הדיון שלנו

רונית רוזין:  החשש הגדול הוא באמת ממה ילד יום מבחינת מצבם של הניצולים בעקבות השהייה במלונות וניתוק מהבתים שלהם

רונית רוזין:  הרבה מהם, הביקורים שלנו האחרונים, התחושה היא שהם רק רוצים הביתה

מירב כהן: אגב, כמה נשארו באזור העוטף?     

רונית רוזין: באזור העוטף אני לא יודעת

רונית רוזין:  בכל רגע, זה דינמי

רונית רוזין:  הגענו למלון ספורט באילת, ידענו על עשרה ניצולי שואה שנמצאים שם

רונית רוזין:  התברר שיום קודם העבירו אותם לתל אביב

מירב כהן: לא

מירב כהן:  אני שואלת כמה החליטו לא להתפנות מביתם בעוטף?     

רונית רוזין: 93

רונית רוזין:  אבל בינתיים אני די משוכנעת שחזרו עוד

רונית רוזין:  זה מאוד דינמי

רונית רוזין:  אנחנו מגיעים ומתברר שחלק עברו לתל אביב, להיות ליד הילדים, למלון אחר

רונית רוזין:  חלק חזרו הביתה

רונית רוזין:  הם עכשיו מאוד, דיברנו על זה בחוץ

רונית רוזין:  יש להם בקשה לחזור הביתה בשביל להביא את המשקפיים או את הבגדים שלהם

רונית רוזין:       אז בשורה התחתונה, החשש הוא באמת מהידרדרות של מצב סיעודי, מצב קוגניטיבי ונפשי

רונית רוזין:  מה שאנחנו יכולים לעזור אנחנו נותנים את העזרה המיידית

מירב כהן: תודה רבה

מירב כהן:  אני עוברת לנציג משרד ראש הממשלה, שי כהאן

מירב כהן:  לא היית איתנו בדיונים קודמים, אז אנחנו עדיין לא מכירים את הפונקציה שאתה משמש באירוע

מירב כהן:  אני אשמח אם תציג את תפקידך

מירב כהן:  באיזה סוגיות אפשר לפנות אליך ואיך אתה יכול לעזור לנו עם נושא הדיון של מניעת הידרדרות בקרב קשישים שפונו כתוצאה מהמלחמה

שי כהאן: בשגרת העבודה, כמו שכתוב בשלט, אני מנהל תחום תכנון במשרד ראש הממשלה

שי כהאן:  לעניין המלחמה מנהלת אגף הממונה עליי קיבלה הנחיה ממנכ"ל משרד ראש הממשלה להקים מערך ממשלתי למען מפוני "חרבות ברזל"

שי כהאן:  הצורך למערך הזה נולד מתוך הביקורת שממשלת ישראל חטפה על כך שהיא לא נוכחת באירוע וזה לא היה ממש מדויק

שי כהאן:  אבל מה שכן קרה זה שנציגי משרדים רבים מאוד הגיעו למקום אחד

שי כהאן:  מנגד, לא הגיע אף אחד למקום אחר

שי כהאן:       המערך מחולק על פני 12 אזורים, לכל אזור יש מנהל אזור שהוא בתפקיד בכיר במשרדי הממשלה, מכל מיני משרדי הממשלה, גם ממשרד ראש הממשלה, גם מאחרים

שי כהאן:  להם יש מספר עובדים

שי כהאן:  והם אמורים לוודא שיש מענה ממשלתי מלא כלפי המפונים

שי כהאן:  לאתר חסמים ולפתור אותם, לאתר מחלוקות ולפתור אותם

שי כהאן:  למעשה, מה שמטה ראש הממשלה עושה בשגרה הם היו אמורים לממש אותו לשטח במצב המאתגר שבו אנחנו נמצאים

מירב כהן: אז לצורך העניין, אם עולים צרכים במלון מסוים של אנשים שפונו, אנחנו יכולים לפנות אליך ואתה זה שתפתור את זה מול משרדי הממשלה הרלוונטיים?     

שי כהאן: כך זה היה בהתחלה

שי כהאן:  נכון להיום משרדי הממשלה די מבינים איפה הם צריכים להיות ומה הם צריכים לעשות

שי כהאן:  זה לא היה בהתחלה

שי כהאן:  היום מערכת החינוך למשל הרבה יותר נותנת מענה הרבה יותר ראוי ממה שהם נתנו בהתחלה

שי כהאן:  משרד הבריאות, משרד הרווחה

שי כהאן:  כמובן שיש עוד הרבה דברים לשפר ולהתאים

שי כהאן:  לכן אנחנו "פחות עסוקים", לשמחתי

שי כהאן:  ככל שאנחנו פחות עסוקים, המטרה שלנו זה שלא יצטרכו אותנו, בגדול

שי כהאן:  וכן, האנשים שלנו מכירים את המלונות, מכירים את הצרכים

שי כהאן:  ככל שיש צורך הם מעבירים לכתובת הרלוונטית כדי שיפתור

שי כהאן:  ככל שלא עולה פתרון אז נכנס

מירב כהן: נעשתה איזה שהיא עבודה ספציפית על קהל היעד של המבוגרים?     

שי כהאן: לא

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  אז בוא תישאר בדיון ואם יש לך איזה שהוא אינפוט שיכול לשפר או לסנכרן בין הגופים או לעזור אז תיתן את הפידבק שלך

שי כהאן: בחפץ לב

מירב כהן: תודה רבה

מירב כהן:  אז אנחנו נעבור רגע לשמוע נתונים שנאספו על ידי אליקים מהאוניברסיטה העברית

מירב כהן:  תודה שהצטרפת אלינו

מירב כהן:  אני אשמח אם ככה תציג לנו בתמצות מידע שיכול להיות רלוונטי לנציגי משרדי הממשלה ולחברה האזרחית ולכל אנשי המקצוע שנמצאים פה

מירב כהן:       (הצגת מצגת)     

ד"ר אליקים כסלו: בהחלט, תודה

ד"ר אליקים כסלו:  אז אני אציג ממש במעוף הציפור, המצגת נשלחה אליכם

ד"ר אליקים כסלו:  זה בעצם תוצאות של סקר עם אפס תקציב שנעשה בעזרתה האדיבה של יושבת-הראש בין השאר

ד"ר אליקים כסלו:  ואחרי התייעצות עם אגף חברה וממשל במשרד ראש הממשלה

ד"ר אליקים כסלו:       ממש במעוף הציפור, תמצית הנתונים קודם כל, אני מקווה שאתם רואים את זה, שאלנו שאלות גם בשבוע השני-שלישי, גם ממש בתחילה

ד"ר אליקים כסלו:  זה היה מאוד חשוב לקבל תמונה של הנתונים בשטח מאוד מהר

ד"ר אליקים כסלו:  וגם שאלנו את זה ממש שבוע שעבר, שזה בעצם סוף הסייקל

ד"ר אליקים כסלו:  שבוע של הפסקת אש

ד"ר אליקים כסלו:  אנחנו מצפים שהנתונים ישתפרו והם אכן השתפרו, חלקם

ד"ר אליקים כסלו:  כל הסקר הזה, אני רק אגיד, הוא בעצם נעשה אחרי - - -     

מירב כהן: אני לא בטוחה שאנשים רואים

מירב כהן:  זה שאלות על אנשים שמדווחים על חרדה, על בדידות, על ירידה בפעילות גופנית, על ירידה באיכות התזונה

ד"ר אליקים כסלו: אני עוד מעט אעבור על הסעיפים

ד"ר אליקים כסלו:  הסקר רק נעשה בעצם אחרי שורה של ראיונות איכותניים, ראיונות עומק שעשינו עם אנשי מקצוע בשטח כבר בשבוע הראשון והשבוע השני

ד"ר אליקים כסלו:  הם מיפו לנו את הצרכים, את עיקרי הדברים של מה שהם רוצים בשטח שהשתנה

ד"ר אליקים כסלו:  היה משבר מאוד גדול

ד"ר אליקים כסלו:  אולי אנחנו כבר לא זוכרים את זה, היה משבר מאוד גדול גם ברמת השטח וגם ברמת הנתונים

ד"ר אליקים כסלו:  לא הבנו בעצם מה קורה

ד"ר אליקים כסלו:  משרדי הרווחה, היה איזה שבר בעקומת ההיצע וביקוש של אספקת השירותים החברתיים

ד"ר אליקים כסלו:  היה שלב שבו הסעות בוטלו, מרכזי יום נסגרו, מועדונים חברתיים נסגרו ובעצם המבוגרים, גם מהצד שלהם, גם מצד הביקוש, נשארו בבית, מאוד חששו לצאת

ד"ר אליקים כסלו:  היה שבר של עקומת הביקוש וההיצע

ד"ר אליקים כסלו:       מה שניסינו לעשות זה להבין רגע את המידע, להבין את הנתונים, למפות אותם ואז לשדר לשטח

ד"ר אליקים כסלו:  ובאמת הנתונים האלה עברו בזמן אמת, כמעט בזמן אמת, למשרד הרווחה, למשרד הבריאות, לארגון ג'וינט אשל ועוד ארגונים והכול גם בעזרה של אגף חברה וממשל במשרד ראש הממשלה

ד"ר אליקים כסלו:       הסקר עצמו, מכיוון שהוא נעשה ממש באפס תקציב, זה מדובר בחלק הראשון ב-244 אנשים

ד"ר אליקים כסלו:  בחלק השני זה מדגם של 116 איש

ד"ר אליקים כסלו:  עם כל החולשות

ד"ר אליקים כסלו:  זה לא אותם אנשים, בדקנו את המאפיינים כדי להשוות והמאפיינים מאוד דומים

ד"ר אליקים כסלו:  עשינו פילוחים, עשינו רגרסיות

ד"ר אליקים כסלו:  יש לנו באמת עוד עשרות פילוחים ורגרסיות

מירב כהן: כדי שנספיק להגיע לשורה התחתונה, תגיד לי מה התובנות היישומיות שאתה מפיק?     

ד"ר אליקים כסלו: מבחינת נתונים בסיסיים יש בעיה חריפה בכמה תחומים ואנחנו נדבר עליהם

ד"ר אליקים כסלו:  אחד זה החרדה שגברה מאז פרוץ המלחמה

ד"ר אליקים כסלו:  ואני מדבר על כלל אוכלוסיית הקשישים מעל גיל 65

ד"ר אליקים כסלו:  הבדידות גברה, ירידה בפעילות גופנית, ירידה באיכות התזונה, ירידה בתמיכה נפשית מקצועית שמגיעה לבתים שלהם

ד"ר אליקים כסלו:  ירידה באמון במוסדות המדינה – בעיה מאוד קשה שהפתיעה אותנו בשיעור הגבוה שלה

ד"ר אליקים כסלו:  ירידה בהשתתפות במרכזי פעילות וחשש לצאת החוצה והפסקת הסעות

ד"ר אליקים כסלו:  אני בשמחה אתייחס לשאלות

ד"ר אליקים כסלו:       הנתונים השתפרו מאוד בשבוע האחרון לקראת הפסקת האש ולקראת ככה שבוע של הגברת הביטחון

ד"ר אליקים כסלו:  אנחנו רואים שהם השתפרו, וזה הירוק שאני מדגיש פה

ד"ר אליקים כסלו:  מבחינת חרדה, מבחינת איכות התזונה, מבחינת תמיכה נפשית מקצועית, הסעות ונגישות לשירותים חיוניים

ד"ר אליקים כסלו:  הם לא השתפרו, המצב הוא לא אופטימלי

ד"ר אליקים כסלו:  אבל אני יכול להביא למשל הסעות שבהתחלה ראינו קרוב ל-70% ביטול מההסעות זה ירד כבר בשבוע שלישי ל-55%

ד"ר אליקים כסלו:  תגובה מאוד יפה של הנוגעים בדבר

ד"ר אליקים כסלו:  והיום אנחנו מדברים על 21% שמדווחים על ביטול ההסעות

ד"ר אליקים כסלו:       עוד שני דגשים מהבחינה הזאת, שהפתיעו אותנו והפתיעו את כל גורמי המקצוע, זה שיעור ההתגייסות והנכונות להתנדב והנכונות לתמוך בסביבה הקרובה והמשפחה בקרב האוכלוסייה המבוגרת

ד"ר אליקים כסלו:  זה מנוף מאוד משמעותי שאנחנו חייבים להדגיש

ד"ר אליקים כסלו:  בהמשך הנתונים אני באמת אעבור רק במעוף הציפור על הדברים

ד"ר אליקים כסלו:  מה שגילינו, המסקנות המרכזיות והתמציתיות ביותר שגילינו זה שבאמת אין היערכות לאספקת שירותים חברתיים בשעת חירום

ד"ר אליקים כסלו:  היה באמת משבר בדבר הזה

ד"ר אליקים כסלו:  אחד מהדברים שאפשר לעשות זה באמת כמו שניסו פה הגורמים השונים לצאת לשטח ולהפעיל מנגנון בקרה וניטור ברגעי משבר

ד"ר אליקים כסלו:  זה עלויות, הרי אנחנו מדברים על תקציבים של מיליארדים

ד"ר אליקים כסלו:  העלויות של בקרה וניטור, של סקר כזה שאנחנו עשינו באפס תקציב, אבל סקר כזה באופן מקיף זה כמה עשרות אלפי שקלים

ד"ר אליקים כסלו:  רק כדי לוודא שבאמת עקומת הביקוש והיצע נשארת במקומה

ד"ר אליקים כסלו:       אנחנו נציג, ממש אעבור בשקפים רק את המתודולוגיה

ד"ר אליקים כסלו:  הבנו את הקשיים והצרכים לפי ראיונות איכותניים עם אנשי מקצוע

ד"ר אליקים כסלו:  ניסחנו שאלון כמותני ועשינו פאנל נתונים מתעדכן ותוכנית עבודה שאנחנו ממליצים גם בשעות חירום

ד"ר אליקים כסלו:  אנחנו בירידה של סייקל, יכול להיות שאנחנו נחזור לסייקל מאוד קשה גם מבחינת גם האוכלוסייה הזאת ואנחנו צריכים להיערך לזה

ד"ר אליקים כסלו:       אעבור לתוכנית העבודה ממש בכותרות

ד"ר אליקים כסלו:  זיהינו ירידה בתחושת השייכות

ד"ר אליקים כסלו:  זיהינו אתגרי בריאות פיזית ובריאות נפשית

ד"ר אליקים כסלו:  זיהינו בעיות נגישות

ד"ר אליקים כסלו:  חוסר תמיכה משפחתית וסביבה קרובה

ד"ר אליקים כסלו:  צריך לזכור שבניגוד לקורונה, שהאוכלוסייה המבוגרת הייתה הפגיעה ביותר והייתה במוקד תשומת הלב, היום האוכלוסייה הצעירה, החיילים, הם הרבה פעמים במוקד תשומת הלב והאוכלוסייה המבוגרת נזנחת

ד"ר אליקים כסלו:  צריך להדגיש את זה

ד"ר אליקים כסלו:  חוסר בשירותים מותאמים במעגלים רחבים יותר

ד"ר אליקים כסלו:  ואנחנו מדברים גם על מוסדות המדינה, גם על שירותי רדיו ייעודיים

ד"ר אליקים כסלו:  ואחת המסקנות באמת החשובות זה אין מינוף מספיק של האוכלוסייה הזאת להיות עורף חזק, יציב ולאורך זמן

ד"ר אליקים כסלו:       אעבור על מטרות התוכנית, ממש במעוף הציפור

ד"ר אליקים כסלו:  הקטנת הבידוד והגברת תחושת הקהילה

ד"ר אליקים כסלו:  התאמת שירותי הבריאות ובריאות הנפש לתקופת המלחמה

ד"ר אליקים כסלו:  היה מאוד קשה

ד"ר אליקים כסלו:  מדריכי כושר במילואים

ד"ר אליקים כסלו:  אספקת תרופות

ד"ר אליקים כסלו:  לאנשים מבוגרים קשה לצאת מבחינה מנטלית החוצה

ד"ר אליקים כסלו:  הם לא יכולים להשתטח על הרצפה בשעת אזעקה והם לא יכולים לרוץ לבניינים סמוכים בזמן אזעקה

ד"ר אליקים כסלו:  המחשבה על זה מעוררת בהם חרדה ומצאנו שזה מונע מהם לצאת החוצה

ד"ר אליקים כסלו:  שיפור הבטיחות והניידות בתקופת המלחמה, חיזוק רשתות התמיכה המשפחתיות, פיתוח וייזום שירותים המותאמים לצרכי האוכלוסייה המבוגרת והעצמת אוכלוסייה מבוגרת וגיוסה לטובת החברה

ד"ר אליקים כסלו:       עוד פעם, רק במעוף הציפור, אני אעבור על הסעיפים השונים שאנחנו מציעים

ד"ר אליקים כסלו:  זה מודל מאוד בסיסי שנעשה באפס זמן ובאפס תקציב

ד"ר אליקים כסלו:  אני אסיים בזה, שוב

ד"ר אליקים כסלו:  במלחמות העולם, וסליחה על 30 שניות של היסטוריה

ד"ר אליקים כסלו:  במלחמות העולם גילינו שנשים הן יכולות להיות העורף החזק

ד"ר אליקים כסלו:  הן קיבלו זכויות פוליטיות ואחרי זה נכנסו לשוק העבודה

ד"ר אליקים כסלו:  ואחרי מלחמת העולם השנייה נכנסו לשוק העבודה בהמונים, כיוון שגילינו שיש עוצמה בנשים שיכולה להיות בעורף

ד"ר אליקים כסלו:  היום אני חושב שזו קריאה של האוכלוסייה המבוגרת שיכולה להיכנס לעורף

קריאה: לא רק בעורף, היום גם בחזית

ד"ר אליקים כסלו: גם, בהחלט

ד"ר אליקים כסלו:  אבל בעורף מה שאנשים צעירים ומלאי מרץ עשו בשבועיים הראשונים הם כבר לא יכולים לעשות, כי מטבע הדברים הם צריכים לחזור לעבודה, חלקם במילואים וחלקם חוזרים ללימודים

ד"ר אליקים כסלו:  זה צרכים שאנחנו מברכים עליהם והם ברורים מאליהם

ד"ר אליקים כסלו:  אבל האוכלוסייה המבוגרת יש לה את אורך הרוח, את הזמן, המשאבים והיכולת להישאר במשך שבועות בעורף ולתמוך בו

ד"ר אליקים כסלו:  יש לזה חשיבות ואפשר לנצל אותה

מירב כהן: תודה רבה

מירב כהן:  אז לקחתי גם את זה

דורון רז: אפשר להעיר הערה? דורון רז, יושב ראש איגוד נותני שירותי סיעוד

דורון רז:  מה שאני לוקח מהסקר שלך, שהוא שנוי במחלוקת בגלל היקפו, הוא ה-73% שאיבדו את אמונם בשלטונות המדינה

דורון רז:  שזה מזעזע לחשוב ש-73% מהאוכלוסייה המבוגרת איבדה את אמונה ברשויות המדינה

דורון רז:  אני לא כל כך הבנתי את כל הניתוחים וניתקת בכלל מכל הסיפור, אנחנו מטפלים בחברות ועמותות הסיעוד בכ-330,000 קשישים

מירב כהן: אז רגע, אני תכף אתן לך להתייחס לעמותות, רק יש סדר לזה

מירב כהן:  אני רוצה להגיע גם תכף לשורדים

מירב כהן:  אז אנחנו נגיע אליך וניתן לך לדבר באופן מלא

מירב כהן:       עמותת עמדא רצתה גם להציג איזה שהוא נתון?     

ד"ר נתי בלום: כן

ד"ר נתי בלום:  האמת שאנחנו מחזקים את הנתונים של אליקים

ד"ר נתי בלום:  אבל אני רוצה רגע להסיט את הסקר שלך ולשים דגש על האוכלוסייה הספציפית של זקנים עם דמנציה

ד"ר נתי בלום:  ופה אנחנו מדברים על שורדי שואה עם דמנציה

ד"ר נתי בלום:  ואנחנו עשינו סקר בקרב בני משפחה, מכיוון שבקרב אנשים עם דמנציה בלתי אפשרי להעביר סקר

ד"ר נתי בלום:  העמותה העבירה רשימת דיוור

ד"ר נתי בלום:  עד כה ענו 110 איש

ד"ר נתי בלום:  בגלל זה שאלתי אותך על הכמויות שלך

ד"ר נתי בלום:  אבל מה שחשוב שאצלנו מדובר על זה ש-43% מבני המשפחה אמרו שמאז שפרצה המלחמה יש הידרדרות במצב של הדמנציה אצל האנשים

מירב כהן: 43%?     

ד"ר נתי בלום: כן

ד"ר נתי בלום:  זה כמעט חצי

ד"ר נתי בלום:  וזה חשוב להגיד את זה

ד"ר נתי בלום:  36% ציינו את הבעיה של הקושי להכניס למרחב מוגן ולממ"ד

דורון רז: מתוך 100 נשאלים? זה משקף?     

ד"ר נתי בלום: זה random test, העברת ליותר אנשים? יש לך יותר מידע?      

מירב כהן: אוקיי, רק תשלימי את דברייך

מירב כהן:  כן, נתי?     

ד"ר נתי בלום: אגב, כל הנתונים האלה תומכים את השיחות שלנו בקו החם, שעלו מ-10 שיחות ביום ל-80 שיחות ביום

קריאה: אבל גם דיברתם עם אוכלוסייה ייעודית

ד"ר נתי בלום: אנחנו פונים לאוכלוסייה

קריאה: שזה בהכרח לא נכון

מירב כהן: שנייה, אני חייבת להספיק את כולם

ד"ר נתי בלום: אנחנו פונים לאוכלוסייה ייעודית, אנחנו מטפלים באוכלוסייה ייעודית

קריאה: אז זה לא משקף

מירב כהן: נתי, תשלימי רגע את דברייך

ד"ר נתי בלום: אני אמרתי שאני מדברת על אנשים עם דמנציה

ד"ר נתי בלום:  אני לא מדברת על כלל האוכלוסייה, שהם כולם זקנים

ד"ר נתי בלום:  אני לא תיארתי את זה לכל הזקנים

ד"ר נתי בלום:  36% ציינו שיש קושי להכניס לממ"ד בזמן אזעקה, בגלל מוגבלויות ובגלל חוסר הבנה של המצב הרבה פעמים

ד"ר נתי בלום:  26% ציינו שסגירת מרכזי היום גרם לשיבוש בסדר היום ואז היה קושי והיה צריך התארגנות סביב השגחה

ד"ר נתי בלום:  13% ציינו כי המטפלת הזרה או עזבה או איימה לעזוב

ד"ר נתי בלום:  שזה קושי מאוד גדול לשים מטפל אחר או למצוא מטפל אחר

ד"ר נתי בלום:  12% אמרו שהם נאלצו להמתין לתור יותר ארוך בדרך של אבחון רופא מומחה

ד"ר נתי בלום:       עכשיו, חשוב לי להגיד, אנחנו פה מדברים על שורדי שואה

ד"ר נתי בלום:  אני קצת רוצה לדווח: יש 149,000 שורדי שואה

ד"ר נתי בלום:  יש אלפים מתוכם שהם עם דמנציה

ד"ר נתי בלום:  כי הגורם הכי גדול בדמנציה הוא הגיל, מה לעשות? גיל ממוצע של שורדי השואה הוא 86

ד"ר נתי בלום:  אני לא רוצה לדבר על 30,000, על 50,000, אני מדברת על אלפים

ד"ר נתי בלום:  סביר להניח שיש הידרדרות במצב שלהם

ד"ר נתי בלום:  סביר להניח שהמצב הזה של הבלבול, של הניתוק, עוד יותר גורם להידרדרות שלהם ואין לנו פתרונות

ד"ר נתי בלום:  אוקיי? עכשיו, סביר להניח שגם אנשים שהדמנציה לא ניכרה אצלם, עכשיו תהיה קפיצת מדרגה

ד"ר נתי בלום:       דיברתם על בדידות

ד"ר נתי בלום:  דובר פה ברשות לרווחת ניצולי שואה, יש לכם 3,500 מתנדבים שעוסקים בהפגת בדידות

ד"ר נתי בלום:  ברגע שהם מגיעים לאדם עם דמנציה סביר להניח שהם לא יודעים מה לעשות איתו, שזו המומחיות שלנו

ד"ר נתי בלום:  שעליהם אנחנו מדברים, רק עליהם אנחנו מדברים

ד"ר נתי בלום:  אוקיי? חשוב לי להגיד שאנחנו יכולים לתת את המענה ובכל זאת ממדרים אותנו, כי אנחנו לא ארגון שלא מטפל, ש-60% מהמטופלים שלו הם ניצולי שואה

ד"ר נתי בלום:  אנחנו נותנים טיפול לאדם עם דמנציה בין אם הוא ניצול שואה, בין אם הוא לא ניצול שואה

ד"ר נתי בלום:  אנחנו נותנים את הכי טוב שאנחנו יכולים וזו המומחיות שלנו

ד"ר נתי בלום:       הדבר השלישי שחשוב לי להגיד שחוסר הפעילות שאתה מדבר, כל הדברים שאמרת – הם גורמי הסיכון לירידה קוגניטיבית אצל אנשים זקנים וזה מה שגורם

ד"ר נתי בלום:  ואחד הדברים שאני חושבת שאפשר לעשות זה בעצם לסייע אולי לשורדי שואה להיכנס למרכזי היום ולסייע זה לא להגיד להם 'יש מרכז יום', שזה מקסים להגיד להם

ד"ר נתי בלום:  אבל רוב האנשים שיש להם מטפלת זרה לא יכולים לממן לעצמם מרכז יום

ד"ר נתי בלום:  אין להם את היכולת הכלכלית

ד"ר נתי בלום:  אז אולי הרשות לרווחת ניצולי שואה תממן להם מרכז יום לפחות פעמיים בשבוע, במטרה לעכב את ההידרדרות של המחלה

מירב כהן: זה רעיון

מירב כהן:  האם זה נבחן, רונית? אנשים שיש להם מטפלת זרה וכל כספי הסיעוד שלהם הולכים לעלויות של המטפלת והם לא יכולים בדרך הזו

מירב כהן:  הרי מרכזי יום לרוב מקצצים מקצבת הסיעוד 180 שקלים ביום ואז הולכים למרכז היום

מירב כהן:  אם כל הכסף הולך למטפלת?     

רונית רוזין: פה ספציפי לניצולי שואה, אלא לכל קשיש דמנטי

רונית רוזין:  התשובה היא נמצאת אצל משרד הרווחה בנושא הזה

מירב כהן: ולכם אין טיפול ייחודי לזה, לרשות

רונית רוזין: אין לנו טיפול ייחודי לנושא הזה

רונית רוזין:  יש לנו תמיכות לניצולי שואה דמנטיים שנעים בין 740 ל-1,400 שקלים בחודש

רונית רוזין:  תלוי אם הוא עם עובד זר או במוסד סיעודי או עם בן משפחה

רונית רוזין:  הם מקבלים תמיכות ומוצרי ספיגה

רונית רוזין:  וגם האמת שעכשיו גם מול ממשלת גרמניה התקדמנו עם השוואת תנאים לניצולי שואה שמקבלים רנטה מגרמניה

רונית רוזין:  שגם הם יקבלו את אותם סכומים

רונית רוזין:  אז כן יש תמיכה ייחודית ספציפית כספית בעזרה בבית לניצולי שואה דמנטיים

מירב כהן: הם יכולים, אם הם רוצים, לקחת את זה למרכז היום

רונית רוזין: כן

רונית רוזין:  יש איזה שהוא חסם בהגדרה

ד"ר נתי בלום: ומה לגב תמיכה? תמיכה בבני משפחה? הרי אדם דמנטי לא, התמיכה שאתם נותנים לניצולי שואה תמיכה נפשית לא רלוונטית לאדם דמנטי

ד"ר נתי בלום:  התקשרו אלינו מאל"ה, אמרו הגיע אדם עם דמנציה, נתנו לו שיחות

ד"ר נתי בלום:  בשלב מסוים השיחות לא רלוונטית

ד"ר נתי בלום:  את יודעת, כל שיחה היא אותה שיחה, כי הזיכרון לטווח קצר נפגע

ד"ר נתי בלום:  אנחנו נותנים את השיחות לבני המשפחה

ד"ר נתי בלום:  אז מצד אחד, אתם לא תומכים בנו כי אין לנו 60% מהאנשים שורדי שואה

ד"ר נתי בלום:  ומצד שני, אתם לא תומכים בנו למרות שאנחנו נותנים טיפול ייעודי לבני המשפחה, במטרה שהדיאדה הזאת תהיה דיאדה של טיפול יותר טוב

ד"ר נתי בלום:  כשיש לכם אלפים

מירב כהן: זו נקודה שעלתה גם בדיון אחר ואני אשמח שתשבו ותדברו

רונית רוזין: אני לא אתייחס להחלטה של ועדת תמיכות ספציפית לעמותת עמדא כאן

רונית רוזין:  אין לנו היום מבחני תמיכה בנושא של בני משפחה מטפלים ובנושא של הדרכת מטפלים

רונית רוזין:  אנחנו כן עובדים על זה, זה נושא שהוא חשוב

רונית רוזין:  גם ועדת התביעות בתוך הסיפור הזה

מירב כהן: אוקיי, תודה, בסדר

מירב כהן:  אני רוצה לפתוח את הדיון לשורדי שואה שנמצאים איתנו

שי כהאן: הייתי רוצה לפני כן להגיד משפט מאוד קצר

מירב כהן: ממש קצר, כן?     

שי כהאן: אתמול עלתה לנו סוגיה של מה עושים עם עובד זר שהוא עובד של הקשיש? כי הוא לא מקבל, הוא לא נחשב במענקים של 100-200

שי כהאן:  זאת אומרת, 100 עבור ילד

מירב כהן: הוא נחשב

שי כהאן: העובד הזר?      

מירב כהן: כן, כן

מירב כהן:  אוקיי, אז אני עוברת לשורדי השואה

מירב כהן:  ככה: יש לנו את רוזה, את סעדיה כהן, אני רואה פה גם את יוחנן

מירב כהן:  יוחנן, תרצה להיות הראשון? בבקשה, יוחנן רון שהוא גם מייסד של עמותה

מירב כהן:  נכון? שנקראת ילדות אבודה

יוחנן רון זינגר: שלום

יוחנן רון זינגר:  שמי יוחנן רון זינגר, הוספתי את שמי הקודם לשם המשפחה המוכר

יוחנן רון זינגר:  אני יושב-ראש של עמותת ילדות אבודה

יוחנן רון זינגר:  ילדים שורדי שואה

יוחנן רון זינגר:  כלומר לא הילדים של שורדי השואה, אלא אלה שהיו ילדים בשואה ושרדו

מירב כהן: שזה בעצם השורדים היחידים שנותרו עוד איתנו

מירב כהן:  אתה כבר מייצג את כל מי שנשאר בחיים

יוחנן רון זינגר: אמת

יוחנן רון זינגר:  אני רוצה דבר עקרוני

יוחנן רון זינגר:  אני מנסה לעקור, מאז שאני עוסק בזה מזה 13 שנים את המושג "ניצול שואה"

יוחנן רון זינגר:  אני לא ניצול שואה, אתם ניצולי שואה

יוחנן רון זינגר:  אני שורד שואה

יוחנן רון זינגר:  מישהו טעה ותרגם את האנגלית של Survivor לא נכון

יוחנן רון זינגר:  אז אנחנו שורדי שואה

יוחנן רון זינגר:  אז הנשיא שלנו קיבל את זה ולקח את זה והוא לא משתמש יותר בניצולי שואה, אז אנא

יוחנן רון זינגר:       עכשיו, לגבי ניצולי שואה

יוחנן רון זינגר:  גם כאן, אין 140,000 שורדי שואה

יוחנן רון זינגר:  בשמיים אין

יוחנן רון זינגר:  אנחנו נחלק את זה לשתי קטגוריות ואז העסק יהיה ברור

יוחנן רון זינגר:  ישנם כאלה שהוגדרו גם על ידי הגרמנים כשורדי שואה

יוחנן רון זינגר:  זה אלה שהיו במדינות תחת משטר נאצי או משתפי פעולה של משטרים נאצים

יוחנן רון זינגר:  הם היו בגטאות, במחנות, בהיחבא או תחת זהות זרה, נקודה

יוחנן רון זינגר:  אלה הם שורדי השואה המוכרים

יוחנן רון זינגר:  בהכרח אלה, וישנה פה רונית, תתקן אותי אם אני טועה, יש בין 35,000 ל-40,000 בלבד

רונית רוזין: 47,000

יוחנן רון זינגר: 47,000

יוחנן רון זינגר:  אז היתר הוכרו על ידי ממשלת ישראל כניצולי שואה ואני מכנה אותם גם ניצולי שואה

יוחנן רון זינגר:  עכשיו, גם הטיפול בשני סוגים אלה חייב להיות שונה

יוחנן רון זינגר:  אתם מדברים פה על דברים נפלאים, סקרים, צרכים וכן הלאה

יוחנן רון זינגר:  הכול נכון, טוב ויפה

יוחנן רון זינגר:  אבל בעיקרו של דבר אנחנו זמננו קצר

יוחנן רון זינגר:  אנחנו בחלק האחרון של חיינו

יוחנן רון זינגר:  ואין לנו זמן ואנחנו כבר נאבקים למעלה משבע שנים כדי לתקן עיוותים שקיימים בפיצוי שאנחנו מקבלים

יוחנן רון זינגר:  על זה כלל לא מדברים

יוחנן רון זינגר:  אנשים, ואני לא ארחיב את הדיבור, כיוון שפה ישנם אנשים נוספים אני מניח שרוצים לדבר

יוחנן רון זינגר:       אני אציין רק שני דברים, וגם רונית ובטוח מירב, מודעים להם

יוחנן רון זינגר:  אחד, האם ידעתם שלשורדי השואה מחשבים את הביטוח הלאומי כהכנסה ומורידים להם אותו בחישוב הכללי? חוצפה שאין למעלה ממנה

יוחנן רון זינגר:  כל חיי חסכתי ביטוח לאומי ואז באים ואומרים לי 'בואנ'ה, יא פראייר, אתה בסך הכול ניצול שואה'

יוחנן רון זינגר:  זה לא בא בחשבון

יוחנן רון זינגר:  והפעם אני הולך עם שתי הרגליים על זה

יוחנן רון זינגר:  שבע שנים

יוחנן רון זינגר:  גפני מבטיח, מבטיח, מבטיח ונותן לישיבות

יוחנן רון זינגר:       נושא שני שהוא לא פחות חמור: אנחנו מזקנים

יוחנן רון זינגר:  כל מכונית שמזדקנת יש לה אמורטיזציה

יוחנן רון זינגר:  נכון? למה לנו אין אמורטיזציה? והאמורטיזציה שלנו, כילדים שעברו את הפרעות האלה, שימו לב כמה פסיכולוגים, אני לא נגד זה, מתנפלים על כל ילד מסכן שחוזר מהחודשיים, 'שבי' קשה לי להגיד את המילה, כי זה לא שבי, זה חטיפה

יוחנן רון זינגר:  אני הייתי שנתיים וחצי מגיל שנה ושמונה חודשים עד גיל שלוש וחצי במחנה

יוחנן רון זינגר:  שום טיפול לא קיבלתי

יוחנן רון זינגר:  וסליחה שאני מביא את המקרה שלי

יוחנן רון זינגר:  יושבת לידי חברה שלי שיש לה מקרה עוד יותר קשה

יוחנן רון זינגר:  שום טיפול

יוחנן רון זינגר:  וזה ניכר בכך שיש בי שריטות על ימין ועל שמאל

יוחנן רון זינגר:  שריטות שהולכות ומחמירות עם השנים

יוחנן רון זינגר:  דרשנו וגפני, כיושב ראש ועדת הכספים הבלתי נלאה, הסכים איתי שבאופן אוטומטי מידי שנה יעלו את אחוזי הבריאות המגיעים לכל אחד

יוחנן רון זינגר:  אם מגיע לו 61 וכן הלאה

יוחנן רון זינגר:  ובצורה משמעותית ולא באחוז ורבע או בשלושת רבעי אחוז

יוחנן רון זינגר:  מינימום בעשרה אחוז

יוחנן רון זינגר:  לא נשאר לכם הרבה זמן מה לשלם, כי בקרוב ניעלם

יוחנן רון זינגר:  תודה רבה

מירב כהן: תודה יוחנן על הדברים החשובים

מירב כהן:  אני עוברת לרוזה

מירב כהן:  רוזה נמצאת איתנו? רוזה את מדברת עברית או רוסית? יש לנו גם מתרגמת שתתרגם

רוזה סרברוב: (נושאת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגום חופשי על פי מתורגמנית)     הגעתי לארץ מאוקראינה ואני כבר 33 שנים גרה באור עקיבא

רוזה סרברוב:  בזמן מלחמת העולם השנייה הייתי בגטו כשהייתי ילדה, שרדתי וסבלתי הרבה דברים שם כשהייתי בגטו

רוזה סרברוב:       שם בגטו היה בן אדם שהוא היה חייט מלנינגרד ואז הוא קיבל אישור לצאת מהגטו

רוזה סרברוב:  ביקשו ממנו שהוא ייקח אותי, כשהייתי ילדה והוציא אותי מהגטו

רוזה סרברוב:  הביאו אותי למשפחה אוקראינית, לאישה אחת שהיא הכירה את אמא שלי

רוזה סרברוב:  אמא שלי באותו זמן הייתה בת 26

רוזה סרברוב:       ביום שהביאו אותי, הוציאו אותי מהגטו, למחרת כל הילדים שהיו בגטו שאלה אחים שלי ובני דודים שלי, כל הילדים שהיו בגטו, נהרגו שם, נרצחו בידי הנאצים ונשארתי לבד

רוזה סרברוב:  בגלל שנשארתי בחיים אז הבאתי בשנות ה-90 את כל המשפחה שלי, את כל קרובי המשפחה

רוזה סרברוב:  וגם אמא שלי, שנשארה בחיים שם באוקראינה, גם אותה הבאתי לארץ

רוזה סרברוב:  ויש לי 17 קרובי משפחה, גם הצעירים, שהם שירתו בצבא, בחיל הים ועוד כמה חילות אחרים

רוזה סרברוב:       באור עקיבא יש מועדון שהם עוזרים לנו לחיות

רוזה סרברוב:  אני עושה את הדברים בקהילה שם, באור עקיבא

רוזה סרברוב:  מה שאני מבקשת שעכשיו בדבר הזה קשה שאנחנו עוברים, אז צריך להוציא חוץ מהילדים, זה כאילו בראש הראשים שצריך לקחת, ילדים

רוזה סרברוב:  אז צריך להוציא כולם מהשבי שם בעזה

מירב כהן: שאלה לסיום: איך בימים אלה כל אירועי המלחמה משפיעים עלייך, ומה יכול לעזור?     

רוזה סרברוב: (נושאת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגום חופשי על פי מתורגמנית)     אני רוצה לפני שאני עונה לשאלה שלך, אני רוצה להסביר שבשנות 1953 - - -     

יוחנן רון זינגר: לא חבל על הזמן של סיפורים אישיים? סליחה

מירב כהן: לא, לא חבל

מירב כהן:  אנחנו תמיד נותנים מקום גם לשורדים שמבקשים להגיע

מירב כהן:  הם חופשיים לומר מה שהם רוצים

רוזה סרברוב: (נושאת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגום חופשי על פי מתורגמנית)     ב-1953, כשנפטר סטאלין, לפני שהוא מת, אז פתחו את העסק של הרופאים היהודים

רוזה סרברוב:  וזה התחיל גל אנטישמי בכל רוסיה

רוזה סרברוב:  אני גרתי באיזה שהוא כפר כזה אוקראיני

רוזה סרברוב:  כשהלכתי לבית ספר ובתוך הכיתה היו רק שלושה ילדים יהודים, רובם היו אוקראינים

רוזה סרברוב:  הם התחילו לכנות אותנו בשמות, לזרוק לנו בראש כל מיני דברים

רוזה סרברוב:  בכינו והיה מפחיד

רוזה סרברוב:  אז מנהל בית הספר לקח את הילדים היהודים והסביר לכולנו שאנחנו יהודים וסבלנו הרבה בזמן המלחמה ועכשיו אנחנו עוד עושים מכה שלהם ואנחנו לא אשמים שאנחנו יהודים

מירב כהן: אני פשוט צריכה לעבור לעוד דוברים

מירב כהן:  אם יש איזה שהוא היבט למצב כרגע, איך המלחמה משפיעה עלייך ואיך אפשר לעזור, אז נשמח לשמוע

רוזה סרברוב: (נושאת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגום חופשי על פי מתורגמנית)     ברגע שיצאתי מהגטו ופגשתי את אמא שהייתה אצל האישה האוקראינית, הרגשתי אותו דבר מה שעובר עכשיו על הילדים ועל האימהות

רוזה סרברוב:  אני כל החיים שלי רציתי לעשות משהו שאמא תהיה גאה בי

רוזה סרברוב:  אנחנו צריכים לתת את העזרה לאימהות, לילדים, שירגישו שכולנו בעד ולתת להם עזרה מה שהם צריכים

מירב כהן: מקסימה

מירב כהן:  לא ביקשה שום דבר לעצמה ורק הציעה לנו איך לעזור לאחרים

מירב כהן:  תודה רבה שכיבדת אותנו בנוכחות שלך

מירב כהן:  תודה רבה

מירב כהן:       יהודה, אתה רוצה להשלים את דבריך?      

ד"ר יהודה דוידוב: אז ברשותכם, אני מכיר את רוזה כנראה מיום הראשון שהיא בארץ, בגלל שבעבר פתחנו מסגרות רבות לשורדי שואה

מירב כהן: תתייחס אל המצב של השורדים כרגע בעקבות המלחמה ואיפה צריך עזרה כדי למנוע הידרדרות

ד"ר יהודה דוידוב: אז למי שלא מכיר, יהודה דוידוב, ארגון פליטי ונפגעי שואה

ד"ר יהודה דוידוב:  החודשיים האלה מאז הכרזת המלחמה אנחנו גם כמו כל הארגונים ואנשים, אנחנו יוצאים לשטח, רואים מקרוב מה קורה ומה עוברים שורדי שואה

ד"ר יהודה דוידוב:       קודם כל יש חלק אחד שגם מאוד חשוב, סקרים של אוניברסיטה

ד"ר יהודה דוידוב:  באמת אני מסכים עם רוב הממצאים שאנחנו עוברים ומרגישים אותו דבר בשטח

ד"ר יהודה דוידוב:  חלק מהמקרים, כמו שרונית ציינה, קשה לנו היה למצוא את האנשים

ד"ר יהודה דוידוב:  אבל היו לנו רשימות של שורדי שואה, אפילו של מפונים שהיו והם עבדו איתם

ד"ר יהודה דוידוב:  הצרכים פתאום חודש אחרון המון טלפונים משורדי שואה, כמעט כולם רוצים מפגשים קטנים

ד"ר יהודה דוידוב:  כולם רוצים לצאת מהבתים, להיפגש

ד"ר יהודה דוידוב:       אז התחלתי לפני כחודש וחצי לפתוח מסגרות מאוד קטנות, בדומה לבתים חמים אז של משרד הרווחה

ד"ר יהודה דוידוב:  כי מועדונים גדולים לפי הדרישות של רשות היה קשה, כי המסגרות האלו בגלל הקושי והחשש מהפיצוצים והכול, בשכונות מגורים ומקומות מגורים, אפילו בבתים של שורדי השואה, של 10-12 איש

ד"ר יהודה דוידוב:  עכשיו מסגרות כאלה פתחנו כמעט ב-15-20 יישובים

ד"ר יהודה דוידוב:  באור עקיבא שניים, רוצים עוד

ד"ר יהודה דוידוב:  ולצערנו, סוף שנה יש לנו קצת הגבלות מסגרות תקציביות, אבל זה משהו שצריך לעשות

ד"ר יהודה דוידוב:  הם זוכרים הכול ועוברים עכשיו קשיים, כל מה שעברו מחדש

ד"ר יהודה דוידוב:  והכי טוב שיש להם מסגרת קטנה, תמיכה, שתומכת והם מדברים

ד"ר יהודה דוידוב:  הם צריכים לצאת ולדבר

ד"ר יהודה דוידוב:  אז ממפגשים של פעם בשבוע היום נפגשנו למפגש שבועי בכל המקומות האלה וזה מאוד עוזר

ד"ר יהודה דוידוב:       פה גם ההזדמנות להגיד שפיקוד העורף עשה עבודה טובה ועוזר בנושאים האלה, איפה שיש לנו קשיים עם רשויות לפתוח ולעשות, מסייע

ד"ר יהודה דוידוב:  וזה בעצם לתת לדבר

מירב כהן: תודה רבה יהודה

מירב כהן:  יש פה מישהי בשם אלה שרצתה להתייחס? אלה סגל, פסיכולוגית?      

ד"ר יהודה דוידוב: אני אוכל לתרגם אם צריך

ד"ר יהודה דוידוב:  אולי קודם רק אומר בקצרה, היא עובדת באחת ממסגרות משנה שעברה במועדונים שהרשות תומכת

ד"ר יהודה דוידוב:  אבל על עבודה ועל הקשיים בכל מה שעובר עכשיו עם שורדי שואה מחיפה

אלה סגל: (נושאת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגום חופשי על פי מתורגמנית)     אני במקצועי פסיכותרפיסטית

אלה סגל:  אני תמכתי בכל האנשים שעברו קשיים פסיכולוגיים

אלה סגל:  בזמן המלחמה זה הכול נשבר, כל הדברים שהיו עומדים על הפרק נשבר הכול

אלה סגל:  זה מאוד קשה במרחב כזה שהכול נשבר

אלה סגל:       יש המון קשיים בגלל שהאנשים האלה לא מרגישים את התמיכה ואת השייכות מהממשלה שלנו

אלה סגל:  וגם ממשלות מאיפה שהגיעו

אלה סגל:  הם לא מרגישים שמישהו רוצה לתת להם איזה שהיא עזרה, שהם ירגישו אותה

אלה סגל:  הם רוצים להיות שייכים ולעזור למישהו

אלה סגל:  חוץ מלקבל עזרה הם רוצים להיות ולעשות משהו

אלה סגל:       עכשיו כולם מרגישים את העלייה ברוח, אחדות בכל העם

אלה סגל:  בין כל העולים, בין כל הישראלים

אלה סגל:  כאילו כל אחד מהעם שלנו רוצה לתת עזרה, להתנדב

אלה סגל:  מרגישים את זה מאוד, הגל מאוד גבוה

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  אני קראתי מהחומר שהוגש לי לפני הוועדה שבעצם הצורך המרכזי שאתם מצביעים עליו זה מפגשים בקבוצות קטנות בבתים של אנשים

מירב כהן:  נכון?      

ד"ר יהודה דוידוב: ובמקומות ציבוריים

מירב כהן: זה משהו שהיום אתם תומכים בזה, הרשות?     

רונית רוזין: כן

מירב כהן: אוקיי

אלה סגל: (נושאת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגום חופשי על פי מתורגמנית)     אני מסכימה עם מה שאמרת

אלה סגל:  צריכים פגישות בבתים, במעגל קטן יותר ולא מרחב כזה

אלה סגל:  לתת עזרה

מירב כהן: מה החסם היום כדי לעשות את זה?     

ד"ר יהודה דוידוב: החסם לארגון שלי אישית שאני נכון להיום בינתיים עוד לא מתאים לקריטריונים למסגרות קטנות

ד"ר יהודה דוידוב:  אצלי הדבר היחידי, התמיכה - - -     

מירב כהן: קבוצתי, הבנתי

אלה סגל: (נושאת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגום חופשי על פי מתורגמנית)     יש חשק גדול בין האנשים האלה

אלה סגל:  הם מבוגרים, אבל יש להם חשק גדול גם להיות מתנדבים ומתנדבות ולעזור לכולם

אלה סגל:  כאילו שייכות זה גם לעזור

ד"ר יהודה דוידוב: הם אוספים כסף, חבילות לחיילים

אלה סגל: (נושאת דברים בשפה הרוסית, להלן תרגום חופשי על פי מתורגמנית)     הצעירים זה משהו אחר

אלה סגל:  אבל זה ייתן להם גם כוח לחיות

מירב כהן: אוקיי, אז אני מניחה שזה משהו שאתם יכולים להתגבר עליו בירוקרטית

מירב כהן:  נכון? שיגישו את הבקשה לתמיכה ואם הם עומדים בקריטריונים יקבלו את זה

מירב כהן:  נכון? יש מסלול כזה

רונית רוזין: יש מבחן תמיכה לקבוצות

רונית רוזין:  אני לא אכנס שוב פעם לתמיכות ל-23 שיושבים יחד ודנים בזה

רונית רוזין:  תכף יצאו בקשות

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  אני חושבת שמה שאפשר לקחת פה מהדברים באופן עקרוני, אני בטח לא מתעסקת בעמותה כזו או אחרת, מה שצריך לקחת ברמה העקרונית זה שיש צורך בשיחות פרטניות בבתים של האנשים

רונית רוזין: בקבוצות יותר קטנות ולא במועדונים

רונית רוזין:  וזה מבחני התמיכה עונים על זה

ד"ר יהודה דוידוב: כן, אבל יש הגבלה בכל הקבוצות האלה לניצולי שואה, שורדי שואה

ד"ר יהודה דוידוב:  יש פה מחסום

מירב כהן: למה, מה הבעיה בדוברי רוסית? במה הם שונים מאחרים?     

ד"ר יהודה דוידוב: הבעיה שרוב הארגונים והעמותות לא מגיעים אליהם, זו הבעיה

ד"ר יהודה דוידוב:  בגלל המנטליות, חוסר ידיעת שפה ודברים אחרים, וחוסר באנשי מקצוע

מירב כהן: אנשי מקצוע צריך

רונית רוזין: הרשות תומכת ב-23, עמותת אל"ה היא היחידה שהגישה בקשה לתמיכה בקבוצות

מירב כהן: אולי הם יכולים לשתף פעולה עם עמותת אל"ה ולהיות ספק שלה לדוברי רוסית

מירב כהן:  אוקיי? אולי תמצאו את הדרך להיות ספק שלה

רונית רוזין: אפשר רק משפט קצר?      

מירב כהן: רגע, אלה, את סיימת את דברייך? אני יכולה לעבור לדוברים הבאים, כי אני קטעתי

מירב כהן:  תודה רבה שבאת

רונית רוזין: בהקשר למה שאמרה אלה וגם לד"ר אליקים

רונית רוזין:  אחד הפרויקטים היפים שהתחלנו איתם, ואני מזמינה את מר דוידוב וחבריו להצטרף זה שורדים למען שורדים

רונית רוזין:  זה פרויקט שהתחלנו ששורדי שואה במועדון במודיעין עשו סדנת אפייה, אפו עוגיות, אנחנו שינענו אותם

מירב כהן: אני חייבת לתת לעוד דוברים

מירב כהן:  סליחה, פשוט אנשים הגיעו ולא יקבלו זמן

מירב כהן:  אני עוברת לדורון רז, חברות הסיעוד

דורון רז: תודה על הדיון החשוב

דורון רז:  אנחנו חברות ועמותות הסיעוד מטפלים בלמעלה מ-330,000 זכאי חוק סיעוד במשותף עם הביטוח הלאומי או תחת חוק הסיעוד של הביטוח הלאומי

דורון רז:  מתוכם כ-100,000 הם שורדי או ניצולי שואה, אני מתקן את עצמי לפי יוחנן

דורון רז:  זאת אומרת כ-70% משורדי השואה או ניצולי השואה הקיימים בארץ הם זכאי חוק סיעוד

דורון רז:  מתוכם כ-20% מקבלים טיפול על ידי עובדים זרים והיתר על ידי מטפלים ישראלים

דורון רז:       אני רוצה לציין נתון ש-30% מניצולי השואה, שורדי השואה, הם עריריים

דורון רז:  אין להם בני משפחה, הם לבד

דורון רז:  ויש חשיבות גדולה מאוד למתן שירות של המטפלות שלנו, שמגיעות אליהם

דורון רז:  מתחילת המלחמה אנחנו התארגנו תחת הביטוח הלאומי ובשיתוף איתו, התארגנו להמשיך ולתת טיפול גם לקשישים שנשארו בביתם ברחבי הארץ וגם בקשישים שעברו למסגרות אחרות

דורון רז:  בין היתר גם חברות הסיעוד וגם משרד הרווחה הקמנו בבתי המלון מרכזי יום לקשישים שמגיעים אליהם בבתי המלון

דורון רז:  אנחנו מפעילים מרכזי יום שניתן להפעיל אותם בהיקפים שניתן להפעיל אותם בשטחי מדינת ישראל שניתן להפעיל

דורון רז:       אני אומר לך, מירב, כי היו לנו הרבה שיחות בנושא: אין ספק שגם הקורונה וגם המלחמה הזאת מוכיחות את החשיבות של הטיפול בעין, זאת אומרת שתהיה מטפלת שתגיע

דורון רז:  ולא לתת תחליף כגמלה כספית לאנשים

דורון רז:  כי טיפול בעין הוא בעצם האפשרות של נגישות

דורון רז:  כי כשהיום, אני לא יודע, מישהי אמרה כאן לגבי המתנדבים שמגיעים היום ומחר לא יהיו

דורון רז:  אבל כל מה שמובנה על ידי שירות שניתן על ידי המדינה הוא היה לפני כן והוא יהיה אחרי כן

דורון רז:  ואותו צריך לחזק ועליו צריך לבנות

דורון רז:  וזה יפה שיש מתנדבים וזה חשוב שיש מתנדבים וזה עוזר

דורון רז:  אבל בעצם החשיבות הכי גדולה היא למסד ולייצב את השירות שניתן לאנשים תחת זכאות של חוק סיעוד שנמצאים בבית

דורון רז:  על ידי מטפלות, לשפר גם את שכרן של המטפלות, להרחיב את היקף השעות שניתנות לקשישים

דורון רז:  אבל בעיקר לא לאפשר את החלופה שניתנה בחוק ההסדרים ב-2018 של גמלה כספית

דורון רז:  כי היום אנחנו רואים את הבעיה ואת ההבדל הגדול בין מי שיש לו מטפלת שמגיעה אליו או בין מי שיש לו כסף, אבל אין מי שמגיע אליו ואין לו טיפול

מירב כהן: תודה רבה דורון

דורון רז: אני אסיים ואני אגיד שאני מברך על הדיון הזה

דורון רז:  אני לא יודע לאן הוא ישפר את המצב, אבל חשוב לדעת שנעשים דברים

דורון רז:  ואני חוזר למה שאמרתי בהתחלה בקשר לסקר שלטעמי הוא קצת שנוי במחלוקת והשתמשתי בנתונים שהגשת בעבר

דורון רז:  אבל אני חושב שהדבר הכי מפחיד מבחינתי, גם כמטפל 40 שנים באוכלוסיות מבוגרות וגם כאזרח המדינה, הוא בנתון המזעזע ש-73% מהקשישים איבדו את אמונם ברשויות המדינה

דורון רז:  וזה מה שצריך להיות הדבר שצריך להתמודד איתו היום ולהבא

דורון רז:  תודה

רונית רוזין: אגב, זה כולל את ביטוח לאומי, שאתה שלפת ככה

מירב כהן: אוקיי, תודה

דורון רז: המקום היחידי שניתן זה ביטוח לאומי

מירב כהן: אני עוברת לאירית פישר מג'וינט אשל

מירב כהן:  אודה להתייחסות קצרה

אירית פישר: אני רוצה כמה נתונים שאספנו, אבל גם קצת לדבר על המענים שאנחנו מפתחים היום בשטח

אירית פישר:  אז קודם כל להגיד שיש לנו תוכנית שנקראת "סלב"

אירית פישר:  אנחנו מפעילים 11 סלבים שמתוכם שדות נגב, שדרות ואשכול הם חלק מתוך ה-11

אירית פישר:  והם פועלים היום חלקית

אירית פישר:  רוב השורדים פונו לבתי מלון

אירית פישר:  לדוגמה, בשדרות נשארו נכון ללפני מספר ימים רק שניים

אירית פישר:  אני משערת שהם ילכו ויחזרו הביתה

אירית פישר:       אחד הדברים שעשינו זה טלפונים לכולם

אירית פישר:  ובנוסף לנתונים שעלו כאן עלו עוד כמה נתונים שאני חושבת שחשוב להזכיר אותם כקשיים ואתגרים שקיימים בפני שורדי השואה

אירית פישר:  אחד זה הנושא של הגעה לממ"דים

אירית פישר:  חלק גדול מהם לא יכולים להגיע לממ"דים בגלל המרותקות שלהם ובגלל מצבם הפיזי

אירית פישר:  חלקם שולח את המטפלים שלהם לתוך הממ"דים ונשאר בעצם לשבת ולחכות לראות מה יקרה

אירית פישר:  אני חושבת שזו נקודה חשובה שצריך להתייחס אליה

אירית פישר:       הדבר השני, דיברו על הבדידות, אבל אני רוצה להעלות גם את הנושא של המצב הרגשי והטראומה החוזרת שאנחנו צריכים לחשוב כולנו ביחד איך אנחנו מגיעים לאוכלוסייה הזאת

אירית פישר:  למרות שזאת אוכלוסייה עם הרבה מאוד כוחות, אין ספק שהטראומה החוזרת כאן מחייבת אותנו לשקול מה אנחנו עושים ואיך אנחנו מתמודדים עם זה

אירית פישר:  אחת התוכניות שאנחנו בעת הזו, בפעם השלישית או הרביעית מגישים אותה לאותם יישובים באזור הדרום וגם בצפון זה מה שאנחנו קוראים "תומך קהילתי"

אירית פישר:  התפקיד של התומך הקהילתי, וזה תלוי בגודל הרשות, יש רשויות שקיבלו שניים ושלושה תומכים, יש גם רשויות בעוטף עזה, אבל כמו כן גם בצפון וגם ברשויות הקולטות

אירית פישר:  הם אותם אנשים שמגיעים לבית של האנשים עצמם, מאתרים אותם, מזהים אותם ומעבירים לעובדים הסוציאליים את הצרכים שלהם

אירית פישר:  אני חושבת שזו אחת התוכניות החשובות בשעת חירום

אירית פישר:  ואם דיברו קודם על התארגנות להמשך לשעת חירום צריך לחשוב על הנושא של התומך הקהילתי כאיזה שהיא דרך להתמודד עם אותם מצבי חירום שונים שאנחנו נתקלים בהם

אירית פישר:  אני אשמח שעל זה יהיה דיון בפני עצמו כדי לראות איך מסייעים

מירב כהן: אני חושבת שהעניין של הקהילה קריטי בשגרה ובחירום

מירב כהן:  ואנחנו רואים שאיפה שיש קהילות מאורגנות הן שורדות את זה מדהים ואיפה שמדובר בבודדים זה הרבה יותר קשה

מירב כהן:  אני מאוד מסכימה עם זה

אירית פישר: לכן אני מציעה שיהיה על זה דיון בפני עצמו איך אנחנו מחזקים את הקהילה

מירב כהן: תודה רבה לך

מירב כהן:  אני עוברת ליואלה מילדות עבודה

יואלה הר שפי: אני מבקשת להחמיא על האופן שבו הדיון הזה מתנהל, כיוון שאנחנו כולנו עדים לדיונים במליאת הכנסת ובוועדות הכנסת ומן הראוי היה שילמדו מן האופן המכבד והמכובד שהדיון הזה מתנהל

מירב כהן: תודה רבה

מירב כהן:  אני אגלה לך סוד, פשוט אין פה עוד חברי כנסת

יואלה הר שפי: יתכן שזו הסיבה

מירב כהן: אבל אצלי כל הדיונים הם רק אנשי מקצוע, כולם דיונים מקצועיים

יואלה הר שפי: לאחר שאמרתי זאת, עליי לציין שבעצם מתנהלים פה שני דיונים במקביל: דיון אחד הוא דיון מעשי על הבעיות והדרך לפתרונן

יואלה הר שפי:  והדיון השני איננו דיון, אלא בעיית הבדידות של ניצולים שטרם ניתנה להם אפשרות להתבטא ואולי זה המקום

יואלה הר שפי:  לדעתי יש להפריד בין שני הדיונים האלה

יואלה הר שפי:       לא הצגתי את עצמי

יואלה הר שפי:  שמי יואלה הר שפי, אני עיתונאית ועורכת דין, וגם יועצת משפטית וחברת הוועד של עמותת ילדות אבודה

יואלה הר שפי:  כשאנחנו מדברים על השואה אנחנו בעצם מדברים על נושא זניח, מוזנח, מקופח

יואלה הר שפי:  לא רק הנושא מקופח, השורדים מקופחים

יואלה הר שפי:  ומידי פעם כאשר המדינה נמצאת במצוקה מוציאים את השואה מן הנפטלין, שמים אותה על ראש התורן והיא משמשת למטרה כזו או אחרת

יואלה הר שפי:  השורדים אינם מבקשי נדבות

יואלה הר שפי:  השורדים תרמו תרומה מכרעת לכינונה של המדינה, לבנייתה של המדינה ותשלומי הפיצויים, השילומים מגרמניה הצילו את המדינה מפשיטת רגל ומרעב

יואלה הר שפי:  מאז ועד היום המדינה עושה טובה

יואלה הר שפי:  עושה טובה לשורדים

יואלה הר שפי:  ואני מדברת על 37,000 שורדים

יואלה הר שפי:       יוחנן דיבר על העלאה אוטומטית של 10% לפחות

יואלה הר שפי:  10% ממה? ממשכורת של חברי כנסת? 10% מאיך קוראים לזה? גמלה, מלגה? מגמלה מבישה

יואלה הר שפי:  מגמלה מבישה, שאינה מאפשרת קיום בכבוד

יואלה הר שפי:  אפילו להעלות את זה ב-10% המדינה מתקמצנת? בושה

יואלה הר שפי:  עוד בושה, בושה נוספת זה שהגב' רוזה שנמצאת פה 33 שנים, המדינה לא דאגה לכך שהיא תדבר עברית שוטפת

יואלה הר שפי:  גם זו בושה

יואלה הר שפי:  בושה על כך שהכישלון הנורא של המדינה ומוסדותיה, לא של האוכלוסייה

יואלה הר שפי:  של המדינה ומוסדותיה, ב-7 באוקטובר הכישלון המזעזע הזה, מדמה עצמו לשואה

יואלה הר שפי:  זאת בושה שנייה

יואלה הר שפי:  מי שמדמה את מה שקרה ב-7 באוקטובר לשואה כופר בקיומה של מדינת ישראל

יואלה הר שפי:  אני לא רוצה להרגיז יותר

מירב כהן: תודה רבה

מירב כהן:  אמרת דברים חשובים

מירב כהן:  תודה שאמרת אותם

יואלה הר שפי: יש לי עוד משהו לומר אותו

מירב כהן: רק לסיום, אם תוכלי, כדי שנגיע לכולם

יואלה הר שפי: ללא ספק, כי אני לא סיפרתי את תולדות חיי, מגיל 4 עד 10

יואלה הר שפי:  ואני לא מתכוונת לספר אותם

יואלה הר שפי:  כי גם כשאני מוזמנת לדבר בזיכרון בסלון, דרך אגב, שמזעזע, אינני מדברת על קורות חיי, אלא אני מדברת על השואה ועל המושכלות והלקחים של השואה

יואלה הר שפי:  על שואה כתופעה פוליטית ולא שואה כמשהו שצריך להוציא פעם בשנה את הממחטה ולנגב את הדמעות

יואלה הר שפי:        כפי ששמעתי, מירב, את מאוד מודעת לצרכים של שורדי שואה, ובאמת אכפת לך

יואלה הר שפי:  וכיוון שכך, אני חוזרת ופונה אלייך, הבמה הזאת היא אחת הדלתות למקבלי ההחלטות

יואלה הר שפי:  למקבלי ההחלטות וקובעי המדיניות, שייקבעו את אופן החיים והשרידות שלנו בפרק האחרון של חיינו

יואלה הר שפי:  ואנחנו ראויים לכך שלא נהיה מבקשי נדבות

יואלה הר שפי:  אנחנו מבקשים את זכותנו לסיים את חיינו בכבוד הראוי לנו

יואלה הר שפי:  לא מכיוון שאנחנו מסכנים ופעם בשנה אפשר לנגב לנו את הדמעות, אלא מכיוון שבנינו את המדינה הזאת ואנחנו ראויים לכך שהמדינה הזאת תשלם לנו את חובה

יואלה הר שפי:  לא תיתן לנו נדבה

יואלה הר שפי:  תשלם לנו חלק מן החוב שהיא חבה לנו בפרק חיינו האחרון

יואלה הר שפי:  לא לקחת בחשבון את הביטוח הלאומי בחישוב ההכנסה כשקובעים את אחוזי הנכות ואת הזכויות הנובעות מהן

יואלה הר שפי:  והצמדה קבועה של המלגה או גמלה שאנחנו מקבלים אותה בצורה משמעותית

יואלה הר שפי:  להיום זה מספיק, תודה

מירב כהן: תודה יואלה, תודה רבה

מירב כהן:  אגב, נעשתה עבודה תקציבית של מה המשמעויות של זה? של הקצאות

מירב כהן:  לצורך חישוב מבחן הכנסה

מירב כהן:  בעצם מה שיואלה ויוחנן דיברו עליו

שרי ורדי: הם שאלו על הקיזוז של ביטוח לאומי

מירב כהן: אני אשמח אם תוכלו לשבת עם רונית

יוחנן רון זינגר: אנחנו נפגשים עם רונית

יוחנן רון זינגר:  רונית מודעת לנושא

מירב כהן: כדי שנבין את העלויות התקציביות של הדברים האלה ואז נוכל לכמת אותם

יוחנן רון זינגר: עם רונית תמיד נחמד לשבת

מירב כהן: אוקיי, אני רגע נותנת סבב התייחסויות למשרדי ממשלה

מירב כהן:  ביטוח לאומי, נטלי כאן

מירב כהן:  קודם כל, נטלי, באופן כללי תודה רבה על כל הטיפול

מירב כהן:  היינו בים המלח ונטלי טיפלה ביעילות ובמהירות במבוגרים והמבוגרות שפגשנו שם

מירב כהן:  אז תודה רבה על העבודה היעילה והאפקטיבית הזו

מירב כהן:  יש משהו שהיית רוצה להוסיף לדיון? אוקיי

מירב כהן:  נציגת משרד הרווחה ביקשה להתייחס

מירי מאיר-שטטמן: רציתי להתייחס לשאלות ששאלו אותי לפני בנושא של הפגת בדידות במלונות

מירי מאיר-שטטמן:  אז יש לנו כ-40 מוקדים שכבר פועלים ברחבי הארץ

מירי מאיר-שטטמן:  לצד זה שהרשויות המקומיות שבהן גם אנשים שהם התפנו וגם אנשים שבשוטף גרים במקומות, כמו שהצבעתם בסקר, יש צורך בצמצום הבדיקות, בהגברת השייכות

מירי מאיר-שטטמן:  אז לפי מה שאני בדקתי בחודש נובמבר, אני לא מדברת כרגע על ההתחלה

מירי מאיר-שטטמן:  רוב הדברים פועלים

מירי מאיר-שטטמן:  אם הם לא פועלים זה כי מקומות פונו ולא נמצאים שם או שיש איזה שהן החלטות של פיקוד העורף או רשות מקומית שמחליטה שהמקום לא מתאים

מירי מאיר-שטטמן:  אבל אני ראיתי, הלכתי לדבר הכי זה, לנושא התשלומים וראיתי שבנובמבר שילמו

מירי מאיר-שטטמן:  10 מסגרות מתוך 800 לא פעלו

ד"ר יהודה דוידוב: יש קשיים עם מקום מוגן באותם בתי אבות

מירי מאיר-שטטמן: אנחנו לא מדברים על בתי אבות כרגע

מירי מאיר-שטטמן:  אני ראיתי שמרכזי יום פועלים

ד"ר יהודה דוידוב: אבל אין להם מקום לאכלוס כזה, בתוך המקלטים

מירי מאיר-שטטמן: אם אתה מדבר איתי על דברים נקודתיים, אני אשמח לבדוק

מירי מאיר-שטטמן:  אין לי כרגע את המידע הזה מול עיניי

נטלי גבאי לוי: מרכזי היום עובדים כרגיל וחשוב לציין את זה

נטלי גבאי לוי:  מירי צודקת, גם אם הם לא נמצאים במקומות הקבע שלהם נתנו גם פתרונות ברמת שיפוי למרכזי היום, למי שלא יכול לאכלס את כל כמות האנשים

נטלי גבאי לוי:  ואצל המפונים במלונות מתבצעת פעילות חברתית

נטלי גבאי לוי:  אז יש איזה שהוא משהו ונכון לדייק את זה בעת הזו

נטלי גבאי לוי:  יש לנו מרכזי יום בודדים שלא עובדים, שהם ביישובי העוטף שפונו

נטלי גבאי לוי:  ואנשים מקבלים את השירותים האלה בבתי המלון

מירב כהן: אוקיי, תודה מירי

מירי מאיר-שטטמן: רק להגיד לגבי הנושא של הפגת בדידות

מירי מאיר-שטטמן:  יש לנו שירות רווחה מרחוק שעובד בשוטף שמנויים בו כ-3,000 ומשהו מנויים ופתחנו אותו מתחילת המלחמה כמנוי חופשי למצטרפים

מירי מאיר-שטטמן:  הצטרפו עוד כ-4,000 מנויים

מירי מאיר-שטטמן:  אני אומרת את זה כדי להצביע על זה שאנחנו כן לוקחים את הנושא הזה כל השנה של הנושא של הבדידות והגברת השייכות ובוודאי בתקופה זו

מירב כהן: תודה רבה

שי כהאן: הייתה גם בחינה שלכם, של משרד הרווחה, בנוגע לקשישים או עריריים שנמצאים במלונות

מירי מאיר-שטטמן: יש טיפול באנשים במלונות

מירי מאיר-שטטמן:  דרך אגב, המשרד חתם עם עמותה, אני רוצה לומר שיש כל הזמן תנועה

מירב כהן: אני חייבת שתסיימו

מירי מאיר-שטטמן: יש כל הזמן תנועה

מירי מאיר-שטטמן:  אם לא מותאם המקום במלון לבן אדם, אז מעבירים אותו או לבית אבות או המשרד חתם עם עמותת קדם על דיורים מוגנים, שזה ממש בשורה שלא הייתה קיימת לפני המלחמה שאנשים עוברים

מירי מאיר-שטטמן:  אני שמעתי, דרך אגב, ש-30 או 40 אנשים מנירים - - -     

מירב כהן: אתם פשוט אולי לא הייתם בדיונים קודמים, אבל טחנו את נושא הקבוצה הזאת מנירים

מירב כהן:  באמת, כבר שמענו את זה מכל כיוון אפשרי דיון שלישי

מירב כהן:  תודה רבה

מירי מאיר-שטטמן: בשורה שאנשים מתאימים להם את המקום המתאים

מירב כהן:  תודה

מירב כהן:  משה נקש מרשות האוכלוסין

מירב כהן:  תודה שבאת

מירב כהן:  ראיתי שגם בסקר ובנתונים מעמותת עמדא זה עלה

מירב כהן:  האם מהנתונים שלכם יש עוד צורך בהקלות שיאפשרו להאריך שהות של מטפלים סיעודיים שנמצאים כאן והאם יש בעיה של היצע של מטפלים כאלה? אני כל הזמן מקבלת תלונות

מירב כהן:  אבל זה אף לא מסתדר עם נתוני המאקרו שלך

משה נקש: זה נכון

משה נקש:  גם הנתונים האלה, ששלחנו אותם מוקדם יותר לוועדה

משה נקש:  מתחילת הוועדה ועד היום נכנסו ושבו לישראל יותר עובדים בענף הסיעוד מאשר יצאו

משה נקש:  אוקיי? אנחנו מעבדים את הנתונים האלה מידי יום כדי לראות באמת שאנחנו לא מגיעים לאיזה משבר פה או איזה אירוע, כמו שקורה בענפים אחרים

משה נקש:  ודיברתם בישיבה, אנחנו גם עשינו כמה ישיבות עם הרשות לניצולי שואה

משה נקש:  גם העמדנו לרשותם רפרנט ספציפי שלנו למקרים שנצטרך לתת מענה לשורדי שואה

משה נקש:  אז אנחנו יודעים לעשות גם את הדבר הזה

משה נקש:  גם זה שאנחנו, אמנם אני פה היום, אבל יש לי צוות של עובדים סוציאליים שנמצא עכשיו באילת במלונות ועוד צוות בדן אכדיה בהרצליה

משה נקש:  ואנחנו כל הזמן בשטח

משה נקש:  רונית אמרה את זה, ואמרה נכון, אנחנו נלמד את הבעיות או את הנתונים, את הדברים שצריך זה בעיקר מהשטח

משה נקש:  אז אנחנו משתדלים להקפיד על הדבר הזה

מירב כהן: משהו לא מתכנס

מירב כהן:  התלונות לא נפתרות לי

דורון רז: אני אתקן לך

משה נקש: רגע דורון, אני אסיים

משה נקש:  קודם כל, תמיד יהיו תלונות ותמיד יהיו מקרים

משה נקש:  אנחנו מכירים את זה

משה נקש:  זה מה שאנחנו עושים, זה מה שאנחנו צריכים לטפל בו כל היום, אנחנו מודעים לזה

משה נקש:  אי אפשר לענות על מאה אחוז מהתלונות שמגיעות ובסופו של דבר יש לנו גם חוקים שיש להם רציונל למה הם נקבעו ולמה אנחנו יכולים לקרוא לזה דווקניים, אבל למה אנחנו מקפידים לקיים את החוקים האלה

משה נקש:  יש להם משמעות, יש להם אפקט על התנהגות של עובדים זרים ומטופלים בהמשך ובעתיד

משה נקש:  אנחנו צריכים בסופו של דבר שהעובדים יבינו שהם צריכים לנהוג כמו שצריך ולא לנטוש מטופלים כדי שיבוא לי עובד שהוא 14 שנים בארץ, אבל שורד השואה מאוד רוצה אותו

משה נקש:  ואני אסביר לכם שהוא נטש מישהו קודם

משה נקש:  אז יש פה הרבה מאוד מקרים שהם מורכבים ואנחנו מנסים לתת מענה כמובן לכולם

משה נקש:  אבל יש רציונל למה אנחנו עושים את הדברים שאנחנו עושים

משה נקש:  ושוב, לא פתרנו את כל הבעיות

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  דורון, רצית להתייחס לזה?     

דורון רז: כן, רציתי

דורון רז:  אני מחזק את מה שאת אומרת

דורון רז:  את צודקת

דורון רז:  רוב אלה, יצאו מהארץ למעלה מ-2,000

דורון רז:  אלה שנכנסו לארץ כמעט רובם למקרים חדשים, לא לאלה שיצאו להם

משה נקש: על מה מבוססים הנתונים שלך דורון?     

דורון רז: זאת אומרת זה מחזק את מה שאת אומרת

דורון רז:  בוודאי, איזו שאלה

משה נקש: על מה הם מבוססים אני שואל

דורון רז: מתבססים על זה שהנתונים - - -     

משה נקש: אתה לא מדייק וזה לא נכון

משה נקש:  יצאו יותר מ-2,000, בסדר? יצאו 3,000

משה נקש:  נכנסו כמעט 4,000

משה נקש:  אתה לא יודע את הנתונים כמה לחדשים, כמה לא לחדשים

משה נקש:  אנחנו יודעים את הנתונים, תאמין לי

משה נקש:  אז בוא

דורון רז: אין משבר, אני אומר שאין משבר

דורון רז:  אבל אני אומר שנכנסו, מה שאומר לך שרוב אלה שנכנסו אלה למקרים חדשים

משה נקש: לא, לא, ממש לא

משה נקש:  הרוב שנכנסו זה כאלה שחזרו למטופלים שלהם

משה נקש:  זה לא נכון

מירב כהן: טוב

משה נקש: מלי שלחה מוקדם יותר

משה נקש:  אם לא, אני אעביר לך, אני אדאג שיגיע אלייך

משה נקש:  אין בעיה

מירב כהן: בסדר

מירב כהן:  האם יש מישהו שלא אפשרתי לו לדבר וחשוב לו לומר משהו? כי אני רוצה לנעול את הישיבה

מירב כהן:  מישהו שלא הספיק לבוא לידי ביטוי? אוקיי

מירב כהן:       אז אני מסכמת כך את הדיון: קודם כל, עלתה פה שוב פעם הנקודה של הדמנציה ואיך מתאימים את השירותים לאנשים שחולים בדמנציה וגם לבני המשפחה שלהם

מירב כהן:  נשמח להתייחסות של הרשות לעניין הזה; עלה פה הצורך בקבוצות קטנות בבתים, שכרגע לאור המלחמה אפילו היכולת לצאת מהבית גוברת, כיוון שאנשים גם מפחדים לא להגיע למרחב מוגן תוך פרק זמן קצר

מירב כהן:  אז איך מתגברים ונותנים פה מענה טוב יותר של קבוצות קטנות או אנשים בודדים בביתם; עלה הצורך בתומך קהילתי, שאנחנו מדברים על זה כל הזמן

מירב כהן:  זה בעצם אותו גורם מנהל קהילה, שיודע לתכלל את כל הצרכים

מירב כהן:  אני מדברת על זה מעל לכל במה

מירב כהן:  זה נדרש ביום יום, זה נדרש בחירום

מירב כהן:  אני שפוגשים בן אדם שעושה את זה, יש את לודה שפגשתי במלון בירושלים

מירב כהן:  אנשים מרוצים, הכול מתוקתק, יש להם קבוצה

מירב כהן:  כל בעיה הם פונים אליו, מתנהלים מולו והוא מסדר אותם

מירב כהן:  הכול שם עובד כמו שצריך

מירב כהן:  אז יכול להיות שהעניין של תומך קהילתי זה משהו שהמשרדים הרלוונטיים צריכים לקדם את זה

רונית רוזין: משרד הרווחה

מירב כהן: כן, ועידת התביעות אנחנו ישבנו ואני יודעת שהם מקדמים את זה

מירב כהן:  אבל לצערי הם עדיין לא ממשלת ישראל, אז צריך פתרון רחב

רונית רוזין: משרד הרווחה מחזיק רכזי שייכות בלמעלה מ-100 רשויות

מירב כהן: אז אני לא יודעת

מירב כהן:  במקומות שהלכתי לא ראיתי

רונית רוזין: גם בביקור באילת

מירב כהן: יש היום רכזי שייכות, זה חדש?     

רונית רוזין: יש רכזי שייכות ברשויות מקומיות ספציפית בתחום של אזרחים ותיקים, כן

מירי מאיר-שטטמן: משרד הרווחה, במלונות מההתרשמות שלנו המשרד, השירותים החברתיים המקומיים מגיעים, עושים אספת דיירים, יש קבוצות ווטסאפ, יש פעילות מאוד מרשימה

מירב כהן: לא ראיתי את זה במלונות

מירי מאיר-שטטמן: גם באילת ראינו, גם בהרצליה ראינו, גם בתל אביב

מירי מאיר-שטטמן:  את הפעילות של רשויות מאוד חזקות שיצאה למלונות שהם פועלים בשביל לאחד את המקום שאין בו קהילה

מירב כהן: אני ראיתי אשקלון, שדרות, שלומי

מירי מאיר-שטטמן: לא, אני מדברת על לדוגמה עיריית אילת שולחת

מירב כהן: בסדר, אז אני לא יודעת ספציפית

רונית רוזין: יש 40 מוקדים היום שכבר פועלים וכל הזמן עוד ועוד

מירב כהן: לא הורגש

מירב כהן:  אני חייבת לומר לא הורגש

רונית רוזין: אנחנו כן פגשנו והרגשנו אותם שם

רונית רוזין:  וגם פגשנו אותם שם פיזית

מירב כהן: אני לא מרגישה את זה בכלל

מירב כהן:  ואני אשמח שתעבירו לנו, אולי נעשה על זה אפילו דיון

מירב כהן:  תביאו אותם

מירב כהן:  אני פעם ראשונה שומעת את זה

מירב כהן:  ולא יודעת, עשינו די הרבה סיורים בשטח וזה צורך שעלה חזק

רונית רוזין: בים המלח זה קצת יותר מורכב

מירב כהן: ים המלח, המלונות בירושלים

רונית רוזין: בהרצליה, נתניה, פגשנו את הנציגים של הרווחה המקומית

מירב כהן: אני לא פגשתי

מירב כהן:  רגע, שנייה

מירב כהן:  מבחינתי זה שאתן יודעות כעובדות ממשלה, אתן לא קהל היעד

מירב כהן:  אני צריכה שהבן-אדם, הזקן שאני פוגשת אומר 'ברור, אני מכיר אותו, יש לי את הטלפון שלו

מירב כהן:  כל בעיה הוא פותר לי'

מירב כהן:  את זה לא ראיתי

מירב כהן:  לא ראיתי

מירי מאיר-שטטמן: יש נציגי רווחה בכל מלון

מירי מאיר-שטטמן:  הם יודעים על האנשים

מירב כהן: יש נציגים

מירב כהן:  אנחנו לא יוצאים מהלופ הזה

מירב כהן:  אני יודעת שיש נציגי רווחה בכל מלון

מירב כהן:  אבל בסוף אני נמצאת במלונות ואני שואלת את הבן-אדם 'למי אתה פונה כשיש לך בעיה?' והוא לא יודע

מירב כהן:  הוא לא יודע

מירב כהן:  הוא לא יודע מה השם של הבן-אדם, מה הטלפון שלו, איך מגיעים אליו

מירב כהן:  הוא לא יודע

מירב כהן:  אז יכול להיות שיש שם איזה משמרת ואחת לכמה שעות מגיעה מישהי, אני רואה אותן, נשים מקסימות

מירב כהן:  אבל זה לא מתכנס לזה שהבן-אדם בשטח יודע למי לפנות בשעת צרה

מירב כהן:  נשבעת לך, אני לא אומרת את זה

מירב כהן:  הייתי בעוד מלון ועוד מלון

מירי מאיר-שטטמן: אני לא לוקחת ממך את החוויה שלך, אבל אני יכולה להגיד שאני רואה הרבה חוויות אחרות

מירב כהן: והשבועות עוברים וזה לא משתפר

מירב כהן:  וזה שאתם עדיין אומרים לי 'יש אבל נציגים' – זה לא הצורך שאני מדברת עליו

מירב כהן:  אז מה? יש מאות אלפי עובדים במגזר הציבורי מקצה לקצה

מירב כהן:  אז מה?     

רונית רוזין: הנציגים הם אלה שמביאים את ניצולי השואה כשאנחנו יושבים שם בשביל לתת שירות

מירב כהן: אני אומרת לכם

מירב כהן:  ואם אתם לא מכירים בבעיה גם אין סיכוי שתפתרו אותה

מירב כהן:  האנשים בשטח אין להם שם וטלפון של בן אדם שכשיש להם בעיה, אם זה בעיה בביטוח לאומי, אם זה בעיה בציוד שאין לו, אם זה בעיה בבירוקרטיה

מירב כהן:  הוא לא יודע למי הוא פונה והוא פותר לו את הבעיה

מירב כהן:  אין, אין, אני הלכתי לעוד מלון ועוד מלון

מירב כהן:  אנחנו כבר חודשיים כמעט בתוך האירוע הזה וזה לא נפתר

מירב כהן:  וזה שיש שם מישהו שמגיע ממשרד ממשלתי, הרבה פעמים גם פונים אליו ואין לו את הכלים, כי הוא לא בעמדה מספיק בכירה וכן הלאה

מירב כהן:  היינו שם

מירב כהן:  זה לא נפתר, אל תספרו לי שזה נפתר

מירב כהן:  היינו רק שבוע שעבר וזה לא היה המצב

מירב כהן:  וזה מייאש אותי שכל פעם כשאני אומרת את זה אתם אומרים אבל יש, כאילו לא הבנו את הצורך

מירב כהן:  הצורך זה לא נציג של משרד ממשלתי

מירב כהן:  הצורך הוא מנהל קהילה

מירב כהן:  הוא מכיר אותם, הוא חי איתם, הוא מכיר את המשפחה שלהם, הוא מלווה אותם באופן שוטף והם חלק מקבוצה

מירב כהן:  ואין את זה

מירב כהן:  אין את זה

מירב כהן:  אני לא ראיתי את זה בעיניים

קריאה: יש שכונות תומכות

מירב כהן: יש שכונות תומכות שזה מהמם, אבל לא כולם נמצאים בתוך שכונה תומכת

מירב כהן:  אם אפשר היה להרחיב את השכונה התומכת לכל הזקנים זה היה נפלא

מירב כהן:  נפלא

קריאה: זה מאוד חשוב, ממוסד, של המדינה

מירב כהן: נכון

מירב כהן:  אז זה דבר נוסף שאולי אנחנו נעשה עליו דיון בהמשך

מירב כהן:  ונקודה אחרונה לסיכום, זה רק אם תוכלו לשבת עם נציגי עמותת ילדות אבודה, שורדי השואה שדיברו בדיון

מירב כהן:  ותוכלו להביא את העלויות של הדברים שהם מבקשים לוועדה, אז אולי נוכל לראות איך ניגשים לזה טוב יותר

מירב כהן:       אז אני סיכמתי: סוגיית הדמנציה, סוגיית הקבוצות הקטנות, התומך הקהילתי – שנעשה על זה דיון בהמשך והדרישות התקציביות שהעלו פה נציגי העמותה שנשמח לכמת אותם ולהבין באיזה סדרים

מירב כהן:  תגישו את זה כשתגישו את זה ונקדם את זה

מירב כהן:  כדי שנבין מה סדרי הגודל של הבעיה

מירב כהן:       תודה רבה, נעלתי את הדיון