ועדת העבודה והרווחה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 113, 2023-11-13 00:00

ישראל אייכלר: אני פותח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה

ישראל אייכלר:  על סדר-היום: הצעת חוק הארכת תקופות ודחיית מועדים (הוראת שעה – חרבות ברזל) (החלטות מינהליות ופעולות כלפי רשות ציבורית, אומנה לילדים, תקופות כהונה, תאגידים, בתי דין מינהליים ותכנון ובנייה), התשפ"ד-2023 - הארכת תקופות ודחיית מועדים לפי חוק אומנה לילדים

ישראל אייכלר:       היועצת המשפטית, איילת תקריא את הנוסח

איילת וולברג: אני מציעה, בגלל שזאת הצעת חוק ממשלתית, משרד הרווחה יסביר את הצורך

ישראל אייכלר: בסדר

ישראל אייכלר:  חשבתי שקודם נקרא במה מדובר אבל אם את רוצה שהם יסבירו, בבקשה

רחל איגר לוין: אני מנהלת שירות ילדים ומשפחות אומנה במשרד הרווחה

רחל איגר לוין:       אני אתן את הרקע לגבי אומנת חרום

רחל איגר לוין:  מדובר במשפחות אומנה מיוחדות שקולטות ילדים שהוצאו מביתם, הרבה פעמים בצו חרום לפי חוק הנוער

רחל איגר לוין:  מדובר בילדים שנמצאו במצבי סכנה והיה צורך להגן עליהם באופן מיידי

רחל איגר לוין:  בדרך-כלל הילדים מגיעים ללא כל מידע מוקדם עליהם ואנחנו רק יודעים שהם היו במצב של סכנה

רחל איגר לוין:  יש לנו גם קבוצת של ילדים שבית משפט לנוער מורה בצווי ביניים על העברתם לאומנת חרום

רחל איגר לוין:       בתוך אומנת החרום, מעבר להגנה המיידית והדאגה, אנחנו עורכים להם בדיקות רפואיות, עושים אבחון של המצב ההתפתחותי שלהם וכן בודקים את הקשר בינם להורים

רחל איגר לוין:  בסיום תקופת האבחון יש המלצה לגורם המוסמך, הוועדה לתכנון וטיפול ואחר-כך לבית המשפט, כדי להחליט על המשך תכנית הטיפול שלהם

רחל איגר לוין:  זאת המהות של אומנת החרום

רחל איגר לוין:       בהקשר לנושא כאן, הסמכות שניתנת על-פי החוק היא לשלושה חודשים עם שיקול דעת לעוד שלושה חודשים

רחל איגר לוין:  אנחנו מדברים על קבוצת הילדים שבתחילת המלחמה כבר היו שלושה חודשים או לקראת שלושה חודשים והצפי הוא שאנחנו לא נסיים את האבחון שלהם תוך החצי שנה שניתנה לנו

רחל איגר לוין:  עליהם אנחנו מדברים כרגע

נטלי מופסיק: אני ממשרד הרווחה

נטלי מופסיק:       צריך להגיד שבמקור הצעת החוק ביקשה לבצע בעצם הארכה אוטומטית כך שילדים שנמצאים 6 חודשים באומנת חרום, באופן אוטומטי תוארך השהייה שלהם באומנת החרום בעוד שלושה חודשים

נטלי מופסיק:  לאחר דיון בין הממשלה לבין הייעוץ המשפטי של כנסת, הצעת החוק שונתה במובן הזה שהיא פשוט מאפשרת, כמו בחוק הקיים, למפקחת הארצית על האומנה לאשר בעוד שלושה חודשים

נטלי מופסיק:  כמובן כל מקרה ספציפי יגיע לאישור המפקחת הארצית וזה לא יהיה באופן אוטומטי

נטלי מופסיק:  במקביל, כמו שאמרה רחל, בית המשפט יידרש לאשר את המשך הוצאת הילד ממשפחתו

ישראל אייכלר: בעוד שלושה חודשים

נטלי מופסיק: בעוד שלושה חודשים

ישראל אייכלר: כמה ילדים נמצאים באומנת חרום?     

רחל איגר לוין: באופן כללי, יש בישראל כ-30 משפחות אומנת חרום

רחל איגר לוין:  כל אחת יכולה לקלוט עד 5 ילדים אבל אין לנו כרגע 150

ישראל אייכלר: זה בסביבות 100 ילדים

רחל איגר לוין: בו זמנית

ישראל אייכלר: כדי שהצופים יידעו וגם אני, מה ההבדל המהותי בין אומנת חרום לאומנה רגילה?      

רחל איגר לוין: אומנת חרום מתמקדת בהגנה על הילד, מיצוב המצב הבריאותי נפשי שלו, אבחון והחלטה על המשך דרכי טיפול

רחל איגר לוין:  זה לתקופות מאוד קצרות כדי לסיים את האבחון ולקבל החלטה לתקופה יותר ארוכה

רחל איגר לוין:  חלק מהילדים חוזרים לבית ההורים שלהם וחלק עוברים לאומנה

דבורה ביטון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להבהיר לך מהניסיון שלי

דבורה ביטון:  אדוני, במשך 14 שנים ייצגתי הורים וזה בעצם היה עיקר עבודתי

דבורה ביטון:  אומנת חרום מתבצעת מעכשיו לעכשיו

דבורה ביטון:  זאת אומרת, קרה אירוע בבית, כמו אלימות בין האב לאם והחליטו שהילד נמצא בסכנה ואז פשוט לוקחים ומעבירים אותו

דבורה ביטון:  זאת יכולה להיות למשפחה או איזה מרכז

דבורה ביטון:  זה יכול להיות ילד בן 6, 7, 8, 9 ולא חושבים מה עובר על הילד

דבורה ביטון:  יצאנו מתוך הנחה שאנחנו מגנים עליו

דבורה ביטון:  לרוב זה קורה אבל לא תמיד

דבורה ביטון:       אדוני, הבקשה שמתבקשת פה היא מאוד מטרידה משום שהמטרה של אומנת חרום היא בסוף לנסות לייצב ולמצוא דרכי טיפול חדשים

דבורה ביטון:  לא אחת, המשפחה שממנה הוצאת את הילד, יכולה לעבור שיקום, או לחילופין, אפשר לקחת את הילד לסבא או לסבתא

דבורה ביטון:       ברגע שאתה מאפשר את זה, אתה בעצם מונע

דבורה ביטון:  לא מדובר באלפים

דבורה ביטון:  המלחמה לא תכריע בנושא הילדים ואתה לא יכול לפגוע באוכלוסייה שגם ככה היא מוחלשת

דבורה ביטון:  ברגע שאתה מוציא ילד, כנראה שקורה משהו בבית

דבורה ביטון:  לבוא ולהפוך את זה לאוטומטית כמעט לתשעה חודשים, זה פשוט לא יכול להתקיים

דבורה ביטון:       קודם כל, בואו נזכור שיש פה ילד, יש פה משפחה

דבורה ביטון:  עם כל הכבוד לעובדים הסוציאליים שיש לי הערכה מאוד גדולה אליהם אבל אתה שומע את המספרים

ישראל אייכלר: אני רוצה  להבין משהו טכני

ישראל אייכלר:  הסבא והסבתא, דוד או דודה, גם יכולים להיות אומנה?     

דבורה ביטון: ברור

דבורה ביטון:  אבל הם צריכים להיבדק

דבורה ביטון:  לפעמים, עד שעושים תסקיר, זה לוקח זמן

נטלי מופסיק: זה לא תסקיר

נטלי מופסיק:  כדי להכיר בקרובי משפחה כאומנה הם עוברים תהליכי אבחון ותהליך של עמידה בתנאי הסף

נטלי מופסיק:  זה לוקח זמן

נטלי מופסיק:  זה דווקא נועד כדי לאפשר לי

נטלי מופסיק:       אני חייבת להגיד שמצער אותי לשמוע אמירות שאנחנו מעבירים ילדים בלי לחשוב על מה לעבור על הילד

דבורה ביטון: אני לא אמרתי בלי לחשוב

נטלי מופסיק: אמרת לי לחשוב מה עובר על הילד

דבורה ביטון: חוץ מזה, אני חושבת שאנחנו לא יכולים להסתיר את הסיטואציה

נטלי מופסיק: אנחנו רק חושבים מה עובר על הילדים, זה מה שבראש שלנו

דבורה ביטון: לא משנה

דבורה ביטון:  כשמוציאים ילד למשפחה שהוא לא מכיר - - -      

ישראל אייכלר: בנושא הזה אני רוצה שהנחת היסוד תהיה - - -      

דבורה ביטון: קודם כל ייבדקו קרבה ראשונה

ישראל אייכלר: תקשיבי מה אני אומר

ישראל אייכלר:  גם את וגם העובדים הסוציאליים והיושבים פה רוצים בטובת הילד

דבורה ביטון: ללא ספק, זאת לא הסוגיה

ישראל אייכלר: יש לי ניסיון מפעם קודמת ולכן הפעם אנחנו מבהירים חד משמעית

ישראל אייכלר:  כל מי שיושב פה רוצה את טובת הילד

ישראל אייכלר:  עכשיו צריך לעשות את הרגישות

דבורה ביטון: בדיוק

ישראל אייכלר: את אומרת ששלושה חודשים זה הרבה מידי זמן

דבורה ביטון: אני אומרת שבואו ניכנס לנעלי הילד שהולך למשפחה זרה

דבורה ביטון:  נתחיל עם זה שכבר יש משבר ולהאריך את התקופות בגלל שאי-אפשר להגיש תסקירים או ממצאים כדי לדעת מה קורה איתו, לדעתי זה לא נכון

דבורה ביטון:  הגורמים הטיפוליים צריכים לראות גם מה קורה עם הילד בבית

דבורה ביטון:  נתקלנו גם במשפחות אומנה שזה לא היה בדיוק החלום שחלמנו עליו

דבורה ביטון:       לכן, אדוני היושב-ראש, אני לא רואה סיבה מדוע צריך להאריך את התקופה מעבר לתקופה שכבר ניתנה

דבורה ביטון:  לא בכדי היא ניתנה

דבורה ביטון:  זה בדיוק כדי למנוע את המקרים האלה

יפעת פוליצר: אני ממונה ארצית על ייצוג הורים בסיוע המשפטי של משרד המשפטים

יפעת פוליצר:  אנחנו מייצגים 8,000 הורים בכל זמן נתון וכל שנה 2,000 תיקים חדשים

ישראל אייכלר: 8,000 הורים זה באומנה רגילה

יפעת פוליצר: אנחנו מייצגים את ההורים בהליכי נועם

ישראל אייכלר: הם דיברו רק על אומנת חירום

יפעת פוליצר: אני מציגה את עצמי ומסבירה מה אנחנו עושים ועכשיו אני יורדת לנקודה

יפעת פוליצר:  בעיקרון, אדוני שאל שאלה מצוינת

יפעת פוליצר:  שאלת מה ההבדל בהוצאה בין אומנת חרום לאומנה רגילה? ההבדל הוא שבאומנת חרום אין זכות להורה ואין הליך מובנה עם הליך הוכחות לבוא ולהוכיח שאני כן יכול

יפעת פוליצר:  להראות שיש לי חלופה, יש לי סבא, דודה, או לומר שמה שטוענים עלי נכון או לא נכון

יפעת פוליצר:  אומנת חרום הוא הליך זמני, הוא הליך מהיר שנועד להגן על הילד

יפעת פוליצר:       לפי החוק יש לנו 3 חודשים ועוד 3 חודשים, שזה מספיק זמן בשביל להתכנס ולכתוב תסקיר ולבדוק האם ההורה יכול להשתקם והאם הוא יכול למצוא חלופה ולנהל הליך משפחתי כמו שצריך

יפעת פוליצר:       כמי שעומד מול גורמי הרווחה בבתי המשפט אנחנו רואים את עבודת הקודש שהם עושים

יפעת פוליצר:  הם עושים עבודת קודש ואין לי שום מילה לביקורת או מחשבה כזאת או אחרת שמדברת על-כך שהם לא רואים את טובת הילדים לנגד עיניהם

יפעת פוליצר:       אבל אני באתי להשמיע את הקול של ההורים, את הקול של המשפחות

יפעת פוליצר:  את הקול שאומר, תנו לי את ההזדמנות להוכיח שאנחנו יכולים

יפעת פוליצר:  הרי בסופו של דבר, מדובר בתקופה של 9 חודשים בהליך חרום שהילד הוצא מהבית

יפעת פוליצר:  להחזיר אותו אחר-כך, בזמן של ילד, זה מאוד מורכב

יפעת פוליצר:       אני אגיד עוד משהו, אדוני

יפעת פוליצר:  בסופו של דבר, אני סבורה שדווקא בזמן מלחמה אנחנו צריכים לשמור על אותן זכויות אדם ועל זכויות בסיסיות

יפעת פוליצר:  ההורה רוצה שיתנו לו את ההזדמנות לטעון ולהציע חלופות אחרות ולהראות שהוא כן יכול אבל כרגע הרווחה מבקשת משיקולים טכניים של כוח אדם וחוסר יכולת

יפעת פוליצר:       אני אגיד עוד משהו לאדוני

יפעת פוליצר:  אני לא משווה, אבל היום יש נוהל לילדים היתומים

יפעת פוליצר:  שם בפועל אין איזה הליך מורכב והסבים הם אופציות והדודים הם אופציות וכשרוצים להתכנס מתכנסים

יפעת פוליצר:  פה, בתקופה של חצי שנה אפשר להגיד שבסופו של דבר חצי שנה זה די והותר

יפעת פוליצר:       יש עוד משהו שאני אגיד בהיבט המשפטי ואולי היועצת המשפטית תסכים איתי

יפעת פוליצר:  יש פה ניסיון להעברת נטל הראייה

יפעת פוליצר:  מה הכוונה? אומרים לי החברים שלי ברווחה: תשמעי, ההורה יכול לטעון שהוא רוצה שהילד יחזור

יפעת פוליצר:  הנה, אנחנו גם נותנים שיקול דעת

יפעת פוליצר:  אבל בסופו של דבר בהליך המשפטי הרי נטל הראייה מוטל על המדינה, על הרווחה, להגיד שההורים לא ראויים

יפעת פוליצר:  אז לבוא ולהגיד להורה, שגם ככה הוא מוחלש ובמקרים רבים לא מיוצג,  שאני רוצה משהו אחר בשביל שהם ייערכו או יתארגנו אחרת, לדעתי זה פשוט תיקון מיותר

ישראל אייכלר: אני רוצה שהיועצת המשפטית תגיד משהו גם בתשובה למשרד המשפטים וגם מה שהיה פה בכנסת כי יש איזה שינוי בנושא

איילת וולברג: חשוב לי לחדד

איילת וולברג:  אני לא נוגעת בכל הנקודות שהעלית אבל חשוב לי לציין שהצעת החוק הגיעה לכנסת כהצעת חוק עם הרבה מאוד נושאים

איילת וולברג:  היא הועברה לוועדת החוקה ושם פיצלו את הנושא של אומנה והוא הגיע לוועדה שלנו שלה יש את המומחיות לטפל בנושא הזה

איילת וולברג:       אני לא יודעת אם ראית אבל הנוסח כן עבר כמה שינויים משמעותיים

יפעת פוליצר: ראיתי

יפעת פוליצר:  אתמול דיברתי עם לידיה והסתכלתי

יפעת פוליצר:  זה עדיין 9 חודשים

איילת וולברג: אני רוצה לציין הבדל אחד משמעותי ואני אשמח לשמוע את דעתך עליו בהקשר הזה

איילת וולברג:  בעצם, בהצעת החוק כפי שהוגשה זה היה 3 חודשים אוטומטית

איילת וולברג:  זאת אומרת, אם היום האחרון של הארכת תקופת השהייה נפל בתקופה הקובעת, שזאת התקופה של ה-3 חודשים מה-7 באוקטובר והלאה, אז אוטומטית זה היה בעצם מוארך ב-3 חודשים

איילת וולברג:  בנוסח שמונח בפני הוועדה, בעצם המפקח הארצי רשאי להאריך ב-3 חודשים

איילת וולברג:  זאת לא הארכה אוטומטית

איילת וולברג:  גם זה רק מטעמים מיוחדים שיירשמו

איילת וולברג:       להבנתי, בכל מקרה ומקרה - - -      

רחל איגר לוין: גם אז נדרשת פנייה לבית משפט

קריאה: זה גם על התקופה של אלה שרק נמצאים בהארכה של שלושת החודשים השניים

ישראל אייכלר: לכן אני מציע שזה השלב שבו אני רוצה לשמוע את החוק כפי שהוא מנוסח ואחרי זה תגיבו

איילת וולברג: יש כמה שינויים מהנוסח שמונח בפניכם, בעיקר עניינים של נוסח

איילת וולברג:  אם יש הבדלים קטנים, אני אסביר

איילת וולברג:       "הצעת חוק הארכת תקופות"

איילת וולברג:       הורדנו את דחיית מועדים כי כבר אין דחיית מועדים בנוסח הנוכחי

איילת וולברג: 1

איילת וולברג: א	 - הגדרות ופרשנות     בחוק זה –	     "חוק אומנה לילדים" – חוק אומנה לילדים, התשע"ו-2016;"      התקופה הקובעת" –  - - -      

ישראל אייכלר: אני רואה נוסח אחר לגמרי

איילת וולברג: בנוסח שבפניך, אדוני, יש עוד הגדרות שלקוחות מתוך חוק אומנה לילדים

איילת וולברג:  בעצם, בסעיף קטן ב', שתכף אקריא, אנחנו נגיד שלכל מונח בחוק הזה, בעצם תהיה המשמעות הנודעת לו בחוק אומנה לילדים, כדי שלא נצטרך בפירוט לציין כל הגדרה והגדרה

איילת וולברג:       זה ההבדל ואני אקריא עכשיו את הנוסח כפי שהוא:     בנוסח שבפניכם כתוב לגבי התקופה הקובעת שהיא מיום כ"ב בתשרי התשפ"ד (7 באוקטובר 2023 עד יום כ"ו בטבת התשפ"ד (ה-7 בינואר 2024)

איילת וולברג:       העירו לי מהנסחות שאם מדובר בתקופה של 3 חודשים, אז היא צריכה להסתיים ב-6

איילת וולברג: 1 ולא ב-7

איילת וולברג: 1 ושבכל אופן, הם מעדיפים שננסח את זה כתקופה של שלושה חודשים שתחילתה ביום כ"ב בתשרי התשפ"ד (7 באוקטובר 2023)

איילת וולברג:  בכל אופן, אנחנו מדברים על תקופה של 3 חודשים

ישראל אייכלר: זה כל הנוסח?     

איילת וולברג: רגע, לא סיימתי

איילת וולברג:       "ב

איילת וולברג: 	     לכל מונח בחוק זה תהיה המשמעות הנודעת לו בחוק אומנה לילדים

איילת וולברג:      סעיף 2 הוא לב הצעת החוק

איילת וולברג:       "2

איילת וולברג: 	הארכת תקופת שהייה באומנת חירום     על אף האמור בסעיף 62 לחוק אומנה לילדים, האריך המפקח הארצי על האומנה את תקופת שהייתו של ילד באומנת חירום לפי הוראות אותו סעיף, והיום האחרון של תקופת הארכת השהייה חל בתקופה הקובעת" (תחילתה ביום 7

איילת וולברג: 10 תקופה של 3 חודשים – א

איילת וולברג: ו), "רשאי המפקח הארצי על האומנה, בהתייעצות עם עובד סוציאלי לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה) או עובד סוציאלי לפי חוק הסעד (טיפול באנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית), לפי העניין, מטעמים מיוחדים שיירשמו, להאריך את תקופת השהייה בתקופה שלא תעלה על שלושה חודשים נוספים; על החלטה להאריך את תקופת השהייה כאמור יחולו הוראות חוק אומנה לילדים

איילת וולברג: "     הסיפה חשובה כדי שכל הוראות חוק אומנה לילדים שנוגעות לטובת הילד ולזכויות הילד שמפורטות  בחוק אומנה לילדים באריכות, יחולו גם כן לגבי ההחלטה הזאת שמקבלים לפי החוק המוצע על הארכת תקופת השהייה

איילת וולברג:  זאת אומרת, שלפי החוק המקורי היו 3 חודשים פלוס 3 חודשים וכאן יש אפשרות ל-3 חודשים נוספים

איילת וולברג:  בהצעת החוק שהוגשה לוועדת חוקה, גם היתה אפשרות להאריך את התקופה הקובעת

איילת וולברג:  כאן אין אפשרות להאריך את התקופה הקובעת

איילת וולברג:  זאת אומרת, זאת תקופה של 3 חודשים בלבד

ישראל אייכלר: לא 9 חודשים

איילת וולברג: זה יהיה 9 חודשים במצטבר לילד, אבל זה 3 חודשים נוסף על החצי שנה

ישראל אייכלר: כל 3 חודשים הוא יצטרך לבוא לבית המשפט?     

איילת וולברג: להבנתי ממשרד הרווחה, כל החלטה כזאת עוברת ביקורת שיפוטית

נטלי מופסיק: בית המשפט יכול לקבוע תקופות קצרות יותר

ישראל אייכלר: אבל כל 3 חודשים הילד יראה שופט?     

איילת וולברג: לא

ישראל אייכלר: לא הילד, בא כוחו יראה שופט

ישראל אייכלר:  אני רוצה להיות רגוע

נטלי מופסיק: התשובה היא לא

נטלי מופסיק:  אם בית המשפט קבע מלכתחילה את הוצאת הילד מחוץ למשמורת הוריו לחצי שנה, דברים שלא קורים בדרך-כלל בסיטואציות של אומנת חרום, אז מדובר בחצי שנה

ישראל אייכלר: אבל אתם מדברים על אומנת חרום של 3 חודשים

נטלי מופסיק: אבל אם אתה מדברים על אומנת חרום שזה 3 חודשים

נטלי מופסיק: זה בדרך-כלל מה שקורה

ישראל אייכלר: אולי צריך להבהיר את זה בחוק

נטלי מופסיק: אומנת חרום מתבצעת בדרך-כלל במסגרת של צווי ביניים, לפני שמתחילים להכיר את המשפחה של הילד

נטלי מופסיק:  תוך כדי התהליך מתכנסת ועדת תכנון טיפול שבודקת חלופות בתוך המשפחה, בודקת אפשרויות שיקום בתא המשפחתי ולהחזיר את הילד להוריו

נטלי מופסיק:  אם מדובר בצווי ביניים הם ממילא לשלושה חודשים ולכן כן מגיעים לבית משפט

נטלי מופסיק:  מעשית זה כל שלושה חודשים

איילת וולברג: להורים יש אפשרות להביע את עמדתם בבית המשפט

יפעת פוליצר: במידה וצו חוק הנוער - -  תסבירי על ההליכים המקבילים

נטלי מופסיק: ברגע שמוגשת בקשה לבית המשפט להאריך את השהייה של הילד מחוץ לבית הוריו, בוודאי שבית המשפט מבקש לקבל את עמדת ההורים ולפעמים גם נקבע דיון

נטלי מופסיק:  זה לראות עיניו של המשפט

איילת וולברג: באיזה מקרים זה לא יגיע לבית משפט? יכול להיות שפה מסכימים להאריך ל-9 חודשים - - -      

נטלי מופסיק: באופן תיאורטי, אם יש הסכמה של ההורים לשהייה של הילד מחוץ לביתו, אז זה לא יגיע לבית המשפט

נטלי מופסיק:  אני יכולה להגיד שמדובר במקרים עד לא קיימים

ישראל אייכלר: אולי נכתוב את זה בחוק

ישראל אייכלר:  שיהיה כתוב עם תהיה הסכמה

יפעת כהן פוליצר: יש לי מה להגיד לגבי הסכמות

דבורה ביטון: כשאין הסכמה, חייב להיות אישור של בית משפט

ישראל אייכלר: בדיוק

יפעת פוליצר: אלא אם כן הצו שלך מלכתחילה נקבע לשנה

יפעת פוליצר:  זה נדיר אבל ההצעה שלך כרגע לא מחייבת

יפעת פוליצר:  אדוני שואל אותך אם יש חובה לדיון, את צריכה להשיב לו

נטלי מופסיק: צו ביניים ניתן לשלושה חודשים

יפעת כהן פוליצר: בסדר, אבל את יכולה להאריך

ישראל אייכלר: אני רוצה להבין את מה שאת אומרת

יפעת כהן פוליצר: אני רוצה שנייה להתייחס לשאלה ששאלה היועצת המשפטית לגבי התיקון

יפעת כהן פוליצר:  קודם כל, אני מברכת על התיקון כי הוא הרבה יותר ריאלי ממה שהוגש לוועדה

יפעת כהן פוליצר:  אבל, יחד עם זאת, צריך לזכור שגם המפקח על האומנה וגם עו"ס לחוק נוער הם צד בהליך משפטי וזה שנותנים להם את שיקול הדעת, אותי, כמי שמשמיעה את קול ההורים, זה לא מרגיע

יפעת כהן פוליצר:  זה דבר ראשון

יפעת כהן פוליצר:       דבר שני

יפעת כהן פוליצר:  אם גם ככה זה תלוי בבית המשפט, אז אני לא מבינה למה התכנסנו פה

יפעת כהן פוליצר:  בסופו של דבר, אם הכוונה היא באמת לבוא ולהציג בפני בית המשפט את האפשרויות, הרי ממילא אפשר לבוא ולהגיד שרוצים או לא רוצים להאריך

נטלי מופסיק: בית משפט לא יכול להאריך את זה בחצי שנה באומנת חרום

יפעת כהן פוליצר: את רוצה שאני אתן לך דוגמאות? זה קיים אז למה לאפשר את זה? בגלל שזה חריג, בגלל שזה זמן ילד ובגלל שזאת בקשה חריגה

יפעת כהן פוליצר:       אני רוצה שאדוני ישאל מה המטרה בסופו של דבר של התיקון הזה? אם המטרה של התיקון הזה היא בעצם להקל על גורמי הרווחה אל מול צד שהוא גם ככה חלש ומוחלש בזמן מלחמה, אז אני לא בטוחה שאנחנו פה צריכים להסכים לדבר כזה

יפעת כהן פוליצר:  הרי בסופו של דבר מדובר בלא הרבה ילדים

יפעת כהן פוליצר:  אפשר להתכנס ולעשות את המאמץ הזה

ישראל אייכלר: אני רוצה לשמוע את ההסבר של משרד הרווחה

רחל איגר לוין: במשרד הרווחה וברשויות המקומיות העובדים הסוציאליים מגוייסים ביותר מ-200% לעבוד במצב החרום

רחל איגר לוין:  הם לא יושבים ומחכים

יפעת כהן פוליצר: אז נזניח אוכלוסייה אחת כדי לעזור לאוכלוסייה אחרת? זאת הזנחה

נטלי מופסיק: זאת לא הזנחה

נטלי מופסיק:  הילדים נמצאים במקום בטוח

יפעת כהן פוליצר: אני לא יודעת אם הם נמצאים במקום בטוח

יפעת כהן פוליצר:  מבחינתך זה מקום בטוח אבל מבחינת ההורה שלקחו לו את הילד זה לא מקום בטוח

יפעת כהן פוליצר:  הוא רוצה את הילד שלו אצלו בבית

יפעת כהן פוליצר:  למה להשתיק את האפשרות שלו לנהל הליך

נטלי מופסיק: אז יש בית המשפט

יפעת כהן פוליצר: אז אין בעיה

יפעת כהן פוליצר:  נגמרה חצי שנה, תנהלו הוכחות

נטלי מופסיק: מה זאת אומרת? אנחנו רוצים לבדוק בתוך חצי שנה

יפעת כהן פוליצר: את רוצה לבדוק אבל יש פה זכויות של הורים

נטלי מופסיק: אבל בתוך הזמן הזה רוצים לבדוק

יפעת כהן פוליצר: אז תבדקי בטווח של חצי שנה

רחל איגר לוין: אני מבקשת רגע להתייחס ולהסביר איך אנחנו עובדים

רחל איגר לוין:  אני חושבת שמוצגת כאן תמונה לא מדויקת

רחל איגר לוין:  מרגע שהילד נכנס לאומנת חרום מיידית יש קשר עם ההורים שלו ונפגשים עם ההורים שלו

רחל איגר לוין:  חלק מהקושי כרגע לאבחן ילדים - - -      

יפעת כהן פוליצר: מי נפגש עם ההורים שלו?     

רחל איגר לוין: הילד נפגש עם הוריו

יפעת כהן פוליצר: הוא תמיד נפגש עם הוריו, גם באומנה חסויה?     

רחל איגר לוין: אנחנו מדברים על אומנת חרום שהיא אומנה חסויה ואנחנו מוצאים את המקום - - -      

יפעת כהן פוליצר: את רוצה שאני אתן דוגמאות שנפגשים או לא נפגשים?     

רחל איגר לוין: אנחנו מדברים על הפרקטיקה

ישראל אייכלר: בדיוק, צריך לדעת ביום יום

רחל איגר לוין: אני רוצה לדבר רגע על הפרקטיקה

רחל איגר לוין:  הפרקטיקה היא שהילד פוגש את הוריו לצורך אבחון הקשר ביניהם ולגבי היכולת של ההורה לקבל הדרכה והכוונה כדי שנוכל לשקול חזרתו לבית

רחל איגר לוין:       בכל מקרה, בתקווה שהתיקון הזה יעבור, צריך להגיד שאנחנו כל יום כן עובדים עבור כל הילדים שנמצאים באומנות חרום, על-מנת לקדם את הדברים

רחל איגר לוין:  יש הורים שמפחדים להגיע למקומות שיש בהם אזעקות ודברים מהסוג הזה

רחל איגר לוין:  יש רשויות שאינן עובדות במקומן

רחל איגר לוין:  יש משפחות שמפונות

רחל איגר לוין:  כל שירותי הרווחה עובדים מסביב לשעון במצבי חרום

רחל איגר לוין:  הדבר הזה מאפשר לנו שיקול דעת

רחל איגר לוין:  אנחנו כמובן עושים הכול כדי לזרז הליכים

ישראל אייכלר: אני שואל תיאורטית

ישראל אייכלר:  מה יקרה אם אנחנו לא מאשרים? מה קורה עם הילדים?     

רחל איגר לוין: הילדים יישארו באומנת חרום ואנחנו נפנה לבית המשפט בבקשה לאשר את זה

יפעת כהן פוליצר: נכון, בית המשפט ישקול כמו שהוא צריך לשקול בהליך משפטי

נטלי מופסיק: אבל אי-אפשר יהיה - - -      

יפעת כהן פוליצר: את רוצה שאני אתן לך דוגמאות של ילדים שנשארים במרכז חרום? נטלי, למה אתם לא משקפים את המציאות כמו שהיא?     

נטלי מופסיק: אם בית המשפט מפר חוק זה משהו אחד, אבל אנחנו לא יכולים לתת לזה יד

יפעת כהן פוליצר: אני כרגע נמצאת בסיטואציה שעד היום לא ראיתם לנכון לתקן את החקיקה הזאת ועדיין יש ילדים במרכזי חרום

נטלי מופסיק: מרכזי חרום זה משהו אחר

יפעת כהן פוליצר: אוקי, אז באומנת חרום

יפעת כהן פוליצר:  אני אתן לך גם דוגמאות כאלה

יפעת כהן פוליצר:  אני אומרת כזה דבר: הרי עד היום השארתם את זה לשיקול בית המשפט

יפעת כהן פוליצר:  היום במצב מלחמה - - -      

נטלי מופסיק: לא נכון

יפעת כהן פוליצר: מה המטרה של התיקון?     

נטלי מופסיק: המטרה של התיקון לאפשר לנו בתקופת המלחמה עוד 3 חודשים להשאיר את הילדים

יפעת כהן פוליצר: מה עם ההורים?     

נטלי מופסיק: ההורים ימשיכו להיבדק

יפעת כהן פוליצר: מה זאת אומרת ימשיכו להיבדק?     

נטלי מופסיק: תמשיך להיבדק האפשרות לשיקום ההורים ולהחזרת הילד

יפעת כהן פוליצר: זאת הפרת איזון חוקתי

דבורה ביטון: אם יש מלחמה את הרשויות מפסיקות לעבוד?     

יפעת כהן פוליצר: זאת הפרת איזון חוקתי ברור

ישראל אייכלר: זה שזאת דעתך שזאת הפרת איזון בשם ההורים שמענו

ישראל אייכלר:  זה שהם אומרים שהם צריכים את זה, שמענו

ישראל אייכלר:  עכשיו אני רוצה לשקול באיזון

ישראל אייכלר:      רציתי להגיד משהו?     

זכי חרוב: אני מנכ"ל של שחר שירותי אומנה

זכי חרוב:  אנחנו מטפלים ב-850 ילדים במסגרת משפחות אומנה

זכי חרוב:  אני רק רוצה להגיד שאומנת חרום זה אומר שהילד נמצא בסכנה

יפעת כהן פוליצר: לכאורה

זכי חרוב: למה לכאורה?     

ישראל אייכלר: לא, אני לא עושה פה ויכוחים

דבורה ביטון: היא צודקת כי אחר-כך - - -      

ישראל אייכלר: אבל זה לא מועדון ויכוחים, אנחנו צריכים להחליט

זכי חרוב: אומנת חרום זה חרום

זכי חרוב:  זה אומר שהילד נמצא בסכנה וצריך להגן עליו

זכי חרוב:  אני לא נכנס כרגע לעניינים משפחתיים

זכי חרוב:  מהמקום הזה אנחנו בעצם צריכים לפעול

זכי חרוב:  אם ילד נמצא בסכנה צריך להגן עליו מיידית

זכי חרוב:  כמובן שבמקביל בודקים איפה הוא יהיה, מה קורה עם ההורים שלו, האם מדובר בסידור לטווח ארוך, סידור לטווח יותר זמני כדי לבדוק מה קורה עם ההורים

זכי חרוב:       צריך להניח פה על השולחן שאנחנו מדברים על ילד בסכנה

ישראל אייכלר: ילד בסיכון כמה זמן נמצא בחרום?      

יפעת כהן פוליצר: לפי החוק עד חצי שנה

ישראל אייכלר: אני שואל בפועל בשטח

ישראל אייכלר:  אני יודע מה החוק אבל השאלה כמה זמן ביום יום

זכי חרוב: אדוני מתכוון לאומנה רגילה?     

ישראל אייכלר: מתי מעבירים אותו לאומנה רגילה?     

זכי חרוב: ברגע שעושים את כל הבדיקות, מה קורה עם המשפחה - - -      

ישראל אייכלר: בדרך כלל תוך 6 חודשים?     

זכי חרוב: תוך 6 חודשים - - -      

יפעת כהן פוליצר: יש מקרים חריגים שלא

ישראל אייכלר: אבל בדרך כלל

זכי חרוב: בעיקרון, אין לאף אחד אינטרס שהילד יהיה באומנת חרום לאורך זמן

זכי חרוב:  זה לא נכון לילד, זה לא נכון לאף אחד

זכי חרוב:  עושים מאמץ להעביר אותו לאומנה קבועה או להחזיר אותו למשפחתו

ישראל אייכלר: מה לדעתך מונע בזמן מלחמה להמשיך בהליך הרגיל?         

זכי חרוב: כולנו עסוקים פה בהרבה מאוד נושאים

זכי חרוב:  מטפלים ביתומים של המלחמה

זכי חרוב:  יש פה צוותים שנמצאים כרגע בעבודה מאוד אינטנסיבית מעבר לזמן הרגיל

זכי חרוב:  לכן זמן המלחמה זה זמן מלחמה

זכי חרוב:  אנחנו חייבים את הזמן הזה

זכי חרוב:  אנחנו מתמודדים עם הרבה מאוד אירועים שלא התמודדנו איתם במצב רגיל

זכי חרוב:  יש לנו עובדים שנמצאים במילואים, יש עובדות שהבעלים שלהן במילואים

זכי חרוב:  אתמול נודע לנו שבעל של עובדת נהרג במלחמה

זכי חרוב:  הדברים האלה גוזלים המון אנרגיה

זכי חרוב:  הזמן הזה שאנחנו מבקשים זה זמן שנותן לנו אפשרות לעבוד יותר נכון

זכי חרוב:  לא לשכוח שאומנת חרום זה ילד בסכנה, את זה צריך להגיד

יפעת כהן פוליצר: אז אפשר להגיש את הבקשות האלה לבית המשפט ואני כממונה ארצית יכולה להגיד שאפשר ללכת לקראת אם אפשר

יפעת כהן פוליצר:  אבל לא צריך לעשות את זה בחקיקה

יפעת כהן פוליצר:  אפשר להגיש בקשות לבית המשפט

רחל איגר לוין: בכל מקרה נגיע לבית משפט

איילת וולברג: אבל אם לפי החוק אפשר עד חצי שנה, אז גם אם בפרקטיקה כיום מגישים לבית המשפט כיום ובית המשפט מאשר זה דבר - - -      

יפעת כהן פוליצר: אני אשתמש בנימוק הפוך

יפעת כהן פוליצר:  הם אומרים שבזמן מלחמה הם לא יכולים לעמוד בתנאים של החוק שמאפשר עד חצי שנה

יפעת כהן פוליצר:  גם אנחנו לא רוצים שבית המשפט - אנחנו יודעים שלפעמים יש איזשהו מעבר על החוק בגלל אילוצים כאלה או אחרים, כי בדיוק עוד מעט משפחה מתפנה או כל מיני דברים אחרים - - -      

נטלי מופסיק: אנחנו לא אומרים - - -      

יפעת כהן פוליצר: אתם לא יודעים אבל זה מה שקורה

יפעת כהן פוליצר:  בסיטואציה הזאת אני אומרת הפוך

יפעת כהן פוליצר:  יש בית משפט שתפקידו לאזן בין הסיטואציות

יפעת כהן פוליצר:  יש פה הורים ויש פה רווחה אז בית המשפט יכריע

איילת וולברג: להבנתי - - -      

יפעת כהן פוליצר: בית המשפט עושה את זה היום בפועל

איילת וולברג: רגע, אפשר להשלים משפט?     

יפעת כהן פוליצר: בית המשפט מבין שאנחנו בזמן מלחמה

איילת וולברג: תקנו אותי אם אני טועה, להבנתי, הדברים יגיעו לבית המשפט

איילת וולברג:  כל מה שההצעה מבקשת זה לאפשר לבית המשפט לשקול את השיקול ולאפשר את ההארכה

איילת וולברג:  אם המצב החוקי יישאר כפי שהוא, אחרי חצי שנה אי-אפשר להאריך

ישראל אייכלר: זאת אומרת שהשופט לא יגידו תמשיכו, כי החוק לא מאפשר

איילת וולברג: לכן, לפי מה שאני מבינה, התיקון המוצע מבקש שלבית המשפט יהיה בארסנל הכלים את האפשרות להאריך במקרה הצורך

ישראל אייכלר: אני רוצה להיות בטוח שלא תהיה פה עריצות

יפעת כהן פוליצר: תהיה פה

ישראל אייכלר: אם שופט יראה, ישמע ועל פי החוק הזה יוכל להאריך או לא להאריך, אז אני רגוע

נטלי מופסיק: ברור שזה בשיקול הדעת של בית המשפט

ישראל אייכלר: היועצת המשפטית, תקריאי את הסעיף

איילת וולברג: בהקשר הזה חשוב לי להקריא סעיף נוסף שייכנס בסעיף 2 שהקראתי קודם כסעיף קטן ב'

איילת וולברג:       ”אין בהוראות חוק זה כדי לגרוע מחובתו של המפקח הארצי על האומנה לפעול במהירות הראויה בהתאם לנסיבות העניין"

איילת וולברג:  לא למשוך את הזמן בגלל שיש אפשרות

דבורה ביטון: - - זה קיים בכל חוק - - -       

יפעת כהן פוליצר: אם המצב בשטח היה כפי שאת מתארת, אז לא הייתי מטרידה אתכם ולא את עצמי והייתי ממשיכה לעשות את העבודה הטובה שאנחנו עושים ביום יום

יפעת כהן פוליצר:  היות וזה לא המצב ואנחנו נמצאים בסיטואציה שגם הדיונים לא מתנהלים לגמרי כהלכה

יפעת כהן פוליצר:  בסופו של דבר, הורה ומדינה אין פה איזון

יפעת כהן פוליצר:  כשאני אומרת שאלה צדדים, זה לא באמת צדדים

יפעת כהן פוליצר:  הרי ההורה הוא החלש והמדינה היא החזקה

איילת וולברג: על פי התיקון המוצע את רואה אפשרות שבה להורים לא יהיה את המקום להשמיע את קולם?     

יפעת כהן פוליצר: חד משמעית

איילת וולברג: למה?     

יפעת כהן פוליצר: במיוחד אלה שלא מיוצגים

יפעת כהן פוליצר:  אני רוצה להתייחס לעניין של ההסכמה

איילת וולברג: אבל להבנתי, הדברים כן מגיעים לבית המשפט

יפעת כהן פוליצר: לא תמיד

יפעת כהן פוליצר:  כשעובדת סוציאלית מגיעה ואומרת להורה שלא מיוצג: תשמע, יש לי כרגע את האפשרות להאריך

יפעת כהן פוליצר:  לא מצאתי כך וכך ובוא תסכים

יפעת כהן פוליצר:  הוא לא יודע את הזכויות שלו

יפעת כהן פוליצר:  היא מנסה להסביר לו, אבל מה לעשות, היא צד בהליך משפטי

נטלי מופסיק: אנחנו כמובן חולקים על זה

יפעת כהן פוליצר: ברור שאת חולקת על זה אבל זאת התפיסה שלנו

נטלי מופסיק: זה תיאור מצב לא מדויק

נטלי מופסיק:  צר לי

יפעת כהן פוליצר: זה המצב שאנחנו רואים

נטלי מופסיק: מבהירים להורים את הזכות שלהם

יפעת כהן פוליצר: באתי להשמיע פה מה שאני רואה

נטלי מופסיק: אנחנו מבהירים להורים גם את הזכות שלהם לייעוץ משפטי

ישראל אייכלר: טוב, הדיון תם, תודה רבה

ישראל אייכלר:  אנחנו הבנו

ישראל אייכלר:       אני רוצה לשמוע מהיועצת המשפטית שוב כדי שאני אהיה רגוע

ישראל אייכלר:  ברגע שרוצים להאריך עוד פעם, משרד הרווחה עם ההורים או הנציג שלהם, באים לבית המשפט לראות האם צריך להמשיך

ישראל אייכלר:  כן?     

איילת וולברג: להבנתי, כך זה בפרקטיקה

ישראל אייכלר: אז אני רוצה שיהיה כתוב בפרוטוקול שכך יהיה

ישראל אייכלר:  אני לא רוצה שהילד יהיה תלוי באיזה פקיד שאין לו עכשיו זמן ונוח לו לשבת בבית ולא לעשות הערכה

ישראל אייכלר:  לכן כתוב פה: "אין בהוראות חוק זה כדי לגרוע מחובתו של המפקח הארצי על האומנה לפעול במהירות הראויה בהתאם לנסיבות העניין"

ישראל אייכלר:       זאת אומרת, אני לא מאפשר לו בלנקו למשוך את הזמן כמה שהוא רוצה אלא שהוא חייב

ישראל אייכלר:  זה יעמוד במבחן משפטי, זה מה שאני רוצה

דבורה ביטון: השאלה מה זה מהירות ראוי? - - -      

ישראל אייכלר: אנחנו נותנים לו להאריך בעוד 3 חודשים, זה הכול?     

יפעת כהן פוליצר: 3 חודשים בזמן ילד זה זמן ארוך מאוד

ישראל אייכלר: כן, אבל אם את לא סומכת גם על השופט, אני לא יכול להיות שופט במקומו

יפעת כהן פוליצר: אני סומכת על השופט

רחל איגר לוין: אכן, מקובל עלינו

ישראל אייכלר: אם את סומכת על השופט - - -      

יפעת כהן פוליצר: אם זה יגיע אליו, אז אני לא צריכה את התיקון

ישראל אייכלר: יבואו אל השופט והשופט יגיד: נחה דעתי שאתם עשיתם את המקסימום שאתם יכולה או לא נחה דעתי ואני לא מאשר

יפעת כהן פוליצר: אני חוששת מהמצבים שזה לא יגיע לשופט

ישראל אייכלר: אני יודע

ישראל אייכלר:  אני לא שולל את דעתך

ישראל אייכלר:  אני רק צריך להכריע פה בין בקשת משרד הרווחה לבין הבקשה שלך

יפעת כהן פוליצר: אני מבינה, אדוני

ישראל אייכלר: שתי הדעות לגיטימיות כמובן

רחל איגר לוין: אני רק רוצה להעיר שהמפקח הארצי זה אני

רחל איגר לוין:  אני עובדת סוציאלית ואני מנהלת השירות וחזקה עלי  - - -      

דבורה ביטון: את היום

דבורה ביטון:  מה יקרה מחר?     

רחל איגר לוין: אני המפקחת הארצית ואני זאת שצריכה לקבל את ההחלטות

רחל איגר לוין:  חזקה עלינו שנפקח עלי שלא אשב בשקט

ישראל אייכלר: חזקה עלינו שנפקח עליך

רחל איגר לוין: דבר נוסף

רחל איגר לוין:  בכל מקרה, גם אם אנחנו מפעילים את שיקול דעתנו ואני מפעילה את שיקול דעתי, זה מגיע לבית משפט

רחל איגר לוין:  חזקה על בית משפט ששוקל את כל הצדדים ואת כל האפשרויות

איילת וולברג: בכל מקרה יגיע לבית משפט

רחל איגר לוין: בוודאי

יפעת כהן פוליצר: ומה עם מקרים שלכאורה את סבורה שהם בהסכמה?     

ישראל אייכלר: אני מעמיד להצבעה

ישראל אייכלר:       בעניין של ההסכמה שמעתי את ההערה שלך שגם הסכמה היא לא תמיד

ישראל אייכלר:  בדרך-כלל הסכמה זאת הסכמה

ישראל אייכלר:       אני רוצה להעמיד בפני חברי הכנסת את ההצבעה

ישראל אייכלר:  מי בעד אישור החוק? חוק הארכת תקופות אומנה לילדים כפי שהוצג על-ידי היועצת המשפטית

ישראל אייכלר:  מי בעד?     הצבעה     החוק אושר

ישראל אייכלר: 2 בעד, 1 נגד

ישראל אייכלר:       החוק אושר לקריאה שנייה ושלישית

ישראל אייכלר:       תודה רבה, הישיבה נעולה